ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 285, 2017-12-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ג בכסלו התשע"ח, 11 בדצמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק אמנות הבנקים הבין-לאומיים לפיתוח (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017; הצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה – הוראת שעה), התשע"ח–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 8) (הצבת דגל באירוע ציבורי), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת אורן אסף חזן וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק שמספרה פ/4829/20 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/4851/20 – הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון – הוראות לעניין מענק ליתום משני הוריו), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסד מוכר כתאגיד לפי חוק), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – חובת גילוי של מסחר בניירות ערך לחבר בוועדת הכספים או הכלכלה של הכנסת), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ומיקי רוזנטל; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, רועי פולקמן, רחל עזריה, חיים ילין, מיכל בירן ויצחק וקנין; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הקמת ועדה מיוחדת לקידום והסדרת התכנון ביישובים הדרוזיים) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, לאה פדידה, חיים ילין, מיכל בירן, איתן כבל, יואל חסון, יצחק הרצוג, יוסי יונה, עמר בר-לב, מיקי רוזנטל, איציק שמולי, זוהיר בהלול, יעקב פרי, מאיר כהן ויואל רזבוזוב; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – מסירת מידע על עמידה ביעד הייצוג), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף ומירב בן ארי; הצעת חוק השתלת אברים (תיקון – שינוי ברירת המחדל), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מוסי רז, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג, אלי אלאלוף ואילן גילאון; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – חוות דעת של הממונה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יואב קיש, עודד פורר, נאוה בוקר, דוד ביטן, איתן ברושי, מכלוף מיקי זוהר, אחמד טיבי, אברהם נגוסה, בצלאל סמוטריץ, מיקי רוזנטל ומשה גפני; הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תיקון – החברה החדשה – גוף מבוקר), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – מינוי משנה למנהל הכללי), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ואמיר אוחנה; הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עובד חינוך), התשע"ח–2017,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים, סעיד אלחרומי, עבד אל חכים חאג' יחיא, טלב אבו עראר ויוסף ג'בארין; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – ייצוג הולם בתאגידים ממשלתיים וגופים סטטוטוריים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יצחק וקנין, משה גפני, אחמד טיבי, יעקב פרי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יעל גרמן ומאיר כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, קארין אלהרר ואיציק שמולי; הצעת חוק תרומת ביציות (תיקון – תרומת ביציות בין בנות זוג), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, מרב מיכאלי, נחמן שי, קסניה סבטלובה, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, לאה פדידה, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר ויואל חסון; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על תרופות), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפה של תוצרת מאזורי עדיפות לאומית), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, סאלח סעד, לאה פדידה, אלעזר שטרן, מיקי לוי, מיכאל מלכיאלי, נורית קורן, ענת ברקו, אורן אסף חזן, קסניה סבטלובה, יצחק וקנין, איל בן ראובן, יחיאל חיליק בר, איילת נחמיאס ורבין, יעקב מרגי, יעקב פרי, איציק שמולי, מאיר כהן, קארין אלהרר, טלי פלוסקוב, אמיר אוחנה, אורי מקלב, עודד פורר, אכרם חסון, דוד ביטן, יפעת שאשא ביטון, שולי מועלם-רפאלי, עמיר פרץ, עמר בר-לב ומיכל בירן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי מחלה לעובד עצמאי), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, מכלוף מיקי זוהר, יעקב מרגי, יעקב פרי, נורית קורן ויואב בן צור; הצעת חוק פיצוי נפגעי אסון טבע (פיצוי בשל נזקים לתשתיות לחקלאות) (תיקון – פיצוי בשל אסונות מעשה ידי אדם), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, שלי יחימוביץ, חמד עמאר, עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פיצוי כספי בגין איחור אוטובוס), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת ישראל אייכלר,

ירדנה מלר-הורוביץ: דב חנין, יעקב אשר, נורית קורן ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק רישום ציוד הנדסי (תיקון – מאגר מידע), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, אלי אלאלוף, איתן ברושי ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק חינוך חובה (תיקון – ליווי וסיוע לעובד הוראה נפגע עבירה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק דיור חברתי, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת דב חנין, איציק שמולי, אורלי לוי אבקסיס, איימן עודה ואילן גילאון; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – מרווח שיעורי הריבית), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בדבר שיתוף פעולה בענייני תיירות בין ממשלת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קולומביה.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב בדבר פיצול הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ח–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם כי חבר הכנסת חמד עמאר ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, שמספרה פ/1989/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי ביום י"ח בכסלו התשע"ח, 6 בדצמבר 2017, הונח על שולחן הכנסת דוח ביקורת מיוחד של מבקר המדינה בדבר מינוי דירקטורים בחברות ממשלתיות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה מנותקת המתמקדת בחוקים מושחתים ובאינטרסים אישיים ומזניחה את אזרחיה לחרפת רעב ולעוני ללא אופק חברתי ומדיני אינה לגיטימית;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה מנותקת המתמקדת בחוקים מושחתים ובאינטרסים אישיים ומפקירה את אזרחיה וללא כל אופק חברתי ומדיני אינה ראויה לאמון;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא מטעם המחנה הציוני: ממשלה מנותקת המתמקדת בחוקים מושחתים ובאינטרסים אישיים ומזניחה את אזרחיה לחרפת רעב ועוני ללא אופק חברתי ומדיני אינה לגיטימית.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשות גברתי.

סתיו שפיר: תודה רבה, אדוני.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעטים מחבריה הגיעו למליאה עכשיו, תודה לנשים עושות שלום, שמגיעות לפה בכל יום שני כדי לקדם הסכם מדיני.

סתיו שפיר: אדוני יושב-ראש הכנסת, כשהגעתי לכנסת ביקשתי לשבת בוועדת כספים.

סתיו שפיר: אחרי המחאה החברתית היה לי חשוב מאוד מאוד להבין איך יכול להיות שכל הזמן אמרו לנו במחאה שהדרישות שלנו לחינוך חינם מגיל שלוש – חוק שעבר כאן

סתיו שפיר: בכנסת שנה לפני שנולדתי אבל הוקפא במשך 27 שנה, כי הממשלה טענה שאין בשבילו כסף – למה הדרישות הפשוטות האלה הן דרישות שהממשלה אומרת עליהן אין כסף, אי-אפשר.

סתיו שפיר: אתם רוצים כסף?

סתיו שפיר: זה הולך לבוא מתקציב הביטחון ועל חשבון הביטחון שלנו; זה יבוא על חשבון העלאת מיסים ועוד הוצאות.

סתיו שפיר: ביקשנו שירותי בריאות נורמליים בפריפריה – אמרו לנו אין כסף; ביקשנו פתרונות דיור – אמרו לנו אין כסף.

סתיו שפיר: בכל פעם אין כסף ואין כסף ואין כסף.

סתיו שפיר: אז רציתי לשבת בוועדת הכספים ולהבין איפה נמצא כל הכסף הזה, מה קורה לכספים שאזרחי ישראל עובדים כל כך קשה בשביל לשלם אותם במיסים למדינה.

סתיו שפיר: וכשנכנסתי לוועדה כחברת הכנסת הצעירה ביותר במשכן, ובטח בוועדה, ישבו שם בוועדה אנשים מכובדים מאוד, כמו נשיאנו היקר רובי ריבלין, אז כחבר כנסת בקואליציה, כמו משה גפני, יושב-ראש הוועדה היום, ליצמן, איציק כהן – חבורה של אנשים מרשימים ביותר, עם ניסיון אדיר בוועדה.

סתיו שפיר: אני חשבתי שבחודשים הראשונים אני רק אשב שם בשקט ואלמד מהם.

סתיו שפיר: ובכל ערב אחרי הוועדה הלכתי ופתחתי את ספר התקציב וקראתי אותו מההתחלה עד הסוף כדי להבין איך הוא עובד.

סתיו שפיר: ואז הגיע תקציב המדינה הראשון והאחרון של יאיר לפיד כשר אוצר.

סתיו שפיר: אמרו לנו שהוא תקציב חברתי, אז הלכתי לבדוק בספר התקציב הקודם עד כמה הוא חברתי.

סתיו שפיר: לא מצאתי פערים; אותו תקציב – אוטומט.

סתיו שפיר: אנחנו הגשנו 4,800 הסתייגויות.

סתיו שפיר: לא הצלחנו להפיל את הממשלה והתקציב עבר.

סתיו שפיר: כמה שבועות לאחר מכן ביקשו מאיתנו לבוא – זו הייתה כבר פגרת הקיץ של הכנסת, אבל מוועדת הכספים ביקשו להגיע לוועדה.

סתיו שפיר: על השולחן שלי בוועדה הייתה מונחת ערמה של טבלאות תקציביות.

סתיו שפיר: הסתכלתי על העמוד הראשון – הרבה מינוסים היו ליד המספרים.

סתיו שפיר: שאלתי את יושב-ראש הוועדה אז, ניסן סלומינסקי, מה אנחנו אמורים לעשות בישיבה הזאת.

סתיו שפיר: מסתכל עליי סלומינסקי ואומר לי בחצי ביטול: אנחנו רק שנייה מצביעים, זה עניין טכני; מצביעים חמש דקות והולכים הביתה.

סתיו שפיר: הסתכלתי שוב על המספרים.

סתיו שפיר: הסעיף הראשון שאני רואה שם זה קיצוץ של מיליארד וחצי שקל בביטוח הלאומי.

סתיו שפיר: אומנם הייתי חברת כנסת חדשה, אבל אני יודעת שבביטוח הלאומי אין תקציבים; בעוד 20 שנה אין יותר שקל בקופת הביטוח הלאומי, הוא נסגר.

סתיו שפיר: אז שאלתי שוב את סלומינסקי: אדוני, אנחנו ממש מצביעים על זה?

סתיו שפיר: אנחנו מצביעים על קיצוץ?

סתיו שפיר: לאיפה הכסף הזה עובר?

סתיו שפיר: לא קיבלתי תשובות.

סתיו שפיר: עברתי לעמוד הבא – מינוס 300 מיליון שקלים בתקציב החינוך.

סתיו שפיר: עברתי עוד עמוד ועוד עמוד ועוד עמוד.

סתיו שפיר: חברים, היו שם שינויים בתקציב על סך 17 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: תחשבו מה הייתם עושים בשביל המדינה עם 17 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: אני מזכירה לכם את דוח העוני של ועדת אלאלוף מלפני שלוש שנים, כדי למגר את מחלת העוני שאנחנו חולים בה במדינת ישראל.

סתיו שפיר: העלות שלו הייתה 7 מיליארד שקל.

סתיו שפיר: אמרו לנו שאין כסף; הו, כנראה שיש כסף.

סתיו שפיר: כדי להעלות את קצבאות הנכים, להשוות אותם לשכר המינימום – 4.5 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: אומרים שאין כסף, אבל יש כסף.

סתיו שפיר: כשהתחלתי להילחם בשיטה המלוכלכת הזאת בוועדת כספים ניגשו אליי כמה מהאנשים היותר-ותיקים במשכן ואמרו לי שאני עושה טעות חמורה מאוד, ושאם אני אמשיך לשאול שאלות בוועדה אז אני אעוף מכאן מאוד מהר.

סתיו שפיר: הייתה עוד שורה ארוכה של גופים שקיבלו תקציבים באופן לא חוקי מהמדינה שכשחשפתי את השחיתות שלהם, חבריי, העזו לבוא אליי ולאיים עליי בכל דרך אפשרית כדי שאני אעצור.

סתיו שפיר: אבל האיום הכי גרוע לא היה האיומים על ביטחוני האישי אלא האיומים של אלה שהתעייפו ונמצאים בתוך המערכת הזאת תחת העמדת פנים שהם משרתי ציבור, אבל בפועל, במציאות, הם חושבים שאי-אפשר לשנות כלום.

סתיו שפיר: הם ישבו ואמרו לי: תשמעי, זו באמת שיטה קצת בעייתית, אבל ככה אנחנו עושים את זה כבר עשרות שנים.

סתיו שפיר: אי-אפשר לשנות את זה.

סתיו שפיר: את לא תצליחי.

סתיו שפיר: השיטה הזאת אומרת דבר פשוט: חבר כנסת שיושב בוועדת כספים, בין שהוא מהקואליציה ובין שהוא מהאופוזיציה, הוא שווה כסף.

סתיו שפיר: אם הוא יושב וסותם את הפה על שינויים בתקציב שהוא לא מבין בהם דבר וחצי דבר בסך של 65 מיליארד שקלים בשנה, בבוא העת, כשיש לו בקשה קטנה מהאוצר לקבל איזה חצי מיליון למשהו חשוב, הוא יכול לקבל את זה בשקט, להעביר כותרת יפה בעיתון, ושם זה נגמר.

סתיו שפיר: זה הדיל.

סתיו שפיר: בשביל חצי מיליון, לפעמים טיפונת יותר, הוא מוותר בשם הציבור על 65 מיליארד שקל מהכסף של כולנו – כסף שהיה יכול היום לטפל בחברה הישראלית ולפתור את האתגרים הכי גדולים שעומדים כאן מולנו, להציל חיים, להציל נפשות.

סתיו שפיר: זה הדיל, ואת הדיל הזה אמרו לי שאי-אפשר לשנות.

סתיו שפיר: הציבור התגייס למשימה הזאת, ואנחנו שינינו את הדיל הזה.

סתיו שפיר: שינינו אותו לחלוטין.

סתיו שפיר: היום, אחרי 70 שנה שתקציב המדינה היה מוסתר וסודי, הפכנו אותו לשקוף.

סתיו שפיר: כיום כל משרדי הממשלה חייבים לפרסם את ההוצאות שלהם, ואז הם יודעים שהם חייבים לדווח לציבור.

סתיו שפיר: כיום כל ההסכמים הפוליטיים שעושים חברי כנסת בשקט, במסדרון של ועדת הכספים, חייבים בדיווח, וכל העברה חייבת באישור, והכי חשוב: חברי ועדת הכספים חייבים לקבל את כל המידע לפני שהם מצביעים.

סתיו שפיר: מה ביקשנו?

סתיו שפיר: שאנשים שמייצגים אותנו – שחבריי וחברותיי פה, שמקבלים החלטות – ידעו על מה הם מחליטים; כשהם מעבירים מיליארד וחצי מהביטוח הלאומי או אפילו כשהם מעבירים רק חצי מיליון שקל, הם יעבירו את זה למקומות נכונים ואמיתיים שראויים לכסף הזה.

סתיו שפיר: זה הכול.

סתיו שפיר: אפשר לשנות את הדברים האלה, אבל יושבים פה היום חברים מהממשלה, חברים בקואליציה שבממשלתם יושבים אנשים שנגועים בשחיתות באופן העמוק ביותר, ובראשם ראש הממשלה.

סתיו שפיר: אעבור איתכם על כמה מהשמות.

סתיו שפיר: בהסכמים הפוליטיים ביקשו חברי כנסת, בלי להגיד לאן הם מעבירים את הכסף – אורן חזן קיבל 10 מיליון שקלים מהקואליציה הזאת כדי להצביע; מיקי זוהר קיבל 40 מיליון שקלים מהקואליציה הזאת רק כדי להרים את היד; נאוה בוקר – 10 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: אגב, היא מעבירה את זה לחבר שלה בליכוד, ובגלל זה ההעברה הזאת נעצרה כרגע; דוד ביטן – 40 מיליון שקלים; דודי אמסלם – 40 מיליון שקלים; יואב קיש – 32 מיליון שקלים; נגד אורי אריאל, שר החקלאות, יש דוח חמור ביותר של מבקר המדינה שמראה איך הוא תפר מכרזים לחברים שלו כדי להעביר כספי ציבור מהפריפריה לעמותות של הבית היהודי במרכז הארץ: בשינקין, ברמת אביב ג' – כאלה שעוסקות בשטיפת מוח בבתי ספר ובפעולות פוליטיות למען הבית היהודי; חבר הכנסת סמוטריץ – עוד דוח מבקר חמור שפורסם ממש עכשיו שמראה איך הוא דאג לכספים באופן סיבובי מקופת המדינה בשביל העמותה הפרטית שבראשה הוא עמד; נפתלי בנט, שר החינוך, עמד בראש מועצת יש"ע, שגם היא, כעמותה פרטית, קיבלה כספים באופן לא חוקי, על חשבון מענקים שהיו אמורים לעבור לביטחון של תושבי יהודה ושומרון אבל הועברו לתעמולה פוליטית של עמותה פרטית: מועצת יש"ע.

סתיו שפיר: שוב – לא חוקי.

סתיו שפיר: ביטן בחקירות; מנכ"ל משרד התקשורת – חקירות על מעורבות בפרשת בזק; כץ – חקירות שקשורות בתעשייה האווירית; ליברמן, שר הביטחון – לא צריך להרחיב; ראש הממשלה – פרשות 1000, 2000, מי יודע לאן נגיע; פרח לרנר מלשכתו של ראש הממשלה כבר הודתה.

סתיו שפיר: היא כבר לא שם, היא הודתה כבר בעבירות של מרמה והפרת אמונים והורחקה מהשירות הציבורי.

סתיו שפיר: אלוביץ, מילצ'ן, עורכי הדין שמרון ומולכו – מקורביו הגדולים ביותר של ראש הממשלה – בחקירות; מנהלי לשכת נתניהו, ארבעה – חמישה מהם כבר, אם אני לא טועה – או שהיו בחקירות או שכבר הודו או שנחשדים או שהיו מעורבים בהטרדות מיניות; בר יוסף, המשנה לראש המל"ל, גם הוא בחקירות.

סתיו שפיר: ואני יכולה להמשיך ולהמשיך ולהמשיך.

סתיו שפיר: חברי הקואליציה הזאת שקועים עד צוואר בחקירות.

סתיו שפיר: כל בן אדם ישר שיושב כאן

סתיו שפיר: בחדר לא יכול לשתף פעולה עם ממשלה שכל החלטה שהיא מקבלת, היא מקבלת על בסיס אישי.

סתיו שפיר: למה הם כל כך שונאים את המשטרה?

סתיו שפיר: למה הם שונאים את שלטון החוק?

סתיו שפיר: כי הם בעצמם, או שהם נחקרו או שהם נחקרים או שהם ייחקרו בקרוב.

סתיו שפיר: למה אנחנו כאן מרשים לעצמנו לעשות עוד צעד אחד נוסף בהנהגתה של ממשלה מושחתת?

סתיו שפיר: איך יכול להיות שעם ישראל ומדינת ישראל – מדינה שהוקמה כנס, על בסיס האומץ של אנשים כל כך אמיצים, הסבים והסבתות שלנו, שבאו לכאן כדי לחולל את הנס הזה מעשה ידי אדם, לבנות את הדבר הזה אחרי כל כך הרבה שנים של פחד ואימה, של שואה, של הפחדות ושל חוסר בית, והצליחו לבנות את הדבר המופלא הזה – איך אנחנו מרשים למדינה שלנו ככה להיהרס, בגלל שמי שמנהלים אותה הם חבורה שדואגת אך ורק לעצמה?

סתיו שפיר: לעם ישראל מגיע כל כך הרבה יותר.

סתיו שפיר: האחריות שלנו כאן היא לדאוג שזה מה שיתבצע.

סתיו שפיר: זה כבר מזמן לא ימין ושמאל, זה מזמן כבר לא מריבות פוליטיות על עמדות, על תכנים, על מה החזון שלנו למדינה.

סתיו שפיר: עכשיו הדרישה היא כל כך בסיסית וכל כך עמוקה: שהמערכת הפוליטית תדאג למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

סתיו שפיר: ורק במשפט אחד, אדוני.

סתיו שפיר: כשיש לנו מערכת מושחתת זה פוגע בנו בכל יסודות המדינה: זה פוגע בשלטון החוק, זה פוגע באינטרס של החברה הישראלית, זה גורם לכך שתקציבים לא מועברים לחברה הישראלית, לא מועברים לטיפול בעוני, לא מועברים לנכים.

סתיו שפיר: זה פוגע בביטחון שלנו, כמו שאנחנו רואים בפרשת הצוללות ורואים יום-יום.

סתיו שפיר: אסור שיתקבלו ככה החלטות.

סתיו שפיר: כל מי שיושב כאן, אני מבקשת מכם: תצביעו איתנו אי-אמון בממשלת השחיתות.

סתיו שפיר: מגיע לעם ישראל ממשלה שדואגת לו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם סיעת יש עתיד: ראש ממשלה שפוגע בשלטון החוק אינו ראוי להמשיך בתפקידו.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשביל מה קיים הבניין הזה?

יאיר לפיד: כי בזמן האחרון נדמה ששכחנו לשם מה הוקם הבניין הזה, ונדמה – – –

יריב לוין: אתה אולי שכחת.

יריב לוין: אנחנו פה כל הזמן, חבר הכנסת לפיד.

יריב לוין: אני שמח שנזכרת.

יריב לוין: ברוך הבא.

יאיר לפיד: השר לוין, קודם כול, אני שמח שהתעוררת.

יריב לוין: היושב-ראש, אני מציע לזמן אותו לאיזו שיחת עידוד – – –

יאיר לפיד: אני רוצה להגיד לך, זה מעניין, כי אתה ואני נפגשים פה כל יום, וכל יום כשאתה פוגש אותי פה אתה אומר לי: למה אתה לא פה כל יום?

יאיר לפיד: אני תוהה מתי תבין שיש איזה כשל לוגי בדבריך.

יולי יואל אדלשטיין: הגעגועים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מתגעגע.

יאיר לפיד: אני שמח.

יאיר לפיד: אין לו צורך, הוא רואה אותי פה כל הזמן.

יריב לוין: כמעט – – – בקואליציה.

יאיר לפיד: אני מכיר את דף המסרים, אני רק אומר – מתי תשים לב שאתה בכל יום מחדש אומר לי: גם היום אני חושב שלא ראיתי אותך אתמול.

יאיר לפיד: אז או שיש בעיה בזיכרון לטווח הקצר או שאתה תקוע עם דף המסרים מלפני שנה.

יריב לוין: או שאתה פשוט לא פה, זו גם אפשרות.

יאיר לפיד: כל יום אתה אומר לי את זה.

יאיר לפיד: כל יום אנחנו נפגשים פה וכל יום אתה אומר לי את זה.

יריב לוין: כל יום נפגשים?

יאיר לפיד: כל יום, ואני שמח על כך.

יאיר לפיד: אני מחבב אותך, השר לוין, וטוב שאנחנו נפגשים כל יום, רק אני מציע שתאבחן את הכשל הלוגי.

יאיר לפיד: זה נקרא "ממנטו" כשיש לאדם בעיה בזיכרון לטווח קצר.

יריב לוין: אני מציע שתבוא ואז תדע בדיוק מה עושים פה.

יאיר לפיד: אז בשביל מה קיים הבניין הזה, השר לוין?

יאיר לפיד: כי בזמן האחרון נדמה לכולנו שהבניין הזה נועד רק למטרה אחת: לשרת את ראש הממשלה ואת מקורביו.

יאיר לפיד: יש מדינות כאלה ויש בניינים כאלה ויש פרלמנטים כאלה שבהם אנשים באים ומדברים ומעמידים פנים שהם נמצאים בדמוקרטיה, אבל הם כולם יודעים שלא; שזו מין הצגה שכולם משתתפים בה, שבה לפעמים מרימים את היד כדי להצביע או לוחצים על המחשב בשביל להצביע וקוראים קריאות ביניים ומעלים הצעות לסדר-היום.

יאיר לפיד: אבל זו לא באמת דמוקרטיה, זו הפסאדה של הדמוקרטיה.

יאיר לפיד: הפרלמנט כולו קיים בשביל לשרת אדם אחד או קבוצה קטנה של אנשים שנמצאת מסביב לו.

יאיר לפיד: לאט-לאט אנחנו מתקדמים למקום הזה, והתוצאה היא שיש שם בחוץ, יש שם ביציע, אנשים שלא סומכים עליכם, אנשים שמסתכלים על הממשלה שלנו, ובלי שום קשר לימין או לשמאל, פשוט הפסיקו לסמוך עליה שתעשה את הדבר הבסיסי הפשוט: לפעול למענם, לעבוד אצלם.

יאיר לפיד: בשביל מי עובדת הדמוקרטיה הישראלית?

יאיר לפיד: האם הדמוקרטיה הישראלית עובדת בשביל אזרחי ישראל או שהיא עובדת בשביל קבוצה קטנה מאוד של בני אדם שביחד התאגדו ואמרו: יש לנו פה שלד בורסאי שנקרא הדמוקרטיה הישראלית שאפשר לנצל אותו לצרכינו?

יאיר לפיד: כי אם הדמוקרטיה הישראלית לא עובדת בשביל כולנו, מאיפה נשאב את תחושת הזהות המשותפת?

יאיר לפיד: אם לא מתקיים אמון בסיסי, מאיפה נשאב את התחושה של גורל משותף?

יאיר לפיד: אמון לא יכול להתקיים בעולם שאין בו אמת.

יאיר לפיד: אנחנו נמצאים עכשיו בעולם שאין בו אמת.

יאיר לפיד: כל היום ישבה ועדת הפנים לדון בחוק ההמלצות תחת הטענה שעכשיו החוק איננו פרסונלי, שהוציאו מתוכו את החלקים הפרסונליים.

יאיר לפיד: לא נכון, לא הוציאו מתוכו שום חלק פרסונלי.

יאיר לפיד: יש את ההצהרה – ראש הממשלה אומר: הוריתי – כי הוא נוהג להורות – להוציא מן החוק את כל החלקים שקשורים בי.

יאיר לפיד: לא נכון.

יאיר לפיד: לא הוציאו מן החוק את החלקים שקשורים בו, כי יש רק מטרה אחת לחוק הזה.

יאיר לפיד: היות שראש הממשלה עדיין לא נחקר בפרשת הצוללות – והיו סמוכים ובטוחים שהוא עוד ייחקר בפרשת הצוללות – אז אם החוק הזה יעבור בגרסה הנוכחית, הכאילו-מרוככת, זה אומר שלא יהיה אפשר לפרסם את סיכום המשטרה בפרשת הצוללות, וראש הממשלה לא יצטרך לעמוד בפני הציבור ולענות על השאלה איך קרה שהוא אישר מכירת צוללות מתקדמות למצרים בלי שמשרד הביטחון הישראלי ידע מזה.

יאיר לפיד: איך קרה שהאנשים הכי קרובים אליו, שמרון ומולכו, פועלים בתנועת מלקחיים – האחד מייצג את הגרמנים, השני מייצג את ממשלת ישראל?

יאיר לפיד: איש אינו יודע זאת ומאשרים עסקה שהוא חתום עליה.

יאיר לפיד: זו המטרה של חוק ההמלצות – שראש הממשלה לא ייאלץ לענות על השאלות האלה אל מול הציבור, ובגלל זה הוא עדיין חוק פרסונלי, ובגלל זה הפגיעה החמורה באמון הציבור.

יאיר לפיד: מפני שאם כנסת ישראל תתכנס כדי לחוקק חוק שהמטרה היחידה שלו זה להגן על אדם אחד, אז כל המקום הזה הוא תיאטרון ריק מתוכן; אז לקחנו את הדמוקרטיה הישראלית ושעבדנו אותה לצרכים של אדם אחד.

יאיר לפיד: ואז היא כבר לא דמוקרטיה ישראלית – היא משהו אחר; היא משהו אחר, שקיים במדינות אחרות, שרואים אותו בטלוויזיה, בכל מיני מקומות אחרים, אבל לא חשבנו שיהיה קשור אלינו או שאנחנו נשתתף.

יאיר לפיד: אם יוגשו כתבי אישום נגד שמרון ומולכו, ראש ממשלת ישראל נתניהו לא יכול להמשיך לכהן בתפקידו, מפני שאם יוגשו כתבי אישום נגד שמרון ומולכו או שמרון או מולכו, זה אומר שיש שתי אפשרויות: אפשרות אחת היא שראש הממשלה ידע, ואם הוא ידע הוא ילך לבית סוהר; ואפשרות שנייה – שראש הממשלה לא ידע, ואם הוא לא ידע הוא לא כשיר לתפקידו.

יאיר לפיד: זו לא איזו עסקה שטיילה ברחבי המשרד, זו עסקה שהוא אישית הוביל והוא אישית חתם עליה.

יאיר לפיד: ואם הוא לא ידע מי מעורב בה, איך מעורב בה ובכל זאת קידם אותה, בניגוד לאינטרסים הביטחוניים המובהקים ביותר של המדינה, הוא לא כשיר להמשיך בתפקידו.

יאיר לפיד: כי זה מה שקורה כשמכהנים יותר מדי זמן.

יאיר לפיד: זה בדיוק התהליך.

יאיר לפיד: ארבע קדנציות זה יותר מדי זמן.

יאיר לפיד: יש היום במדינת ישראל אנשים שסיימו צבא והם נולדו רק אחרי שנתניהו כבר היה ראש הממשלה.

יאיר לפיד: זה גובה את מחירו.

יאיר לפיד: אני לא משונאי נתניהו, אני מכיר אותו הרבה מאוד שנים, אבל משהו קורה לו – השחיקה ניכרת, קבלת ההחלטות ניכרת.

יאיר לפיד: העובדה שהוא כבר לא מה שהוא היה ידועה לכל אדם שיושב סביבו, וכולם מעמידים פנים שזה לא קורה, כי אנחנו הפכנו להיות חלק מתיאטרון דמוקרטי במקום דמוקרטיה.

יאיר לפיד: אני אומר פה – וזה חלק מהאי-אמון שאנחנו מביעים פה היום – שהמטרה שלנו היא לדאוג לזה שהדברים האלה ייעלמו מחיינו באופן נחרץ.

יאיר לפיד: אם אנחנו ננצח בבחירות הבאות, אנחנו נחזיר את השוויון בנטל ככתבו וכלשונו ואנחנו נחזיר את לימודי המתמטיקה והאנגלית בחינוך החרדי, מפני שאין שום דבר לא יהודי בלימודי מתמטיקה או בלימודי אנגלית, ואם לא מאמינים לי, תשאלו את הגאון מווילנא – הוא היה גאון במתימטיקה.

יאיר לפיד: ואנחנו נעביר את חוק הקלון, שאומר שאדם שהורשע בעבירה שיש עמה קלון לא יכול להיות שר, חבר כנסת או ראש עיר במדינת ישראל, ותסלחו לי – גם לא ראש ממשלה במדינת ישראל.

יאיר לפיד: ואנחנו נבטל את חוק ההמלצות, אם הוא יעבור, ואנחנו נבטל את חוק הג'ובים, ואנחנו נבטל את חוק הפריימריז, מפני שכל אלה לוקחים את הדמוקרטיה הישראלית ושואבים ממנה את התוכן ומרוקנים אותה מהמהות של מהי מדינה דמוקרטית.

יאיר לפיד: ואז תהיה לנו ממשלה – אני יודע שכבר קשה להאמין שזה אפשרי – שהיא פשוט טובה ופשוט הגונה ופשוט קמה בבוקר והולכת לעבוד בשביל אזרחיה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת תמר זנדברג לנמק הצעת אי-אמון בממשלה מטעם סיעת מרצ: ממשלה מנותקת המתמקדת בחוקים מושחתים ובאינטרסים אישיים ומפקירה את אזרחיה וללא כל אופק חברתי ומדיני אינה ראויה לאמון.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: חברות וחברים, זה בערך שבועיים שחברי הכנסת מהקואליציה מסתובבים פה נבוכים, משפילים מבט, נמוכי קומה, מתרוצצים כאן במסדרונות כמו עכברים במבוך.

תמר זנדברג: הם נכנסים לוועדת הפנים להצביע על חוק ההמלצות המושחת דקה לפני ההצבעה, מתביישים לשבת שם בדיונים, מתביישים להיראות שם אפילו בזמן שהמצלמות מצלמות את מהלך הדיון.

תמר זנדברג: מחוץ לחדר הוועדה אחד-אחד הם ניגשים אלינו בשקט ומתחננים אלינו, חברי האופוזיציה, שנמשוך הסתייגויות, שנקצר את הפיליבסטר.

תמר זנדברג: אתם יודעים למה?

תמר זנדברג: לא כי הם מתעצלים לבוא ולעבוד ולשבת בוועדה.

תמר זנדברג: הם אומרים לנו: זה הורג אותנו.

תמר זנדברג: הם מתביישים.

תמר זנדברג: הם אומרים לנו: די כבר עם החוק הזה, תגמרו עם זה, תשחררו אותנו.

תמר זנדברג: באולפנים, בדיונים על חקירות השחיתות – גם שם הם מתביישים להופיע.

תמר זנדברג: יש כמה חברי כנסת זוטרים מהליכוד שמתייצבים בחזית – בשר תותחים קוראים לזה בשפה אחרת – וחוזרים בקול שקט על המנטרות: אבל זה רק קצת סיגרים, אבל שתו קצת שמפניה, אז מה?

תמר זנדברג: השרים הבכירים נעלמו.

תמר זנדברג: נעלמו ונאלמו; מתביישים להגן על צחנת השחיתות ומפחדים לצאת נגדה.

תמר זנדברג: אבל הכי מבוישים הם חברי כנסת ממפלגות ששותפות בקואליציה – מכולנו ומהבית היהודי.

תמר זנדברג: אלה פשוט לא יודעים לאן להוליך את הבושה.

תמר זנדברג: לא הייתי מחוקקת את החוק הזה, אומרת אחת, אבל איפה?

תמר זנדברג: בארצות הברית.

תמר זנדברג: בצד השני של האוקיינוס; אין ספק שהעיתוי מוזר, אומר חבר כנסת אחר ברדיו, ואחרי שעה ננזף על ידי ראש מפלגתו; שר אחד, בכיר, כינס היום מסיבת עיתונאים כדי לחלק כסף לציבור במהלך ברור של כלכלת בחירות, אבל באותו זמן מסביר לנו שאין בחירות באופק וכולם רוצים לשמור על הקואליציה; שר אחר מתפטר ומנסה להסיט את תשומת הלב לשבת, ללאום, לירושלים – למה לא?

תמר זנדברג: רק תצילו אותנו.

תמר זנדברג: רק תשנו נושא.

תמר זנדברג: ולכולכם הציבור אומר: מושחתים, נמאסתם.

תמר זנדברג: כרגע זה בכלל לא חשוב אם אתם המושחתים עצמם או אלה שמגינים עליהם או סתם אלה ששותקים, כי המקום הכי חם בגיהינום שמור למי שבזמן של משבר מוסרי שומר על ניטרליות.

תמר זנדברג: האם אפשר באמת להסביר איך שומרים על הקואליציה המושחתת הזאת, על קואליציית שמור לי ואשמור לך, על קואליציה מנותקת שאיבדה כל קשר למה שהציבור רוצה או צריך רק בשביל הנחה במחיר של דירה – דירה שהציבור גם ככה כבר לא קונה כי כבר הבין מזמן את הבלוף?

תמר זנדברג: וכשהציבור צועד בעשרות אלפים ברחוב כל שבוע, אתם לא מבינים למה – אתם לא מבינים למה אחרי שהתקפלתם עם החוק הזה בשבוע שעבר, עדיין הציבור צועד ובעשרות אלפים יותר מהשבוע שלפני.

תמר זנדברג: אתם יודעים למה?

תמר זנדברג: כי את השד הזה אי-אפשר להחזיר לבקבוק.

תמר זנדברג: את צחנת השחיתות הזאת אפשר להריח בכל בית, והציבור לא יכול להישאר בבית והוא לא יכול להישאר אדיש, ובגלל זה הוא יוצא לרחוב והוא מפגין והוא אומר לכם: מושחתים, נמאסתם.

תמר זנדברג: ואז, כשנגמר מה להגיד ואין איך להתגונן, פונים למכנה המשותף הנמוך ביותר: גזענות והסתה.

תמר זנדברג: "האנשים האלה לא שייכים למדינת ישראל, אין להם שום קשר למדינה הזאת", אמרת אתמול אתה, שר הביטחון, כשקראת להחרים עסקים של אזרחי המדינה.

תמר זנדברג: אתה גם השר שלהם.

תמר זנדברג: ושר החינוך אמר: אני מציע לערביי ישראל לא לבחון את הסבלנות שלנו.

תמר זנדברג: מי זה "שלנו"?

תמר זנדברג: של מי אתה שר, אדוני שר החינוך?

תמר זנדברג: לא של הערבים?

תמר זנדברג: יושב-ראש ועדת הפנים השווה מפגינים שאכפת להם, שיוצאים לרחוב להפגין נגד השחיתות, לחמאס ולשורפי דגלי ישראל, והליכוד, מפלגת השלטון, הוציאה את ההודעה הבאה: 30,000 שמאלנים ששונאים את נתניהו פשוט ירדו במדרגות והתהלכו בשדרה; ככה קראו בזלזול שמתקשה להסתיר את התבהלה, לעשרות אלפי אזרחים מודאגים שהתאספו מכל הארץ כי אכפת להם.

תמר זנדברג: שכחתם אצל מי אתם עובדים; שכחתם את הנכים, שכחתם את הילדים העניים.

תמר זנדברג: כמה כל אלה היו רוצים שהכנסת כאן תעשה פיליבסטרים ותרגילים פרלמנטריים ומשברים קואליציוניים בשבילם, בשביל הקצבאות שלהם, בשביל לפתור את משבר העוני, אבל לא – הדברים האלה שמורים או למיוחסים מההתנחלויות או לראש ממשלה מושחת אחד.

תמר זנדברג: ממש המדינה זה אני.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אפשר להריח את הפחד ואפשר להריח את ההיסטריה, אבל ההסתה והגזענות כבר לא עובדות, הן מגוחכות, הן ריקות.

תמר זנדברג: אנחנו רואים את הפה שלכם זז, מילים חסרות פשר, אין להן יותר משמעות.

תמר זנדברג: היום יש משמעות רק לשתי מילים: מושחתים, נמאסתם.

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים שתסבכו אותנו במלחמת שלום חוק ההמלצות.

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים לסכן את הילדים שלנו ואת תושבי הדרום, ואנחנו לא רוצים שתחשבו שתוכלו לברוח מהחקירות ומהשחיתות באמצעות הפרחת סיסמאות על ירושלים בזמן שאין שום הסכם שנראה באופק.

תמר זנדברג: אתם אלה שהקפאתם את המהלכים לשלום.

תמר זנדברג: אתם אלה שאומרים לתושבי הדרום: תתחילו לחשב את זמנכם לאחור כי המלחמה הבאה קרובה, ולא עשינו שום דבר כדי למנוע אותה.

תמר זנדברג: אז לרגע עבר פה טראמפ, איזה כוכב באפלה שנאחזתם בו כמוצאי שלל רב; אבל ראו זה פלא:

תמר זנדברג: אפילו טראמפ ואפילו ירושלים המאוחדת לנצח נצחים לא מסתירים את העובדה שאין לכם מה להציע.

תמר זנדברג: אנחנו פשוט לא מאמינים לכם.

תמר זנדברג: היה פעם יושב-ראש אופוזיציה שאמר: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבל החלטות גורליות, כי קיים חשש אמיתי שהוא מקבל החלטות לא לפי האינטרס הלאומי אלא לפי האינטרס ההישרדותי, האישי והפוליטי שלו.

תמר זנדברג: אין משפט מתאים יותר שמתאר את ראש הממשלה הזה בעיתוי הזה; אין משפט מתאים יותר לקרקס של הקואליציה הזאת, שמפרפרת כאן סביב עצמה ולא יודעת לאן להוליך את הבושה, ששכחה כבר מזמן בשביל מה שלחו אותה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אתם מושחתים, אתם מנותקים, והגיע הזמן שתלכו הביתה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, להשיב על שלוש הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תהיה עוד הצעת אי-אמון, ועליה ישיב שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני יעזור לי, כי נדמה לי, הפלא ופלא, אדוני – איפה לפיד?

יריב לוין: איפה הוא?

יריב לוין: לא יכול להיות.

יריב לוין: לא יכול להיות, אדוני היושב-ראש, אבל אני אומר לך את האמת, אדוני היושב-ראש, אני חושב שזה ממש לא מצחיק.

יריב לוין: מה זאת החרפה הזאת שמגישים הצעת אי-אמון, מצפים שאנחנו נשב במליאה כדי לשמוע ולהשיב ולא טורחים להישאר כאן כדי לשמוע את התשובה?

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, לא רק חבר הכנסת לפיד, גם חברת הכנסת סתיו שפיר כנראה מיהרה לטבלאות האקסל.

יריב לוין: אצה לה הדרך.

יריב לוין: כל כך עסוקה חברת הכנסת שפיר – אין לה זמן לשבת לשמוע את התשובה פה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תסתכל, שיא החוצפה שאפשר להעלות על הדעת.

יריב לוין: תסתכל על ספסלי סיעת המחנה הציוני: 24 חברי כנסת מגישים הצעת אי-אמון, אחד צדיק בסדום, חבר הכנסת סעד נמצא כאן.

יריב לוין: שניים, סליחה.

יריב לוין: הינה, גם חברת הכנסת פדידה מצילה את המצב.

חיים ילין: יריב, סליחה, כל החוקים ביום רביעי לפני שבועיים היו בזכות האופוזיציה.

יריב לוין: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

יריב לוין: אולי זה לא מקרה – –

חיים ילין: לא היה אף אחד מהקואליציה.

חיים ילין: תסתכל מי נמצא אצלך.

יריב לוין: – – שדווקא שני חברי הכנסת החדשים של המחנה הציוני, הם עוד לא הבינו את כללי המשחק בסיעה שלהם, כנראה.

יריב לוין: הם מתנהגים כמו שכל בוחר שלהם מצפה שיתנהגו: מגישים הצעת אי-אמון – הם נוכחים במליאה.

יריב לוין: כך צריך.

יריב לוין: כל כך פשוט ומובן מאליו.

יריב לוין: אבל הם לבד.

אלעזר שטרן: תסתכל שם, יריב.

יריב לוין: אני אומר, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך לשים לזה סוף.

יריב לוין: זה באמת בושה וחרפה.

יריב לוין: זלזול בכנסת.

יריב לוין: חבר הכנסת לפיד שאל: בשביל מה הבניין הזה קיים?

יריב לוין: כמה חוצפה יכולה להיות?

יריב לוין: הוא באמת לא מבין.

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן, אולי תקראי לו?

יריב לוין: אולי תקראי לו?

יריב לוין: אני לא יודע, זה נראה לכם תקין?

יריב לוין: זה כבוד הכנסת?

יריב לוין: ככה אתם רוצים שהפרלמנט ייראה?

יריב לוין: זה יהיה היחס שלכם לכנסת?

יריב לוין: מה יהיה אם חס וחלילה תגיעו לשלטון?

סאלח סעד: תסתכל שם, אף אחד מהקואליציה לא הגיע.

יריב לוין: ככה אתם מתייחסים לכנסת עכשיו – מה יהיה אז?

סאלח סעד: השר, תסתכל שם.

יריב לוין: פשוט בושה וחרפה.

יריב לוין: בושה וחרפה.

יוסי יונה: השר, אם לכם לא היה היום גיוס לא הייתם פה.

יריב לוין: בושה וחרפה.

יריב לוין: אל תגישו הצעות אי-אמון.

יריב לוין: אל תגישו.

יריב לוין: ואם תגישו, תהיו כאן, לפחות מי שמציג את ההצעה.

יריב לוין: דבר אלמנטרי.

מיכל רוזין: הלו, אנחנו פה – – –

יריב לוין: תכף, חברת הכנסת רוזין, תאמיני לי, אני אענה להכול.

קריאות: – – –

יריב לוין: עכשיו, אני עוד לא התחלתי, חבר הכנסת רז.

יריב לוין: אתה עוד מכיר אותי מימי האוניברסיטה, היו לי תשובות אז ויש לי גם היום, תאמין לי, אבל חכה בסבלנות.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, במצב רגיל הייתי צריך שלא לענות אלא רק להצעת האי-אמון שהציגה חברת הכנסת זנדברג, אבל אני חושב שיש דברים שבכל זאת צריכים להישמע, גם אם מי שהציע והעלה את האי-אמון איננו ראוי לתשובה, ולכן לפחות לחלקם אתייחס.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, שמענו כאן נאומים – התחילה בזה חברת הכנסת שפיר וסיימה חברת הכנסת זנדברג – על איך ראש הממשלה מוכרח להתפטר בגלל שיש חקירות.

יריב לוין: אחר כך כבר ראינו תיאוריה עוד יותר מדהימה, של חבר הכנסת לפיד.

יריב לוין: אוה, אני מודה לחברת הכנסת שפיר, שמכבדת אותנו בנוכחותה.

יריב לוין: טוב באיחור מאשר לעולם לא.

יריב לוין: טוב באיחור מאשר לעולם לא.

יעל גרמן: – – –

סתיו שפיר: טוב שאתם – – – על מה אתה מדבר?

ענת ברקו: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, יש לפעמים מצבים שפשוט אפשר לשבת ולא לומר כלום.

סתיו שפיר: – – – נותנים לנו פה לשבת ולהעביר הצעות חוק.

יריב לוין: תסיקי את המסקנות, אל תעשי את זה עוד פעם וזה הכול.

יריב לוין: פיתח את התיאוריה הזאת חבר הכנסת לפיד, בשם הדמוקרטיה כמובן, בכלל למחוזות מדהימים: אם מישהו שעבד איתך או מישהו שהוא חבר שלך נחקר או יוגש נגדו כתב אישום, אז אתה כבר פסול מלכהן.

יריב לוין: מדהים.

יוסי יונה: שותף שלך, לא חבר.

יריב לוין: מדהים.

יריב לוין: שותף במה – בעסק?

יריב לוין: במה?

יריב לוין: אני לא שמעתי שותף, ואם זה שותף אז אין בעיה, כי לראש הממשלה אין שותפים.

יריב לוין: אין לו עסקים ואין לו שותפים; יש לו חברים לדרך הפוליטית.

יריב לוין: אין לו שותפים עסקיים.

יוסי יונה: – – –

יריב לוין: תעשה לי טובה, חבר הכנסת יונה, לא תרצה שישמיצו אותך סתם, ואל תשמיץ אחרים.

יוסי יונה: אותי יהיה קשה להשמיץ סתם.

יריב לוין: גם את ראש הממשלה קשה, תאמין לי, למרות כל המאמצים שלכם.

יריב לוין: עכשיו, אני רוצה לשאול לפי השיטה הזאת למשל את חברת הכנסת זנדברג: מה לשיטתך דינו של אדם שנחקר במשטרה 13 שעות?

יריב לוין: מה צריך לקרות איתו?

יריב לוין: הוא צריך לפרוש מהחיים הציבוריים?

תמר זנדברג: ראש ממשלה מושחת צריך ללכת הביתה – – – מה זה קשור?

יריב לוין: הוא צריך ללכת הביתה?

יריב לוין: תעני על השאלה.

יריב לוין: איך אמר חבר הכנסת מוסי רז?

יריב לוין: תני תשובות, לא השמצות.

תמר זנדברג: אתם כולכם בחקירות – – – מה יש לך?

מוסי רז: אנחנו נעשה אחרי זה – – –

יריב לוין: את יודעת, הכללות והדבקת כינויים זה כשאין תשובה, אבל אני בכל זאת שואל, אולי תעני לי?

יריב לוין: מה צריך לעשות אדם – –

תמר זנדברג: תעשה שעת שאלות ואז אני אענה לך.

יריב לוין: – – שנחקר, אוי ואבוי, במשטרה 13 שעות?

תמר זנדברג: מה צריך לעשות – – – על חשבון החברים המיליונרים שלו?

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, תעני.

יריב לוין: ממה את פוחדת?

יריב לוין: ממה את פוחדת?

יריב לוין: יש לי רעיון, אדוני היושב-ראש:

יריב לוין: הוא למשל יכול להיות יושב-ראש מרצ.

יריב לוין: למשל.

יריב לוין: נכון, חברת הכנסת זנדברג?

תמר זנדברג: – – –

יריב לוין: נכון?

יריב לוין: דין אחד לכם ודין אחד לראש הממשלה, נכון?

תמר זנדברג: של נעליך מעל רגליך לפני שאתה – – – יושב-ראש מרצ.

תמר זנדברג: תתבייש.

יריב לוין: אצלכם מי שנחקר הוא זכאי ונקי – אגב, בצדק – אבל כשמדובר בראש הממשלה, אתם כבר מרשיעים אותו ושופטים אותו, ואם לא מצליחים אותו אז את חבריו – –

מוסי רז: – – –

תמר זנדברג: ראש ממשלה מושחת.

תמר זנדברג: הציבור לא סובל אותו.

יריב לוין: – – וטופלים את אשמתם עליו.

יריב לוין: עכשיו, אני רוצה לשאול את חברת הכנסת סתיו שפיר שאלה: מה נעשה – – –

סתיו שפיר: בוא אני אחסוך לך: ראש ממשלה שכמעט כל אנשי לשכתו היו בחקירות, נמצאים בחקירות, הודו בעבירות – –

יריב לוין: מה את פוחדת מהשאלה?

יריב לוין: ממה את פוחדת?

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, ממה את פוחדת?

יריב לוין: אגב, בינתיים ראש לשכה – – –

סתיו שפיר: – – אדם שמשפחתו נמצאת בחקירות, כולם מסביבו.

סתיו שפיר: הוא לא ידע ולא שמע ולא הכיר ולא שם לב – – – אבל לא ראה מה קורה.

סתיו שפיר: באמת, יריב, אתה אדם ישר לא? תתפטר.

יריב לוין: אגב, בינתיים, חברת הכנסת שפיר, שמענו – ועכשיו את תיתני לי גם אולי בשם הדמוקרטיה להגיד איזה משפט – – –

סתיו שפיר: – – – תתפטר.

סתיו שפיר: תתפטר.

סתיו שפיר: זו ממשלה מושחתת.

יריב לוין: הדמוקרטיה של חברת הכנסת שפיר לא מאפשרת משפט אחד.

יריב לוין: בבקשה.

סתיו שפיר: – – – אתה יודע שאני צודקת – – –

יריב לוין: עכשיו, אחרי ששמענו את ההרצאה, נחזור להווה – – –

סתיו שפיר: תתפטר.

סתיו שפיר: זה מה כל אדם ישר פה צריך לעשות עכשיו.

סתיו שפיר: זה מה שקרה בעבר כשהיו לנו ראשי ממשלה מושחתים.

יריב לוין: כן, אני התרשמתי עמוקות.

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: עכשיו נחזור לעובדות, ברשותך, אם זה לא מבלבל קצת.

סתיו שפיר: אלו העובדות, יריב, אתה יודע את זה טוב מאוד.

יריב לוין: חברת הכנסת – – –

סתיו שפיר: לפחות במינימום – – –

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר – –

סתיו שפיר: אל תבוא ותגן עליו עכשיו פה, מעל הדוכן.

סתיו שפיר: חבל.

יריב לוין: – – קודם כול, הממצא החלוט היחיד שיש עד עכשיו בכל החקירות האלה שהזכרת זה רק על אחד ממנהלי לשכת ראש הממשלה, שהתיק נגדו נסגר.

יריב לוין: אם כבר רוצים לדבר, אז אלה העובדות.

סתיו שפיר: ופרח?

סתיו שפיר: ופרח לרנר?

יריב לוין: עכשיו – – –

סתיו שפיר: ופרח לרנר?

סתיו שפיר: ופרח לרנר?

יריב לוין: עכשיו – – –

סתיו שפיר: לא, תספר לנו אולי מה קורה איתה.

יריב לוין: גם שם את יודעת טוב מאוד איך הדבר הסתיים – –

סתיו שפיר: ונתן אשל?

יריב לוין: – – ואל תשמיצי אותו סתם.

סתיו שפיר: ודוד – היא הודתה בעבירות שמדובר בהפרת אמונים.

יריב לוין: עכשיו – – –

סתיו שפיר: על מה אתה מדבר?

יריב לוין: עכשיו, חברת הכנסת שפיר, אני רוצה לשאול אותך – –

סתיו שפיר: תגיד, לא, אבל – – –

יריב לוין: – – מה דינו של אדם שלא סתם נחקר, אלא נשלח למעצר בית – –

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: – – של כמה ימים?

סתיו שפיר: – – – את עצמך.

יריב לוין: מה צריך לקרות איתו, לפי שיטתכם?

יריב לוין: מה עושים איתו?

יריב לוין: אחד שנשלח למעצר בית.

יריב לוין: בוא נשאל, אדוני היושב-ראש – – –

סתיו שפיר: אדוני יושב-ראש הכנסת, אפשר אולי לשים פה בצד – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר – סליחה, אדוני השר – אני לא מפסיק את הדיאלוג הזה מסיבה פשוטה – –

יריב לוין: זה נורא מרגיז, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: – – שהשר פנה אלייך, אז את – אבל תני לו גם, באמת, להכניס מילה פה ושם.

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: כן, זה נורא מרגיז – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, מספיק.

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: – – האמת.

יריב לוין: האמת היא כל כך קשה.

סתיו שפיר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שאמרתי, השר פנה אלייך, לכן לא הפסקתי אותך מייד, אבל זהו, זהו, תקשיבי גם.

סתיו שפיר: – – – זה הכול.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא חייב לתת תשובות נעימות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא חייב לתת תשובה, וזה מה שהוא עושה.

יריב לוין: יש בעולם הזה שני דברים שזועקים: האמת והצביעות, מה לעשות.

יריב לוין: בצד אחד זועקת הצביעות, ובצד השני – עכשיו אנחנו נאמר את האמת.

קריאות: – – –

יריב לוין: אז אני חוזר לשאול, חברת הכנסת שפיר, חוזר לשאול, חוזר לשאול: תגידי לי, מה עושים עם – אוי ואבוי לנו – אדם שלא רק נחקר במשטרה, שזה כבר אשם ולעמוד הקלון, לפי שיטתכם, אלא ישב במעצר בית?

יריב לוין: טוב, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע, בוא נעזור לחברי הכנסת עם התשובה: בוחרים בו ליושב-ראש מפלגת העבודה.

יריב לוין: בוודאי, למה לא?

יעל כהן-פארן: – – –

יריב לוין: ואני אומר עוד פעם – – –

סתיו שפיר: אולי תדבר על עובדות, יריב?

יריב לוין: ואני אומר עוד פעם – – –

סתיו שפיר: אולי תדבר על עובדות?

יריב לוין: ואני אומר עוד פעם, שלא תביני אותי לא נכון – –

סתיו שפיר: אולי תדבר על עובדות?

יריב לוין: – – בצדק, כי זה שאדם נחקר – –

סתיו שפיר: הרשימה הזאת – – –

יריב לוין: – – לא הופך אותו לאשם בשום דבר.

סתיו שפיר: הרשימה הזאת שקראתי מעל הדוכן – – –

יריב לוין: בצדק, כי זה שאדם נחקר לא הופך אותו לאשם בשום דבר.

סתיו שפיר: – – – ותדבר על עובדות.

יריב לוין: רק תחילו את אותם כללים גם על ראש הממשלה.

יריב לוין: אין דין אחד לנו ודין אחד לכם.

סתיו שפיר: – – – ונמצא ללא עבירה.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים על עובדות, על אנשים שביצעו עבירות.

יעל גרמן: יש דין אחד – – –

יריב לוין: עכשיו, אני רוצה לשאול אותך, חברת הכנסת שפיר, באמת, שאלה אישית.

יריב לוין: את יודעת, גם אני ישבתי על טבלאות אקסל, אגלה לך סוד, וגם אני, לא פחות ממך, אכפת לי מהכסף של הציבור.

סתיו שפיר: לא נראה לי.

יריב לוין: לא רק שאכפת לי ממנו – אכפת לי באופן מיוחד מהכסף של החוסכים.

יריב לוין: ולא רק שאכפת לי מהכסף של החוסכים, אכפת לי באופן מיוחד מהכסף של אלה שחוסכים לפנסיה, כדי שחס וחלילה ביום שיפרשו לגמלאות לא ימצאו את עצמם מחוסרי כול.

יריב לוין: עכשיו אני שואל אותך, חברת הכנסת סתיו שפיר: מה דעתך על כך שלוקחים כספים מחברות ציבוריות, חברות שקרנות הפנסיה שלנו מושקעות בהן, ולוקחים עשרות מיליוני שקלים שכר לאדם אחד?

יריב לוין: מה דעתך על זה?

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: איך זה מסתדר בטבלאות האקסל שלך?

סתיו שפיר: אתה רוצה תשובה רצינית?

יריב לוין: איך זה מתאים לתפיסת העולם שלך?

סתיו שפיר: אתה רוצה תשובה רצינית?

יריב לוין: כן, ודאי.

סתיו שפיר: בבקשה, בוא נדבר רציני.

יריב לוין: ודאי.

סתיו שפיר: קח את הטבלה הזאת שאני הקראתי עכשיו, ואת כל הסכומים שאני נקבתי בהם, שנמצאים שחור על גבי לבן בכספים פוליטיים וקואליציוניים, ותגיד לי אם בעינייך הדבר הזה ראוי – מיליארדי שקלים מקופת המדינה עוברים לפוליטיקאים במקום שילכו לשרת את הציבור.

סתיו שפיר: זה ראוי?

סתיו שפיר: זה ראוי שכל החקיקה – –

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, שקל אחד – –

סתיו שפיר: – – פה הופכת להיות חקיקה של מגזר לצרכים פוליטיים?

יריב לוין: – – שקל אחד לא עובר לפוליטיקאים.

יריב לוין: גם אנחנו וגם אתם – – –

סתיו שפיר: הינה, כתוב פה שחור על גבי לבן, מה אתה מדבר?

יריב לוין: גם אנחנו וגם אתם – – –

סתיו שפיר: שחור על גבי לבן.

יריב לוין: אדוני – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר.

יריב לוין: אני בהחלט חושב שאני צריך לענות, רק לא נותנים לי.

יצחק וקנין: לעת עתה – – –

סתיו שפיר: הוא פנה אליי באופן אישי – אני עונה לו, מה לעשות.

יצחק וקנין: אוקיי.

יריב לוין: כן, אבל תני לי לענות.

יריב לוין: שאלת, אני רוצה לענות.

יצחק וקנין: אבל אי-אפשר שלא לאפשר לו לדבר.

יצחק וקנין: את רוצה להיות במקומו?

סתיו שפיר: אבל תענה לעניין.

יריב לוין: אני עונה.

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, את רוצה להיות הצנזור שלי?

יריב לוין: את תקבעי מה לעניין ומה לא?

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: מי שמך?

יריב לוין: אם מותר לי, אדוני היושב-ראש – –

סתיו שפיר: – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להמשיך להפריע.

יריב לוין: – – יש לה – – – לענות לעניין?

יריב לוין: אני צריך אישור ממנה לגבי התשובה שלי?

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אם כן, אני אבקש.

יצחק וקנין: לא.

יריב לוין: אם לא, אז אנא.

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, בואי, אני אענה לך.

סתיו שפיר: אין שום – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להמשיך להפריע לו.

יריב לוין: אני אענה לך.

יריב לוין: מה לעשות – – –

סתיו שפיר: הוא פנה אליי באופן אישי, מה, אני אמורה לשבת ולשתוק?

יריב לוין: אני אענה לך – – –

יצחק וקנין: הוא יכול להגיד מעל הדוכן מה שהוא רוצה, זאת זכות הדיבור שלו.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להפריע.

יריב לוין: אני אענה לך, חברת הכנסת שפיר.

יריב לוין: אז כך.

יריב לוין: קודם כול – – –

סתיו שפיר: אפשר להמשיך לדבר אל הכיסאות הריקים.

יצחק וקנין: סתיו, אנא ממך.

יריב לוין: לא, אני אגיד לך את האמת, אני מדבר בתקווה שאולי חבר הכנסת לפיד בסוף יבוא.

יריב לוין: כנראה הנס הזה לא יקרה, אבל אני מקווה, אולי בכל זאת.

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, אנחנו כולנו כאן, כל ה-120, מייצגים ציבורים, ומייצגים עמדות, ומייצגים סקטורים שונים בחברה הישראלית – –

סתיו שפיר: הם מייצגים רק – – –

יריב לוין: – – וכל אחד, כל אחד מאיתנו מנסה לקדם ולדאוג, בכל הכלים, כולל בכלי אולי הכי משמעותי – שיעור התקציב שמבטא את סדר העדיפויות – –

סתיו שפיר: למי דואג חוק ההמלצות?

יריב לוין: – – לכך שהדברים שהוא מאמין בהם יקודמו ויבואו לידי ביטוי.

סתיו שפיר: למי דואג חוק הג'ובים?

סתיו שפיר: למי דואג החוק – – –

יצחק וקנין: סתיו, אני קורא אותך לסדר – –

סתיו שפיר: למי?

יצחק וקנין: – – פעם ראשונה, ואני אעשה את זה קצר.

סתיו שפיר: חוק נגד המשטרה – – –

יצחק וקנין: פעם שנייה אני קורא אותך לסדר.

סתיו שפיר: חוק נגד המשטרה – –

יצחק וקנין: אל תיתני לי להוציא אותך.

סתיו שפיר: – – זה דאגה לציבור?

יצחק וקנין: סתיו, זאת פעם אחרונה שאני קורא אותך.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה.

סתיו שפיר: אבל אדוני, אני לא יכולה לשמוע את השקרים האלה.

יצחק וקנין: את יכולה להגיד מה שאת – – –

סתיו שפיר: אי-אפשר – – –

יצחק וקנין: את לא תפריעי לו לדבר.

סתיו שפיר: אי-אפשר לשמוע ככה את השקרים.

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל את הדיון ככה.

סתיו שפיר: אי-אפשר ככה, לשמוע את הדברים האלה.

יריב לוין: אוי, כמה שהאמת קשה.

יצחק וקנין: תוכלי לעלות לדבר.

סתיו שפיר: חוק נגד המשטרה.

יריב לוין: כמה זה קשה כשאומרים את האמת.

סתיו שפיר: איזה ציבור אתה מייצג?

סתיו שפיר: איזה ציבור אתה מייצג?

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר פעם – –

יריב לוין: כמה זה קשה.

סתיו שפיר: חוק נגד בית המשפט.

יצחק וקנין: – – פעם שלישית.

יצחק וקנין: את רוצה?

יריב לוין: אני לא מייצג אף אחד.

סתיו שפיר: את מי אתה מייצג?

יצחק וקנין: נא להוציא את חברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: אני קורא אותה לסדר פעם שלישית.

יריב לוין: את אף אחד אני לא מייצג.

יריב לוין: הגעתי לפה במקרה לגמרי – –

סתיו שפיר: – – – ועוד מדבר כמייצג – – –

יריב לוין: – – עברתי ברחוב ונכנסתי לכאן במקרה לגמרי.

יריב לוין: במקרה.

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, אין בעיה, אפשר לצאת, אבל את האמת זה לא ישנה, והאמת היא מאוד פשוטה – – (חברת הכנסת סתיו שפיר יוצאת מאולם המליאה.

יריב לוין: )

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: – – מי שלקח עשרות מיליוני שקלים, בסוף, על חשבון כספי הפנסיה של כולנו זה מי?

יריב לוין: נחשו.

יריב לוין: נכון, יושב-ראש מפלגת העבודה, מה לעשות?

יריב לוין: ולכן, חברת הכנסת שפיר, שלא מסוגלת להתמודד עם הטענות ולא עם האמת, בוחרת בדרך הכי פשוטה: להפנות את הגב לאמת, להפנות את הגב למציאות ולצאת מכאן, בעיניי, בבושת פנים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שדי בדברים האלה להבהיר כמה טוב שהממשלה הזאת ממשיכה לכהן, ותזכה היום שוב באמון הכנסת.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: הממשלה מקדמת מדיניות המבוססת על פשעי מלחמה – תציג את הצעת האי-אמון, בשם חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל, חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

חנין זועבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: חברות וחברי הכנסת, יש להכריז על אי-אמון בממשלה לא רק כי הממשלה כושלת, אלא קודם כול כי היא ממשלה פושעת.

חנין זועבי: יש להעמיד לדין את ראש הממשלה בבית המשפט הבין-לאומי בהאג לא כי הוא מושחת – –

ענת ברקו: – – – טרוריסטית.

חנין זועבי: – – והוא ככל הנראה מושחת, אלא כי הוא פושע מלחמה, יחד עם הקואליציה שלו; הורגים ילדים, שודדים אדמות ורודפים ארגוני זכויות אדם.

ענת ברקו: מה את עושה פה בכלל?

חנין זועבי: בכנסת הזאת, בבניין הזה, במדינה הזאת, הרוע הוא שם המשחק, הוא נורמה מקובלת המאפיינת את המדיניות מאז ומתמיד.

חנין זועבי: ומי מכיר בירושלים כבירה למדינה הזאת?

חנין זועבי: נשיא אחד, בעוד רוב הממסד אפילו במדינה שלו מתנגד לאותה הכרזה.

ענת ברקו: – – – ירושלים – – –

חנין זועבי: רק נשיא אחד, גזען – –

ענת ברקו: מה יש לך בירושלים?

חנין זועבי: – – פופוליסט, הכיר בירושלים כבירה – –

ענת ברקו: מה לך ולירושלים?

חנין זועבי: – – למדינה הזאת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו – –

חנין זועבי: ושימו לב, התואר – –

יצחק וקנין: – – אני יודע, לי הדברים צורמים יותר ממך.

חנין זועבי: – – התואר עיר בירה אמור – –

ענת ברקו: מה יש לה בירושלים?

ענת ברקו: מה היא עושה בה?

חנין זועבי: – – לסמן מעמד מיוחד ולגיטימי.

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: אבל אנא, תנסו לחשוב למה היוצא מן הכלל הזה – ההכרה היוצאת מן הכלל הזאת דווקא מוכיחה את הכלל: אין לגיטימיות לטענה שירושלים היא בירת המדינה הזאת.

ענת ברקו: ממש לא.

חנין זועבי: ותראו באיזה גטו מוסרי ואנושי אתם – – –

ענת ברקו: תקראי את הקוראן שלך.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, אי-אפשר על כל מילה שהיא תאמר – – –

ענת ברקו: אני רוצה לעדכן אותה.

ענת ברקו: היא לא יודעת היסטוריה, דת.

ענת ברקו: קצת אני אלמד אותה, מה יש?

יצחק וקנין: תעדכני אותה אחר כך.

יצחק וקנין: לכי לשתות איתה קפה מאחורי הפרגוד ותעדכני אותה בכל מה שאת רוצה.

ענת ברקו: שתפתח את הקוראן, תראה – – – ישראל.

ענת ברקו: היא לא מוזכרת שם, לא היא ולא הם.

ענת ברקו: למה, מה יש?

יצחק וקנין: אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

ענת ברקו: מה יש?

ענת ברקו: זה חשוב.

חנין זועבי: ותראו באיזה גטו מוסרי אתם חיים.

חנין זועבי: ודווקא עכשיו, דווקא ברגע זה, דווקא עם ההצהרה הזאת – –

ענת ברקו: חבורת רוצחים – – –

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ענת ברקו: בסדר, חבורת רוצחים.

חנין זועבי: – – אין ברירה אלא להבין שירושלים היא עיר תחת כיבוש, ושום חוק לא יכול למחוק או לבטל את הכיבוש, כי כיבוש הוא כיבוש הוא כיבוש.

חנין זועבי: הוא תמיד כוחני, הוא תמיד אלים, הוא תמיד לא לגיטימי, והוא תמיד הבסיס לפשעי מלחמה.

חנין זועבי: וכאשר ראש הממשלה מתפאר בנאומיו לפני ראשי מדינות העולם, הוא לא חושף את 95 החוקים הגזעניים שהבניין הזה חוקק, וחוקים אחרים שהבניין הזה ממשיך לחוקק; 95 חוקים עוסקים בהכשרת גזל, בגנבת קרקעות, בנישול הרכוש הפלסטיני, בסלילת כבישי אפרטהייד למתנחלים בלבד.

חנין זועבי: והטענה הזאת, שהסיבה לגזענות היא פופוליזם זול, היא לא יותר מהסבר עלוב, מאוד חלקי, לגזענות ולהצהרות גזעניות.

חנין זועבי: כי גם בזמן פוליטיקה מאוד קורקטית, מאוד רצינית, כנראה, מאוד רציונלית, לכאורה, ידע מבנה זה לחוקק חוקים נגד העם היליד.

חנין זועבי: תמיד ידעו לחוקק חוקים שמבוססים על השנאה לפלסטינים – שנאה שמקורה בשני יסודות: יסוד העליונות המערבית, המתנשאת על הערבים ועל המוסלמים, ויסוד הפחד מהקורבן, הפחד מהיליד – –

ענת ברקו: בשארה נתן לך שיעורים כמו שצריך, הא?

ענת ברקו: את כל כך מצטטת אותו.

ענת ברקו: ממש מצטטת אותו.

חנין זועבי: – – שמא היליד יתקומם ויגיב נגד הפשעים שמנוהלים – – –

ענת ברקו: את ממש מצטטת את עזמי בשארה הטרוריסט.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: לא, אני רואה איך היא מדקלמת את עזמי בשארה.

יצחק וקנין: זו פעם שנייה שאני קורא אותך לסדר.

ענת ברקו: אותן תבניות שפה.

ענת ברקו: הסטודנטית הכנועה שלמדה את עזמי בשארה בעל פה.

ענת ברקו: אפשר להביא את עזמי בשארה, למה צריך אותה?

ענת ברקו: חיקוי חיוור.

ענת ברקו: למה?

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, אני פשוט לא אאפשר להפריע, לא יעזור לך.

ענת ברקו: אותו הדבר.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להפריע, ואני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: אני יודע לקראת מה אני הולך, אוקיי?

ענת ברקו: גם אני.

יצחק וקנין: ואני לא אאפשר את זה.

חנין זועבי: הפחד מהקורבן, שמא יצבור כוח ויתמרד בסופו של דבר – וזה יבוא.

חנין זועבי: אז אין לגיטימיות – לא לטענה שירושלים היא בירה ולא לכל המדיניות שמתבססת על כיבוש העיר הזאת.

חנין זועבי: לא לגיטימי למנוע בנייה פלסטינית בשטח C; לא לגיטימי לבנות ולהרחיב התנחלויות, לא מעלה אדומים, לא הר חומה, לא פסגת זאב; לא לגיטימי למנוע היתרי בנייה על קרקע פרטית פלסטינית; לא לגיטימי למנוע אישורי תוכניות בנייה בשטחי C; לא לגיטימי לגרש פלסטינים משטח C ולהעבירם לשטחי A ו-B; לא לגיטימי לגרש את תושבי הכפר סוסיא מיישובם; לא לגיטימי להרוס תשתיות מים לכפרים באזור עוג'א וצפון בקעת הירדן; לא לגיטימי להרוס גני ילדים של שבט הג'הלין על ידי מעלה אדומים; לא לגיטימי לחלק – לפני שלושה שבועות – צווי פינוי לשני כפרים שלמים בבקעת הירדן, אום אל-ג'מאל ועין אל-חילווה, ולגרש את 130 תושביהם, ובהם 66 ילדים – תוך שמונה ימים יש התראה לגרש אותם; לא לגיטימי לחלק שבוע אחר כך צווים דומים ל-284 תושבי הכפר ג'בל אל-באבא באזור מעלה אדומים; לא לגיטימי לבצע בפברואר הקרוב צווי הרס ל-138 דירות בכפר עקב, אחרי שגירשתם את בעלי הדירות האלה ממקום מגוריהם המקורי בעיר העתיקה כחלק ממדיניות גירוש הפלסטינים משם.

חנין זועבי: לא לגיטימי.

חנין זועבי: חומת האפרטהייד אינה לגיטימית.

חנין זועבי: וכאשר מגרשים את הפלסטינים ומונעים מהם רישיונות בנייה, מקדמים פרויקט לבנייה של יותר מ-1,200 דירות למתנחלים בירושלים המזרחית.

חנין זועבי: מדובר באפרטהייד תכנוני.

חנין זועבי: אין לגיטימיות לניסיון ליצור רצף טריטוריאלי בין ההתנחלויות על ידי גזל קרקעות שמחברות בין ההתנחלויות.

חנין זועבי: לא לגיטימי לחוקק חוקי כיבוש רציפים, שמרחיבים את תחולת החוקים שמחוקקים ל-48' גם לשטחים.

חנין זועבי: המחסומים אינם לגיטימיים.

חנין זועבי: רצח הפלסטינים אינו לגיטימי.

ענת ברקו: רק הטרור הפלסטיני לגיטימי בעינייך.

חנין זועבי: אין לגיטימיות, וזה פשע לרצוח 38 פלסטינים באוקטובר 2015; פשע מלחמה לרצוח 28 פלסטינים בנובמבר 2017; פשע מלחמה לרצוח 27 פלסטינים בדצמבר 2016.

חנין זועבי: כל אלה הם חלק, אבל רק חלק, מהסיבות למה ירושלים היא עיר כבושה ולמה ההכרזה האמריקנית לא תשנה זאת.

חנין זועבי: כמו שההכרזה הבומבסטית הזאת היא לא לגיטימית – בצורה שסותרת – המאבק נגד הכיבוש הוא הלגיטימי ביותר.

חנין זועבי: ואין – לכוחנות יש גבול; אין כוח שיכול לדכא את מאבקו של עם למען החירות שלו ולמען החופש שלו.

חנין זועבי: אין כוח שיכול לשלוט בפלסטינים.

חנין זועבי: אין כוח שיכול להכריע את הסכסוך באופן חד-צדדי.

חנין זועבי: זו זכותו ואף חובתו של העם הפלסטיני להיאבק ולהתנגד לכיבוש בכל הדרכים שמקובלות על פי החוק הבין-לאומי, ובין היתר חרם.

חנין זועבי: חרם הוא אמצעי לגיטימי ואף מתחייב נגד מדינה שהפכה את פשעי המלחמה לשגרה יומיומית.

חנין זועבי: לכוחנות יש גבול, וחובתו של כל אדם דמוקרטי – לא רק חובתם של הפלסטינים, חובתו של כל אדם דמוקרטי – לשים גבול לכוחנות הישראלית.

חנין זועבי: לא רק שהיא אינה לגיטימית, אלא שהיא, עוד פעם, מבוססת על פשעי מלחמה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: בשם ממשלת ישראל ישיב על הצעת האי-אמון שר הביטחון אביגדור ליברמן.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, חברתי השרה סופה לנדבר – –

ג'מאל זחאלקה: לא רוצים לשמוע אותך, פאשיסט, גזען.

יצחק וקנין: אדוני, תוציאו אותו.

יצחק וקנין: בחוץ.

עודד פורר: אתה יכול לצאת.

יצחק וקנין: אתה יכול לצאת, זה בסדר.

יצחק וקנין: חברים, אל תעזרו לי.

יצחק וקנין: תאמינו לי, זה בסדר.

אביגדור ליברמן: – – קשה לתאר צביעות יותר גדולה מהצעת האי-אמון שהגישה הרשימה המשותפת לממשלת ישראל.

אביגדור ליברמן: אני, ככה, הסתכלתי על ההתבטאויות של חברי כנסת מהרשימה המשותפת, ואני רק מדמיין לעצמי מה היה קורה לו זה היה הפוך וחבר כנסת מישראל ביתנו היה מתבטא באותה צורה.

עיסאווי פריג': תאר לעצמך את ההתבטאות שלך נגד אזרחי המדינה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אתה שר הביטחון של מדינה, אתה, שאתה קורא לאזרחיה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': תענה לעצמך על השאלות האלה.

עיסאווי פריג': תענה לעצמך.

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עיסאווי פריג': שיענה לעצמו.

יצחק וקנין: אני קצר, אהיה.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לכם להפריע לו.

יצחק וקנין: אני יודע, זה יהיה קשה לשמוע, אבל אתם תצטרכו לשמוע אותו כפי שאנחנו שומעים מה שאתם אומרים.

עיסאווי פריג': לא, הוא שואל שאלות – שיענה לעצמו, שר הביטחון.

אביגדור ליברמן: בדוכן הזה הופיע ב-7 בדצמבר חבר הכנסת חאג' יחיא, פה, בכנסת ישראל, בדיוק לפני שנה, ומה הוא אומר?

אביגדור ליברמן: כל פלסטיני שמוכר קרקע ליהודי – דינו מוות.

אביגדור ליברמן: והוא מסביר: זה מופיע בקוראן, בפתווה, זה במנהגים שלנו ואני תומך, והוא חייב למות.

עיסאווי פריג': אתה מריח בחירות, אה?

עיסאווי פריג': אתה מריח בחירות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', לא, תראה.

עיסאווי פריג': הוא מריח בחירות.

עיסאווי פריג': אתה מריח בחירות?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי, מה הוא מריח זה לא עניין של אף אחד.

יצחק וקנין: אל תפריע לו.

עיסאווי פריג': הוא מריח בחירות.

יצחק וקנין: בסדר, זכותו להריח מה שהוא רוצה.

עיסאווי פריג': מצא את שק החבטות, הוא מריח בחירות.

יצחק וקנין: עיסאווי פריג', יש לך אפשרות – או שאני קורא אותך פעם שלישית, או שאתה – ואני לא רוצה לעשות את זה, כי אתה בכל זאת סגן יושב-ראש הכנסת.

אביגדור ליברמן: ואני מסתכל על חברי כנסת מהשמאל, ממרצ.

אביגדור ליברמן: איפה חברי הכנסת ממרצ?

אביגדור ליברמן: יושב פה – עומד – חבר כנסת וקורא להרוג כל פלסטיני שמוכר קרקע ליהודים.

אביגדור ליברמן: לא שמעתי ציוץ אחד מכם.

אביגדור ליברמן: איפה האגודה לזכויות האזרח?

אביגדור ליברמן: איפה היועץ המשפטי?

אביגדור ליברמן: איפה הכנסת?

אביגדור ליברמן: עומד פה חבר כנסת וקורא להרוג כל פלסטיני שמוכר קרקע ליהודי.

אביגדור ליברמן: בואו נדמיין הפוך – עומד פה חבר כנסת מישראל ביתנו ואומר: כל יהודי שמוכר קרקע לפלסטיני, חייבים להרוג אותו.

מוסי רז: איך יכול להיות?

מוסי רז: זה היה יום חמישי – – –

יצחק וקנין: חבר כנסת מוסי רז, אתם מחליפים אחד את השני?

מוסי רז: אבל לא יכול להיות.

מוסי רז: הוא אומר 7 בדצמבר – זה היה יום חמישי.

מוסי רז: לא היה פה דיון בכלל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: איך יכול להיות?

קריאות: – – –

אביגדור ליברמן: אני מציע שתיכנסו לסטנוגרמות.

מוסי רז: תדעו היסטוריה.

מוסי רז: שנה שעברה.

עיסאווי פריג': – – – תדייק בעובדות, לפחות.

תמר זנדברג: – – –

אביגדור ליברמן: אני מציע שתיכנסו – יש סטנוגרמות של הכנסת.

אביגדור ליברמן: דצמבר 2016.

מוסי רז: ועכשיו נזכרת בזה?

יצחק וקנין: מוסי רז, פעם ראשונה.

מוסי רז: עוד שנייה – – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לכם להפריע.

יצחק וקנין: זה לא יעזור.

יצחק וקנין: אני לא אתן לדיון הזה ללכת למקום שאתם רוצים.

תמר זנדברג: אבל הוא פונה אלינו.

יצחק וקנין: אבל זה לא יעזור לכם.

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: מיכל, תראי – –

מיכל רוזין: הוא מעניש – – – לא רוצים לקיים איתו שיח.

יצחק וקנין: – – אני יכול להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: אני ידעתי שהדיון הזה הולך לשום מקום.

יצחק וקנין: לא סתם לא הפסקתי.

יצחק וקנין: גם כשחנין זועבי עמדה פה – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: – – ואמרה דברים קשים, לא אפשרתי להפריע לה.

יצחק וקנין: אתם לא תפריעו לו.

יצחק וקנין: תשמעו את מה שהוא אומר לכם גם אם זה לא מוצא חן בעיניכם.

מיכל רוזין: – – – מאיתנו.

תמר זנדברג: – – –

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: בזה סיימנו את העניין.

אביגדור ליברמן: כמה אנשים הוצאו להורג בעזה על ידי חמאס?

אביגדור ליברמן: ללא משפט, ללא שום כתב אישום, ללא עורכי דין.

קריאה: – – – בחייך – – –

אביגדור ליברמן: תסתכלו על הדוחות של Human Rights Watch; תסתכלו על הדוחות של כל ארגוני זכויות האדם.

תמר זנדברג: – – –

אביגדור ליברמן: ומזה, משום מה, הרשימה המשותפת מתעלמת, היא לא מוכנה לדון על זה.

אביגדור ליברמן: היא לא מוכנה לדון על כך שחמאס חוטף אזרחים ולא מוכן שהצלב האדום יבקר אצלם פעם אחת.

אביגדור ליברמן: האם שמעתם את הרשימה המשותפת מדברת על חצי מיליון הרוגים בסוריה?

אביגדור ליברמן: אנחנו רואים יום-יום מראות מסוריה, טנקים יורים בכינון ישיר על המסגדים.

אביגדור ליברמן: האם מישהו שמע פעם את הרשימה המשותפת מדברת על כך?

אביגדור ליברמן: בכל יום במזרח התיכון נרצחים כ-400 איש בתוך מדינות ערב; קרוב ל-1,000 פצועים.

אביגדור ליברמן: ראיתי שלשום שורה רצה: בתימן נרצחו ביום אחד 160 איש.

אביגדור ליברמן: למישהו אכפת?

אביגדור ליברמן: מישהו נתן על זה את הדין?

אביגדור ליברמן: תסתכלו כמה פיגועי טרור יש יום-יום באיראן, בלוב, בסוריה.

אביגדור ליברמן: מה קורה בלבנון?

אביגדור ליברמן: מישהו מדבר על פשעי מלחמה?

אביגדור ליברמן: אלה שיושבים כאן הם פושעי מלחמה.

אביגדור ליברמן: כל הרשימה המשותפת זה פושעי מלחמה כולם.

אביגדור ליברמן: כולם – כל אחד ואחד – – –

עיסאווי פריג': מי שקורא לחרם על אזרחי המדינה – מה הוא?

עיסאווי פריג': מי שקורא לחרם על אזרחי המדינה – מה הוא?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני לא אאפשר לך.

עיסאווי פריג': הוא קורא לחרם על אזרחי המדינה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני מציע שתצא לשתות קפה.

עיסאווי פריג': איך אני אפנה אליו?

יצחק וקנין: הצעה נדיבה – תצא – – –

מוסי רז: למה – – –

יצחק וקנין: הוא יכול לא לרצות.

יצחק וקנין: אני יכול – – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: אני מציע לו שיצא לשתות קפה במקום שאני אוציא אותו.

עיסאווי פריג': איך אני אפנה אליו – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': שר ביטחון.

עיסאווי פריג': שר ביטחון.

עיסאווי פריג': אתה קורא לחרם על אזרחי המדינה.

עיסאווי פריג': איך אתה רוצה – – –

יצחק וקנין: פעם שלישית.

יצחק וקנין: תוציאו אותו.

עיסאווי פריג': איך האזרח ירגיש ביטחון תחת ההצהרות שלך?

עיסאווי פריג': תגיד לי איך.

אביגדור ליברמן: הפיגוע בהר הבית – שלושה תושבי אום אל-פחם רוצחים שני שוטרים דרוזים.

אביגדור ליברמן: האם ראיתם את ההלוויה?

אביגדור ליברמן: אלפים באום אל-פחם הולכים ללוויה של אותם מחבלים ומזדהים איתם.

אביגדור ליברמן: כל הצעקות, כל הסיסמאות.

אביגדור ליברמן: האם הקשבתם לדרשות באותו שבוע במסגדים באום אל-פחם ובוואדי עארה?

אביגדור ליברמן: האם מישהו רוצה לשמוע את אותם מסגדים ואותם מטיפים באותו שבוע ומה בדיוק הם אמרו שם?

אביגדור ליברמן: מדברים על בודדים.

אביגדור ליברמן: איזה בודדים?

אביגדור ליברמן: באותה הפגנה היו אלפים.

אביגדור ליברמן: אומרים: מה פתאום?

אביגדור ליברמן: הם הרי אזרחי ישראל.

אביגדור ליברמן: האם מישהו ראה פעם אחת באחד מיישובי ואדי עארה מעל בית עירייה דגל ישראל?

אביגדור ליברמן: האם זה יכול להיות שבכל ואדי עארה אין אף דגל ישראל – לא מעל בית העירייה, לא בבית פרטי?

אביגדור ליברמן: האם מישהו ראה מישהו חוגג את יום העצמאות של מדינת ישראל בוואדי עארה?

אביגדור ליברמן: אנחנו ראינו הרבה הפגנות שיוצאות מוואדי עארה.

אביגדור ליברמן: ראיתי אותם עם הדגלים של הרשות הפלסטינית, ראיתי אותם יוצאים עם דגלי חמאס, עם דגלי חיזבאללה, עם תמונות של נסראללה; מעולם לא ראיתי דגל ישראל.

אביגדור ליברמן: כשאני מסתכל על מדינה דמוקרטית – הזכות הבסיסית למחות.

אביגדור ליברמן: אבל מה זה משנה – יוצאים משמאל עם דגלי ישראל, עושים הפגנות מימין עם דגלי ישראל.

אביגדור ליברמן: בוואדי עארה לא תראו לעולם דגל ישראל אחד, רק דגלי רש"פ, דגלי חמאס, דגלי חיזבאללה.

אביגדור ליברמן: האם אלה אזרחי ישראל?

אביגדור ליברמן: האם אני צריך להשלים עם זה?

אביגדור ליברמן: האם אני חייב להיות הפראייר שכל הזמן רק משלם ביטוח לאומי שם?

אביגדור ליברמן: האם מישהו יודע במספרים כמה מדינת ישראל משלמת למגזר הערבי ביטוח לאומי בשנה דמי הבראה, דמי לידה, דמי בטלה?

אביגדור ליברמן: 14 מיליארד שקל.

אביגדור ליברמן: מה אנחנו מקבלים בתמורה – תמיכה בנסראללה?

אביגדור ליברמן: תמיכה ברש"פ?

אביגדור ליברמן: הדברים האלה הם בלתי סבירים, והגיע הזמן שאנחנו נפסיק להיות פה חבורת פראיירים.

אביגדור ליברמן: אני לא אקבל את זה שבן אדם לא מוכן להזדהות עם המדינה – –

אילן גילאון: – – –

אביגדור ליברמן: – – בשום דבר, בשום נושא.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על הרשימה הזאת, הרשימה המשותפת: עזמי בשארה.

אביגדור ליברמן: איפה עזמי בשארה?

אביגדור ליברמן: ברח.

אביגדור ליברמן: הואשם בריגול.

אביגדור ליברמן: ריגל לטובת חיזבאללה, עבר לסוריה.

אביגדור ליברמן: מי שבוגד פעם אחת בוגד פעם שנייה.

אביגדור ליברמן: בגד בסורים, עבד אצל הקטארים, קיבל מהם כסף ובגד גם בהם.

אביגדור ליברמן: זה מה שנקרא בוגד מקצועי, בדנ"א שלו.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על ג'מאל זחאלקה.

אביגדור ליברמן: כבר בשנות ה-70 הוא ישב שנתיים בכלא הישראלי על עבירות ביטחון.

אביגדור ליברמן: חבר הכנסת אחמד טיבי – הרי בוואי פלנטיישן הוא היה יועצו של ערפאת, דובר של אותה משלחת של הרשות הפלסטינית למשא ומתן עם ישראל.

אביגדור ליברמן: הוא כיום מייצג את כנסת ישראל?

אביגדור ליברמן: הוא מייצג את מדינת ישראל?

אביגדור ליברמן: הרי הוא ייצג את ערפאת מול מדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: אני ממשיך ברשימה.

אביגדור ליברמן: כבר אי-אפשר שלא להזכיר את באסל גטאס.

אביגדור ליברמן: הבן אדם הבריח טלפונים לרוצח בכלא הישראלי.

אביגדור ליברמן: לוואליד דאקה הוא מבריח טלפונים לכלא הישראלי.

אביגדור ליברמן: אז אומרים: זה קומץ של בודדים.

אביגדור ליברמן: איזה קומץ של בודדים?

אביגדור ליברמן: תסתכלו על ההנהגה; תסתכלו על אותם אלפים שיוצאים להפגנות האלה; דברו עם אותו צלם ידיעות אחרונות שכמעט ביצעו בו לינץ'.

זוהיר בהלול: ליברמן, אני לעולם לא קורא קריאות ביניים.

זוהיר בהלול: רק אומר לך, כל מה שדיברת עדיין לא נותן לך מנדט להסית נגד האזרחים שלך בתור שר לגיטימי במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: בשום פנים ואופן לא.

זוהיר בהלול: באמת, איווט, תתנצל על העניין הזה, כי זה פוגע בכלל האזרחים של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: זה בלתי אפשרי.

אביגדור ליברמן: אני רוצה לעבור לחבר הכנסת איימן עודה.

אביגדור ליברמן: אני כבר לא מדבר על כל ההשתלחויות שלו, אבל בן אדם קורא לשמעון פרס רוצח בגלל כפר כנא, מחרים את ההלוויה שלו, ובאותו שבוע מגיע למוקטעה ברמאללה לאזכרה של ערפאת.

אביגדור ליברמן: אבל ללוויה של שמעון פרס הוא מסרב להגיע; בשבילו הוא הרוצח מכפר כנא.

אביגדור ליברמן: אז כמה אנחנו יכולים לשקר לעצמנו?

אביגדור ליברמן: כמה אנחנו יכולים לספר סיפורים לעצמנו שאלה אזרחים לגיטימיים?

אביגדור ליברמן: מבחינתי אזרחים שיוצאים עם אותן קריאות – כמו שראינו בלוויה של שלושת הרוצחים מאום אל-פחם, שיוצאים עם דגלי חיזבאללה, חמאס ורש"פ – הם לא אזרחים לגיטימיים.

אביגדור ליברמן: אני נורא מצטער.

אביגדור ליברמן: אני מאוד מכבד אותך, אבל בשבילי הם לא אזרחים לגיטימיים.

זוהיר בהלול: בשביל זה יש משפט ויש צדק בישראל – – –

אביגדור ליברמן: סליחה, מעבר לזה יש גם החוק של השכל הישר.

קסניה סבטלובה: יש חוק ויש שכל ישר.

אביגדור ליברמן: אתה יודע, יש בהחלט בתי משפט ויש שופטים במדינת ישראל, אבל יש גם חוק השכל הישר, ואני לא רוצה להתעלם מחוק השכל הישר.

אביגדור ליברמן: כשאני מסתכל על ההתבטאויות, גם של ההנהגה, אני נזכר באותו נאום השהידים של אחמד טיבי.

אביגדור ליברמן: הרי מה הוא אמר בנאום השהידים?

אביגדור ליברמן: אין ערך נעלה יותר מאשר השוהדא, למות שהיד.

אביגדור ליברמן: ברכות לאלפי השהידים במולדת וברכות לשהידים שלנו ולשהידים שלכם בתוך הקו הירוק, אלו שהכובש רצה שיכנו אותם "טרוריסטים", בעוד אנחנו אומרים שאין דבר נעלה יותר מאלה שמתו למען המולדת.

אביגדור ליברמן: הרי זה שודר בכל הטלוויזיה, נאום השהידים של אחמד טיבי.

אביגדור ליברמן: אז מה, אז אני צריך לקבל אותו כמישהו לגיטימי?

אביגדור ליברמן: מבחינתי אין לו פה שום זכות קיום.

מסעוד גנאים: למה אתה לגיטימי כאשר אתה קורא לאזרחי ישראל – – –

אביגדור ליברמן: אין לו שום זכות קיום כחבר כנסת, ואני מקווה – – –

מסעוד גנאים: אתה לא לגיטימי – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אביגדור ליברמן: הוא לא אזרחי לגיטימי – – –

מסעוד גנאים: שר שקורא להחרמת אזרחים הוא הגזען, הוא הפאשיסט – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אביגדור ליברמן: הוא לא אזרח לגיטימי, הוא לא חבר כנסת לגיטימי, ויבוא יום שאתה והוא תהיו שם ברמאללה ולא תהיו חלק מהמדינה שלנו – –

מסעוד גנאים: – – – פאשיסט – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אביגדור ליברמן: – – לא תהיו חלק מהחברה שלנו.

אביגדור ליברמן: אתם לא תהיו – – –

מסעוד גנאים: שר שקורא להחרמת אזרחים ערבים הוא הפאשיסט, הוא הגזען.

אביגדור ליברמן: מקומכם לא איתנו.

אביגדור ליברמן: אתה פה יושב בטעות.

מסעוד גנאים: שלא יאשים את הערבים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – – –

אביגדור ליברמן: אתה יושב פה בטעות.

אביגדור ליברמן: מקומך לא כאן, מקומך שם, בעזה – –

מסעוד גנאים: הוא פאשיסט.

אביגדור ליברמן: – – אצל חמאס, ברמאללה.

יצחק וקנין: אדוני השר – – –

אביגדור ליברמן: מקומך לא כאן, אתה פה בטעות.

מסעוד גנאים: הוא שר שקורא לחרם על אזרחים ערבים בישראל – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, עוד דקה.

אביגדור ליברמן: אתם יושבים פה בטעות – – –

עאידה תומא סלימאן: אתה – – –

מסעוד גנאים: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – –

מסעוד גנאים: לא מקובל – – –

יצחק וקנין: – – אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: הוא לא יגיד לי לא – – – הוא שמסית, לא אנחנו.

יצחק וקנין: אדוני, אתה לא תוכל להפריע לו.

יצחק וקנין: לא תוכל להפריע לו.

יצחק וקנין: תעלה לדוכן – – –

מסעוד גנאים: הוא יושב פה ואומר על האזרחים הערבים בישראל – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, הכלל הוא – אתה תעלה לפה אחר כך, יש לך זכות, אתה אחד הדוברים – – –

מסעוד גנאים: אני שמעתי אותו עד הסוף – – –

יצחק וקנין: אתה יכול לשמוע – יש לך ברירה: אתה לא רוצה לשמוע?

יצחק וקנין: יש לך אפשרות גם לצאת החוצה.

מסעוד גנאים: – – –

יצחק וקנין: אתה לא תפריע.

מסעוד גנאים: אני ניסיתי – – –

יצחק וקנין: אז אני אקרא אותך לסדר ואני אוציא אותך, ואני לא רוצה.

מסעוד גנאים: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אדוני, יש כלל: אני לא אאפשר שיפריעו לדובר.

יצחק וקנין: גם כשאתה תהיה פה לא אאפשר שיפריעו לך.

מסעוד גנאים: כאשר הוא מטיח האשמות, אנחנו חייבים – – –

יצחק וקנין: תקשיב, חנין זועבי הייתה פה, והדברים צרמו לי – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברים, בואו נעשה סדר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מסעוד גנאים: השר פאשיסט – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אני קורא אותך פעם שנייה.

מסעוד גנאים: לא – – –

יצחק וקנין: פעם שנייה.

מסעוד גנאים: כאשר הוא מטיח בנו האשמות כאלה – – –

יצחק וקנין: נא להוציא אותו.

יצחק וקנין: פעם שלישית – נא להוציא אותו.

מסעוד גנאים: שר בישראל שקורא – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר שיפריעו, זה לא יעזור, חבר'ה.

יצחק וקנין: נא להוציא אותו.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: נא להוציא אותו.

יצחק וקנין: נא להוציא אותו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, אל תעזרי לי.

יצחק וקנין: (חבר הכנסת מסעוד גנאים יוצא מאולם המליאה.

יצחק וקנין: )

אביגדור ליברמן: אני מבין שזה מאוד לא נעים לשמוע את האמת, זה מאוד לא נעים לשמוע את העובדות, אבל אלו הן העובדות.

אביגדור ליברמן: וכשאני מסתכל על כל הנאומים ומקשיב לכל הרעיונות, נניח ג'מאל זחאלקה – הרי רק לאחרונה, מה טוען האיש?

אביגדור ליברמן: על הקורבן הפלסטיני לאתגר את גורלו וללכת בדרך של המאבק וההתנגדות.

אביגדור ליברמן: לנו בבל"ד יש עמדה היסטורית נגד האופי ונגד ההגדרה המהותית של המדינה כמדינה יהודית – וכן הלאה: אנחנו, הערבים מבפנים, מסרבים להכיר בישראל כמדינה יהודית.

אביגדור ליברמן: עלינו להביס את הציונות, כמו את האפרטהייד.

אביגדור ליברמן: זו עמדתו של חבר כנסת במדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: אז מה, אנחנו נמשיך גם להשלות את עצמנו?

עאידה תומא סלימאן: – – –

אביגדור ליברמן: אנחנו יודעים בדיוק עם מי יש לנו פה עסק.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: עודד.

אביגדור ליברמן: ולכן, כשמדברים על מדינת ישראל, על צבא ההגנה לישראל – הצבא הכי מוסרי בעולם – –

עאידה תומא סלימאן: כן.

אביגדור ליברמן: – – שמתנהל בנורמות שלא קיימות בשום מקום.

אביגדור ליברמן: מדינת ישראל – –

ענת ברקו: את מעדיפה את החיזבאללה, נכון?

יצחק וקנין: נא לא להפריע.

אביגדור ליברמן: – – וצבא ההגנה לישראל, שמכבדים את ערך האדם מעל הכול – אתם מטיפים נגדנו על פשעים נגד האנושות?

אביגדור ליברמן: תסתכלו מה עשיתם בסוריה.

אביגדור ליברמן: בטח בסוריה היו נותנים לכם לפתוח את הפה – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

אביגדור ליברמן: – – בטח בעזה, בחמאס, היו נותנים לכם לפתוח את הפה; בטח שם, בתימן, היו נותנים לכם לפתוח את הפה.

אביגדור ליברמן: פה, אתם מנצלים את כל החולשות ואת כל היתרונות של מדינה דמוקרטית כדי להרוס אותנו מבפנים.

קריאות: – – –

אביגדור ליברמן: ואין לנו שום אשליות: אתם לא לגיטימיים, אתם נמצאים פה בטעות ויגיע הזמן שאתם לא תהיו פה, תשבו במקום שראוי לכם – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו היינו פה ואנחנו נישאר פה.

אביגדור ליברמן: – – ואני מאוד מקווה שיגיע הזמן הזה עוד בימינו.

אביגדור ליברמן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כשאתה תהיה בהאג אנחנו נשב פה.

יצחק וקנין: תודה לשר אביגדור ליברמן, שר הביטחון.

עאידה תומא סלימאן: כשאתה תופיע בהאג.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

יצחק וקנין: בשם המחנה הציוני יעלה ראשון הדוברים, יוסי יונה.

יצחק וקנין: לכל דובר שלוש דקות.

יצחק וקנין: אחריו – עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יש לך אחר כך שלוש דקות – – –

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השר ליברמן, אנחנו במחנה הציוני, כולנו, בירכנו על הכרזתו של טראמפ על ירושלים – או על הכרה בירושלים כבירת מדינת העם היהודי, מדינת ישראל.

יוסי יונה: וקיווינו, ואנחנו עדיין מקווים, שממשלת ישראל, וגם אתה, אדוני השר ליברמן, תראו בזה איזשהו צעד שתהיה לו המשכיות.

יוסי יונה: ומה הדבר שאנחנו קיווינו, מקווים לו מכם?

יוסי יונה: שתבואו ותאמרו: כן, אנחנו מוכנים למשא ומתן על הבסיס של שתי מדינות לשני עמים.

יוסי יונה: אדוני שר הביטחון, אנחנו תקועים.

יוסי יונה: אדוני שר הביטחון, אנחנו תקועים.

יוסי יונה: אתה עומד כאן ונואם, אתה עומד כאן, סליחה, ואתה מסית.

יוסי יונה: אדרבה, התפקיד שלנו – אכן, אכן יש עוינות, אכן יש קונפליקט, אכן יש מתח בין חלק מערביי ישראל לבינינו.

יוסי יונה: אבל מהי המשימה שלך?

יוסי יונה: מה המשימה של ממשלת ישראל?

יוסי יונה: לעשות שלום בכל מקום שבו יש מתח; לעשות שלום בכל מקום שיש בו קונפליקט.

יוסי יונה: לא לעמוד כאן ולהוסיף שמן למדורה.

יוסי יונה: הנאומים כאן לא אמורים להיות נאומים מלחמתיים, זה לא המשך המלחמה.

יוסי יונה: עליכם למצוא דרך כדי להגיע לשלום.

יוסי יונה: רוב הנאומים שנמצאים כאן זה: הבה נילחם ברטוריקה.

יוסי יונה: ולכן אף אחד מכם לא פועל ברצינות כדי לשים קץ לסכסוך הזה.

יוסי יונה: וזו חלק מהצעת האי-אמון שלנו בממשלה הזאת: על חוסר המעש, על גבהות הלב, על "הזמן איתנו ועלינו לא לעשות מאום, כי הדברים מסתדרים מאליהם".

יוסי יונה: אדוני, הדברים לא מסתדרים מאליהם, אתה יודע.

יוסי יונה: אדוני השר, הם לא מסתדרים מאליהם.

יוסי יונה: אתה יודע שהמשך המצב הקיים יביא לכך שאנחנו – אתם, למעשה – מאיימים על המשך קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית.

יוסי יונה: עליכם לדעת שעליכם לעשות את מרב המאמצים כדי להגיע לשלום עם שכנינו.

יוסי יונה: אתה לא חייב לאהוב אותם; אתה לא חייב לעשות מחוות של אהבה אליהם.

יוסי יונה: מה שאתה כן חייב לעשות זה לדאוג לאינטרס שלנו, והאינטרס שלנו מחייב פשרה.

יוסי יונה: אדוני שר הביטחון, מה שהדבר מחייב זה לא להרים את הלהבות, אלא להקטין את הלהבות; זה למצוא שפה משותפת; זה למצוא שותפים; זה לעודד שותפים.

יוסי יונה: המזרח התיכון, אכן, הוא עכשיו בכאוס, אבל בוא ננצל את הכאוס הזה כדי להוציא ממנו משהו.

יוסי יונה: המדינות המתונות מחכות, מצפות ליוזמה מממשלת ישראל, כדי לקדם אותנו, כדי להביא אותנו לחוף מבטחים.

יוסי יונה: ומה אתם עושים?

יוסי יונה: שבעי רצון, זחוחים.

יוסי יונה: אין מה לעשות, הזמן הוא לטובתנו.

יצחק וקנין: תודה.

יוסי יונה: לא, אדוני השר; לא, ממשלת ישראל.

יוסי יונה: הזמן הוא לא לטובתנו, הזמן הוא לקחת יוזמה אמיתית, כנה, כדי להגיע להסדר שבראש ובראשונה יבטיח את עתידנו כאן כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – עפר שלח.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עולה שר ביטחון – או שר מלחמה, אפשר לקרוא לו – ומתחיל להסית נגד 20% מאזרחי מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: ממשיך להסית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והוא ממשיך וממשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו – – –

עודד פורר: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, ההגדרה של מדינת ישראל היא הגדרה של מדינה יהודית ודמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בין ליברמן לדמוקרטיה אין שום קשר, לא מקרוב ולא מרחוק.

ענת ברקו: אז מה עם היהודית?

ענת ברקו: אתה אוהב את היהודית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם לך אין קשר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ברקו – – –

ענת ברקו: את היהודית אתה אוהב, התנועה האסלאמית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני – – –

ענת ברקו: את היהודית אתה אוהב?

יצחק וקנין: חברת הכנסת, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני גאה שאני בן התנועה האסלאמית.

ענת ברקו: את המדינה היהודית אתה אוהב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חבר התנועה האסלאמית מאז 1981, ואני גאה בזה, ואני אמשיך.

ענת ברקו: רואים את זה בדעות שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה – תפסיקי.

עודד פורר: אתה עדיין עומד מאחורי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: תראו, יש לו שלוש דקות, אתם לא תפריעו לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומדברים עלינו, על אנשי הרשימה המשותפת, שאנחנו פושעי מלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין דם על הידיים שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תבדקו את הידיים שלכם, תבדוק את הידיים שלך – – –

ענת ברקו: – – – אתם מסיתים.

יצחק וקנין: ענת ברקו, אני פעם אחרונה קורא אותך לסדר.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום לעמוד פה ולהגיד: תשמעו, אנחנו צריכים לחזור בנו ולבדוק אולי משפטית באמת, הממשלה הזאת יש בה פשעי מלחמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם צריכים לחזור ולבדוק את עצמכם, לבדוק משפטית.

קריאות: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנייה בהתנחלות זה פשע מלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתם לא יודעים אז תבדקו, כי בהאג אתם צריכים – וליברמן צריך להכין תשובות להאג כשיועמד לדין כי על פשעי מלחמה הוא צריך לתת את התשובות.

עודד פורר: אני מציע – – –

ענת ברקו: – – – מדברים על האג, הטרוריסטים האלה מדברים על האג.

ענת ברקו: לא יאומן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נצפה פה, מפה נצפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא רוצים להגיע להאג, כי זה ישודר בשידור ישיר, כי זה יהיה משפט המאה.

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, הנורמות של החיילים – אני לא רוצה לחזור אחורה, שמדבר עליהם – יותר מ-20 חיילים מובילים ילד בן 14, מבוהל, אזוק, ומכסים לו את העיניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המוסר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להרוג אנשים מנוטרלים – זה המוסר שאתם מדברים עליו?

ענת ברקו: לדקור מאבטח בלב זה המוסר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לבזוז, ללכת ברמה נמוכה, ללכת לגנוב כמה תפוחים מהבסטה – אלה הנורמות שעליהם מחנכים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה אתם מדברים על הנורמות?

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר, אנחנו פה לפני ליברמן ונמשיך גם אחריו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו ילידי הארץ, אנחנו בני המקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא היגר אלינו ולא אנחנו היגרנו אליו; המדינה באה אלינו ולא אנחנו באנו אליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא מהגרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כיום מדברים על חוק המסתננים כי מדינת ישראל הדמוקרטית לא רוצה לקלוט אנשים, פליטים שברחו ממלחמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא רק המדינה שצריכה לגרש אנשים מאדמתם ולהפוך אותם לפליטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה אי-אפשר – כשמדברים על מוסר צריכים להתבייש ולהרכין ראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ליברמן והחבורה שלו צריכים להתבייש וצריכים להבין שהיום שיועמדו פה לדין – הוא יהיה קרוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פשע מלחמה נוסף: מי שכובש עם אחר הוא פושע מלחמה; מי שמונע התפתחות בבנייה ובחיים הנורמליים הוא פושע מלחמה; מי שמונע אנשים להתפלל במסגד אל-אקצא הוא פושע מלחמה; מי שמפלה אזרחים – 70 שנים לא מקבלים זכויות, וכל פעם אומרים: אנחנו לא נוכל לסגור על הפער.

יצחק וקנין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שמפלה נכים הוא פושע מלחמה; מי שפוגע בקשישים הוא פושע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, צריכים להתבייש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מפה פונה לחברי הכנסת: הממשלה הזאת צריכה לחלוף מהעולם וצריך להפיל אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת עפר שלח.

עפר שלח: תודה רבה, אדוני.

עפר שלח: צריך, חבריי חברי הכנסת, להגיד בצער: ראש ממשלת ישראל איבד את זה.

עפר שלח: סביבנו קורים תהליכים גדולים הדורשים את מלוא תשומת הלב של מנהיג המדינה, אבל נתניהו עסוק בשלושה דברים: באתנן לחברות הקואליציה כדי שלא ימוטטו את סוכתו הנופלת, למרות שגם בין חבריהן יש הרבה שנקעה נפשם; בנסיעות לחו"ל למראית עין של פעילות מדינית שחוסמת את לוח הזמנים שלו בפני חקירת משטרה נוספת; ובדחיפה פראית של הצעות חוק מופרכות ומושחתות שכל תכליתן לקעקע את רשויות האכיפה בניסיון לעכב את הבלתי-נמנע: היום שבו יוגש נגדו כתב אישום על מעשי שחיתות.

עפר שלח: בסוריה, איראן ושלוחיה מקבעים מדי יום נוכחות סמוך לגבול הצפוני של ישראל.

עפר שלח: הכישלון המדיני המוחלט של נתניהו בנושא הזה מותיר אותנו בעימות ישיר עם האיראנים מהגבול עם ירדן ועד הים.

עפר שלח: וראש הממשלה?

עפר שלח: הוא עסוק בחוק ההמלצות, מכנס ישיבות מיוחדות לחוק המרכולים, מסדר לעצמו דרך שר החוץ של ליטא עוד נסיעה – העיקר שכורש ברנור והבחורים המצוינים של 433 לא ידפקו עוד פעם בדלת.

עפר שלח: שום דבר לא עוצר את נתניהו בניסיון הנואש לעצור את הצניחה – לא עשרות האלפים שמתכנסים בכיכר לומר לו שהגיע הזמן ללכת הביתה, לא האנשים ההגונים בקואליציה שמסרבים כבר לשתף פעולה עם הגחמות ההרסניות שלו, לא אנשי המשפט והחקירה ואכיפת החוק שמתחלחלים בגלוי מהניסיון שלו ושל שלוחיו לפגוע במשטרה, ביועץ המשפטי ובבג"ץ.

עפר שלח: ככה לא מנהלים מדינה, על אחת כמה וכמה לא מדינה כמו ישראל.

עפר שלח: במישור המעשי, כמו גם במישור הערכי, מגיע לנו משהו אחר.

עפר שלח: בקואליציה הזאת – ואני מסתכל על הצד הקואליציוני – נמצאו כבר אנשים שבלמו, לפחות זמנית, את חוק ההמלצות ונדרו להתנגד לחוק המרכולים.

עפר שלח: עכשיו יש להם הזדמנות לעשות את המעשה החשוב באמת ולשלוח את ראש הממשלה הזה הביתה.

עפר שלח: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואחריה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: אתה אחרי יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, אתם יודעים, אני יושבת כאן ומקשיבה לדברים ואני נדהמת, לא בסוגיה עכשיו של ראש הממשלה – כן או לא – אלא מי עסוק בחוק ההמלצות אל מול מי עסוק בעשייה האמיתית.

יפעת שאשא ביטון: וככה צרם לי כשזה בא דווקא ממך, חבר הכנסת עפר שלח.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו היינו עכשיו בשליחות בגוואטמלה ובמקסיקו כדי לחזק את הקשרים הבין-לאומים שלנו איתם – ואנחנו יודעים שאנחנו זקוקים להם – אני לא הייתי עסוקה בחוק ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: גם קיבלתי את הגב להישאר שם ולעשות את מה שאנחנו צריכים לעשות בשביל מדינת ישראל, כשאתם הייתם עסוקים בחוק ההמלצות והחזרתם לכאן את חבר הכנסת חיים ילין – שאני מוכרחה לומר – – –

עפר שלח: – – – פוגע – – –

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אבל חבר הכנסת עפר שלח, זה לא מנע כלום, כי תוצאות ההצבעה, כשהיינו שם, היו בדיוק כפי שהן היו אילו היינו כאן.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק אותו דבר.

עפר שלח: זה חובה – – – ולהתנגד לדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה להמחיש מי עסוק במה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה להגיד משהו הרבה יותר חזק מזה – אני אומר לכם מה החלום שלי.

יפעת שאשא ביטון: זה אולי יישמע לכם קצת בדיוני, אבל כבר הרבה מאוד זמן אני מדברת על כך שהלוואי שהיינו יכולים להחזיר את לימודי החינוך לשלום שהיו נהוגים לפני כחמש, שש ועשר שנים במדינת ישראל, ולהנחיל ערכים של דמוקרטיה, של שוויון, של שלום, בלי להתבייש לומר את המילה "שלום", אבל – – –

זוהיר בהלול: זה תלוי בנו?

זוהיר בהלול: זה האגף ההוא, זה לא אנחנו.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: זה תלוי גם בנו וזה תלוי גם במי שיושב כאן, כי אי-אפשר לנהל את השיח הזה באופן חד-צדדי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כאן על הצעת אי-אמון בנושא של פשעי מלחמה, ואנשים עולים, ופתאום, כאילו, אתם יודעים, אנחנו לא מסוגלים להגן על עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: ואני שואלת את עצמי, באמת:

יפעת שאשא ביטון: בנייה של מנהרה זה פשע מלחמה – כן או לא?

יפעת שאשא ביטון: חדירה לתוך בתים של אנשים ורצח של ילדים במיטות שלהם זה לא פשע מלחמה?

יפעת שאשא ביטון: זה שאני כאימא לחייל שיורד ביום ראשון בבוקר בירושלים לא מסוגלת לנשום עד שהוא יגיע לבסיס, כי אולי מישהו יחליט שבא לו לנעוץ בו איזשהו סכין – זה לא פשע מלחמה?

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו עומדים פה ומצטדקים כאילו אנחנו חיים באיזושהי מציאות שאנחנו בוחרים אם להגן על עצמנו – כן או לא.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו חיים במציאות מטורפת.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שלא היינו חיים בה והלוואי שהיינו מסוגלים לתקן אותה, אבל בשביל זה, חברת הכנסת עאידה – ואני שמחה שאת מקשיבה לי – אנחנו צריכים לעשות את זה ביחד.

יפעת שאשא ביטון: כי גם אתם צריכים לעמוד כאן ולקרוא לכל אותם מסיתים בצד השני ולכל אותם אלה שחושבים שבאמצעות סכינאות או רצח של ילדים במיטה שלהם או בנייה של מנהרות מעזה וממקומות אחרים ברשות הפלסטינית לתוך שטח ישראל, זה יהיה הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: הפתרון הוא לנהל שיח אחר; הפתרון הוא לחנך בשני הצדדים למשהו אחר.

עאידה תומא סלימאן: – – – כיבוש.

עאידה תומא סלימאן: אל תטיפי לי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מטיפה לאף אחד, אני קוראת לך.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, את יודעת מה ההבדל בינינו?

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה ההבדל?

יפעת שאשא ביטון: שאני לא מטיפה, ואני גם לא באה ויוצאת כאן בהצהרות.

יפעת שאשא ביטון: אני קוראת לכם, במקום לעמוד כאן ולהסית פעם אחר פעם כנגד מדינת ישראל, תקראו גם אתם מעל הדוכן הזה להתנהלות אחרת ולשיח אחר.

עאידה תומא סלימאן: אני – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, נו.

עאידה תומא סלימאן: היא – – –

יצחק וקנין: היא פונה, אז מה?

יצחק וקנין: את לא חייבת להגיב לה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מצפה – אני מצפה לא רק מכם, אני מצפה גם מהאגף הזה – שכשאנחנו מדברים על הצורך בהגנה על הילדים של כולנו – הילדים של כולנו נמצאים כאן, לא רק הילדים שלי – וכשאנחנו מדברים על זה אז שאנחנו נהיה בחזית אחת, כי בסופו של דבר של דבר זו הדרך היחידה להסתכל למציאות בפנים ולנסות ליצור כאן מציאות אחרת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני שואל את עצמי בזמן האחרון אם הגיל – גם אצלי, חבר הכנסת אלאלוף – אם הגיל גם אצלי מתחיל להשפיע.

יצחק וקנין: כל עוד אין לך זקן לבן אז אתה עדין צעיר.

בצלאל סמוטריץ': אז זהו, שיש קצת.

בצלאל סמוטריץ': האמת היא שבזמן האחרון יש קצת שערות לבנות.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל את עצמי אם זה בא אוטומטית עם אובדן הזיכרון.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע פה בהתלהבות נאומים חוצבי להבות על העם שיוצא לרחובות ואומר את דברו ומפגין נגד ממשלה מושחתת.

בצלאל סמוטריץ': אני מגרד בשערות הלבנות ומנסה רגע להיזכר אם התגובות הללו נשמעו כאן בבית הזה לפני 12 שנה, כשרבע מיליון איש יצאו כל מוצאי שבת להפגין נגד הגירוש בגוש קטיף.

בצלאל סמוטריץ': זה עניין מישהו?

בצלאל סמוטריץ': אתם באופוזיציה הייתם וצעקתם, חברת הכנסת ציפי לבני, את צעקת על זה שהעם אומר את דברו?

בצלאל סמוטריץ': אז יוצאים לי כמה, אני לא יודע, 20, 30, 40, מספרים מנופחים של התקשורת, וזה העם.

בצלאל סמוטריץ': ויותר מזה, אני מנסה לגרד בשערות הלבנות בפדחת ולהיזכר אם – – –

ציפי לבני: אתה רוצה להגיד שהממשלה קיבלה החלטה להיות מושחתת כמו שאנחנו קיבלנו החלטה להיות – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': אני נורא שמח שאתם נורא מתפעלים מהפגנות כשזה בא מהצד שלכם.

בצלאל סמוטריץ': אני עוד פעם מנסה להיזכר, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מפחד – – –

ציפי לבני: מאחר שהשווית להתנתקות, זה היה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מנסה להיזכר, חיפשתי בגוגל תמונות של רוטשילד אצל אולמרט, כשהתפרסמו פרשיות השחיתות שלו; חיפשתי בגוגל תמונות של רוטשילד, של עשרות אלפים מפגינים ברוטשילד נגד השחיתות של אריק שרון, כשהבן שלו כבר ישב בכלא, כשהתבררו כל המיליונים שהוא קיבל והשוחד שהוא קיבל.

קסניה סבטלובה: אולי בגלל שאף אחד לא שתק שתיקת כבשים.

בצלאל סמוטריץ': לא ראיתי.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, באמת יכול להיות שאני כבר לא צעיר; עברתי כבר, אדוני היושב-ראש – – –

קסניה סבטלובה: – – –

יצחק וקנין: אני אוסיף לו זמן.

קסניה סבטלובה: תעשה מה שאתה רוצה.

קסניה סבטלובה: אבל אי-אפשר שהבן אדם – – –

יצחק וקנין: קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: אי-אפשר שיישמעו שקרים.

קסניה סבטלובה: אולי בגלל שהייתה בושה אז והיא נעלמה לגמרי בקואליציה שלכם.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אני עברתי את גיל 37 ואולי הזיכרון כבר בוגד בי, באמת.

בצלאל סמוטריץ': אתם חבורה של צבועים, מוסי.

בצלאל סמוטריץ': השחיתות מעניינת את הסבתא שלכם כשלג דאשתקד.

בצלאל סמוטריץ': אתם מובילים הפגנות פוליטיות שנועדו להחליף שלטון.

בצלאל סמוטריץ': אתם מושחתים לא פחות.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': מה, במחנה הציוני אין?

בצלאל סמוטריץ': מה, בוז'י לא שתק בחקירה?

בצלאל סמוטריץ': מה, פואד, זיכרונו לברכה, לא נמלט – – –

קסניה סבטלובה: אתה רואה כליות ולב.

קסניה סבטלובה: הנבואה ניתנה לשוטים.

קסניה סבטלובה: עשית עצמך נביא?

קסניה סבטלובה: יודע מה כל אחד רוצה?

קסניה סבטלובה: עשית את עצמך – – –

בצלאל סמוטריץ': על מה אתם מדברים?

בצלאל סמוטריץ': על מה אתם מדברים?

יצחק וקנין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, אני אוסיף לו עוד זמן, כי כנראה זה – – –

קסניה סבטלובה: תוסיף לו.

יצחק וקנין: כי הרי לא שומעים אותך, את סתם צועקת.

בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': כי הרי אם שחיתות הייתה מעניינת אתכם אז לא הייתם עוטפים את שרון כמו איזה אתרוג בפשתן, באיזו שכבה גדולה, מוחלים לו על כל השחיתויות שלו רק כדי לגרש את היהודים מגוש קטיף.

בצלאל סמוטריץ': אם שחיתות הייתה מעניינת אתכם לא הייתם נצמדים לכיסא בממשלת קדימה כשאולמרט עמד בראשה, עם כל הפרשיות שנקשרו בשמו – ואגב, הוא בסוף גם הלך לכלא.

בצלאל סמוטריץ': עד היום בצד שלנו לא הוגש ולו כתב אישום אחד.

בצלאל סמוטריץ': יש חקירות, ואגב, צריך לחזק את המשטרה שתחקור, על זה אין ויכוח.

בצלאל סמוטריץ': אם חלילה וחס יתברר שמישהו עשה מעשים שלא ייעשו – ייתן על זה את הדין.

בצלאל סמוטריץ': על זה אין בכלל ויכוח.

ציפי לבני: – – – יתפטר, הוא ממש נאחז בו.

בצלאל סמוטריץ': אבל הנשיאה שאתם נושאים את שם המלחמה בשחיתות לשווא, בציניות, הופכים אותה לקרדום לחפור בו, כדי לנהל על זה קמפיין פוליטי – –

מוסי רז: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – אז אתם צבועים – –

יצחק וקנין: יש לך עוד דקה.

יצחק וקנין: תמשיך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': – – ואתם בעיקר פוגעים במאבק בשחיתות; מכיוון שבדיוק כמו שלא היה דבר שפגע יותר במאבק על זכויות האדם מההפיכה של זכויות האדם שוב פעם לאיזה כלי פוליטי כדי להילחם בהתיישבות ביהודה ושומרון, כך גם אין דבר שמזיק יותר למלחמה בשחיתות מאשר להפוך אותה לכלי פוליטי.

בצלאל סמוטריץ': אם באמת מעניינת אתכם שחיתות, אל תהפכו את זה לפוליטי.

בצלאל סמוטריץ': אל תעמדו עם סיסמאות שלא ימין ולא שמאל – אה, שמאל; לא ימין ולא שמאל – שמאל.

בצלאל סמוטריץ': תלכו באמת למאבק בשחיתות שחוצה מחנות.

בצלאל סמוטריץ': אבל לא עשיתם את זה לשרון ולא עשיתם את זה לאולמרט – –

קארין אלהרר: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – והציבור שיצא והפגין בהמוניו לא עניין אתכם, לא דגדג לכם את קצה הציפורן של הזרת.

בצלאל סמוטריץ': שוב, כשרבע מיליון איש יצאו לרחובות פעם אחר פעם אחר פעם, בשרשרת האנושית, ובמחאות הכתומות, ובכיכרות, ישבתם פה ולא עניין אתכם.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אתם רוצים שאנחנו נתרגש?

בצלאל סמוטריץ': קארין, את יודעת איפה נמצא העם?

בצלאל סמוטריץ': אז אני אספר לך.

יצחק וקנין: הסתיים זמנך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': הינה, אני ממש – – –

יצחק וקנין: לא, אתה עוד תגרום שיפריעו לך.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אספר איפה אני הייתי במוצאי שבת.

בצלאל סמוטריץ': אני הייתי בשכונת צהלה.

קסניה סבטלובה: אז אתם בעד או נגד השחיתות?

קסניה סבטלובה: האם אתה תומך בזה?

בצלאל סמוטריץ': הלכתי להפגנה של תושבי דרום תל אביב.

בצלאל סמוטריץ': אגב, כלי תקשורת אחד לא היה.

בצלאל סמוטריץ': קמפיין שלם פה ממנף את ההפגנות של רוטשילד.

בצלאל סמוטריץ': 150 איש, חבר הכנסת אלאלוף, אנשים מבוגרים, קשי יום – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': – – בכו לי בעיניים על מה שהם עוברים שם בדרום תל אביב.

בצלאל סמוטריץ': זה הציבור, זה העם; לא המפונקים שיוצאים רגע מהתיאטרון, יוצאים רגע מבית הקפה, יורדים שנייה אחת לרחוב, צועדים כמה צעדים – –

יצחק וקנין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – איזה יופי, עשינו קמפיין נגד שחיתות.

בצלאל סמוטריץ': העם רוצה את הממשלה הזאת.

יצחק וקנין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': העם בחר בה, הוא יבחר בה שוב – –

קסניה סבטלובה: אז רק תענה לנו אם אתה תומך בשחיתות או לא.

קסניה סבטלובה: בעד או נגד שחיתות?

בצלאל סמוטריץ': – – ואתם לא תפילו ממשלה בדרכים לא דמוקרטיות.

בצלאל סמוטריץ': בוודאי שאני נגד שחיתות, מה השאלה בכלל?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': את נגד רצח?

קסניה סבטלובה: – – – שאתה נגד שחיתות?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, יש כלי פרלמנטרי לגיטימי – הגשת הצעות אי-אמון בממשלה – וטוב שכך, וצריך לשמור את הכלי הזה.

יעקב מרגי: אני מאלה שהצטערו שצמצמו אותו לפעם בחודש.

יעקב מרגי: אני חושב שזה כלי לגיטימי.

יעקב מרגי: הכול לגיטימי.

יעקב מרגי: לא לגיטימי לעלות כאן לדוכן – עלתה כאן חברת הכנסת סתיו שפיר, שנימקה את האי-אמון של המחנה הציוני, וסיפרה שכחברת כנסת חדשה, הפרוצדורה של ועדת כספים, ובר מינן, היא ספרה וסיכמה מינוסים, קיצוצים ב-17 מיליארד ש"ח.

יעקב מרגי: תגידו לי, יש דמגוגיה יותר זולה מזה?

יעקב מרגי: מישהו זוכר שהמדינה קיצצה בתקציבה פעם 17 מיליארד ש"ח?

יעקב מרגי: להציג את זה ככה?

יעקב מרגי: להציג עוד שה-17 מיליארד האלה הלכו לטובתם של חברי כנסת, של פוליטיקאים?

יעקב מרגי: חז"ל אמרו: חכמים, היזהרו בדברכם, שמא תחובו חובת גלות, שיבואו התלמידים וישתו מהמים הרעים.

יעקב מרגי: הציבור שומע את חברת הכנסת סתיו שפיר, ואנחנו מצפים שהציבור יאמין לנבחריו.

יעקב מרגי: יושבת עכשיו אזרחית קשת יום, צופה בערוץ 99, ערוץ הכנסת, שומעת את חברת הכנסת סתיו שפיר – מה זה עושה לה, למורל שלה?

יעקב מרגי: כמה אפשר לרדת נמוך, גברת סתיו שפיר, על פופוליזם, על פופולריות?

יעקב מרגי: עשית זאת, הצלחת בפריימריז פעם אחת.

יעקב מרגי: מספיק.

יעקב מרגי: זה היה טוב לקדנציה הראשונה.

יעקב מרגי: לבוא לספר סיפורים?

יעקב מרגי: ה-17 מיליארד ש"ח האלה הלכו לסעיפי התקציב שאליהם הם נועדו.

יעקב מרגי: אפשר לזקוף לזכותה משהו, נכון – היא תרמה קצת בשקיפות.

יעקב מרגי: אני אף פעם לא אהבתי את המסמכים שהאוצר מעביר לוועדת כספים ואיך שזה נעשה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: שקיפות – בסדר.

יעקב מרגי: מכאן לבוא ולומר – אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: אולי צריך להדליק עוד נרות חנוכה – לא רק בכסלו על נס המכבים, אולי גם כל שנה עם העברת התקציב.

יעקב מרגי: לפי מה שאומרת סתיו שפיר ומספרת לנו כאן, יכול להיות שזה נס כלכלי בכלל איך שאנחנו מתנהלים פה במדינה הזאת.

יעקב מרגי: אנחנו כל כך שרלטנים והולך לנו.

יעקב מרגי: לא רציתי לדבר על זה, הכנתי משהו אחר, אבל לשמוע ככה?

יעקב מרגי: כמה אפשר ללעוג לאינטליגנציה של הציבור?

יעקב מרגי: ככה מנהלים תקציב?

יעקב מרגי: ככה מעבירים כספים?

יעקב מרגי: זה מה שנספר לעם?

יעקב מרגי: רבותיי, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מחאה היא לגיטימית.

יעקב מרגי: מחאה היא לגיטימית.

יעקב מרגי: אסור לפגוע בה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתרגשים.

יעקב מרגי: אבל שלטון מחליפים רק בבחירות דמוקרטיות ובקלפי.

קארין אלהרר: יאללה, אז בואו לבחירות.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני פשוט נדהמתי לשמוע פה את החבורה הזאת, שטומנת את ראשה בחול ומדברת על הסתה בהקשר של מה שקרה.

עודד פורר: כשאנחנו קוראים לא לקנות בוואדי עארה, מדברים על הסתה בהקשר של מה שקרה בעניין הזה, כאילו אנחנו מסיתים נגדם.

עודד פורר: הרי מה, אתם לא רואים מה קורה פה?

עודד פורר: מה, אתם לא רואים מה קרה שם באותו ערב, עם חסימת הכבישים והלינץ'?

עודד פורר: אתם לא רואים מה קרה קודם באום אל-פחם?

עודד פורר: אז בואו אני אתן לכם איזו רשימת מכולת, קצת, מה קרה בתקופה האחרונה באום אל-פחם.

עודד פורר: זאת רק רשימת מכולת קצרה.

יוסף ג'בארין: – – –

עודד פורר: בוא תתייחס לזה, חבר הכנסת ג'בארין.

עודד פורר: תתייחס לזה שבאוגוסט 2017 יצאו מאום אל-פחם שלושה מחבלים ורצחו שני לוחמים דרוזים על הר הבית ושפכו דם בפעם הראשונה על הר הבית.

עודד פורר: בוא תתייחס לזה שבפברואר 2017 נחשפה חוליית טרור מאום אל-פחם שתכננה לחטוף חיילים ולפוצץ מכונית תופת, שקיבלה הנחיות מהחמאס.

עודד פורר: או בנובמבר 2016, כשתושב אום אל-פחם הורשע בהסתה; או ביוני 2016, כשתושב אום אל-פחם טס לטורקיה כדי להתגייס לדאעש; או בפברואר 2016, כשיידו אבנים שוב על רכב ליד כפר קרע; או באוקטובר 2015, כשתושב אום אל-פחם ביצע פיגוע דריסה ודקירה בגן שמואל; או בפברואר 2015, כשמורה באום אל-פחם מצטרף למדינה האסלאמית – מורה, אדוני, מורה, לא איזה מישהו שאספו מהרחוב; או ב-2014, כשתושב אום אל-פחם הורשע שהסתנן לסוריה עם שלושה נוספים כדי להתאמן במדינה האסלאמית.

עודד פורר: ב-2012 תושב אום אל-פחם סייע לשלושה פעילי ג'יהאד מג'נין בניסיון לחטוף ישראלים.

עודד פורר: אני לא רוצה לבזבז את כל הזמן שלי, כי שלוש דקות לא יספיקו להקריא את כל מה שיצא מאום אל-פחם ומוואדי עארה.

יוסף ג'בארין: – – –

עודד פורר: ומי החצופים שבאים לפה ומלינים על הסתה נגד אותם תושבים, נגד אותו אספסוף, נגד אותה חבורה, נגד אותם אלפים שיצאו יחד עם השיח' ראאד סאלח נגד מדינת ישראל?

עודד פורר: מי בא להגן עליהם?

עודד פורר: באה להגן עליהם חבורה שממנה יצא אחד שבכנסת הזאת הורשע בסיוע לעבירות ביטחוניות והברחת טלפונים, או אתם, שראש הרשימה שלכם הלך ביום העצמאות להניח זר, יחד עם מסעוד גנאים, על קברו של עז א-דין אל-קסאם, אבי תנועת ההתנגדות הפלסטינית, שמטיף לאלימות – עליהם אתם מגינים?

עודד פורר: אני לא מלין עליכם, אני מלין פה על אלה שיושבים באופוזיציה ומגינים עליכם.

עודד פורר: על מי?

עודד פורר: על הרשימה המשותפת, שהלכה ועמדה דקה דומייה עם מחבלים, ועוד באים לפה ואומרים: אנחנו בעד שוויון לכולם.

עודד פורר: אנחנו ממש מדברים על שוויון זכויות.

עודד פורר: רשימת חד"ש – את מחד"ש, אם אני לא טועה, גברתי, נכון?

עודד פורר: במרס 2016 רשימת חד"ש ורשימת בל"ד הוציאו גינוי למדינות המפרץ על זה שהן הכריזו על חיזבאללה כארגון טרור – ואתם יושבים בכנסת ישראל.

עודד פורר: אם למישהו פה, חברים, העניין הזה נשמע הגיוני, אז כנראה ההיגיון עצר פה בשער.

עאידה תומא סלימאן: אם אדם כמוך יושב פה, מגיע לכל אחד לשבת פה.

עודד פורר: ההסתה שלכם נגד מדינת ישראל ונגד אזרחיה היהודים, והרצון שלכם לחסל את מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי – לא יעזור לכם.

עודד פורר: את הרצון הזה אנחנו נעקור.

עאידה תומא סלימאן: – – –

עודד פורר: אנחנו נעקור את הרצון הזה, כי אין מקום למסיתים ואין מקום לאלה שבאמת רוצים לחסל את מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מקלב.

יצחק וקנין: גם לך שלוש דקות.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, נכון שחוק ההמלצות צריך להביע אי-אמון בממשלה – חוק גרוע מאוד.

אורי מקלב: אוי, באמת.

אורי מקלב: נעו אמות הסיפים על חוק שבא לדבר על המלצות המשטרה.

אורי מקלב: אי-אמון בממשלה, דיונים ארוכים.

אורי מקלב: לדעתי, היו דברים בשבוע האחרון שהם לא שווי ערך בכלל לנושא של חוק ההמלצות, ולו רק אחד מהם, כמו ההכרזה של נשיא ארצות הברית על הכרה בירושלים כעיר הבירה של מדינת ישראל.

אורי מקלב: אבל אני, כמו רבים אחרים, באמת ראיתי את זה כשיחה נאה, כהכרזה חשובה, גם עם דאגה להשלכות של ההכרזה הזאת, במיוחד לנוכח היחסים העכורים והעוינים שהיו לישראל עם ארצות הברית בעשר השנים שקדמו לטראמפ.

אורי מקלב: אבל כשאנחנו באים ומדברים על כך, האם לא היו רגשות מעורבים בהכרזה הזאת?

אורי מקלב: אני מודה שלי היו רגשות מעורבים.

אורי מקלב: כמו רבים – ואני מקווה שרובנו ככה – שמדורי-דורות מכירים את ירושלים כעיר הבירה, עיר בירה של העם היהודי, שנמצאת בתוך הלב של כל אחד, בתוך הדנ"א – גדלתי להגיד "שמע ישראל" יחד עם הערגה והתקווה לבניית בית המקדש, וירושלים היא קדושה מכוח בית המקדש.

אורי מקלב: ועכשיו לבוא ולהגיד לנו שירושלים היא עיר הבירה, ועל זה נשמח מאוד?

אורי מקלב: יש כאן איזה פער בערכיות, בעיניי בכל אופן – לצאת על זה בשמחה כשאנחנו הרבה מעבר לכך.

אורי מקלב: גם אם ירושלים לא הייתה עיר הבירה של מדינת ישראל, היא עדיין העיר החשובה באמת של העם היהודי, מדורי-דורות, במשך שלושת אלפים שנה, שאין כמוה.

אורי מקלב: אבל כשאנחנו מסתכלים בתוצאות של הדבר הזה, יכול להיות שיש בזה גם משהו עבורנו.

אורי מקלב: אני מקווה שעבורנו לחשוב מדוע ירושלים כל כך חשובה – בגלל קדושתה, בגלל הרוחניות שיש בה, בגלל החשיבות שיש לנו, שאנחנו רוצים לשמור על ירושלים קדושה ואותנטית.

אורי מקלב: אבל במעמד הזה גם הכרנו מי האוהב ומי האויב שלנו; מדינות עוינות או מדינות אחרות, שלא ציפינו מהן הרבה, או יודעים בדיוק מהן בתפקיד הזה, מסיבות כאלה – אנחנו יודעים.

אורי מקלב: אבל ממקומות שציפינו מהם שיהיה חיזוק לנשיא, שיחזקו את הדבר הזה, שיהיו אפילו גורמים מעודדים, כמו הקרן החדשה לישראל – שיצאו נגדה – או במיוחד התנועה הרפורמית, בראשות יושב-ראש התנועה, ראביי ריק גיי'קובס – שיצאו נגדה, הכריזו וגם פעלו נגדה – זה נקרא שהם אוהבי ישראל?

אורי מקלב: הם אלה שדואגים לירושלים, שאכפת להם מירושלים?

אורי מקלב: אני פונה באמת למפלגת השלטון ולמפלגות הימין: להם אתם קוראים יהדות ארצות הברית?

אורי מקלב: יהדות ארצות הברית, מי שפועלים נגד ההכרזה של הנשיא, פועלים נגדה, ומכריזים נגדה, ועושים כל מה שלאל ידם לעשות – זה נקרא ידידות?

אורי מקלב: להם אנחנו קוראים ידידים, כשהם פועלים נגדנו?

אורי מקלב: באמת, עם ידידים כאלה לא צריך אויבים.

אורי מקלב: אבל בוודאי שלא יעזור – שזה לא משקף – איך הוא אמר?

אורי מקלב: זה לא משקף את מעמדה של ירושלים כעיר חשובה גם לנצרות, גם למוסלמים וגם ליהודים.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: רק משפט אחד.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבהכרזה הזאת, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אפילו יעקב פרי מהנהן לי בראשו.

אורי מקלב: אני שואל מתי אנחנו נתפכח בעניין הזה.

אורי מקלב: אין יהדות ארצות הברית.

אורי מקלב: המילים האלה לא עוזרות למדינת ישראל, אין מאחוריהן שום דבר.

אורי מקלב: לא ייקח יותר משני דורות שלא תהיה תנועה רפורמית, ובזמן הזה היהדות האותנטית, לא משנה איזו, שמאמינה בכוח האמונה, באמת תחזיק מעמד.

אורי מקלב: כשנשיא ארצות הברית בא ובירך במסיבת חנוכה, הוא אמר כמה משפטים.

אורי מקלב: הוא אמר: הרשע מעולם לא הכחיד את האמונה שלכם, וזאת הסיבה שהעם היהודי מאיר כמו מנורה לכל האומות.

אורי מקלב: ואני שואל: למי הוא התכוון באמונה – ליהדות שפועלת נגד הדבר הזה?

אורי מקלב: לתנועה שפועלת נגד הדבר הזה?

אורי מקלב: הוא לא התכוון אליהם.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: אם היא לא – אני רואה שהיא לא נמצאת באולם.

יצחק וקנין: אחריה – יואב קיש.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה לנדבר, תרשי לי תחילה לאחל איחולי החלמה לאשר אלמליח, המאבטח שנפצע בירושלים.

אילן גילאון: אולי כל אותם חפים מפשע בכל מקום, יהודים כערבים, שנפגעו בגלל איזה קשר מדהים והצהרה מתלהמת של דונלד טראמפ, שכל כך היה מתאים, האמירה של: לא קרה כלום כי אין כלום – זאת ההצהרה הזאת לגבי הבירה ירושלים.

יהודה גליק: – – –

אילן גילאון: אני אגיד לך.

אילן גילאון: אין לי מה לעשות – מסרב מאוד להשתתף בחוויית הצהרת בלפור החדשה, איש ששמונה שעות מיומו מקשיב לטלוויזיה, אדוני, וכנראה בשאר השעות מצייץ ומטביע צוללות, מתחבר עם ראש הממשלה, מה שנקרא מצא מן את מינו, או הלך זרזיר אצל העורב, או פת ופטשון, או שמשון ויובב, או איך שלא תרצה לקרוא לזה; שני אנשים שמתמסרים בסטנגה אחד עם השני, כל אחד מרים לשני להנחתה: בוא, אני אביא לזה שאתה תצא טוב עם האוונגליסטים, ואתה תצא טוב עם נוער הגבעות.

אילן גילאון: כל אחד נותן לשני משהו שאין לו שום ערך.

אילן גילאון: ירושלים היא בירת ישראל הנצחית, כך הייתה, כך תהיה, עם טראמפ, בלי טראמפ.

אילן גילאון: זה ממש לא משנה שום דבר, למעט דבר אחד – המשטמה, השנאה, הבסיס של הצתת השטח.

אילן גילאון: למה, אדוני?

אילן גילאון: בשביל מה?

אילן גילאון: למה אנחנו צריכים את כל הדבר הזה?

אילן גילאון: על מי מדובר?

אילן גילאון: על בן אדם שלא ברור שהוא מבין באמת את ההבדל בין מדינות כאן, שלא אכפת לו – אמר מדינה, שתי מדינות, whatever.

אילן גילאון: יהודה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יהודה גליק – –

אילן גילאון: חבר הכנסת גליק – –

יצחק וקנין: – – אתה מסתובב ממקום למקום, בקול רם, וחברך וידידך – – –

אילן גילאון: – – התקשרתי אליך – – – אתה נחוץ לי.

אילן גילאון: אני קראתי לך לחזור.

יהודה גליק: אתה מדבר?

יצחק וקנין: חברך וידידך – – –

אילן גילאון: יהודה, תחזור לכנסת.

יהודה גליק: המורה שלי מכיתה א' הייתה צריכה לסבול אותי שנה שלמה; אתה, בשתי דקות – – –

אילן גילאון: אתה היחיד שיכול לסובב את הגב אליי ואתה יכול לבטוח בי.

אילן גילאון: המפלגה שלך לא בטוח, אבל כלפיי כן.

אילן גילאון: אדוני, אני אומר, כל התעתוע הזה – איך הוא אמר?

אילן גילאון: מדינה אחת, שתי מדינות, whatever; שגרירות, בית מלון מעל השגרירות, אולי של רשת טראמפ.

אילן גילאון: מה זה הקשקוש הזה?

אילן גילאון: אוי אוי לעם ואוי לעולם שזה מנהיגו הגדול ביותר.

אילן גילאון: צריך פינצטה מאוד משובחת כדי לבחור מן דגם כזה של אדם.

אילן גילאון: אז ברור שאחד מסתדר טוב עם השני, כי הם דומים אחד לשני.

אילן גילאון: ואני לא זקוק ומדינה ריבונית איננה זקוקה לאישור של אף טראמפ לגבי איפה נמצאת בירתה, אדוני.

אילן גילאון: ולממשלה אני אומר: לכו אתם, לכו טראמפ.

אילן גילאון: אתה יודע, אני כל כך עצוב שזה עולם עם כל כך הרבה טראמפ וכל כך הרבה ביבי וכל כך מעט לאונרד כהן.

אילן גילאון: חבל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אילן, גם אני לא צריך שיגידו לי שירושלים זו בירתה של מדינת ישראל.

יואב קיש: חד וחלק.

אילן גילאון: גם אתה לא, אף אחד לא – – –

יואב קיש: אבל דבר אחד אתה שוכח – – –

אילן גילאון: – – –

יואב קיש: לא.

יואב קיש: דבר אחד אתה שוכח: כשהיה פה נשיא אמריקני שעשה הכול בשביל לפגוע באינטרס של מדינת ישראל, אז בירכתם אותו.

יואב קיש: ויש פה נשיא אמריקני – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה?

יואב קיש: כשיש פה נשיא אמריקני שנעמד – –

אילן גילאון: – – –

יואב קיש: – – לצידה של מדינת ישראל, שנותן – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – היה הנשיא הכי משמעותי שהיה למדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת קיש, תפסיקו כבר.

יואב קיש: – – שנותן הכרה בין-לאומית – אנחנו גם במאבק בין-לאומי חשוב – –

אילן גילאון: – – –

יואב קיש: – – וכל הדבר הזה הוא בזכות הקשר החזק שיש לראש הממשלה נתניהו איתו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יואב קיש: את זה פתאום שכחתם.

יואב קיש: ראש הממשלה שלנו בנה גשר של ידידות שמועיל לאינטרס הישראלי.

יואב קיש: אני מאוד שמח שזה המצב עם הנשיא טראמפ, וכל חברי האופוזיציה צריכים לברך על כך ולהבין שזה מחזק את האינטרס הישראלי ואת חוסנה הלאומי של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: באמת?

איילת נחמיאס ורבין: ה-MOU שחתמתם עם הנשיא אובמה לא מחזק?

יואב קיש: כן, חברת הכנסת ורבין, הקשר החזק בין הממשל האמריקני לבין הממשל הישראלי – –

יצחק וקנין: חברת כנסת, אילן, מה זה?

יואב קיש: – – מחזק את מעמדה האסטרטגי של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תפסיק כבר.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר להגיד דברים טובים על הנשיא טראמפ – – –

יצחק וקנין: איילת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אפשרתי לך הערה, ועוד אחת, אבל זה לא זמן נאום.

אילן גילאון: אולי – – –

איילת נחמיאס ורבין: כי הוא לא מקשיב לי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא יודע שאני צודקת.

יואב קיש: הגיע הזמן – אני מבקש שתוסיף לי זמן אחר כך, אם אנחנו מדברים על זמן.

יואב קיש: הגיע הזמן שגם באופוזיציה יכירו תודה על עבודה, אני חושב, שלא ראינו כדוגמתה בכל מה שקשור לקשרי חוץ.

יואב קיש: אפילו היום ראש הממשלה באיחוד האירופי.

יואב קיש: אנחנו נראה עוד מדינית ששולחות את השגרירויות שלהן לירושלים.

לאה פדידה: למה הוא קיצר את הפגישה?

יואב קיש: יש פה מהלך ציוני חשוב, בין-לאומי.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: ואני רוצה להתייחס פה לחברי הכנסת מהרשימה המשותפת.

יואב קיש: אני רוצה לשאול אתכם שאלה: תגידו לי, אם לא ירושלים בירת ישראל, אז מה אתם מציעים?

יואב קיש: גם לאספסוף הזה שהיה שם באום אל-פחם – מה אתם מציעים?

יואב קיש: יש לכם בעיה עם ירושלים, אז מה אתם רוצים?

יואב קיש: מהי בירת ישראל?

יואב קיש: וכן, אתם צריכים לבחור.

יואב קיש: אני אגיד לכם את האמת, אני לא מתחבר לאמירה של ליברמן בעניין להחרים.

איילת נחמיאס ורבין: מזל.

יואב קיש: אני מתנגד לחרמות.

יואב קיש: אני גם לא חושב שצריך להכליל ציבור שלם.

יואב קיש: אבל אתם צריכים לבחור אם אתם אזרחים שווים במדינת ישראל, מדינה יהודית-דמוקרטית, או שאתם מתסיסים נגדה ופועלים כמו טרוריסט מהרחוב.

יואב קיש: חבר כנסת אחד מהרשימה שלכם כבר נכנס לכלא; אחד ברח מהארץ בגלל שהוא בגד בה.

יואב קיש: הגיע הזמן שאתם תבחרו.

עאידה תומא סלימאן: לא, הוא לא בגד בה.

עאידה תומא סלימאן: הוא לא בגד בה.

יואב קיש: הגיע הזמן שאתם תבחרו אם אתם אזרחים ישראלים או שאתם רוצים להיות טרוריסטים.

יואב קיש: אם תחליטו להיות טרוריסטים אתם תמצאו את עצמכם מאחורי סורג ובריח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שטח כבוש לא יכול להיות – – –

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שתפסיקו להגיד לנו מה לעשות.

יואב קיש: אני אגיד לך את האמת בפרצוף.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא תגיד לנו מה לעשות.

יואב קיש: זו האמת.

יואב קיש: וכמו שהשבאב הזה, או איך שאתם רוצים לקרוא לו – המשטרה הייתה צריכה לתפוס כל אחד מהם באוזן ולהכניס לכלא.

יואב קיש: לא ניתן לפרעות האלה – מי שנלחם נגדנו, נילחם בו בכל הכוח.

יואב קיש: ולערביי ישראל שרוצים לחיות פה באופן שווה, אני הראשון שיעמוד וייתן להם את הזכות, זוהיר בהלול, אתה שומע?

יואב קיש: אני הראשון שיחזק ויחבר את ערביי ישראל שרוצים לחיות פה באופן שווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שטח כבוש לא יכול להיות בירה של אף אחד.

יואב קיש: אבל אני הראשון שיילחם בכל הכוח באותן תופעות נוראיות שראינו באום אל-פחם, שכולנו צריכים לגנות אותן.

עמר בר-לב: יואב, זה בסדר גמור.

עמר בר-לב: יואב, יואב, זה בסדר גמור.

יואב קיש: יפה מאוד, אני שמח שיש הסכמות גם בעניין הזה.

יואב קיש: תודה רבה.

עמר בר-לב: אבל שר ביטחון שקורא להחרים את כל היתר, זה לא – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כבוד השרה, מר לפיד, ברוך השב.

יריב לוין: אני מקווה שחבר הכנסת פרי מעדכן אותך בתוכן תשובתי, שלא מצאת לנכון להישאר כאן כדי לשמוע אותה.

יאיר לפיד: באנו – – –

יריב לוין: אז לא צריך.

יאיר לפיד: אם בגללך אני לא – – –

יריב לוין: אני אגיד לך את האמת, חבר הכנסת לפיד, אם אני שורד את העונה שלנו אני בליגה השנייה, אז אני בריא והכול בסדר, אז לא צריך לדאוג.

יאיר לפיד: אנחנו פה מתכננים להוריד אותך ליגה בעוד – – –

יריב לוין: והצלחנו אפילו לנצח 1:4 ולעלות למקום ראשון, אז – –

זוהיר בהלול: לשם שינוי, שם אני מאחל לך הרבה הצלחה.

יריב לוין: – – אז בריאותי יותר טובה.

יריב לוין: ולמען האמת – – –

קריאה: את מי ניצחתם?

יריב לוין: את נצרת עילית.

יריב לוין: למען האמת, ראיתי את השידור של זוהיר, כי לא יכולתי, לצערי, לנסוע לעכו למשחק, שנדמה לי שהיה עם מרמורק.

יריב לוין: טוב, גם שם הייתה לי שמחה.

יריב לוין: היה קשה, אבל גם שם ניצחנו, אז מהבחינה הזאת זה לא רע.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, עכשיו ברוח קצת יותר רצינית.

יריב לוין: אם לא די במחזות הלא-ראויים שהתרחשו כאן כאשר עליתי להשיב על הצעות האי-אמון וחברי הכנסת המציעים לא טרחו להיות נוכחים כאן, אני חושב שכמעט מבלי משים מתרחש כאן עוד אירוע.

יריב לוין: אתה הרבה יותר ותיק ממני כאן במשכן, יכול להיות שאתה כבר זוכר תקדימים כאלה.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שאני לא זוכר מצב מביש שבו כאשר ראש הממשלה נמצא בשליחות מדינית שעל חשיבותה אין חולק ואין עוררין, מוגשת הצעת אי-אמון בממשלה.

יריב לוין: ולא רק שמוגשת הצעת אי-אמון בממשלה, אלא שלפחות למיטב ידיעתי – ויתקן אותי חבר הכנסת חסון, שמייצג בדרך כלל את האופוזיציה מתוקף תפקידו כיושב-ראש הסיעה הגדולה באופוזיציה – גם לא הסכמתם לקזז את ראש הממשלה.

יריב לוין: זה נכון.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני חושב ששיא מאוד מאוד עצוב של חוסר אחריות ושל התנהגות בלתי ראויה – –

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: שלנו?

יריב לוין: – – נשבר כאן פעם נוספת.

יואל חסון: אנחנו?

יואל חסון: אנחנו שוברים את הכלים?

יואל חסון: תראה מה אתם עושים פה – שמות.

יואל חסון: אנחנו שוברים את הכלים?

יריב לוין: אתה יכול לצעוק, חבר הכנסת חסון, כמה שאתה רוצה.

יואל חסון: אנחנו לא עובדים אצלכם יותר.

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון.

יריב לוין: אתה יכול לצעוק כמה שאתה רוצה.

יואל חסון: לא חייבים לכם כלום.

יואל חסון: זה שראש הממשלה – – –

יריב לוין: אני אבקש – – –

יצחק וקנין: אתה לא חייב להגיב על כל מילה שהוא אומר.

יריב לוין: אני אבקש, אדוני היושב-ראש, מהמצלמות – – –

יואל חסון: אני הכרחתי אותך להעלות את החוקים האלה?

יריב לוין: אני אבקש, אדוני היושב-ראש, מהמצלמות של ערוץ הכנסת, אם אפשר – אני מוכן שיראו אותי פחות.

יריב לוין: אנא תראו את ספסלי המחנה הציוני, כדי שמר אבי גבאי יוכל לראות איך חברי הכנסת צועקים.

יריב לוין: אני אעדכן את מר גבאי מעל הדוכן: חברי הכנסת חסון ונחמיאס ורבין נלחמים כאן וזעקו זעקה מרה.

יואל חסון: ואתה לא נלחם בשביל ראש הממשלה עכשיו; אתה לא יוצא – – –

יריב לוין: אנא, למען מר גבאי – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון.

יריב לוין: – – אנא הפנו את המצלמות.

יואל חסון: ראש הממשלה קולט ערוץ 99 בבריסל.

יריב לוין: אנא הפנו את המצלמות.

יריב לוין: תודה רבה.

יואל חסון: בבקשה.

יריב לוין: כרגע חבר הכנסת חסון מוביל.

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אני מצפה שלא תוותרי.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי שקטה.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי שקטה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני מתנצלת.

יריב לוין: אבל באמת, לגופו של עניין – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: אבל באמת, לגופו של עניין, חברי חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, אתה, באמת, כסגן יושב-ראש הכנסת ואחד הפרלמנטרים שבאמת הבניין הזה יקר להם, לא במירכאות אלא באופן אמיתי, אני חושב שגם אתה תסכים איתי שחבל מאוד שעקרונות ונוהגים שנשמרו כאן שנים ארוכות מופרים ונרמסים באופן הזה.

יריב לוין: נדמה לי – – –

איילת נחמיאס ורבין: השר לוין, על ידי מי הם מופרים?

איילת נחמיאס ורבין: על ידי מי הם מופרים, אדוני השר – – – אתם ממילא – – –

יריב לוין: חברת הכנסת – – –

איילת נחמיאס ורבין: כי אנחנו לא נתנו קיזוזים, משום שיש לנו אחריות למדינה הזאת – – –

יריב לוין: קודם כול, אני מברך את חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בהחלט איזנת את המצב.

איילת נחמיאס ורבין: זה צריך.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש:

יריב לוין: מאחר – – –

מירי רגב: יריב, אני מבקשת – – – על 40 פסטיבלים שיש בארץ – – –

יריב לוין: אני לא רוצה לבלבל אותם עם הדברים הטובים שקורים פה, הם ממילא לא כל כך רואים אותם.

מירי רגב: – – – ברחבי הארץ.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אתה היית נוכח כאן כאשר ראינו מחזה לא ראוי – מצב שבו חברי הכנסת שמגישים את הצעות האי-אמון אינם נמצאים פה, אבל אני חושב שאנחנו עדים עכשיו לאירוע אפילו עוד יותר חמור; נדמה לי שיש כאן מסורת ארוכת שנים – גם אתה, כמו חבר הכנסת וקנין, ותיק ממני בהרבה – אולי, אדוני, אתה תזכור איזשהו תקדים לכך שכאשר ראש ממשלה נמצא בשליחות מדינית בעלת חשיבות עליונה מוגשת הצעת אי-אמון בממשלה, ולא רק שהיא מוגשת, אלא אף אחת מסיעות האופוזיציה איננה מוכנה אפילו לקזז את ראש הממשלה.

יריב לוין: בושה וחרפה.

יריב לוין: אתם מדברים גבוהה-גבוהה על אחריות, על מה אתם תעשו כשתנהלו את המדינה – –

תמר זנדברג: מדברים על זה – – –

יריב לוין: – – ותסתכלו מה אתם עושים, תסתכלו איך אתם נראים, תסתכלו איך אתם מתנהלים, תראו את הצביעות.

יריב לוין: בושה וחרפה.

מיכל רוזין: אתה מדבר על הממשלה עכשיו?

מיכל רוזין: אתה מדבר על הממשלה?

יריב לוין: אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב-ראש – –

מיכל רוזין: אתם איבדתם את הבושה.

מיכל רוזין: איבדתם את הבושה.

מיכל רוזין: איבדתם את הבושה.

מיכל רוזין: איבדתם את הבושה.

יריב לוין: – – שהכנסת תביע היום לא רק אמון בממשלה – היא תביע אמון בראש הממשלה, בדרכו, ביושרתו, באופן שבו הוא מוביל אותנו בבטחה, והיא תעשה עוד דבר: היא תביע את הסלידה שלה מדרך ההתנהלות הזאת, שרומסת את כל הכללים, את כל ההסדרים שהיו כאן כל השנים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר לך משהו.

יריב לוין: בדרך כלל נוהג והסדר שקיימים בכנסת נועדו לשמור על זכויות המיעוט.

יריב לוין: הרוב לא צריך את זה.

יריב לוין: לרוב יש רוב; הוא יכול להרים ידיים ולהצביע.

יריב לוין: אבל כאשר המיעוט במו ידיו דורס ומוחק את הנהלים שנועדו להגן עליו, שלא יבוא אחר כך בטענות, שלא יצפה ושלא יצקצקו בלשון כל מיני אמירות על סדרי עבודת הכנסת, ועל זה שלא נותנים לדבר, ולא נותנים במה, ודברים מן הסוג הזה.

יריב לוין: יותר מזה, אני חושב שכבר היה תקדים, היה כבר תקדים – חבר הכנסת חסון, אתה יודע, היה כבר תקדים לזה שהאופוזיציה חשבה שאפשר לרמוס את כל הנוהגים וכל ההסדרים, כי זה טוב לה וכדאי לה.

רויטל סויד: אנחנו חשבנו שאפשר לרמוס?

יריב לוין: כן, מה לעשות?

רויטל סויד: אנחנו?

יריב לוין: מה לעשות?

יריב לוין: חברת הכנסת סוֵיד – –

רויטל סויד: סוִיד.

יריב לוין: – – את מעלה בדעתך שמנחם בגין או יצחק רבין או שמעון פרס, בשבתם כראשי האופוזיציה, מישהו מהם היה מעז להגיש הצעת אי-אמון כשראש הממשלה נמצא בחוץ לארץ בשליחות מדינית – –

איילת נחמיאס ורבין: למה זה מדאיג אתכם?

יריב לוין: – – שנקבעה כבר הרבה זמן מראש – –

קריאה: אלה סדרי הדיון שמפריעים לך?

קריאה: לא מפריע לך שרוצים להשתיק – – –

יריב לוין: – – נקבעה הרבה זמן מראש, ולא רק זה – היה גם מסרב לקזז אותו.

קסניה סבטלובה: – – – תשאל את זה – – –

יואל חסון: – – – רוב.

יולי יואל אדלשטיין: נו.

יריב לוין: רבותיי, נא לרשום את הודעתו של חבר הכנסת חסון שאין לנו רוב, ואנחנו תכף נצביע.

יריב לוין: ואחריה – – –

יואל חסון: לא על זה.

יואל חסון: לא על זה.

יואל חסון: לא על זה.

יריב לוין: אה, הבנתי, אוה, גרסה ב', גרסה ב'.

איילת נחמיאס ורבין: אין לך על המרכולים.

איילת נחמיאס ורבין: אין לך שום דבר שאתה רוצה להעביר.

יריב לוין: בואו נראה.

יריב לוין: לאט-לאט.

יריב לוין: בואו נראה.

יריב לוין: בואו נראה מה יקרה.

יריב לוין: אדוני יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג, גם אתה צריך לשמוע את הדברים.

יריב לוין: אני חושב שגם אתה יודע שאירוע כזה שבו ראש ממשלה נמצא בשליחות מדינית בחו"ל ומוגשת הצעת אי-אמון, ואפילו לא מוכנים לקזז את ראש הממשלה – כמוהו לא היה.

יריב לוין: אני יודע, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, שזו לא דרכך.

רויטל סויד: תגיד לי, אתה שומע מה אתה אומר?

יריב לוין: לצערי הרב, מישהו אחר, שצופה בנו בטלוויזיה – הוא מנהל פה את העניינים אצלכם, וככה זה נראה: ללא ממלכתיות, ללא כבוד, באופן מביש, באופן לא מכובד.

קסניה סבטלובה: מבישים זה חברי קואליציה שמצביעים עבור חוקים – – –

יריב לוין: עכשיו אני אומר לכם לגופו של עניין.

יריב לוין: ראש הממשלה לא נסע סתם; ראש הממשלה נסע כדי להמשיך במהלך המדיני הגדול שהוא מוביל, שהממשלה מובילה – ומה לעשות?

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, יצחק רבין, שכל כך דיבר על חשיבות אחדות ירושלים, וריבונותנו על ירושלים, והינה, בנימין נתניהו עושה – מביא הישג מדיני אדיר, אדיר ממדים.

יריב לוין: ומה אתם עושים?

איילת נחמיאס ורבין: אז למה הוא צריך לנסוע?

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך לנסוע?

יריב לוין: מה אתם עושים?

יריב לוין: בעודו נוסע כדי להמשיך במאמץ הזה, כדי להרחיב את ההכרה בירושלים, אתם מגישים אי-אמון בממשלה – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מפריעים לו להרחיב את ההכרה באחדות ירושלים?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בירכנו אותו – – –

יריב לוין: – – מתעסקים בפוליטיקה קטנטנה.

קריאות: – – –

קסניה סבטלובה: אתה אומר – – – אז שביבי יתפטר – – –

יריב לוין: בפוליטיקה קטנטנה.

קסניה סבטלובה: – – – שהוא יתפטר – – –

קריאה: אנחנו בעד – – –

יריב לוין: פוליטיקה קטנטנה.

יריב לוין: אז בואו אני אומר לכם.

יריב לוין: רק בחודש החולף, רק בחודש החולף – אני אתן לכם סקירה של הפעילות ושל מה שעשה ראש הממשלה בתחום המדיני: בראש ובראשונה, כמובן, פגישה שלישית שלו עם הנשיא טראמפ, שמטבע הדברים כללה תיאומים והבנות בסוגיות הכי רגישות, והבטיחה את ההצהרה שבסופו של דבר ניתנה ואת היישום שלה; ראש הממשלה קיים פגישה פומבית ראשונה זה זמן רב עם נשיא מצרים.

יריב לוין: אני מציע שאולי תגישו אי-אמון בממשלה, באמת, כי ראש הממשלה הצליח להשיג רק בחודש אחד הכרה בירושלים כבירת ישראל על ידי נשיא ארצות הברית ופגישה פומבית עם נשיא מצרים.

יריב לוין: באמת, כל כך הרבה סיבות להגיש אי-אמון.

איילת נחמיאס ורבין: אה, אולי תדבר על דוח העוני, אולי – – –

יריב לוין: רבותיי, תסתכלו טוב על לוח התוצאות.

יריב לוין: הוא משקף בדיוק את מה שהציבור חושב ואת האמון שיש לו בממשלה הזאת.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על ארבע הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני: ממשלה מנותקת המתמקדת בחוקים מושחתים ובאינטרסים אישיים ומזניחה את אזרחיה לחרפת רעב ועוני ללא אופק חברתי ומדיני אינה לגיטימית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 51 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 61 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ששש.

איילת נחמיאס ורבין: אולי שקט?

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש מחכה לקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם סיעת יש עתיד: ראש ממשלה שפוגע בשלטון החוק אינו ראוי להמשיך בתפקידו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד – 52 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 52 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה מנותקת המתמקדת בחוקים מושחתים ובאינטרסים אישיים ומפקירה את אזרחיה ללא כל אופק חברתי ומדיני אינה ראויה לאמון – הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד – 50 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 50 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נבדוק את הצבעתו של השר אופיר אקוניס, שהתכוון ודאי להתנגד להצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מקדמת מדיניות המבוססת על פשעי מלחמה, מטעם הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד – 17 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 17 בעד, 63 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשעת שאלות לשר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: להזכירכם, בכל מושב יהיו עשרה מועדים שבהם תקיים הכנסת שעת שאלות, ובמסגרתה ראש הממשלה או אחד השרים האחרים יוזמן לא יותר מפעם אחת להשיב על שאלות של חברי הכנסת בעניינים שבתחום תפקידו, שלא יימסרו מראש.

יולי יואל אדלשטיין: הזמן לכל שאלה יהיה עד שתי דקות, ולכל תשובה, כבוד השר – עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אקבע את סדר השאלות כך ששלושה רבעים מהשואלים יבואו משורות האופוזיציה ורבע – מן הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר שחלים גם כל הכללים של שאילתות, קרי, שאלות היפותטיות, שאלות שלא בתחום פעילות הממשלה ושאלות שלדעתי יהיו פגיעה בביטחון המדינה ייפסלו על ידי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נערוך הצבעה רק לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שיהיה מעוניין בהמשך לשאול את השר יכול להירשם באמצעות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי, אתה תפתח את שעת השאלות, ואז אני אקבע את סדר השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש לשמור על שקט, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

איתן ברושי: אדוני שר הביטחון, יושב-ראש הכנסת, חברי כנסת, אדוני השר, אתה בטח יודע שצה"ל נותן כל שנה כמה אלפי דחיות גיוס כדי לאפשר לשרת בשנת שירות מוקדמת ובמכינות.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שהשירות בשנת השירות ובמכינות, ואולי גם במרכיבים נוספים, תורם הרבה מאוד לחברה, תורם למי שעושה את השירות הזה, אבל תורם גם לצה"ל, כי צה"ל מקבל בוגרים יותר מנוסים ובעלי מוטיבציה גבוהה.

איתן ברושי: אנחנו רואים התאמה בין היכולת לשרת בשנת שירות לנכונות לשרת גם בקבע ארוך, כמו שייטת, טיס, קצונה ודברים נוספים.

איתן ברושי: אדוני השר, אני שואל: מדוע משרד הביטחון לא יגדיל, עד כדי הכפלה, את המכסות לשנת השירות ולמכינות על ידי מתן יותר דחיית שירות לפעילות חינוכית-חברתית חשובה בטרם הצבא?

איתן ברושי: הרי כל אחד מהם מתגייס לצבא, ולא רק שהוא מתגייס לשירות משמעותי – הוא מוכן גם לעשות יותר ממה שמקובל.

איתן ברושי: אדוני השר, אני חושב שאם נגדיל את המכסות, עשינו דבר נכון לחברה, למדינה, לנוער, אבל גם לצה"ל.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, עד שלוש דקות לרשותך.

אביגדור ליברמן: תודה רבה, איתן.

אביגדור ליברמן: אני לא רשאי פה להביא מספרים מדויקים, אבל בוודאי אתה יודע שמספר דחיות השירות קפץ בצורה גיאומטרית בשנים האחרונות, ואני בהחלט מסכים שיש לזה תמורה בלתי מבוטלת.

אביגדור ליברמן: עם זאת, אנחנו לא יכולים לגלח את יחידות השדה.

אביגדור ליברמן: מה לעשות, החבר'ה שמבקשים דחיית שירות הם רובם חבר'ה טובים שגם יחידות השדה זקוקות להם.

אביגדור ליברמן: כמו תמיד בחיים, אתה מנסה למצוא את שביל הזהב בין הצורך המבצעי לבין ההבנה שאותם חבר'ה שילכו לשנת דחייה יתרמו תרומה לחברה וגם יבואו יותר בוגרים.

אביגדור ליברמן: אז יש פה הבנה ויש פה באמת שתי מטרות שהן מטרות מצוינות, טובות לעם ישראל, טובות לצה"ל.

אביגדור ליברמן: אנחנו כל שנה בוחנים את עצמנו ומנסים להגיע לשביל הזהב.

אביגדור ליברמן: אין מספיק גם לכאן וגם לפה.

אביגדור ליברמן: בסופו של דבר צריך לשמור על האיזונים.

אביגדור ליברמן: האמת היא שהבקשות הן בקשות גדולות מאוד, ואם נלך על כל הבקשות נפגע משמעותית במערך הסדיר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסיבוב הראשון בינתיים: אז היה לנו את איתן ברושי, יעקב פרי, מיכל רוזין ומיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב פרי, עד שתי דקות לרשותך.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב פרי: כבוד השר, בחדשות 2 פורסם לפני זמן לא ארוך כי שלושה בכירים לשעבר במערך פיתוח הטילים ברפאל מתריעים מפני התוכנית להרחבת מפעלי בז"ן ולהעתקת קרקעות בצפון.

יעקב פרי: הבכירים, שמסתמכים על הניסיון הגדול שלהם בעניין טילים, טוענים שהתוכניות האלה הן סכנה ביטחונית למאות אלפי תושבי חיפה והקריות אם חס וחלילה תקרה מלחמה.

יעקב פרי: לטענתם, גם יכולת ההגנה של כיפת הברזל לא צפויה לספק מענה הרמטי.

יעקב פרי: בדקתי במשרד האוצר, ומשרד האוצר טען שנציגי משרד הביטחון לקחו חלק באישור התוכנית במוסדות התכנון, אישרו את התוכנית ולא ראו בה כל בעיה.

יעקב פרי: לכן, אדוני השר, ברצוני לשאול: לאור האזהרות והסכנה הצפויה – אם באמת צפויה – לתושבי מפרץ חיפה בעת מלחמה, האם בכוונת משרד הביטחון לבחון שנית את האישור שניתן לקידום התוכניות בטרם ייקבעו עובדות בשטח?

יעקב פרי: האם בכוונת המשרד, אדוני השר, להורות על שינוי המקום או מתן הנחיות למיגון המתקנים בטרם הוקמו?

יעקב פרי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: קודם כול, יש לי עצה קטנה אליך, יעקב: תבדוק איפה שלושת הבכירים האלה גרים, איפה הם מתגוררים בעצמם.

אביגדור ליברמן: הדבר השני, אנחנו בהחלט – – –

יעקב פרי: – – – אדוני השר – – –

אביגדור ליברמן: אבל תבדוק את הכתובות שלהם.

אביגדור ליברמן: דבר שני, אני בהחלט ער לבעיות שקיימות גם בלי הרחבת בז"ן בכל מפרץ חיפה, וכל הצפיפות, גם באזור המתועש וגם באזור הנמל.

אביגדור ליברמן: כולנו מכירים וכולם מכירים.

אביגדור ליברמן: ולכן, אנחנו ערים ומנסים למצוא תשובות.

אביגדור ליברמן: גם הרחבת בז"ן זה לא משהו שקורה מהיום למחר; זה תהליך, ותוך כדי תהליך יהיה מקצה שיפורים וכל מיני תיקונים.

אביגדור ליברמן: אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים להבין שבעידן הטילים, סך הכול כל מדינת ישראל היא מטרה אחת.

אביגדור ליברמן: זה שטח קטן, צפוף, עם צפיפות אוכלוסייה ועם צפיפות תעשייה, ולכן אנחנו צריכים להיות יותר יצירתיים, אבל אי-אפשר לברוח.

אביגדור ליברמן: האיום הוא איום ממשי, ואנחנו בונים לא רק על כיפת הברזל – גם על המרכיבים האחרים.

אביגדור ליברמן: אבל אני בהחלט מסכים: אין סגירה הרמטית.

אביגדור ליברמן: אי-אפשר לסגור באופן הרמטי מדינה שלמה.

אביגדור ליברמן: אז לכן, גם פה, כמו בתשובה הקודמת, לוקחים בחשבון את כל הצרכים – צורכי התעשייה, ביטחון, הגנה, אפשרויות הגנה – ומנסים להגיע לפתרון הטוב ביותר.

אביגדור ליברמן: אינני רשאי פה גם להוסיף מעבר לכך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: רציתי לשאול אותך בעקבות הכרזת טראמפ על ירושלים.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שהיחסים שלנו עם שתי המדינות השכנות לנו שיש לנו הסכמי שלום איתן, גם ירדן וגם מצרים – נראה שההכרזה הזאת מסכנת את היחסים ושיתוף הפעולה הביטחוני בינינו.

מיכל רוזין: עם שגרירות ירדן בכלל – עדיין שגריר או שגרירה לא חזרו לכהן בשגרירות בירדן, והירדנים משהים את החזרת השגרירות בגלל מה שקרה עם המאבטח.

מיכל רוזין: האם הכרזה של טראמפ מעכבת עוד יותר את חזרתו של השגריר לשם?

מיכל רוזין: וכמובן, גם בעניין מצרים: עד כמה ביחסי התיאום הביטחוני בינינו לבין מצרים הסוגיה הזאת תהווה שיקול והיא מפריעה?

מיכל רוזין: האם אתה יכול להיות סמוך ובטוח שהמשך שיתוף הפעולה הביטחוני עם מצרים, אם על דאעש בסיני ואם על כמובן הגבול עם עזה, יימשך כפי שהיה עד היום או אפילו ישתפר?

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: קודם כול, מיכל, כמו שבוודאי את יודעת, יחסינו עם מצרים וירדן עברו הרבה עליות ומורדות ונבחנו כל השנים, והם מאוד עמידים ומאוד חזקים, ואני לא רואה שום סכנה של פגיעה בשיתוף הפעולה באופן כללי, ובטח ובטח שלא לשיתוף הפעולה במישור הביטחוני.

אביגדור ליברמן: בסך הכול, אני חושב שלמרות כל הוויכוחים והניגודים והשוני בפרשנות של האירועים, אני חושב שיחסינו יציבים, וכמו בכל מקום בעולם, כמו בכל מצב בין-לאומי, יש לפעמים יותר ויכוח, פחות ויכוח, אבל זה יציב וזה בטוח.

אביגדור ליברמן: אני חושב שדווקא ההכרזה של טראמפ ללא ספק מחזקת את מדינת ישראל בכל המשא ומתן המדיני העתידי, כי היא שמה סוף לאחד הוויכוחים הנוקבים לגבי ירושלים בירת ישראל.

אביגדור ליברמן: אמרנו כל השנים שזה בכלל לא לדיון, אנחנו לא מתכוונים להתמקח.

אביגדור ליברמן: ירושלים בירתנו – – –

מיכל רוזין: – – – של ממשלת ישראל – –

אביגדור ליברמן: סליחה.

מיכל רוזין: – – אבל לא ענית לי – – – שגרירות – – – צריך לשפר.

אביגדור ליברמן: סליחה.

אביגדור ליברמן: אז אני עונה ואני מציע: במקום לשאול אותי, תסתכלי על הדיון שהתקיים בליגה הערבית.

אביגדור ליברמן: הרי לפני יומיים היה דיון, התכנסו שרי חוץ של הליגה הערבית, ואני חושב שמי שעקב ומי שקורא בין השורות ורואה את התוצאה הסופית – אז אני אומר לך, הכול – את יכולה להיות רגועה לחלוטין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: בסבב הזה הדובר הבא יהיה מיכאל מלכיאלי, ואני כבר נותן רשימה של הדוברים הבאים: איילת נחמיאס ורבין, עליזה לביא, עיסאווי פריג' וענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, פורסם לאחרונה על משפחה מירושלים שנסעה לכיוון הר ברכה.

מיכאל מלכיאלי: כשהגיעה לאחד הצמתים ביו"ש בדרך להר ברכה היא המשיכה והגיעה לתוך העיר שכם.

מיכאל מלכיאלי: מבירור של אחר כך וממה שהם ראו, אין תמרורי אזהרה שנמצאים תחת אחריות משרד הביטחון.

מיכאל מלכיאלי: פניתי אל מנכ"ל משרדך בבקשה שהמשרד ידאג להרבה יותר, בצמתים המסוכנים, בין מקומות יהודיים למקומות שאינם, ועד עכשיו לא קיבלתי מענה.

מיכאל מלכיאלי: מדי פעם מתפרסם על משפחה נוספת שנכנסת ממש לתוך שכם ומקומות נוספים, ועד היום אין תמרורי אזהרה כשנכנסים למקום שאסור להיכנס.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תראה, יוצא לי לנסוע כמעט יום-יום בכבישים ביהודה ושומרון, ואני חייב להגיד לך שבכל צומת יש תמרור, יש שלט אדום וכתוב: תיזהר, כניסה לשטח A וכו' וכו', וזה על אחריותך.

אביגדור ליברמן: אני מכיר היטב את כביש הגישה להר ברכה.

אביגדור ליברמן: אני מנסה, ככה, תוך כדי תשובה, להיזכר בצומת אחד שאין שם שלט – אני לא מצליח להיזכר.

אביגדור ליברמן: אני אשמח אם ישלחו לי בדיוק נ"צ או תמונה.

אביגדור ליברמן: אני לא זוכר.

אביגדור ליברמן: דווקא הכביש שם להר ברכה הוא כולו עם שילוט בולט, טוב, ואני יכול להגיד לך שכל יום נעים מאות אלפי יהודים בכבישי יהודה ושומרון, והמקרים שמישהו מתבלבל, נכנס בטעות לשטח A הפלסטיני – כמעט לא קורה.

אביגדור ליברמן: אז אמרתי: יש משפחה אחת, אבל קח בחשבון, כשבכל יום מאות אלפים נוסעים בכבישי יהודה ושומרון, אז סביר להניח שמישהו לא שם לב, התבלבל.

אביגדור ליברמן: אגב, גם מי שמשתמש ב-Waze – יש לנו בעיה עם Waze, כי Waze לא מפריד בין שטח A, B ו-C, ויכול להיות שאנשים נסעו עם Waze והוא לפעמים לוקח בדרך הקצרה, דרך היישובים, דרך שטח A, דרך היישובים הפלסטיניים.

אביגדור ליברמן: הבקשה שלי, באמת, לכולם: מי שנוסע ליהודה ושומרון, שיבדוק את הכביש טוב-טוב וייזהר מלהשתמש ב-Waze, כי שם זה לא תמיד לוקח בדרך הכי בטוחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי, עד שתי דקות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד, אני חושבת שאדוני השר מכיר את היחס של רוב האנשים פה, רוב יושבי הבית הזה, למי שעובר על החוק, למי שפורע, למי שמסכן אנשים בכבישים – ואני כמובן מתייחסת למהומות שהיו בוואדי עארה.

איילת נחמיאס ורבין: אין ויכוח שמי שפגע בביטחונם של אנשים צריך להיענש בהתאם, אבל מכאן ועד קריאת החרם של אדוני השר – אני באמת שואלת את עצמי: באיזה מובן העניין הזה מבטיח את ביטחונם של תושבי ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: ואני באמת שואלת שאלה.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע אולי מקנטר, אבל הכוונה היא אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להבין, אפילו בעתיד.

איילת נחמיאס ורבין: לדעתי אדוני השר היה אחד מהמכוונים לנושא של חילופי שטחים – אום אל-פחם תמורת וכו' וכו' וכו'.

איילת נחמיאס ורבין: באמת באמת, אדוני השר, כאן אתה איבדת אותי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא הצלחתי להבין את הערך שבהטלת חרם על אזרחי ישראל – שעדיין, למרות הפרעות, רובם לא היו בתוך המהומות האלה, את זה צריך להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רק להוסיף שאלה שקשורה לכל הנאומים שאנחנו שומעים בימים האחרונים, וזה כמובן כיצד העורף נמצא – באיזה הכנות העורף נמצא ביחס להתלקחות פוטנציאלית בצפון?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הביטחון.

אביגדור ליברמן: תראי, את בוודאי זוכרת את מהומות אוקטובר – –

איילת נחמיאס ורבין: בהחלט – – –

אביגדור ליברמן: – – ואת זוכרת כמה אנשים נפגעו וכמה יישובים היו מנותקים; ואת ראית שמשהו מזכיר במקצת – אותו צלם עיתונות שכמעט בוצע בו לינץ'; ואת בוודאי זוכרת אותם שלושת בני חמולת ג'בארין מאום אל-פחם והלוויה של אלפים שהשתתפו והזדהו עם הרוצחים שרצחו שני שוטרים על הר הבית.

אביגדור ליברמן: ואני תמיד שואל: איך יכול להיות שבכל יישובי ואדי עארה אין בית עירייה אחד שעליו מתנוסס דגל ישראל?

אביגדור ליברמן: איך יכול להיות שבכל ההפגנות – ויש הרבה הפגנות שיצאו מוואדי עארה – מעולם לא ראיתי דגל ישראל?

אביגדור ליברמן: ראיתי דגל רש"פ, ראיתי דגל חמאס, דגל חיזבאללה, ראיתי תמונה של נסראללה.

אביגדור ליברמן: מעולם לא ראיתי דגל ישראל.

אביגדור ליברמן: מעולם לא ראיתי מישהו שם שמח ביום העצמאות של מדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: ולכן, אני חושב שזו כבר לא תופעה של בודדים.

אביגדור ליברמן: כשאותו חבר כנסת – וכבר ציטטתי אותו – ב-7 בדצמבר 2016 – זה היה יום רביעי, 7 בדצמבר 2016 – עמד פה על הדוכן ואמר שכל פלסטיני שמוכר קרקע ליהודים דינו מוות, וכך כתוב באסלאם וככה יש פתווה והוא מסכים והוא תומך בזה, אז כנראה זה כבר לא עשבים שוטים, זה לא בודדים ויש עוד כמה.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על המחבלים שיצאו, לצערי, מוואדי עארה בשנים האחרונות, כולל הרצח בדיזינגוף, ועל אותו בחור מערערה, דומני.

אביגדור ליברמן: וכשאני מסתכל על מספר האנשים שמעורבים בטרור, שנעצרו לפני ביצוע פיגועים – זה כבר לא בודדים וזה לא שוליים וזה לא מיעוט.

איילת נחמיאס ורבין: – – – מה זה יגרום לתחושת הביטחון?

אביגדור ליברמן: אני חושב שכדאי מאוד להבהיר שאנחנו לא מוכנים להשלים עם זה.

אביגדור ליברמן: הם צריכים להחליט באיזה דגל הם רוצים להחזיק בסופו של דבר.

אביגדור ליברמן: אם הם רוצים להחזיק בדגל פלסטיני או בדגל חמאסי או בדגל של חיזבאללה – יש להם מקום.

אביגדור ליברמן: מי שרוצה להיות פה – ואני אומר: הזכות להפגין היא זכות בסיסית, וזה לא משנה שמאל, ימין.

אביגדור ליברמן: כשאתה רואה גם הפגנות של שלום עכשיו וגם של גוש אמונים, אתה רואה את דגלי ישראל ואתה מבין שזה ויכוח על הדרך.

אביגדור ליברמן: פה זה ויכוח על עצם קיומנו.

אביגדור ליברמן: מה אומר פה חבר כנסת מאותה רשימה משותפת?

אביגדור ליברמן: לעולם לא נשלים עם קיומה של מדינת ישראל כמדינה ציונית, כמדינה יהודית.

אביגדור ליברמן: תפקידנו לנצח את הציונות כמו שניצחו את האפרטהייד.

אביגדור ליברמן: כשאת שומעת פה מאותם אנשים – מאותו חבר כנסת, שהוא תושב ואדי עארה – אז אני חושב שכבר לא מדובר בבודדים.

אביגדור ליברמן: זו תופעה שצריך באמת להתקומם נגדה.

אביגדור ליברמן: לגבי הכנת העורף, אני בהחלט – אני יכול להגיד לך שאני לא מרוצה.

אביגדור ליברמן: האם העורף שלנו בצפון ערוך כמו שצריך?

אביגדור ליברמן: לא, הוא לא ערוך כמו שצריך.

אביגדור ליברמן: דווקא הצפון, שמתמודד גם עם עוצמת האש הגדולה ביותר – כי היא מרוכזת בצפון – גם מבחינת רעידות האדמה, ששם השבר הסורי-אפריקני, שעובר גם בצפון – אני אומר לך שאנחנו לא במצב הכי טוב שם.

אביגדור ליברמן: אני דיברתי כמה וכמה פעמים.

אביגדור ליברמן: יש החלטת ממשלה 2025, שמדברת על חיזוק המבנים, על בניית הממ"דים, ומדובר על 150 מיליון שקל לעשר שנים, ולצערי אני לא מצליח להגיע למימוש של אותה החלטה.

איילת נחמיאס ורבין: איזה סכום?

אביגדור ליברמן: 150 מיליון שקל בשנה לעשר שנים.

אביגדור ליברמן: עכשיו, עוד פעם, אני מדגיש שמדובר בשיכונים.

אביגדור ליברמן: אני לוקח שיכונים משנות ה-60 וה-70 – האוכלוסייה שנשארה לגור שם כבר לעולם לא תבנה לבד את הממ"ד, ודווקא פה יש גם את הפן החברתי: אתה יכול להשביח את הנכס, לחזק את המבנה, להוסיף ממ"ד.

אביגדור ליברמן: אני בהחלט חושב שהאוצר מתנהג פה בצורה שהיא פשוט לא נכונה, ואי-אפשר לראות הכול דרך החור שבגרוש.

אביגדור ליברמן: הגרוש הזה במקרה נמצא, ובעדיפויות שהאוצר כרגע מנסה לקבוע, אני חושב שתושבי הצפון וחיזוק המבנים וההיערכות למיגון העורף – אני עוד פעם מדגיש: משרד הביטחון לא אחראי; מי שאחראי לבניית ממ"דים זה משרד השיכון ומי שאחראי לבניית מקלטים ציבוריים ולאחזקתם זה משרד הפנים, אבל משרד הביטחון לא יכול לשבת פה בצד.

אביגדור ליברמן: עוד פעם, אני מדגיש: ל-30% מאוכלוסיית ישראל אין שום פתרון, לא ממ"ד ולא מקלט ציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

אביגדור ליברמן: אני, אגב, מצפה שחברי הכנסת יהיו אקטיביים בנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לכן גם התעכבתי על העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה לך.

אביגדור ליברמן: לכן גם התעכבתי על התשובה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, בתקופה האחרונה נושא השירות המשותף לנשים ולגברים בצה"ל נמצא במרכזה של מחלוקת ציבורית גדולה מאוד.

עליזה לביא: גם הרמטכ"ל רב-אלוף גדי אייזנקוט ערך פגישות עם גורמים אזרחיים מהצד הזה ומהצד הזה, ודווח בתקשורת כי נוסח הפקודה הצה"לית בדבר השירות המשותף הולך להתעדכן ועתיד להתפרסם בקרוב.

עליזה לביא: בעקבות זאת, אדוני, מתנהל קמפיין אגרסיבי, קמפיין מאוד מאוד חזק, לפגיעה בסמכות ובשיקול הדעת המקצועי של הצבא לקבל החלטות בסוגיה הזאת של השירות המשותף.

עליזה לביא: גורמים שונים מבקשים להפוך את הסוגיה הזאת לסוגיה שהיא לא מקצועית, אלא לקדם אג'נדה פוליטית.

עליזה לביא: אנחנו רואים את הנזקים הרבים, בטח ובטח בסביבה של בתי הספר הדתיים ובכלל.

עליזה לביא: כיצד אדוני מתכוון לפעול להבטחת עצמאותם של הרמטכ"ל ושל הצבא מול הגל המסוכן הזה – שהולך וגדל – של התערבות ולחצים פוליטיים, ומה דעתך בנושא הזה?

עליזה לביא: ועוד שאלה אחת ברשותך, אדוני, בנושא של ירידה במוטיבציה של ללוחמה קרבית: האם לא נכון לשנות את המינוח – יש לוחמים קרביים ויש לוחמים שכיום הצבא קורא להם סייבר ועוד ועוד.

עליזה לביא: האם טרמינולוגיה, אדוני, לא משפיעה, ובטח ובטח נוכח המציאות שאנחנו רואים לפי הסקרים האחרונים?

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: אני מקווה שלתשובה פה יש לי לפחות 15 דקות, כי לפי השאלות האלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, יש לך שלוש דקות, אבל אתה מסתדר מצוין באורך התשובות, זה בסדר.

אביגדור ליברמן: קודם כול, עליזה, אני בהחלט חושב שאין שום מקום להתערבות בתוך הצבא לגבי פקודת השירות המשותף, לא מצד חברי כנסת, לא מצד חברות כנסת, לא מצד גורמים אזרחיים, לא מצד רבנים ולא מצד אף אחד.

אביגדור ליברמן: הרמטכ"ל פה סוברני לגמרי.

אביגדור ליברמן: אני רוצה להגיד לך שהיום בערב הרמטכ"ל חותם על פקודת השירות המשותף, ואני חושב שהוא חותם על פקודה מצוינת.

אביגדור ליברמן: גם הרבצ"ר תומך בפקודה הזאת, למרות כל הלחצים, ואנחנו בהחלט – תפקידי לדאוג שהם יהיו סוברניים ומוגנים מפני לחצים כאלה ואחרים.

אביגדור ליברמן: לכן, אני חושב שאנחנו בסוף נקבל היום פקודת שירות משותף טובה, מאוזנת, שתואמת את רוח הזמן.

אביגדור ליברמן: בכלל, כל הוויכוח הזה נראה לי פשוט תלוש מן המציאות.

אביגדור ליברמן: בצה"ל תמיד היה שירות משותף.

אביגדור ליברמן: כבר ב-48', כשהוקמו יחידות נח"ל ראשונות – אז מה היו יחידות נח"ל?

אביגדור ליברמן: גם שם שירתו חיילים וחיילות.

אביגדור ליברמן: מעולם זו לא הייתה בעיה, תמיד, גם בכל המחתרות.

אביגדור ליברמן: ומה?

אביגדור ליברמן: כשחנה סנש צנחה אי שם בהונגריה, גם שם היו לוחמים ולוחמות.

אביגדור ליברמן: מעולם זאת לא הייתה בעיה, ואסור שזו תהיה בעיה.

אביגדור ליברמן: אגב, גם כשאנחנו מדברים על היחידות המשותפות – ברדלס ואריות הירדן וכך הלאה – מי שלא רוצה, חיילים שלא רוצים לשרת שם, או חיילות, אף אחד לא מכריח אותם.

אביגדור ליברמן: לצה"ל יש את כל הגמישות לייצר תנאים אופטימליים לכל חייל, לכל חיילת, לשרת ולשמור על אורח החיים שלהם.

אביגדור ליברמן: לכן, אני רגוע לחלוטין, וכמו שאמרתי: it’s a done deal – זה כבר נעשה, והיום תתפרסם פקודת השירות המשותף.

אביגדור ליברמן: לגבי החלק השני, תראי, קודם כול צריך להבין: יש מספר מוגבל של חבר'ה צעירים שמתגייסים לצבא, וזה תמיד משתנה, מתקופה לתקופה.

אביגדור ליברמן: זה הכול כלים שלובים.

אביגדור ליברמן: כולם מדברים על הירידה בהתגייסות, אני יודע, ליחידות חי"ר, אבל יש עלייה – פעם ראשונה שיש עלייה משמעותית – בהתגייסות לשריון ולתותחנים.

אביגדור ליברמן: פעם ראשונה שמתגייסים לשם אפילו יותר מאשר היה הצורך הראשוני.

אביגדור ליברמן: באמת אני שמח שהמצב הוא כזה.

אביגדור ליברמן: אז לפעמים יש תקופה – היום פתאום הכי פופולרי הוא משמר הגבול.

אביגדור ליברמן: אולי הם יותר בכותרות, יותר בחזית.

אביגדור ליברמן: זה משתנה.

אביגדור ליברמן: אבל אין ספק, החלוקה הזאת חשובה.

אביגדור ליברמן: אותם חבר'ה – אין מה להשוות.

אביגדור ליברמן: אותם לוחמים שנמצאים בקו הקדמי, שזוחלים שם על הר דב בין כל מיני שיחים בגבול הצפוני, גם בחורף גם בקיץ, זו אחריות אחרת, זו משימה אחרת.

אביגדור ליברמן: אלה גם מטלות וסיכונים אחרים.

אביגדור ליברמן: לכן חשוב להדגיש: כן, יש הבדל.

אביגדור ליברמן: עם כל הכבוד וההערכה לאחרים שעושים – עוד פעם, נותנים תרומה אדירה לצה"ל ולמדינת ישראל ולחברה, כי אין כלכלה ישראלית מודרנית ללא 8200, ללא סייבר, ללא כל ה-Start-up Nation, כ-by product של אותם פיתוחים בתוך העשייה הצבאית ב-8200, בתקשוב, וכך הלאה.

אביגדור ליברמן: אבל אי-אפשר להשוות לאותם חבר'ה שבאמת כל יום יושבים במארבים בקו הקדמי בעזה או בצפון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: ואני חושב שאנחנו שומרים פה על מונחים נכונים ועל איזונים נכונים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני, עד שתי דקות.

עיסאווי פריג': אני הקשבתי לתשובה של שר הביטחון לחברת הכנסת איילת ורבין, ותמהתי לשמע התשובה, אז אני בכל זאת שואל באותו תחום.

עיסאווי פריג': שר הביטחון, כשהייתה השריפה בדומא וכשגולדשטיין עשה טבח וכששקולניק עשה מה שעשה, לא קראת לחרם על מתנחלים; כשאבו ח'דיר נשרף וכשיונה אברושמי רצח את אמיל גרינצווייג, לא קראת לחרם על ירושלים; כשיגאל עמיר רצח ראש ממשלה, לא קראת לחרם על תושבי ראשון; כשעמי פופר עשה מה שעשה, לא קראת לחרם על תושבי ראשון; ותג מחיר – כנ"ל; כשחרדים עושים הפגנות ואין דגל ישראל – לא קראת לחרם.

עיסאווי פריג': אתה שר הביטחון של כל אזרחי מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': שאלתי אליך: למה אתה מצפה מאזרח מדינת ישראל ששר הביטחון של מדינתו קורא לחרם נגדו?

עיסאווי פריג': איזו תחושת ביטחון אמורה להיות לאזרח הזה?

עיסאווי פריג': אני ציפיתי אפילו לנימה של: החלקתי.

עיסאווי פריג': אתה, אדוני, שר ביטחון של כל אזרחי מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אני מבקש שתהיה דוגרי ותענה על השאלה באופן דוגרי.

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: אני חושב שזה מה שנקרא שאלה, אתה יודע – הרמת להנחתה.

אביגדור ליברמן: לא רציתי שתרים להנחתה, אבל במדינת ישראל באמת מדובר באותם עשבים שוטים.

אביגדור ליברמן: כולם גינו את הרוצחים מדומא וגם את יגאל עמיר – גם אנוכי וגם כל הנהגת מדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: ואף אחד – – –

עיסאווי פריג': – – – עשבים שוטים.

מיכל רוזין: אבל לא קראת לחרם.

אביגדור ליברמן: סליחה, מדובר בבודדים.

אביגדור ליברמן: אתה לא ראית הפגנות סוערות למען יגאל עמיר ואתה לא ראית הפגנות למען כל הרוצחים.

עיסאווי פריג': מי שזרקו אבנים לא בודדים.

יוליה מלינובסקי: – – –

אביגדור ליברמן: לא מדובר באותם אלפים, ובטח שלא מדובר בנבחרי ציבור ולא במנהיגות רוחנית שמטיפה בבתי כנסת בשבת לאותם – –

קסניה סבטלובה: חקיקה לכבוד – – –

עיסאווי פריג': אתה לא עונה על השאלה.

אביגדור ליברמן: – – מעשים כמו שראינו באום אל-פחם.

עיסאווי פריג': אתה בורח מתשובה.

אביגדור ליברמן: ואני, שאני מכיר היטב את הנתונים לגבי פעילות בתוך זרמים כאלה ואחרים של הטרור האסלאמי הקיצוני, אז אני יכול להגיד לך שלצערי, כשאני מדבר היום על כל האזור של ואדי עארה – לא מדובר לא בבודדים, לא בעשרות ולא במאות, ולא מדובר בעשבים שוטים.

אביגדור ליברמן: מדובר במנהיגים – גם מנהיגים רוחניים, גם מנהיגים פוליטיים.

אביגדור ליברמן: אין משהו דומה – לא מתקרב ולעולם לא יהיה במדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: תמיד היו, אתה יודע – לצערי, כמו בכל חברה – היו עשבים שוטים, אבל כל עוד הם עשבים שוטים אלה עשבים שוטים.

עיסאווי פריג': – – –

אביגדור ליברמן: וכל עוד ההנהגה הרוחנית – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', השר משיב לגופה של שאלה.

עיסאווי פריג': לא, הוא לא משיב.

יולי יואל אדלשטיין: הוא משיב.

אביגדור ליברמן: וכל עוד ההנהגה הרוחנית והפוליטית מגנה את זה, זה מצב אחר לגמרי.

אביגדור ליברמן: לכן, אין מה להשוות.

אביגדור ליברמן: אני באמת מאמין שבלי נאמנות אין אזרחות.

אביגדור ליברמן: אני מצפה לנאמנות גם מאותם תושבים שגדלו במדינת ישראל, קיבלו פה חינוך, קיבלו השכלה גבוהה, נהנים פה מהחופש שמקנה החברה הדמוקרטית – והם עדיין יוצאים להפגין עם אותם דגלי חמאס וחיזבאללה.

אביגדור ליברמן: את זה אני לא יכול לקבל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כבוד השר, כנסת נכבדה, כבוד השרה, כידוע לך, אדוני השר, אני עוסקת הרבה מאוד בחיילי צה"ל, ואני רוצה לברך אותך באמת על הפעילות למען חיילי המקא"ם, על העבודה שנעשתה סביב החיילים הללו, על חוק הפיקדון – כל מיני שינויים שנעשים.

ענת ברקו: אבל משום מה יש לי הרגשה שדווקא אלו שעושים ואלו שנותנים – אנחנו מתקשים להעביר חוקים עבורם.

ענת ברקו: כל דבר שנוגע לחיילי צה"ל וחיילים משוחררים שמנסים לדחוף, אומרים שיש אפליה, בזמן שהאפליה היא בכך שהם משרתים כשיש כאלה שלא משרתים.

ענת ברקו: הם באים על פי חוק, ויש כאלה שלא מכבדים את החוק או לא נקראים לשרת.

ענת ברקו: הם לא יכולים לנצל את הזמן לעבודה או ללימודים, ויש כאלה שבשלוש השנים האלה – או יותר מזה אפילו – עושים את הדברים הללו.

ענת ברקו: ולכן, אדוני, גם למען חיילי צה"ל אני מבקשת לדעת אם אפשר שאת הדברים שנותנים לחיילי צה"ל והם מקבלים במסגרת הצבא, יהיה אפשר לממש במסגרת הצבא.

ענת ברקו: אתן דוגמה לדברים שאני אומרת: לדוגמה, יש את החוק של מקבילה אזרחית למקצוע צבאי, חוק שעבר, אבל ניפוק התעודות צריך להיעשות במשרד העבודה, ואז חיילי צה"ל נופלים בין הכיסאות, למרות שיזמתי חוק נוסף שהתעודות יינתנו על ידי צה"ל.

ענת ברקו: אתם מסמיכים לוחמים – אין שום סיבה שאת כל המקצועות שאושרו גם כמקצועות אזרחיים, אתם תנפקו את התעודות.

ענת ברקו: אותו הדבר – אולי גם זה משהו שכבר הצגתי בפניך – מחר הוא יום הוקרה לנכי צה"ל ולנפגעי פעולות איבה, וגם לגבי נכי צה"ל אגף השיקום זקוק לטלטלה.

ענת ברקו: צריך לבדוק מה קורה שם.

ענת ברקו: יש עבודה טובה, אבל יש גם הרבה דברים שהם לא בסדר כלפי נכי צה"ל – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – למשל, אין רופאים שיבדקו אותם.

ענת ברקו: לכן אודה לך מאוד אם תשיב לי.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: אני יכול רק להזדהות איתך.

אביגדור ליברמן: אני מודה ומתוודה שגם כשר הביטחון לפעמים אין לי תשובות.

אביגדור ליברמן: אני יודע שרק לפני עשרה ימים חבר כנסת חמד עמאר העלה הצעת חוק – – –

ענת ברקו: גם שלי הייתה צמודה אליה, והפילו את החוק הזה.

אביגדור ליברמן: כן, צמודה – של שניכם – לכן התחלתי ממנו, וגם הצעת חוק שלך הייתה צמודה – –

ענת ברקו: – – – לוחמים.

אביגדור ליברמן: – – לאותה הצעת חוק על היתרון בקבלה – –

ענת ברקו: לוחמים.

אביגדור ליברמן: – – למקום עבודה ליוצאי צבא.

ענת ברקו: נכון.

אביגדור ליברמן: ולצערי אני פה מרים ידיים – הקואליציה עצרה את זה.

אביגדור ליברמן: במקרה הזה מי שעצר את זה זה לא האופוזיציה אלא הקואליציה.

אביגדור ליברמן: אין לי פשוט – אני מנסה בכנות, באמת ובתמים למצוא תשובה, ואין לי תשובה.

אביגדור ליברמן: אני פשוט לא מבין איך היה אפשר לעצור את זה, וגם עוד חלק מהחקיקה שהזכרת, לגבי הסמכה במקצועות האזרחיים, שזה תקוע אי שם בביורוקרטיה האין-סופית בין משרד הרווחה למשרד הביטחון.

ענת ברקו: וזה חוק קיים.

אביגדור ליברמן: אני חושב שגם שם אנחנו פשוט – באמת זו פשלה שלנו, אם אפשר ככה לדבר בסלנג העממי.

אביגדור ליברמן: זה כישלון שלנו, ונצטרך לעשות – אני יודע?

אביגדור ליברמן: פסגה, מפגש ועידה כזה, פסגה בין שר העבודה לשר הביטחון.

אביגדור ליברמן: יש לי כבר אג'נדה ארוכה; אני מציע שתוסיפי קצת לאג'נדה – –

ענת ברקו: אוקיי.

אביגדור ליברמן: – – וננסה להתגבר על כל הסבך הביורוקרטי.

אביגדור ליברמן: אבל באמת אני אומר לך, גם לי פה אין תשובות טובות.

אביגדור ליברמן: אני מודה ומתוודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסבב הבא הוא כדלקמן: חבר הכנסת איל בן ראובן, חבר הכנסת אלעזר שטרן, חברת הכנסת תמר זנדברג וחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: זה הסבב הבא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שתי דקות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד השר, כבוד יושב-ראש הכנסת, אני מבקש באמת את תמיכתך ואת דחיפתך למיגון העורף בצפון.

איל בן ראובן: המצב רע.

איל בן ראובן: נשאלה כבר השאלה, אז אני אשאל שאלה אחרת.

איל בן ראובן: אנחנו היום בתהליך של קיצור שירות לכיוון ה-32 חודשים.

איל בן ראובן: הייתי מתנגד יחיד בהצבעה בוועדת החוץ והביטחון לאישור קיצור השירות, שעבר, לצערי, בחוק ההסדרים – שזה בעיניי שערורייה כשלעצמו, שעוסקים בקיצור שירות במסגרת חוק הסדרים, זה דבר חמור כשלעצמו, אבל עברה ההחלטה לקצר ל-30 חודש.

איל בן ראובן: אני שומע שאתה מדבר על צורך ביטחוני גובר, ואני חושב שאתה צודק בעניין הזה, למול חוסר בכוח אדם, ואני שואל מה אתה מתכוון לעשות בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: אלוף במילואים, חשוב להוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו סבב של אלופים, כי אחריו גם אלעזר שטרן.

אביגדור ליברמן: כן, אז סבב רציני.

אביגדור ליברמן: אתה בוודאי יודע שכל הנושא הזה אמור לבוא לדיון מחדש ב-2019.

אביגדור ליברמן: באותו הסכם יש נקודת יציאה ב-2019, ומה לעשות, כמות האיומים לא פוחתת, לצערי, עם הזמן, רק הולכת וגוברת.

אביגדור ליברמן: ומה שאנחנו פה צריכים לעשות – ואני עוד פעם מדגיש: אנחנו צריכים פה לאפשר לצה"ל הרבה יותר גמישות, הרבה יותר גמישות, קרי, באותן יחידות שדה שאנחנו רוצים לחזק, אותם מקומות, אותן חטיבות שצריך לחזק, מצד אחד, ומצד שני יש מקומות שאין שום צורך בחייל ל-36 חודש.

אביגדור ליברמן: כלומר, יהיה אפשר לשחק דיפרנציאלית, וכל הכסף שחוסכים במקום אחד, יהיה אפשר לתגמל במקום אחר.

אביגדור ליברמן: אבל ברור שהיום, מצד אחד האוכלוסייה גדלה, מחזורי הגיוס הולכים וגדלים, והגישה חייבת להיות גישה דיפרנציאלית: לחזק את אותם מקומות שיש בהם צורך, ואולי להישאר באותו רף במקום שאין צורך.

אביגדור ליברמן: אבל במקום שיש צורך, על ידי חיסכון במקומות אחרים, כמו שאמרתי, אתה מתגמל.

אביגדור ליברמן: אנחנו עובדים על זה קשה, ואין ספק שלקראת 2019 הדיון הזה יהיה מאוד מאוד אקטואלי.

אביגדור ליברמן: אנחנו עושים כבר בתחילת ינואר גם דיון מקיף בתוך הצבא, בתוך משרד הביטחון, על מודל הקבע החדש.

אביגדור ליברמן: ננסה להפיק לקחים, וננסה לבחון את הסד"כ לשנים הבאות, את הצרכים האופרטיביים של צה"ל, גם מתוך אותה ראייה, אותו בסיס של צבא העם – ואני לא רוצה לוותר על המושג הזה, צבא העם – וגם לתגמל מי שבאמת מוכן להתגייס לארבע, חמש שנים ביחידות מיוחדות, מי שכל יום, בלי מירכאות ובלי פאתוס, לוקחים סיכונים עבור כל עם ישראל.

אביגדור ליברמן: צריך פה לגשת פשוט דיפרנציאלית.

אביגדור ליברמן: אז אני מאוד מקווה שאנחנו נעבד עד אמצע 2018 מודל חדש מבחינת גיוס וסד"כ, וגם נכניס מקצה שיפורים למודל עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אמרת לשר אלוף ועוד אלוף – אחרי חוק הצינון-סינון זה מה שנשאר פה, בהקשרים האלה, אבל אני לא רציתי לשאול על זה אלא רק להגיד איך אנחנו מצליחים לסנן את עצמנו לדעת בחוקים האלה, וזה חבל.

אלעזר שטרן: השר עכשיו מכיר את האלופים מקרוב, ואת רבי-האלופים, לא משנה.

אלעזר שטרן: אני מתאר לעצמי שהוא יודע שיש שם כאלה שהוא היה שמח לראות גם כאן.

אלעזר שטרן: שתי שאלות.

אלעזר שטרן: שאלה ראשונה, אדוני השר: חוק קיזוז כספי המחבלים כבר תשעה חודשים על השולחן.

אלעזר שטרן: אתמול המחבל יאסין אבו אל-קרעה משכם נעץ סכין בליבו של המאבטח הגיבור אשר אלמליח כאן, בירושלים.

אלעזר שטרן: המשפחה שלו עתידה להתחיל לקבל כסף, כי תשעה חודשים אנחנו לא מצליחים.

אלעזר שטרן: אני רק רוצה להזכיר שחוק המרכולים – בערך בתוך שבוע, כאילו יש שם חיי אדם, אנחנו כולנו מתכנסים כפורפרה בשביל להעביר מהר מאוד את חוק המרכולים.

אלעזר שטרן: נראה לי שיש פה בעיה ביטחונית.

אלעזר שטרן: זאת שאלה ראשונה.

אלעזר שטרן: שאלה שנייה תהיה קצרה גם היא, אדוני השר.

אלעזר שטרן: בשבוע האחרון של המושב הקודם התקבלה החלטה, שאומנם לחייל לוחם יש בשנה 15 ימים חופשה, 21 סך הכול, מהם 15 שהוא יכול להיות בחו"ל, אבל בחורי ישיבות, או בחורי ישיבות הסדר, יש להם כ-78 ימי חופשה בשנה, וועדת החוץ והביטחון, בהובלת הבית החרד"לי – אה, הבית היהודי, השם של המפלגה – הובילה לזה שבחור ישיבה יוכל להיות בחו"ל 74 או 78 ימים – יש פרשנות, אבל עוד שבעה ימים, זאת אומרת, 85 ימים, לעומת 15 ימים של חייל צה"ל.

אלעזר שטרן: כשמדברים גם על סוגיית מוטיבציות וכוח אדם, כפי שעלה פה קודם, למה הדבר באמת תורם?

אלעזר שטרן: האם אנחנו לא מתביישים שאלה התקנות שאנחנו מעבירים בכנסת הזאת?

אלעזר שטרן: תודה לך, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: טוב, אלוף במילואים שטרן היה גם ראש אכ"א, אז הוא בוודאי יודע שגם בנושא החקיקה – חבר כנסת פרטי יכול להגיש הצעת חוק פרטית.

אביגדור ליברמן: אני, כצה"ל, כמערכת הביטחון, חייב לקבל תגובה כשאני מגיש הצעת חוק – ואנחנו תומכים תמיכה מלאה ומוחלטת בקיזוז כספי המחבלים – אז אני צריך לקבל תגובה של ראש שב"כ, ומתפ"ש, ופקמ"ז, ומשטרת ישראל, והמועצה לביטחון לאומי, וכך הלאה, ואחר כך משרד המשפטים, ולהיכנס שם לדיון ארוך.

אביגדור ליברמן: גם פה, כמו בתשובה לענת ברקו, אני אכן חושב שכשמגיעים לצדק, טחנות הצדק טוחנות לאט-לאט, לאט מדי.

אביגדור ליברמן: אנחנו כרגע מנסים לדחוף את כל הגופים להביא את העמדות שלהם, והתשובות, ולזרז כל ההליך, ואני מקווה שבתוך חודש אנחנו נשלים, אבל זה באמת – כשאתה מדבר על צה"ל ומשרד הביטחון, רק לאסוף את העמדה והתגובה של כל המשרדים וכל הגופים הרלוונטיים זה מלאכה בפני עצמה.

אביגדור ליברמן: לגבי ימי חופשה וחו"ל, עוד פעם, אני יכול גם פה להגיד שאני מסכים איתך לא במאה אחוז – במאתיים אחוז.

אביגדור ליברמן: אני חושב שזה דבר לא נכון, כל התוספת של שבעה ימי חופשה; זה לא מוסיף שום דבר, זה בטח לא תורם לא לחוסן הלאומי ולא לשוויון בתוך צה"ל.

אביגדור ליברמן: מה לעשות?

אביגדור ליברמן: זה מה שיש, אבל נשתדל.

אביגדור ליברמן: אתה יודע, כל הנושא הזה יבוא בתוך עשרה חודשים לבחינה בסיסית, יסודית, ואני מקווה שאנחנו נוכל שם לפנות לשכל הישר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה הבאה היא של חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אביגדור ליברמן: אני אפילו יכול לנחש מה השאלה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אדוני השר, לאחרונה פורסם כי משרד הביטחון הקפיא את פעילות המל"ט של החברה הישראלית אירונאוטיקס באזרבייג'ן, וכי משרד הביטחון חוקר תלונה שבה נטען כי נציגי החברה הדגימו שימוש במל"ט הזה בפעילות באזרבייג'ן שבה המל"ט תקף עמדה מאוישת של צבא ארמניה.

תמר זנדברג: נוסף על כך, לפי פרסומים רשמיים, חברת אירונאוטיקס מחזיקה באזרבייג'ן מפעל ייצור של המל"טים האלה, שזהים למל"טים של אותה חברה בייצור ישראלי.

תמר זנדברג: ברקע החלה אזרבייג'ן לחזק את קשריה עם רוסיה ואיראן, ובתחילת נובמבר התקיימה פגישת פסגה בהשתתפות נשיאי המדינות.

תמר זנדברג: לנוכח זה ברצוני לשאול – שאלה ראשונה: כיצד המשרד מפקח שהטכנולוגיה שאירונאוטיקס מייצרת לא תשמש להפרת זכויות אדם שאזרבייג'ן מבצעת בחבל נגורנו קרבאך?

תמר זנדברג: שאלה שנייה: כיצד המשרד מפקח שהטכנולוגיה לא דולפת לגורמים שאזרבייג'ן מחזקת את הקשרים איתם, למשל איראן?

תמר זנדברג: ושאלה שלישית: מהו העיסוק האישי שלך ביחסי היצוא הביטחוני עם אזרבייג'ן, והאם לנוכח הקשרים האישיים שלך ושל מפלגתך עם גורמים באזרבייג'ן הדבר מעמיד אותך בניגוד עניינים?

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תראי, אני אתחיל מהסוף.

אביגדור ליברמן: אני לא עוסק ביצוא ביטחוני בכלל.

אביגדור ליברמן: יש לזה מערכות בתוך משרד הביטחון – יש סיב"ט ויש מנכ"ל משרד הביטחון.

אביגדור ליברמן: לשר הביטחון אין שום נגיעה ואין שום התעסקות בנושא יצוא.

אביגדור ליברמן: ברוך השם, יש רבים וטובים שעוסקים בזה, אפילו רבים מדי.

אביגדור ליברמן: שוב, אין מדינה – והייתי שש שנים שר החוץ – שאין לי שם קשרים טובים, בטח ובטח במרחב הזה של מרכז אסיה, קווקז ומזרח אירופה.

אביגדור ליברמן: אפשר לראות ניגוד עניינים בכל מגע שלי עם כל שר לשעבר או עם כל מדינה במרחב הזה.

אביגדור ליברמן: אני חושב שתרמתי תרומה לא מבוטלת ליחסינו עם האזור הזה.

אביגדור ליברמן: גם זכינו לא מעט לסיוע בזירה המדינית.

אביגדור ליברמן: אבל שוב, אזרבייג'ן זה מקום פופולרי; זה מה שנקרא מקום מאוד פופולרי במדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: גם נשיאים וראשי ממשלות – אני לא מכיר אחד שלא ביקר שם, אז אני הצנוע בטח אחרון בתור, אבל גם הנשיא פרס וגם הנשיאים הקודמים, ראשי ממשלות בעבר ובהווה מבקרים.

אביגדור ליברמן: לצערי, מאז התמניתי לשר ביטחון כמעט אין לי זמן לנסיעות, ובטח לא לשם.

אביגדור ליברמן: לגבי כל מה שפורסם, לא צריך לקחת כל מה – אני לא יודע על איזה פרסומים רשמיים דיברת.

אביגדור ליברמן: אני לא מכיר שום פרסומים רשמיים.

אביגדור ליברמן: יש הרבה – חרושת שמועות שהתפרסמה בתקשורת.

אביגדור ליברמן: אני מציע לחכות למסקנות של הבדיקה הרשמית שנעשית במשרד הביטחון.

אביגדור ליברמן: זאת בדיקה רשמית, ולכן אני לא רוצה להתייחס כל עוד היא לא הסתיימה.

אביגדור ליברמן: כשהיא תסתיים אנחנו נשמח לפרסם.

אביגדור ליברמן: היא בטח לא תהיה סודית.

אביגדור ליברמן: אני גם רוצה להגיד – כשאומרים שקרים אז לא משנה לבן אדם שאומר שקרים, אבל הוא יוצא מתוך הנחה שכשהוא אומר שקרים הרבה פעמים, בסוף זה ייתפס.

אביגדור ליברמן: הרי כבר זהבה גלאון הגישה כל מיני תצהירים שקריים וכל מיני תלונות לגבי קשרים של מפלגתי עם אזרבייג'ן למבקר המדינה ולאלף ואחד – לכל דבר שאפשר, לכל מקום שאפשר להגיש תלונות הן כבר הוגשו.

אביגדור ליברמן: כולן נבדקו, כולן נבחנו, והכול התברר כשקר גס, אז כשאת פה, ליד המיקרופון, חוזרת על אותם שקרים זה לא מוסיף לא לך ולא למפלגתך.

תמר זנדברג: – – – השתתפותך – – – וחברי כנסת מהמפלגה שלך?

אביגדור ליברמן: אז אני אומר לך, לי יש קשרים מצוינים עם כל המדינות.

אביגדור ליברמן: יש לי הרבה חברים טובים, חברים אישיים, קרובי משפחה.

תמר זנדברג: שמימנו לך כנסי בחירות?

אביגדור ליברמן: מה?

תמר זנדברג: שמימנו לך כנסי בחירות?

אביגדור ליברמן: אף אחד לא נתן לנו כספים בבחירות, וקבלת כספים לבחירות מגורמים זרים – אני רוצה להגיד לך שזאת עבירה פלילית, ואני מציע: אם יש לך מידע אז תגישי תלונה במשטרה.

אביגדור ליברמן: כבר קיבלנו תלונה מזהבה גלאון והכול התברר כשקר, רק לא ראיתי התנצלות, לא ראיתי שום דבר שבן אדם מוכן להודות שהוא משקר במצח נחושה, אבל זה מאוד אופייני גם לזהבה וגם למפלגתך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה הבאה, של חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

זוהיר בהלול: אחריה, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – זוהיר בהלול, ואם נספיק אז גם חבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו עוד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אם נעבוד יפה אז נספיק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד שתי דקות לרשותך.

סתיו שפיר: השר, אתה אמרת לפני כמה שבועות שאין לך בעיה שנשים ישרתו בגולני.

סתיו שפיר: אבל נראה שלהרבה גורמים בתוך הממשלה שאתה חלק ממנה דווקא יש בעיה שנשים ישרתו, ולא רק בגולני, אלא בכלל שישרתו בצבא.

סתיו שפיר: אנחנו עדים בשנה האחרונה להרבה מאוד קולות וארגונים שמקבלים גיבוי חזק מצד הקואליציה, בין היתר ארגון אחים לנשק, שמפיצים מידע שקרי נגד שירות נשים בכלל בצבא, לא רק במקצועות לחימה, אבל בעיקר מופנה נגד הלוחמות, כולל אפילו – שמענו – כאלה שמאשימים לוחמות שהקריבו את חייהן למען מדינת ישראל, מאשימים אותן שבגלל שהן נשים כוחן לא היה מספיק חזק; מאשימים אותן שהן פוגעות בכוח של הצבא.

סתיו שפיר: אנחנו יודעים על הרב לוינשטיין, ראש מכינת עלי, שלמרות הדברים שאמרת עדיין מכהן בתפקידו.

סתיו שפיר: אנחנו רואים לצד זה גם עדיין את הפטור להרבה מאוד נשים במדינה משירות צבאי בכלל.

סתיו שפיר: אז רציתי להבין את עמדתך, אדוני.

סתיו שפיר: האם עמדתך ועמדת המשרד היא בעד המשך הפטור לחלק מהנשים משירות צבאי או נגד?

סתיו שפיר: מה אתם מתכוונים לעשות נגד אותם ארגונים שפוגעים בנשים הלוחמות ופוגעים בצבא ההגנה לישראל?

סתיו שפיר: ואוסיף עוד דבר קטן: יש עליית מוטיבציה מובהקת; בשעה שיש ירידת מוטיבציה אצל גברים בתפקידי לוחמה, נשים דווקא רוצות לשרת עוד ועוד בתפקידים יותר משמעותיים, ובהן גם הרבה מאוד נשים דתיות.

סתיו שפיר: אשמח לשמוע את עמדתך.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אביגדור ליברמן: סתיו, כנראה, לא היית בתחילת הדיון, כי זאת בדיוק שאלה שהופנתה בתחילת הדיון, אז לא היית – – –

סתיו שפיר: – – –

אביגדור ליברמן: לגבי כל הנושא של שירות הנשים.

סתיו שפיר: פטור לנשים דתיות.

אביגדור ליברמן: היום בערב הולכת להתפרסם פקודת השירות המשותף.

אביגדור ליברמן: סיכמנו עם הרמטכ"ל שזאת גם תהיה פקודה שמקובלת על ידי הרבצ"ר, שהוא גם סמכות רבנית רצינית וגם לוחם.

סתיו שפיר: שמעתי את זה.

סתיו שפיר: על פטור לנשים דתיות משירות צבאי – –

אביגדור ליברמן: שנייה, תני לי לסיים.

סתיו שפיר: – – אני רק אמקד את זה.

אביגדור ליברמן: לגבי שירות הנשים בכלל, זאת הייתה עמדה מסורתית של צה"ל; זה לא נולד בשנה האחרונה ולא בשנתיים האחרונות.

אביגדור ליברמן: ב-48', כשהוקמו יחידות נח"ל – – –

סתיו שפיר: מה עמדתך?

אביגדור ליברמן: עמדתי היא שצה"ל הוא לא שוביניסט, הוא לא פמיניסט; צה"ל קודם כול פועל לפי הצרכים המבצעיים.

אביגדור ליברמן: כל אישה – היום, ברוך השם, יש גם טייסות בחיל האוויר וגם מספר המתגייסות או העוברות מיון לקורס טיס הולך וגדל כל שנה.

אביגדור ליברמן: אנחנו בהחלט, אני חושב – היום יש מג"דית בצה"ל – – –

סתיו שפיר: פטור מטעמי דת לנשים.

אביגדור ליברמן: פטור מטעמי דת מקובל מיום היווסדו של צה"ל.

אביגדור ליברמן: זה לא כלי חדש.

אביגדור ליברמן: אני חושב שמי שהיא באמת בחורה חרדית או שהיא שומרת דת והשירות מפריע לה – אנחנו לא נכריח אותה.

אביגדור ליברמן: אי-אפשר פה להפוך את כל היוצרות בבת אחת.

אביגדור ליברמן: זה מ-48' עד היום – גם היה שירות משותף, גם הנשים שירתו, גם לפני הקמת צה"ל, וגם הנשים הדתיות היו פטורות.

סתיו שפיר: – – – מהנשים פטור?

סתיו שפיר: גברים לא מקבלים פטור מטעמי דת.

אביגדור ליברמן: שוב אני אומר לך, אי-אפשר להתחיל הכול מבראשית.

אביגדור ליברמן: אני כן תומך בנשים שהן לא מתחזות אלא נשים שקיבלו חינוך ולמדו במוסדות דתיים.

אביגדור ליברמן: עוד פעם, היום, אגב, אין בעיה עם גיוס בנות דתיות.

אביגדור ליברמן: כמו שאמרת לבד, המוטיבציה שם הולכת – – –

סתיו שפיר: אתה יודע, אדוני, שבכניסה לבתי ספר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר, השר צריך להשיב, זה לא דיאלוג.

סתיו שפיר: לא נותנים לצבא להכין אותם לצו ראשון – – – בנות.

סתיו שפיר: בבתי ספר – – –

קריאה: יש תיקון של חוק – – –

אביגדור ליברמן: אין היום שום בעיה, תאמיני לי, לבנות להתגייס, לא מאולפנות ולא ממוסדות דת כאלה ואחרים, למי שרוצה לשרת, כולל בנות דתיות, וברוך השם, המספרים גדלים יום-יום.

סתיו שפיר: אבל מאיימים עליהן בבית הספר ולא נותנים להן – – –

אביגדור ליברמן: זה לא נכון.

אביגדור ליברמן: זה פשוט לא נכון.

סתיו שפיר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה של חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: אדוני השר, רציתי לשאול אותך מלכתחילה על גורלם של אברה מנגיסטו ושל הישאם א-סייד ושל ג'ומעה אבו גנימה, המצויים בשבי של חמאס, אבל הואיל והגבת כפי שהגבת על דבריו של חבר הכנסת עיסאווי פריג', ברצוני בכל זאת למקד את השאלה הזאת.

זוהיר בהלול: אדוני השר, אנחנו נמצאים כאן, והיינו כאן ב-48' ולפני 48'.

זוהיר בהלול: מאז כינונה של המדינה הזאת מעולם לא קיימנו פוטש, לא ביצענו חרקירי ולא ניסינו לפגוע בביטחון של המדינה הזאת.

זוהיר בהלול: ובמקום להלל את הנאמנות שלנו לחוקי המדינה – אומנם אנחנו לא נאמנים לחלק מהסמלים של המדינה, מכיוון שלא הדגל ולא ההמנון מדברים אלינו, אבל אנחנו נאמנים לחוקים ולאזרחות של המדינה הזאת.

זוהיר בהלול: עברנו מלחמות ועברנו קרבות, והוכחנו את הנאמנות שלנו בצורה שאין בה כל דופי.

זוהיר בהלול: במקום לומר לנו: אנחנו מחבקים אתכם, בעיקר לנוכח העובדה שלפי נתונים שהתפרסמו, אפילו בעיתון ימני, בעיתון שמשרת את האינטרסים של בנימין נתניהו, ישראל היום, יותר מ-70% מאזרחי המדינה הערבים רוצים להושיט יד כדי להשתלב בחיי המדינה.

זוהיר בהלול: ולכן, דבריך – כך אני לפחות ציפיתי – אמורים היו להיות ממלכתיים.

זוהיר בהלול: אני עדיין מצפה ממך, באמת, למתינות, הואיל ואתה מתפקד באחד מהתפקידים הקריטיים של מדינת ישראל, בתוך ממשלת ישראל.

זוהיר בהלול: זו הזדמנות יוצאת מן הכלל, אדוני השר, לחזור בך מדבריך.

זוהיר בהלול: אני עדיין מאמין ביכולתך להתייצב על שתי הרגליים ולומר: אני חוזר בי, התכוונתי לאנשים שפגעו ופיגעו בביטחון של המדינה.

זוהיר בהלול: שלא יהיו לך אשליות, אדוני, גם אני מגנה את אלה שרצחו אנשים חפים מפשע מקרב בני עמי.

זוהיר בהלול: אבל אי-אפשר להפליל ולהכתים אוכלוסייה שלמה.

זוהיר בהלול: אנחנו 1.7 מיליון איש, והוכחנו ברובנו, כמעט 98%, שאנחנו נאמנים – לא פחות ממך ולא פחות מכל אחד אחר במדינה בנאמנותנו למדינת ישראל.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: קודם כול, אני שמח שאתה מגנה באופן ברור וחד-משמעי את כל אלה שפוגעים בביטחון ופוגעים בחפים מפשע.

אביגדור ליברמן: לצערי, לא ככה גם פה, בבית הזה.

אביגדור ליברמן: גם במקרים הכי קיצוניים ראיתי איך אנשים מתפתלים ומנסים להתחמק מתשובה חדה וברורה.

אביגדור ליברמן: אני אומר, לי אין שום הבדל – אני לא רואה שום הבדל בין מרדכי ואנונו לעזמי בשארה.

אביגדור ליברמן: שניהם בוגדים, ולכן אין שום – זה לא שייך לא ליהודי, לא לנוצרי, לא למוסלמי; מבחינתי, המבחן היחיד הוא נאמנות למדינה.

אביגדור ליברמן: אני לא חושב שמישהו יכול לבוא בטענות לעם היהודי.

אביגדור ליברמן: העם היהודי תמיד התגורר בהרבה מדינות, לא תמיד זכה ליחס הוגן, ותמיד היה נאמן לאותה מדינה שהוא חי בה.

אביגדור ליברמן: היו חיילים יהודים ששירתו בצבא האדם, ובצבא האמריקני, ובצבא הבריטי, והיו יהודים שרים בממשלת מרוקו, ובממשלת עיראק, ותמיד ידעו לתרום למדינות שהם חיים בהן, ולא הייתה להם שום בעיה להזדהות – לא עם הסמלים של אותן מדינות ולא עם המדינה כריבון.

אביגדור ליברמן: זה מה שאני מצפה גם מאחרים.

אביגדור ליברמן: עוד פעם, אני לא מבדיל בין יהודים או – אתה יודע, מבחינתי אותם אנשים מנטורי קרתא ששורפים דגל ישראל, הם לא שונים מאותם פורעים מאום אל-פחם.

אביגדור ליברמן: זה דין אחד, מבחינתי.

אביגדור ליברמן: אז לכן אני – – –

ענת ברקו: חוץ מזה שהם לא רצחו אף אחד, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: מה?

ענת ברקו: חוץ מזה שהם לא רצחו אף אחד.

ענת ברקו: בזה הם שונים.

ענת ברקו: צריך להגיד את זה – הם לא רצחו אף אחד.

אביגדור ליברמן: אני כרגע לא מדבר אם רצחו או לא רצחו, זה לא משנה.

אביגדור ליברמן: מי ששורף – – –

ענת ברקו: גם כשעושים הקבלות – – –

אביגדור ליברמן: אני בהחלט עושה הקבלה, ולכן – מבחינתי הדבר הזה הוא הבסיס, וכל עוד אנשים הם באמת נאמנים, אני לא רואה שום בעיה, לא רואה שום סיבה למה צעיר ערבי מוסלמי לא ישרת בצבא, לא יהיה קצין, לא יהיה מג"ד בצנחנים או לא יהיה אפילו טייס בחיל האוויר.

אביגדור ליברמן: אני כן מצפה שאותם אנשים שהם אנשים הגיוניים, אותם אנשים שהם מה שנקרא באנגלית reasonable guys, אנשים הגיוניים – שהם ייקחו את ההובלה.

אביגדור ליברמן: לא לתת לקיצוניים פה לדרדר את המצב.

אביגדור ליברמן: לצערי, מה שאנחנו רואים זה הדומיננטיות של אותם קיצוניים, גם בכנסת וגם, לצערי, בצד הרוחני, וזה לא יכול שלא להטריד אותנו, ובזה שלא נדבר על כך, בזה שננסה להתעלם מן העובדות, בזה שננסה לברוח מן הבעיה, אנחנו לא נפתור אותה.

אביגדור ליברמן: אז לכן אני תמיד מוכן לדון בבעיה הזאת בכנות, ועם כל החריפות, כי אנחנו הגענו לצומת קריטי, וחייבים לשים את זה על השולחן ולא לטאטא מתחת לשולחן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממש על הגבול, אז בוא, ברשותך, אדוני השר, אני אתן לחבר הכנסת שלח לשאול את שאלתו.

אביגדור ליברמן: זה אחרון, כן?

יולי יואל אדלשטיין: זה אחרון, בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממש על הגבול של חצי דקה זמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עפר שלח: השאלה תהיה קצרה, ואני מקווה שגם התשובה.

עפר שלח: אדוני שר הביטחון, קודם נשאלת בענייני חקיקה, ואמרת שזה לא עובד בגלל משרדים אחרים.

עפר שלח: אני רוצה לשאול אותך על שתי הצעות חוק – –

אביגדור ליברמן: גם משרד הביטחון, אני לא בורח מזה.

עפר שלח: – – על שתי הצעת חוק שהן לגמרי ב-jurisdiction של משרד הביטחון.

עפר שלח: ראשית, חוק משרת מילואים פעיל ומפקד מילואים פעיל.

עפר שלח: זה חוק שמאגד את המעמד והזכויות של המעטים שעוד עושים מילואים.

עפר שלח: זה חוק שהוכן במשרדך, אני יודע שאתה מכיר את זה.

עפר שלח: הוא עונה על צורך חשוב ומיידי של צה"ל.

עפר שלח: אני מנסה לקדם אותו כבר ארבע שנים, כולל בתקופה שאתה שר הביטחון, ודווקא משרדך מעכב אותו.

עפר שלח: הייתי רוצה לדעת למה.

עפר שלח: החוק השני נוגע בנוהג שיש בצבא לשחרר חיילים שנפצעו במהלך שירותם – לשחרר אותם על תנאי לחצי שנה, ככה שהם גם נדרשים לטפל בעצמם דרך קופות החולים, והם גם לא יודעים את עתידם, כי אחרי חצי שנה יכולים לקרוא להם לשירות.

עפר שלח: בכירים מאוד באכ"א מסכימים שהנוהג הזה הוא פסול.

עפר שלח: העליתי הצעת חוק, הייתה לה תמיכה בוועדת השרים, ומי שעצר אותה זה משרד הביטחון.

עפר שלח: הייתי רוצה לדעת מה עמדתך בשני הדברים האלה.

עפר שלח: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שלח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ענת ברקו: אדוני השר, בעיקר לגבי חיילים בודדים – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא, בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: עפר, מי כמוך יודע שמשרד הביטחון עוסק בנושאים האלה, ובמשרד הביטחון מי שמרכז את זה זה בעיקר הסגן, סגני – סגן שר הביטחון, שעוסק בנושא המילואים וגם בנושא של כל מה שקרוי אגף שיקום ופצועים, אבל בהחלט מקדמים דברים דומים.

אביגדור ליברמן: אנחנו לא עומדים, ולא מנוטרלים, אלא להפך – פועלים ופעילים.

אביגדור ליברמן: יש כמה הצעות חוק שהעברנו, שאתה אישית העברת, בתמיכת משרד הביטחון, ואתה יודע שאנחנו אכן בוחנים כל חוק וחוק.

אביגדור ליברמן: צריך להבין – – –

עפר שלח: אתה יכול לתת תשובה ספציפית על השאלה הספציפית?

אביגדור ליברמן: ספציפית, זה כרגע נמצא בדיונים אצלנו באגף המשפטי, בתוך מה שנקרא פורום החקיקה.

אביגדור ליברמן: יש כל מיני שיפורים וניואנסים שאנחנו רוצים להוסיף, ואני מקווה שנספיק עוד במהלך כנס החורף להביא את זה לוועדת השרים לחקיקה.

עפר שלח: ביום שהצעת החוק תעלה בוועדת השרים, למה שלא תעלו – – – עשינו את זה בעבר, לא?

אביגדור ליברמן: אנחנו רוצים להעלות את זה במקביל להצעת החוק שלנו, וכמו שהסברתי גם לחבר הכנסת שטרן – אתה בתור חבר כנסת כותב את זה אישית, מגיש אישית.

אביגדור ליברמן: בתוך משרד הביטחון יש הרבה גופים, הרבה מחלקות, ולכל אחד יש מה להגיד ויש התייחסות, ולכן בסוף נכון שזה פועל הרבה יותר לאט מחבר כנסת בודד, אבל זאת דרך המלך, ואני מקווה, כמו שאמרתי, שעד סוף כנס החורף נביא את שתי ההצעות.

אביגדור ליברמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר הביטחון אביגדור ליברמן.

יולי יואל אדלשטיין: שעה ושלוש דקות – הספק לא רע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לכל הח"כים ששאלו, ומתנצל בפני חברי כנסת שהיו במליאה ולא הספיקו לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: אני שומר את הרשימה לפעם הבאה שתהיה לנו שעת שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1167; "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 24398; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: מראשית גל המסתננים לישראל בעשור האחרון הגיעו כ-60,000 איש בערך למדינת ישראל.

דוד אמסלם: היום נמצאים במדינה כ-40,000 מסתננים, מאריתריאה וסודאן.

דוד אמסלם: אלה נתונים, בעצם, של רשות ההגירה.

דוד אמסלם: מובן שהנושא הזה בעייתי מבחינת מדינת ישראל, גם בהיבטים של שוק העבודה, גם בהיבטים של כל החברים והתושבים שגרים בדרום תל אביב.

דוד אמסלם: רובם מתרכזים בדרום תל אביב, ומה שקרה שם – הם הקימו לעצמם מיני עיר קטנה, ומה שקרה לתושבים הוותיקים, שהם – איך אמרה לי אחת מהם, אישה מבוגרת?

דוד אמסלם: אני פליטה בתוך ארצי.

דוד אמסלם: זו בעיה לא פשוטה, וזה גם מעמיס כמובן על כל המערכות במדינת ישראל – רווחה, חינוך וכו'.

דוד אמסלם: עשינו שם סיורים, וכמובן גם – אני מעריך שבגלל בג"ץ כזה או אחר – בונים שם מעונות יום, נותנים להם כל מה שנדרש מבחינת מערכת החינוך, הבריאות והרווחה.

דוד אמסלם: הכנסת, האמת, ניסתה להילחם בתופעה הזאת, או לצמצם אותה, והיו כמה חקיקות בעניין הזה כאן וכל מיני הסדרים, ובסופו של דבר חלק מהם נפסלו על ידי בית המשפט העליון.

דוד אמסלם: אתם זוכרים גם את הסיפור של המשמורת, גם בחולות.

דוד אמסלם: זה היה בזמנו, אם אני לא טועה, כשלוש שנים, אחרי זה זה צומצם לשנה, וכו' וכו'.

דוד אמסלם: גם הנושא של איסור ההוצאה של כספים – חוקקנו את זה לפני כשנה, פחות או יותר, ואנחנו בעצם הכרחנו גם את המעסיקים, באמצעות חקיקה, להפקיד סכומים קצת יותר גבוהים מאשר היום, כדי לתת למסתננים אינסנטיב, גם כלכלי, לעזוב את מדינת ישראל.

דוד אמסלם: בהצעת החוק שאנחנו מדברים עליה כרגע הממשלה מציעה להאריך את תוקפם של ההסדרים האמורים בשלוש שנים נוספות, ועם זה, את תוקפו של פרק ד' לחוק, שעניינו מרכז השהייה חולות, מוצע להאריך לתקופה של שלושה חודשים בלבד, וזה כי מדינת ישראל – וכאן באמת גם מגיע הרבה שאפו לראש הממשלה בעניין הזה – המדינה הגיעה לאיזשהו סידור עם מדינה שלישית שאליה ייסעו המסתננים, כי בסופו של עניין הטענה המרכזית שלהם היא שהם פליטים, גם אם לדעתנו – לדעתי בוודאי – הם מהגרי עבודה, רובם המוחלט, אבל הם טוענים שהם פליטים, ויש סכנה בכך שהם יחזרו למדינתם, אז ודאי וודאי אם מדינת ישראל מוצאת איזשהו סידור אחר שלא יסכן את חייהם, גם לשיטתם, ודאי מה שנקרא – הבעיה חזרה בה, מה שנקרא; הסיפור חזר לתחילתו, ולכן אין מניעה שמדינת ישראל תפעל להוציא אותם מגבולותיה, ובעצם זה מה שאנחנו מציעים.

דוד אמסלם: בנושא של מתקן חולות – מוצע להאריך לתקופה של שלושה חודשים בלבד, ולאחר תום התקופה הממשלה תבחן שוב את ההסדר.

דוד אמסלם: אני מקווה שבאמת רובם המוחלט – בתוך שלושה חודשים המדינה תוכל – רשות ההגירה והזרועות האחרות של המדינה יוכלו בעצם לגרום לשינוי מבחינת היקף המסתננים במדינה, בגבולות המדינה.

דוד אמסלם: אני מניח שזה ייקח קצת יותר זמן, אז הם יבואו שוב לכנסת ויבקשו ארכה נוספת.

דוד אמסלם: מעבר לכך, מוצע להאריך בשנה את תוקפו של האיסור של הוצאות רכוש של המסתננים.

דוד אמסלם: מעבר להארכות הוראות השעה, מוצע להבהיר שהסמכות להורות על העברת מסתנן למשמורת תחול גם על כל מסתנן שהפר את המגבלות הגיאוגרפיות, בדיוק כמו שקורה עם – כמובן זה להבדיל אלף אלפי הבדלות – גם לעובדים בסיעוד: יש להם מגבלות גיאוגרפיות, וברגע שבן אדם חורג מהמגבלות הגיאוגרפיות שיש לו בתנאי הרישיון, ממילא הוא עובר על החוק, אז ודאי וודאי – אם עובד שבא במסגרת הטיפול הסיעודי, חלות עליו אותן מגבלות, אז ודאי על המסתננים.

דוד אמסלם: להצעת החוק הזאת הוגשו הסתייגויות.

דוד אמסלם: אני מבקש מהכנסת לדחות אותן.

דוד אמסלם: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דוד אמסלם.

רויטל סויד: נעבור לרשימת המסתייגים.

רויטל סויד: המסתייג הראשון – חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

רויטל סויד: 20 דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, שולחן הממשלה הריק – כמו כמעט תמיד, בכנסת הזאת, ממשלה שיש בה הרבה שרים, אבל הם כרגיל לא יודעים להיות בכנסת, לא יודעים למלא את השולחן שהם כל כך רוצים לשבת סביבו.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, את הצעת החוק הזאת מנמקים בטובתם של תושבי דרום תל אביב, ואני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שזה שימוש לרעה במצוקה ובכאב של אנשים שחיים בשכונות מוחלשות של העיר שאני חי בה, שכונות שאני מאוד אוהב, שכונות שאני מרבה להימצא בהן ומעורב באופן מאוד עמוק גם בקשיים של התושבים שם וגם במאבקים של התושבים שם.

דב חנין: הממשלה מדברת בשמם של תושבי דרום תל אביב, אבל בפועל היא מפקירה אותם.

דב חנין: אנחנו היום, עמיתיי חברי הכנסת, הולכים לדון בחוק שמסמל את אחד הכישלונות הגדולים של ממשלת נתניהו.

דב חנין: שם, במדבר, הממשלה הזאת קברה 1.5 מיליארד שקל בהקמת מתקן חולות המיותר, הבעייתי, הלא-רלוונטי, המזיק, שעכשיו הולכים לסגור אותו.

דב חנין: 1.5 מיליארד שקל נקברו בחולות.

דב חנין: במקום לפתור את הבעיות בדרום תל אביב, במקום ליצור פתרונות אמיתיים של שיקום שכונות, של עזרה, של סיוע, של השקעה, בשכונות המוחלשות של דרום תל אביב ובשכונות מוחלשות אחרות, במקום להשקיע בפתרון מצוקותיהם של תושבי דרום תל אביב, במקום להשקיע בפתרון מצוקתם של מבקשי החיים שהגיעו מאפריקה, הממשלה הזאת עושה רק דבר אחד – מסיתה את אלה נגד אלה.

דב חנין: הסת ומשול, הסת ומשול, זוהי הסיסמה של ממשלת נתניהו.

דב חנין: פעם מסיתים נגד ערבים, פעם מסיתים נגד מבקשי חיים מאפריקה.

דב חנין: אבל, עמיתיי חברי הכנסת, האמת היא שבדרום תל אביב יש הרבה קורבנות; קורבנות הם התושבים הוותיקים של השכונות שם, אנשים שחיים באמת בקושי, במצוקה, בשכונות שהוזנחו לאורך שנים רבות והממשלה הזאת ממשיכה להזניח אותן גם היום.

דב חנין: קורבנות הם גם אלה שהגיעו לכאן מאפריקה, במיוחד משתי ארצות מאפריקה: אריתריאה וסודאן.

דב חנין: האנשים האלה, הקורבנות האלה, הממשלה פותחת נגדם מלחמה ועושה את הכול כדי להתעלל בהם וכדי שהם יקוצו בחייהם כאן ויצטרכו ללכת למקומות קשים שמהם הם ברחו.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, בואו נתחיל בהתחלה.

דב חנין: למה הגיעו לכאן עשרות אלפי מבקשי חיים מאריתריאה ומסודאן?

דב חנין: אומרים לנו: באים מאפריקה כי באפריקה יש עוני ויש מצוקה.

דב חנין: נכון, באפריקה יש עוני ויש מצוקה, אבל למה באו דווקא מאריתריאה ומסודאן?

דב חנין: למה לא באו מארצות אחרות?

דב חנין: התשובה היא מאוד פשוטה: באריתריאה יש משטר עריצות דורסני, ואנשים נמלטים מאריתריאה על חייהם.

דב חנין: אגב, לא רק לארץ – –

ענת ברקו: מהצבא.

דב חנין: – – נמלטים על חייהם מאריתריאה להרבה מאוד מדינות בעולם, וברוב המדינות בעולם, כאשר מגיע בן אדם מאריתריאה ומגיש בקשת מקלט כפליט, ב-90% מהמקרים הוא גם מקבל את המעמד הזה של פליט.

דב חנין: רק בישראל, מאלפי בקשות שהוגשו, אפשר לספור על אצבעות של יד אחת את מספר הבקשות שהוכרו והאנשים שקיבלו מעמד של פליט מאריתריאה.

דב חנין: וגם בסודאן, גברתי היושבת-ראש – בחבל דארפור בסודאן מתנהל רצח עם.

דב חנין: מתנהל רצח עם.

דב חנין: אני לא אומר דברים שאינם ידועים בקהילה הבין-לאומית, אני אומר דברים שהם ידועים; הם אמורים להיות ידועים גם בארץ.

דב חנין: אגב, גם משרד החוץ הישראלי לאורך שנים טען – משרד החוץ שלכם, שר החוץ, אני רוצה להזכיר, הוא חבר הכנסת בנימין נתניהו – אז אותו משרד חוץ טען לאורך שנים, תחת בנימין נתניהו, שמדינת ישראל לא יכולה לגרש בחזרה מבקשי חיים, מבקשי מקלט, לאריתריאה, ולא יכולה לגרש בחזרה מבקשי חיים, מבקשי מקלט, לסודאן, כי אסור לגרש אותם.

דב חנין: את זה אמרה ממשלת נתניהו.

דב חנין: את זה אמר משרד החוץ בראשות נתניהו.

דב חנין: אז האנשים האלה שנמלטו לכאן על חייהם, אותם מבקשי מקלט, אותם מבקשי חיים, הפכו היום לאויב הגדול שמאיים על דרום תל אביב וחס וחלילה מאיים בכלל על כל מדינת ישראל.

דב חנין: כמה עשרות אלפי מבקשי חיים מאפריקה הם האיום הגדול על כולם – גם על תל אביב וגם על המדינה בכלל.

דב חנין: לכן הממשלה מנהלת מלחמה בשורה ארוכה של חוקים שונים ומשונים לאורך השנים.

דב חנין: חלק מהחוקים נפסלו על ידי בג"ץ, חלק מהחוקים נחסמו חלקית על ידי בג"ץ.

דב חנין: אבל הממשלה לא נרתעת וממשיכה באותו קו להמציא מנגנונים שונים ומשונים כדי דרכם ובאמצעותם לגרש את מבקשי המקלט האלה שנמצאים אצלנו.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, צריך לדעת: מאחורי כל אחד מהאנשים האלה יש סיפור, והסיפורים הם סיפורים מאוד קשים.

דב חנין: אני יכול להביא לכם עדויות רבות.

דב חנין: במסגרת הזמן שיש לי אני אסתפק רק בכמה עדויות על מה שקורה למשל לאנשים האלה בדרך לארץ, כאשר הם עוברים דרך סיני.

דב חנין: מדברים על עינויים שהם עוברים במחנות בסיני – אגב, כולל אונס שיטתי, גם של נשים וגם של גברים; תלייה ממושכת מהגפיים; צריבה עם ברזל או עם פלסטיק מותך; מכות חשמל; מלקות; הרעבה שיטתית.

דב חנין: מאות נרצחו בעינויים.

דב חנין: חלק ממבקשי המקלט אולצו לספק שירותים למענים שלהם, ובכלל זה גם חפירה של מרתפי עינויים חדשים.

דב חנין: מג'ד – זה לא שם אמיתי, זה שם שאני משתמש בו לצורך הקראת העדות הזאת – מעיד: קיבלנו שלוש כוסות מים ביום, בוקר, צוהריים וערב.

דב חנין: אכלנו כוס אורז שהשרו אותה במים פעם ביום.

דב חנין: חיינו במרתף תת-קרקעי כדי שלא יגלו אותנו.

דב חנין: שוב, הכול מדובר על התנאים בסיני.

דב חנין: פייסל מתאר את התנאים בשבי כך: הרעב היה קשה במיוחד.

דב חנין: לפעמים לא היו נותנים לנו אוכל יום וחצי.

דב חנין: גם עם המים הייתה לנו בעיה רצינית: המים היו עם בנזין, ולא יכולנו לשתות אותם.

דב חנין: הכול היה מאוד קשה.

דב חנין: כשהגענו לסיני אמרו לנו שהסכום ששילמנו הוא סכום זעום ולא מספיק עבור ההברחה, ולכן אנחנו צריכים לשלם יותר, אבל מאחר שלא היה לנו כסף מעבר למה שסוכם עבור ההברחה, אותם אנשים העבירו והתעללו בנו.

דב חנין: אחרי 27 ימים היינו תשושים ועייפים.

דב חנין: הגוף לא הצליח לסחוב את עצמו יותר.

דב חנין: לא הצלחנו ללכת.

דב חנין: כשניסינו להרים דברים מהרצפה כל הגוף שלנו רעד.

דב חנין: היינו במצב קשה.

דב חנין: בוודאות היינו מתים אם היינו נשארים שם עוד שבועיים; לא היינו שורדים.

דב חנין: הגענו לגבול 28 אנשים.

דב חנין: שניים נורו למוות בגבול על ידי חיילים מצרים.

דב חנין: מג'ד מספר: אנחנו עבדנו בשדות חשיש.

דב חנין: גם מי שהיה חולה היה חייב לעבוד.

דב חנין: מי שלא עבד, היכו אותו.

דב חנין: היה נער שלא הסכים לעבוד – אני לא יודע מה קרה לו: או שהחזירו אותו למצרים או ששלחו אותו לישראל או שהרגו אותו.

דב חנין: כל הזמן איימו עלינו שיהרגו את מי שעושה בעיות.

דב חנין: הכול היה קשה בסיני: העבודה, האלימות, העונשים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, זה רק בקליפת אגוז חלק מהזוועות שאנשים עברו בדרך מאותם משטרי עריצות באריתריאה ובסודאן כאשר הם הגיעו לסיני בדרכם לארץ.

דב חנין: הם הגיעו לארץ הזאת – נמלטו על חייהם לארץ הזאת – וכאן, עמיתיי חברי הכנסת, כאן צריך היה להתייחס אליהם כאל בני אדם ולא להמשיך להילחם בהם.

דב חנין: אבל במקום יחס אנושי, במקום מחויבות לאמנת הפליטים הבין-לאומית – שב-1951, אחרי השואה, מדינת ישראל הייתה אחת היוזמות שלה – במקום מחויבות לדבר הזה, המדינה עכשיו מנסה לגרש אותם – כביכול ברצון אבל בפועל בכפייה – למדינות כמו רואנדה ואוגנדה.

דב חנין: גם כאן אפשר להביא עדויות של מבקשי מקלט שישראל שלחה לרואנדה במסגרת ה"עזיבה מרצון".

דב חנין: מספר אחד האנשים שגורשו: אמרו לי: אנשים טובים מקבלים אתכם, אבל אין.

דב חנין: משקרים.

דב חנין: כל הזמן אתה חולה, כל הזמן אתה רעב.

דב חנין: כל הזמן מגרד.

דב חנין: אם יש לך מזל, פעם אחת ביום אתה אוכל.

דב חנין: מבקשי מקלט שנשלחים מישראל לרואנדה, עמיתיי חברי הכנסת, שוהים בה זמן קצר בלבד.

דב חנין: הם מוברחים לאוגנדה ומעמדם אינו מוסדר.

דב חנין: הזכויות שלהם אינם מובטחות.

דב חנין: הזכויות הבסיסיות שלהם נשללות מהם.

דב חנין: בדרך כלל, אגב, עמיתיי חברי הכנסת, אין להם מסמכים או אישורים רשמיים.

דב חנין: למעשה, ברגע שהם מגיעים לרואנדה גם אין להם קשר עם נציגים רשמיים – לא של מדינת היעד ולא של מדינת ישראל.

דב חנין: עוד זוג אחד מעיד שעם נחיתתם ברואנדה הם נלקחו למקום שממנו הם לא הורשו לצאת.

דב חנין: הם לא יכלו להגיש בקשת מקלט.

דב חנין: הם המשיכו משם לאוגנדה.

דב חנין: בהיעדר מסמכים הם מצאו את עצמם בכלא: היינו שישה ימים בכלא.

דב חנין: בדרך כולם גונבים ולוקחים ממך כסף.

דב חנין: היינו צריכים לשלם מאות דולרים למשטרה כדי להשתחרר.

דב חנין: משם, חלקם נדחקו צפונה לדרום סודאן, לסודאן ומשם ללוב.

דב חנין: בכל נקודה הם צריכים לשלם סכומים ניכרים מכספם ככופר וכשוחד כדי להמשיך להתקדם ליעדם.

דב חנין: אנחנו יכולים להביא עדויות כמו סיפורו של טספאי, שמספר על סחר בבני אדם.

דב חנין: הוא שילם 700 דולר למבריח שהבטיח להביא אותו לבירת דרום סודאן, ואז הוא נמכר למבריח אחר.

דב חנין: הוא אמר: אנחנו אבל כבר שילמנו 700 דולר לבן אדם, אבל הם אמרו: אנחנו לא מכירים אותו, ואם לא תביא את הכסף, יהרגו אותך.

דב חנין: הוא מעיד גם על התעללות ותנאים קשים בדרך לדרום סודאן: זורקים אותנו ברצפה.

דב חנין: לא אכלנו ולא שתינו מים.

דב חנין: אותי חתכו במכות.

דב חנין: שתתי דם.

דב חנין: אלה הם, עמיתיי חברי הכנסת, עדויות של אנשים שנשלחו לרואנדה.

דב חנין: מרואנדה, כאמור, מועברים הלאה לאוגנדה, לסודאן, ללוב.

דב חנין: בלוב יש שתי ממשלות – אחת בטריפולי, וממשלה שנייה של דאעש.

דב חנין: גם שם אנשים עוברים עינויים, נשים עוברות אונס, ילדים נמצאים בתנאים קשים – בהיעדר מזון, בהיעדר טיפול, מתים ממחלות.

דב חנין: נכלאים במכלאות.

דב חנין: במקרה הטוב, המקסימלי, מצליחים להגיע מאות אנשים מלוב בסירה לאיטליה, עם פיתה אחת ליום, קצת פסטה.

דב חנין: לפעמים טובעים בים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, ככה זה נראה בהמשך הדרך.

דב חנין: ככה זה נראה בהמשך הדרך.

דב חנין: עכשיו, אני רוצה לשאול אותך, גברתי היושבת-ראש: מדברים הרבה על המדינה הזאת כמדינה יהודית.

דב חנין: הציווי שנמצא הכי הרבה בתורה הוא הציווי הקשה "ואהבת את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים".

דב חנין: עכשיו אני אומר, אפילו לא נאהב אותם, אבל לפחות נתייחס אליהם כבני אדם במינימום האפשרי.

דב חנין: נבדוק את בקשות המקלט שלהם אחת לאחת במקום להתייחס אליהם בצורה קולקטיבית, ולא נגרש אנשים שנמלטו לכאן על חייהם למקומות שבהם חייהם יהיו בסכנה.

דב חנין: לא נעשה את זה.

דב חנין: "ואהבת את הגר"?

דב חנין: גברתי יושבת-הראש.

דב חנין: אצלנו האהבה הזאת התחלפה בשנאה חסרת מעצורים.

דב חנין: אני רוצה לומר לך בצער גדול – ואני אומר את זה באמת בצער – שגם יושב-ראש המפלגה שלך, חבר הכנסת אבי גבאי, כנראה שכח מה זה להיות יהודי.

דב חנין: הוא שכח מה זה להיות יהודי.

דב חנין: כאשר הוא מנחה את מפלגתכם לתמוך בחוק הרע הזה, שמאפשר המשך התעללות במבקשי חיים ובמבקשי מקלט, אבי גבאי באמת שכח מה זה להיות יהודי.

דב חנין: להיות יהודי זה לא רק להצביע בעד או נגד חוק המרכולים.

דב חנין: להיות יהודי זה קודם כול להיות מחויב למערכת של הוראות מוסריות.

דב חנין: זה להיות יהודי באמת.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, במקום המערכת הכוזבת שהממשלה מציעה, צריך להציע פתרונות אמיתיים – צריך להציע פתרונות אמיתיים גם לתושבי דרום תל אביב וגם למבקשי המקלט, מבקשי החיים, מאפריקה.

דב חנין: פתרונות אמיתיים כאלה צריכים להתחיל בתוכנית שיקום אמיתית לדרום תל אביב.

דב חנין: לדרום תל אביב ולשכונות המוחלשות מגיע שיקום.

דב חנין: צריך להשקיע שם כסף, צריך ליצור שם מנגנוני תמיכה בהתארגנויות הקהילתיות.

דב חנין: לא מדובר רק בשיקום פיזי; מדובר גם בסיוע לציבור, לאנשים, לאזרחים.

דב חנין: צריך להפסיק את הפינויים בדרום תל אביב.

דב חנין: צריך להתייחס בכבוד לתושבים באבו כביר ובשכונת הארגזים.

דב חנין: צריך לתת פתרונות בשכונת התקווה.

דב חנין: צריך לתת מענה, שטחים ירוקים, בשכונת שפירא.

דב חנין: צריך להגן על בתי כנסת בדרום תל אביב ולתת להם מעמד – לנקות אותם, לטפח אותם, בהחלט.

דב חנין: יש הרבה הרבה כוחות נהדרים בדרום תל אביב.

דב חנין: תנו להם יד, תעזרו להם – תעזרו להם לפתח את השכונות האלה, תעזרו להם לתת פתרונות לשכונות האלה.

דב חנין: וכן, במקביל צריך ליצור פתרון אחר לגמרי למבקשי המקלט.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, קודם כול צריך להבין שהאנשים האלה שנמצאים כאן, בארץ, הם בני אדם, ומגיע להם יחס כבני אדם.

דב חנין: צריך לאפשר להם לעבוד.

דב חנין: כל עוד המצב באריתריאה ובסודאן לא משתנה, צריך לאפשר להם לעבוד בארץ.

דב חנין: צריך לאפשר להם לעבוד בכל מיני מקומות בארץ.

דב חנין: למה שהם יהיו כולם מרוכזים בדרום תל אביב?

דב חנין: צריך לתת להם פתרונות של בריאות ורווחה.

דב חנין: אומרים: יבואו מיליונים מאפריקה.

דב חנין: אז אתם הרי כל כך מתגאים בגדר שבניתם בגבול הדרומי, ומאז שבניתם את הגדר הזאת – צריך להגיד באופן מאוד ישר וכן – אין, לא מגיעים יותר אנשים מאפריקה.

דב חנין: הגדר הזאת, בצירוף המצב הקטסטרופלי שיש בסיני שתיארתי כאן קודם בקיצור – הגדר הזאת והמצב הקטסטרופלי בסיני, ואולי גם שיתוף פעולה שיש בין ממשלת ישראל לממשלת מצרים, אולי, עצרו את הגל הזה.

דב חנין: אין יותר מבקשי מקלט שמגיעים לארץ.

דב חנין: ישראל חסמה לגמרי את גבולה.

דב חנין: השאלה האמיתית היא כרגע, לכן, מה עושים עם אלה שנמצאים כאן.

דב חנין: מה עושים עם אלה שנמצאים כאן.

דב חנין: ואני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, דווקא בני עם שלאורך המאה ה-20 נרדף בכל ארצות אירופה ובארצות אחרות – אנחנו צריכים להיות רגישים במיוחד למצוקתם של בני אדם.

דב חנין: הרי היהודים היו אלה שבמאה ה-20 באו בטענה – ובצדק – למדינות שסגרו את שעריהן, לא נתנו ליהודים שברחו ממשטרים אנטישמיים שונים ומגוונים את האפשרות לקבל מקלט ולקבל הגנה בארצות אחרות.

דב חנין: אנחנו באנו בטענות על ההתנהלות הזאת.

דב חנין: מדינת ישראל, שהוקמה על ידי פליטים, והאתוס המרכזי שלה הוא פתרון לפליטים – איך המדינה הגיעה למצב הנורא הזה, שהיא מתייחסת בצורה כל כך אכזרית, כל כך מבזה, כל כך בלתי אנושית, כל כך מנוגדת למשפט הבין-לאומי, למבקשי מקלט ולמבקשי חיים?

דב חנין: לכן אני אומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, ההצבעה על החוק הזה היא מבחן לכל אחד ואחת מאיתנו.

דב חנין: איש לא יינקה.

דב חנין: כל אחד צריך לתת מענה לעצמו, למצפונו, וגם להיסטוריה – האם נצביע בעד גזר דין של התעללות, של סבל, חס וחלילה של מוות, למבקשי מקלט ופליטים, או שנתייחס בצורה ראויה, בצורה אמיתית, בצורה צודקת, לאנשים האלה?

דב חנין: ואהבת את הגר, ואהבת את הגר, ואהבת את הגר, ואהבת את הגר – כי גרים הייתם בארץ מצרים.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: חבר הכנסת דב חנין, הזכרת את יושב-ראש המפלגה אבי גבאי, שלא נמצא פה ואינו יכול להגיב.

רויטל סויד: אני כן יכולה לומר לך, באופן חד-משמעי, שהדברים שאמרת לגביו אינם נכונים.

רויטל סויד: נעבור לדובר הבא, חבר הכנסת איימן עודה.

רויטל סויד: בבקשה.

דב חנין: אני לא יודע שליושבי-ראש יש סמכות לתקן חברי כנסת במליאה.

דב חנין: לפחות תיתנו לי לענות.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, אני לא רק מסכים עם חברי דב חנין, גם לגבי מפלגת העבודה ומי שעומד בראשה, אלא גם לגבי היו"ר הקודם, שאמר שיש לו בעיה עם מבקשי המקלט כי הם בין היתר תופסים מקומות עבודה של ערבים.

איימן עודה: אז אני פונה אליו ומבקש ממנו שלא לשסות מוחלשים במוחלשים.

איימן עודה: זו העמדה הכי ערכית מבחינתנו.

איימן עודה: וגם מה?

איימן עודה: עוד ממשיכים לשמש צל חיוור של הימין: גם נגד מבקשי מקלט, גם אין פרטנר פלסטיני, גם צריך להשאיר את ההתנחלויות, גם אין שום דבר משותף עם המשותפת וגם עדיף ירושלים המאוחדת על שלום.

איימן עודה: אלה הם פניה של מפלגת העבודה היום.

איימן עודה: לפני שעה קלה עמד פה קשקשן הביטחון אביגדור ליברמן ותקף את הרשימה המשותפת.

איימן עודה: כשהוא מתחיל לתקוף אותנו, אני מבין שהקואליציה עשויה להתפורר, כי בתקופת בחירות הוא יודע טוב מאוד איך לתקוף את האוכלוסייה הערבית, כי הפטריוטיזם הוא מפלטו האחרון של הנבל.

איימן עודה: אבל לא רק זה.

איימן עודה: אתמול הוא דיבר על חילופי אוכלוסין בין תושבי ואדי עארה לבין המתנחלים שודדי האדמות.

איימן עודה: למה אמרתי "קשקשן ביטחון"?

איימן עודה: כי אם זה אכן מתקיים, אני רוצה לראות איך האזרחים מגיעים מתל אביב לעפולה, למשל, דרך המדינה הפלסטינית, או איך זה שהגבולות של מדינת ישראל, למשל, יהיו בחדרה או בכפר סבא, שבעה קילומטרים מהים.

איימן עודה: אז אני רוצה לראות איך קשקשן הביטחון יכול להסביר את הדברים הללו.

איימן עודה: אבל גם זה לא הדבר העיקרי.

איימן עודה: השאלה העיקרית היא: האם האזרחים הם בני אדם ואזרחים, או שהם חפצים שאפשר להעביר אותם ממקום למקום?

איימן עודה: השאלה היא: מה הוא אומר לי, אני, הערבי תושב חיפה, לערבי כמוני וכמו אזרחי המשולש, אבל משום שהוא לא יכול להעביר את הגבול ביני ובין השכן היהודי בחיפה, הוא אומר לי בעצם: אני משאיר אותך על המדף עד התוכנית הבאה, כי אנחנו רוצים ערבים – כמה שפחות ערבים.

איימן עודה: זה המסר שמקבל כל אזרח ערבי במדינה.

איימן עודה: וממי?

איימן עודה: משר כל כך בכיר, מקברניטי המדינה.

איימן עודה: זה המסר שאנחנו מקבלים, האזרחים הערבים במדינה.

ענת ברקו: מה המסר של ההתפרעויות?

איימן עודה: זריקת אבן – –

ענת ברקו: או סכין בלב למאבטח.

איימן עודה: – – לצלם, לנהג אוטובוס, זה דבר שאני מתנגד לו מכול וכול.

ענת ברקו: סוף-סוף, הגיע הזמן.

איימן עודה: אני אדאג להזמין אותם לאום אל-פחם.

איימן עודה: אבל מה אתם אומרים על 60 תהלוכות שעברו בסדר מופתי?

ענת ברקו: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו.

איימן עודה: אבל מה אתם אומרים על אזרחים שיודעים איך להפגין בדרכים דמוקרטיות ואזרחיות?

ענת ברקו: אם אתה לא חוטף אבן בראש – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

איימן עודה: אנחנו עוד נמשיך להיאבק, למחות, בדרכים הדמוקרטיות והנכונות, אבל למה הוא לא אומר כך לגבי החרדים והמתנחלים שמשתמשים באלימות?

איימן עודה: למה הוא לא תוקף אוכלוסייה שלמה – וטוב שהוא לא עושה את זה – אבל למה רק נגד הערבים הוא תוקף אוכלוסייה שלמה?

איימן עודה: זאת רדיפה פוליטית גזענית נגד הערבים במדינה.

איימן עודה: אנחנו נישאר על אדמתנו על אפו ועל חמתו, ונפגין – –

נאוה בוקר: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת בוקר, בבקשה.

איימן עודה: – – נגד הפעילות המרושעת של הממשלה, ועוד נביא את השלום ועוד נביא את השוויון ועוד נחיה פה במולדתנו – שאין לנו מולדת אחרת מלבדה – בראש מורם, והממשלה הזאת – עוד ידעו שני הציבורים איך לסלק אותה.

איימן עודה: תודה רבה.

נאוה בוקר: – – –

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

רויטל סויד: המסתייג הבא הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רויטל סויד: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, אני מברך אותך.

ג'מאל זחאלקה: זו הפעם הראשונה שאני מדבר כשאת נמצאת פה.

רויטל סויד: זה מראה שהרבה זמן לא דיברת.

ג'מאל זחאלקה: כן.

ג'מאל זחאלקה: בסדר.

ג'מאל זחאלקה: בואי נגיד ככה: לא יצא לי לדבר כשאת על הבמה.

ג'מאל זחאלקה: בואי נגיד כך.

ג'מאל זחאלקה: אומרים שחירות לא ניתנת לחלוקה ושדמוקרטיה לא ניתנת לחלוקה.

ג'מאל זחאלקה: מסתבר שגם גזענות לא ניתנת לחלוקה.

ג'מאל זחאלקה: הגזענים נגד ערבים היו גזענים נגד ילדי תימן, ונהגו בהם כתת-בני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: הגזענים נגד ערבים הם גזענים נגד מהגרי עבודה – אנשים שברחו ממדינות שיש בהן רעב, מלחמת אזרחים, שבאו לחפש פרנסה.

ג'מאל זחאלקה: זו מטרתם היחידה.

ג'מאל זחאלקה: כאן נהגו בהם כבעבריינים, הטילו עליהם עונשים, מכלאות עשו להם, פגעו בזכויות האדם שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אין בארץ הזאת אף אחד שקרא לפגיעה – או פעל למען פגיעה – בזכויותיהם של מהגרי עבודה, בזכויות אדם שלהם, שלא עושה אותו דבר בזכויות אדם של הפלסטינים, כלומר פאשיסט הוא תמיד פאשיסט, גזען הוא תמיד גזען, ומי שפוגע בזכויות אדם תמיד פוגע בזכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: זו תפיסת עולם – – –

ענת ברקו: אתה יודע – – – עליהם בכפרים?

ג'מאל זחאלקה: זו תפיסת עולם – – –

ענת ברקו: איך מתנהגים לסודאנים בכפרים – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני איאלץ לקרוא אותך.

ענת ברקו: רוצה שאני אספר לך איך מתנהגים לסודאנים בכפרים?

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

רויטל סויד: בבקשה.

ענת ברקו: אני יודעת.

ענת ברקו: אפילו להתפלל איתם – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

ענת ברקו: אתה מדבר על גזענות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו תומכים – הרשימה המשותפת לא נופלת בפח.

ג'מאל זחאלקה: חברי הכנסת עודה ודב חנין, אנחנו לא נופלים בפח שטומנים לנו כשאומרים שמהגרי העבודה פוגעים בפרנסתם של פועלים ערבים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא נופלים בפח הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד לכם למה.

ג'מאל זחאלקה: מתי זה יכול לפגוע?

ג'מאל זחאלקה: כשפוגעים בזכויותיהם של העובדים; כשלא נותנים להם משכורות כמו שצריך; כשלא נותנים להם ביטוח לאומי כמו שצריך; כשלא נותנים להם חופשות כמו שצריך; כשפוגעים בזכויותיהם.

ג'מאל זחאלקה: לכן, הפתרון הוא לא לגרש אותם, הפתרון הוא לתת להם זכויות עובדים מלאות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בעד זכויותיו של האדם העובד באשר הוא, ואנחנו בעד זכויות בני אדם באשר הם.

ג'מאל זחאלקה: אתם לא תפילו אותנו בפח הזה, כי זו תמיד השיטה – כמו שאתם עושים עם אנשי דרום תל אביב ואומרים: אתם נגד המהגרים, כאילו הדפוקים מכאן יהיו נגד מהגרי העבודה.

ג'מאל זחאלקה: זו שיטה נלוזה, שפלה, של שלטון שדרכו היא רמיסת זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: שוב אני אומר: אנחנו לצידם של העובדים, של מהגרי העבודה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נגד פגיעה בזכויות האדם שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בעד זכויות העובד שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בעד יחס אנושי ושוויוני כלפיהם.

ג'מאל זחאלקה: באותה מידה אנחנו נלחמים בגזענות של הממשלה ודוברי הממשלה, וצר לנו שכמה אנשים באופוזיציה תומכים בעמדה הלא-מוסרית הזאת של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר אחמד טיבי – אינו נוכח.

דב חנין: יישר כוח.

רויטל סויד: המסתייגת הבאה היא חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

רויטל סויד: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושבת-ראש, ואם אני לא טועה, גם אני פעם ראשונה מדברת כשאת מנהלת את הישיבה.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: את דיברת ביום המאבק למען נשים.

עאידה תומא סלימאן: כן?

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: אז את זוכרת יותר טוב ממני.

רויטל סויד: אני זוכרת את הנאום שלך מצוין.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: כשהתחיל זרם מבקשי המקלט, מבקשי החיים, למדינת ישראל, אמרו לנו: אלה מבקשי עבודה.

עאידה תומא סלימאן: אמרו לנו שאלה אנשים שבאים לחפש פרנסה.

עאידה תומא סלימאן: כשהתחלנו יותר ויותר להתוודע לסיפורים ולזוועות של האנשים האלה – ואני ניהלתי שני סיורים של הוועדה, בדרום תל אביב ובמקומות שבהם מתאספים מבקשי המקלט, ושמעתי על מה שעובר עליהם כדי להגיע לפה.

עאידה תומא סלימאן: כל הזמן שאלתי את עצמי: זה לא ייתכן וזה לא אפשרי שבני אדם, רק בגלל שהם מחפשים עבודה, יעברו את כל מה שהם עוברים.

עאידה תומא סלימאן: המשפחות שלהם יודעות אחר כך את הסיפורים והם מספרים לעוד ועוד צעירים מסביב על מה שקרה להם, גם על החטיפות שעברו בדרך ועל זה שדורשים כופר בעבור החטיפות האלה, על זה שמשפחות מתגייסות, וגם מבקשי מקלט פה מתגייסים ואוספים גרוש אחר גרוש כדי לשחרר את האנשים, ובכל זאת עדיין זורמים ומגיעים.

עאידה תומא סלימאן: מה שדוחף אנשים להיות פליטים/מהגרים/מבקשי חיים במדינות זרות, שהם עוברים את כל מה שהם עוברים בדרך, זה רק מנוסה וחיפוש חיים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא יכול להיות רק עבודה לשם עבודה.

עאידה תומא סלימאן: לאחר שאנחנו יודעים שהם נמצאים בארץ רק בגלל שהם מחפשים דרך להמשיך לחיות, מה אנחנו גוזרים עליהם?

עאידה תומא סלימאן: נכון, אני יודעת שהמצב בדרום תל אביב – והייתי שם והסתובבתי – הוא מצב קשה.

עאידה תומא סלימאן: אבל בואו גם לא נשלה את עצמנו.

עאידה תומא סלימאן: גם המצב לפני זה – ואני לא משווה – לא היה הכי טוב.

עאידה תומא סלימאן: המדינה זנחה את החלק הזה הרבה שנים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, כאילו כדי לתת סיבות למה המצב כל כך גרוע, זורקים את כל האשמה על מבקשי החיים ואומרים שהם הסיבה היחידה.

עאידה תומא סלימאן: אם המדינה הייתה באמת רוצה לטפל בבעיה, למה הביאו אותם באוטובוסים וניקזו אותם לאותו אזור כל הזמן?

עאידה תומא סלימאן: הם הביאו אותם במכוון ונתנו להם להיות רק בדרום תל אביב.

עאידה תומא סלימאן: היה אפשר לפזר אותם בכל המדינה.

עאידה תומא סלימאן: היה אפשר לקבל אותם בחלקים שונים מהמדינה, ואז הנטל היה פחות מאשר בנקודה מסוימת שמעוררת כל כך הרבה פחדים ושנאה – לשסות את שתי האוכלוסיות, גם את האוכלוסייה של דרום תל אביב במהגרים או במבקשי המקלט.

עאידה תומא סלימאן: המיליארד וחצי שהושקעו במתקן חולות היו יכולים לעשות נפלאות בדרום תל אביב.

עאידה תומא סלימאן: גם לתושבים עצמם – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חבר הכנסת אייכלר, אתם מפסידים דברים מעניינים מאוד.

עאידה תומא סלימאן: אתם מפסידים את הדברים של הרבנית.

עאידה תומא סלימאן: המיליארד וחצי שהושקעו במתקן חולות – משהו זמני שעכשיו רוצים לסגור אותו – היו יכולים להיות מושקעים בדרום תל אביב כדי לשפר את תנאי המחיה של תושבי האזור וגם של מבקשי החיים.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא.

עאידה תומא סלימאן: בימים האלה מדברים יותר ויותר על הסכמים שראש הממשלה מר בנימין נתניהו מקדם עם הנשיא רואנדה כדי שיקלטו את מבקשי המקלט שרוצים להוציא מהארץ.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להתייחס למילה המכובסת "עזיבה מרצון".

עאידה תומא סלימאן: מדברים על עזיבה מרצון כאשר דוחקים בבני אדם שאין להם שום פתרון, שעלולים לכלוא אותם עד אין-סוף, ואחר כך מפחידים אותם ואומרים להם: אנחנו רוצים שאתם תעזבו מרצון.

עאידה תומא סלימאן: הרי מבטיחים להם אשרות שהייה ברואנדה, מבטיחים להם מקומות עבודה, מבטיחים להם בית מגורים – הם מגיעים לרואנדה ואין להם כלום.

רויטל סויד: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: ויותר מזה – לוקחים להם את הכסף, שחלק ממנו נלקח מהמשכורות שלהם.

רויטל סויד: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להתנגד לגישה הגזענית הלא-אנושית כלפי מבקשי החיים.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

רויטל סויד: נעבור למסתייג הבא, חבר הכנסת עבד אל-חכים חאג' יחיא, בבקשה.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כשמדברים על חוק ההסתננות, זה חוק גירוש של אנשים שבאו כפליטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באו לחפש חיים פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל מזה שראש הממשלה והממשלה בכלל מתגאים בזה שאחרי הקמת הגדר בדרום כמעט לא מגיעים מסתננים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סך הכול המסתננים שמגיעים – איך שהם קוראים להם, אני קורא להם פליטים – המספר שלהם הוא כמעט אפס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז החוק הזה בא לגרש אנשים שהגיעו לארץ, שכבר שנים נמצאים פה, במקום לפתור להם את הבעיות, במקום לעזור להם מבחינה אנושית, מבחינה חברתית, מבחינת היחס אליהם כבני אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוצים לגרש אותם ומחפשים – פעם בבג"ץ, מביאים עוד חוק עוקף בג"ץ ועוד חוק עוקף בג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה הוא נושא גזעני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שמניע את הממשלה זה לא דאגה לאזרחים, זה לא דאגה למדינה, כי זה לא ישנה את הדמוגרפיה של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המספר שלהם לא ישנה את הדמוגרפיה; לא ישנה את האחוזים של אנשים פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הכוונה היא כוונה גזענית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ממשלת ישראל ומדינת ישראל חתומה על אמנות בין-לאומיות כדי לקבל את פניהם של הפליטים, לפתוח להם את השערים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חלק מהאנשים יגידו: תשמע, הם מהגרי עבודה והם לא פליטים, אבל זה לא נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אגיד לכם למה זה לא נכון, גברתי – לא נכון כי אנשים מגישים בקשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוצים שיכירו בהם כפליטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה לא בודקת את הבקשות שלהם ולא מחזירה להם תשובות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה אחוזים מהם מהגרי עבודה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: נניח שהם מהגרי עבודה – אבל אתם לא בודקים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם לא יכולים להחליט שהם לא, כי לא בודקים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את יודעת מזה, גברתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כל עוד שלא בודקים אותם, הכוונה היא כוונה גזענית וכוונה לגרש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נושא אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על אנשים שבאים, רוצים לעבוד ורוצים לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא רוצים לשבת במקלטים, לא רוצים לשבת בבתי כלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם רוצים לעבוד ולהתפרנס, רוצים לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה למנוע מהם לחיות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שהם נמצאים בכלא ומפרנסים אותם שם, לכאורה – אני אומר לכאורה כי הם לא מקבלים את התנאים המינימליים שבני אדם צריכים לקבל – אתה מפרנס אותם, אז תן להם לעבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המעסיקים רוצים שהם יעבדו אצלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סנקציות על המעסיקים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סנקציות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה תעסיק, אתה תחטוף קנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שיתפוס – מה שחשוב למדינת ישראל זה לחפש מי מעסיק עובד שבא מאפריקה כדי להתפרנס ולחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים איזה מרחק הם עברו על הרגליים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם באו מהתופת, התרחקו מהתופת, ברחו, רוצים לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אנשים שיש להם ילדים שנמצאים פה – לא רוצים לקבל אותם בגני ילדים במקומות מסוימים; לא רוצים לקבל אותם בבתי ספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שהקימו גנים בנפרד בשבילם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז איך אפשר לקרוא לזה אם לא גזענות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הילדים האלה – במה חטאו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההורים שלהם – במה חטאו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רוצים לאפשר להם לעבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שעובד וכבר נמצא, אז מקצצים הרבה מהכסף שלו, שמים לו בצד, כדי להסיע אותו בבוא הזמן ולזרוק אותו מחוץ לגבולות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתם רוצים לחנוק אותם ככה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי לא באים יותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הם צריכים לעבוד – אם עובדים בכלל, אם מאפשרים להם – בתנאי עבדות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם המעסיקים מנצלים אותם ואומרים להם: אני עושה לך טובה שאני מעסיק אותך, כי אם יתפסו אותך אצלי אני אשלם את הקנס, אז אני צריך לקחת את זה בחשבון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז השכר שלהם הוא מבייש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השכר שלהם הוא שכר של עבדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלת ישראל מסתתרת מאחורי סבלם, לכאורה, של אנשי דרום תל אביב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, למה לא לפזר אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם דואגים לתושבי דרום תל אביב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אתם עושים בכפר שלם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי כולנו יודעים את סבלם של אנשי כפר שלם – שרוצים לגרש אותם, ומה הזכויות שלהם, ואיך מחשבים אותן ואיך מרחיקים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה, צריך להפסיק אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את החוק הזה צריך למשוך ואסור לאשר חוק כזה, כי הוא חוק גזעני, חוק עוקף בג"ץ, חוק שאין לו סיבה חוץ מלהיות נגד ולתת הרגשה של עליונות על אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו כולנו בני אדם – –

רויטל סויד: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – וכולנו צריכים להיות שווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל-חכים חאג' יחיא.

רויטל סויד: המסתייגת הבאה, חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת טלב אבו ערר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חבריי שבאולם, מונחת לפנינו הצעת חוק שלמעשה רוצה להאריך חוקים קיימים, הצעת חוק שבאה לקבוע מדיניות.

יעל גרמן: דרך אגב, מדינת ישראל בהחלט רשאית לקבוע אותה – מדיניות לגבי הגירת תושבים למדינת ישראל.

יעל גרמן: אבל מה שהצעת החוק הזאת לא מנסה לעשות, היא לא מנסה באמת להתמודד עם הבעיה שאנחנו מכירים זה שנים רבות.

יעל גרמן: היא לא מנסה לבוא ולומר לשר פנים: קודם כול, לפני שאנחנו מחוקקים את החוק, בוא תקבע מיהו פליט ומיהו לא פליט.

יעל גרמן: הרי אם שר הפנים יעשה את המוטל עליו, את תפקידו, ויברר עם כל מסתנן אם הוא אכן מסתנן שבא הנה כדי למצוא עבודה או שמא הוא פליט שאין לו ברירה, מפני שבמקום מוצאו רודפים אותו ואם נחזיר אותו לארץ מוצאו אנחנו נסכן את חייו – אם את זה מדינת ישראל תעשה, כל החוק הזה שאני מחזיקה כאן היה נראה אחרת לחלוטין, והיינו יכולים להסכים – אני, על כל פנים, הייתי יכולה להסכים – לחלק ממנו; לא עם כולו, בוודאי שלא עם כולו, אבל עם חלקים ממנו.

יעל גרמן: אלא שמדינת ישראל מעדיפה לטמון את ראשה בחול.

יעל גרמן: מדינת ישראל מעדיפה לסכסך את תושבי דרום תל אביב עם הפליטים, כי כמה קל לסכסך שתי אוכלוסיות מוחלשות, כמה קל לבוא לתושבי דרום תל אביב ולהראות מצג כאילו הפליטים והמסתננים שנמצאים שם, ובאמת אולי מהווים מטרד, הם הבעיה שלהם.

יעל גרמן: אבל האם תושבי דרום תל אביב נהנו משגשוג?

יעל גרמן: האם באמת היה להם טוב לפני שהפליטים באו?

יעל גרמן: ומה דעתכם, האם לאחר שהפליטים ייעלמו, בדרך כלשהי, אתם מאמינים שבאמת בדרום תל אביב יהיה טוב?

יעל גרמן: אני לא מאמינה, ואני חושבת שבתוך-תוכם גם תושבי דרום תל אביב לא מאמינים בזה, כי הפתרון לשלוש השכונות שבהן באמת נמצאים רוב הפליטים – לנווה שאנן ולעוד שתי שכונות, שכונת התקווה ועוד – הפתרון הוא לשקם אותן, בלי קשר לכך שיש פליטים.

יעל גרמן: הפתרון זועק לשמיים, וכל מי שנמצא בדרום תל אביב ומטייל שם ונפגש עם התושבים מבין שדרום תל אביב צריכה להיות אזור מיוחד, שמדינת ישראל תכריז עליו כעל אזור פיתוח מיוחד, ששם ישלמו פחות מיסים, ששם ישקיעו בתשתיות, ששם ישקיעו בחינוך וברווחה, ואין לזה שום קשר לפליטים.

יעל גרמן: זה במקביל.

יעל גרמן: ובמקביל צריך לפתור את בעיית הפליטים.

יעל גרמן: ובעיית הפליטים נוצרה בין השאר מפני שהם מרוכזים באותו אזור שבו קל להם למצוא עבודה – קל להם למצוא עבודה שמנצלים אותם בה, לא עבודה שמכבדת אותם, לא עבודה שבאמת מאפשרת להם לאחר מכן למצוא מזון, מסתור, מקום שבו הם יוכלו לגור בכבוד, לא, אלא עבודה שבאמת מאפשרת להם, בצמצום רב, למצוא איזשהו מקום שבו הם ישכרו דירה צפופה, שבה גרים לפעמים עשר או שמונה נפשות; דירה שלא ראויה, לעיתים, למגורי אדם; דירה שדרך אגב מסכנת אותם בגלל חיבורי גז וחשמל, ומסכנת את האזור שלהם.

יעל גרמן: אבל זה מפני שאין באמצעותם באמת למצוא דירה במשכורות – משכורות הרעב – שמשלמים להם, כי הם פליטים ואפשר לנצל אותם, ואפשר לאיים על המעבידים והמעסיקים שלהם שאם הם יעסיקו אותם הם חייבים להפריש כסף, ואם הם לא יפרישו כסף אז הם בעצמם יהיו פושעים ועבריינים.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: למה לעשות את הדברים עקום?

יעל גרמן: למה לא למצוא את הפתרון הנכון?

יעל גרמן: למה לא לומר: אלה שאנחנו יכולים לסלק מהארץ מפני שנכנסו שלא כדין וכל מטרתם למצוא עבודה – אני חושבת שצריך לסלק.

יעל גרמן: אין שום סיבה, ולא משנה אם הם אריתריאים, סודאנים, גיאורגים, רומנים, פולנים או סינים.

יעל גרמן: זה לא משנה.

מירי רגב: בטח – – – נביא את כולם לארץ.

יעל גרמן: אם הם באמת נכנסו בצורה לא חוקית, אם הם מסתננים, אין להם מקום בארץ.

יעל גרמן: אבל אם הם פליטים, אם הם כאלה שזקוקים באמת להגנה, אם הם כאלה שמרחפת על חייהם סכנה, מדוע שלא נאמר:

יעל גרמן: כל מי שפליט – אנחנו מאפשרים לו: מאפשרים לו לעבוד בכבוד, נותנים לו אפשרות לביטוח בריאות – ממילא הוא היום מקבל את טיפולי הבריאות בבתי החולים, ודרך אגב, המדינה חייבת לבתי החולים שמטפלים בהם עשרות מיליונים.

יעל גרמן: לא יעלה למדינה יותר, יעלה למדינה פחות אם היא תאפשר באמת לפליטים, תאפשר להם את ביטוח הבריאות, ואז הם ישלמו.

יעל גרמן: קודם כול יעבדו, ולאחר מכן ישלמו ביטוח בריאות, ובביטוח הבריאות שהם ישלמו הם יוכלו לקבל את הטיפול הרפואי המגיע להם.

יעל גרמן: לא הגיוני יותר?

יעל גרמן: ולא רק זה, תבוא המדינה – דרך אגב, כעצת בית המשפט העליון – ותאמר: אכן, לא ראוי ולא נכון שאוכלוסייה מוחלשת תהיה בקרב אוכלוסייה מוחלשת.

יעל גרמן: בואו נאפשר להם פיזור במקומות שונים בארץ.

יעל גרמן: אני משוכנעת שיש מקומות רבים בארץ שישמחו לקבל את הפליטים בעבודות שונות: במלונאות, במלצרות, בסיעוד – במקומות שונים שבהם משוועים לכוח אדם.

יעל גרמן: מדוע שלא נאפשר להם לעבוד בכבוד במקומות האלה?

יעל גרמן: הם ייהנו, יתפרנסו, יעזבו את דרום תל אביב, יהיו במקום שבו הם עובדים ויוכלו באמת למצוא מקום מגורים בכבוד.

יעל גרמן: ודרום תל אביב, כפי שאמרתי, תשוקם, במקביל וללא כל קשר.

יעל גרמן: פתרון כל כך קל, פתרון כל כך צודק וכל כך הומני.

יעל גרמן: אז מדוע, מדוע בחוק שאני אוחזת כאן בידי, מדינת ישראל לוקחת את הפליטים ואת המסתננים – אלה שבאמת אפשר לסלק ואלה שאסור לסלק – שמה אותם בסל אחד, לא עושה הבחנה, לא רוצה לעשות הבחנה, כי קל לה, ומטילה את כולם למצב בלתי אפשרי, למצב שבו אנחנו שוללים זכויות אדם אלמנטריות?

יעל גרמן: אנחנו, מדינת ישראל, מדינת היהודים, שידעו במשך שנים רדיפות ופליטות, האם אנחנו יכולים להרשות לעצמנו להעביר חוק כזה?

יעל גרמן: לעצום את עינינו שלא יראו, לאטום את אוזנינו שלא ישמעו, שלא נראה, לא נשמע ולא נדבר – האם אנחנו יכולים לעשות זאת?

יעל גרמן: והתשובה שלי היא: לא.

יעל גרמן: וחברים יקרים, זה לא ימין וזה לא שמאל.

יעל גרמן: מספיק עם התיוג הזה שכל מי שבעד זכויות אדם הוא שמאל וכל השאר הוא בימין.

יעל גרמן: אני מאמינה – ויש כאן ניצנים כאן, בבית הזה – שבימין יש אנשים שאכפת להם מזכויות האדם והם נלחמים על זכויות האדם.

יעל גרמן: זכויות אדם הן דבר הומני, אלמנטרי, הוא לא שייך לימין ולשמאל, וחבל שהממשלה הזאת מנסה לעשות זאת – לעשות הפרדה, לעשות תיוג, לעשות פילוג.

יעל גרמן: אנחנו מבקשים מהממשלה לקחת את החוק הזה, לשים אותו בצד ולחשוב על פתרון הומני, פתרון שיהיה למעשה win-win situation, גם לתושבי דרום תל אביב וגם לפליטים שראויים למקלט ולהגנה של מדינת ישראל.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

רויטל סויד: נעבור למסתייגת הבאה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

רויטל סויד: בבקשה.

משה גפני: – – –

רויטל סויד: כן, כן, זה לא עניין של כמות, זה גם עניין של משך הזמן.

רויטל סויד: 20 דקות לרשותך.

רויטל סויד: גם כמות וגם איכות.

רויטל סויד: בדיוק.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: חברות וחברים, החוק הזה, לצערי, בלבושים שונים, לא בפעם הראשונה מגיע לכאן, אבל כל פעם הוא מדהים במידת הרשע שהוא מכיל בתוכו.

תמר זנדברג: קודם כול, אני חושבת שכבר כשמסתכלים בשם החוק צריך לתהות ולשאול על עצם הכותרת שלו: החוק למניעת הסתננות.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם אתם יודעים ויודעות, חברות וחברים, מה החוק הזה מגדיר כהסתננות, יותר נכון מה הוא לא מגדיר כהסתננות.

תמר זנדברג: כי בשפה הציבורית, כשאנחנו רוצים לחשוב על הסתננות, זה כניסה בלתי חוקית, נכון?

תמר זנדברג: זה כניסה שלא כדין וכניסה לא מוצדקת.

תמר זנדברג: אלא מה?

תמר זנדברג: החוק למניעת הסתננות מגדיר הסתננות רק ככניסה רגלית יבשתית דרך הגבול, דרך הגדר.

תמר זנדברג: אולי לא יפתיע אתכם לדעת, ואולי גם אותך לא, גברתי היושבת-ראש, שמאז בניית הגדר עם מצרים כבר אין כניסה כזאת, כלומר, אין הסתננות למדינת ישראל לפי מה שמגדיר החוק הזה.

תמר זנדברג: רק לפני שבועות מעטים, לפני שבועיים-שלושה, ישבנו בוועדה וסיפרו לנו מרשות האוכלוסין: ב-2017 – אפס כניסות לישראל לפי מה שהחוק הזה מגדיר כהסתננות.

תמר זנדברג: לעומת זאת, שהייה לא חוקית, או אפילו כניסה לישראל שלא כדין וגם לא מוצדקת, יש גם יש.

תמר זנדברג: רק – – –

רויטל סויד: השר אופיר אקוניס, גם אנחנו רוצים לשמוע מה שאתה אומר, אבל לחברת הכנסת זנדברג זה – – –

תמר זנדברג: אפשר להזמין אותך – – –

אופיר אקוניס: עוד מעט – – –

רויטל סויד: זכות הדיבור שלה.

תמר זנדברג: אתה רוצה לעלות לדוכן?

אופיר אקוניס: עוד זמן קצר אני אדבר.

תמר זנדברג: לא כל כך קצר, אגב.

אופיר אקוניס: זה הכול עניין יחסי.

תמר זנדברג: זה גם נכון.

תמר זנדברג: כניסה לא חוקית ולא מוצדקת למדינת ישראל יש גם יש, בכל מיני דרכים, רובה, דרך אגב, מהאוויר, של אנשים שמגיעים באשרת תייר, אבל הופכים את השהות שלהם כאן לא לשהות תיירותית אלא לשהות למטרות עבודה.

תמר זנדברג: מה ההבדל בין האנשים האלה – –

אילן גילאון: הצבע.

תמר זנדברג: – – שיכול מאוד להיות שיש עשרות אלפים כאלה – אנחנו לא יודעים ואף אחד לא עוקב אחריהם – לבין האנשים האלה שהחוק הזה מגדיר אותם כמסתננים וכתוצאה מזה מאפשר הכבדת יד מרושעת, בלתי סבירה, לא מוצדקת ולא מוסרית?

תמר זנדברג: צדקת, חבר הכנסת אילן גילאון – הצבע.

תמר זנדברג: אלה שבאים לכאן מהאוויר ונשארים באופן לא חוקי לעבוד הם לבנים.

תמר זנדברג: הם דומים לנו, לרובנו; הם יכולים להסתובב כאן, במדינת ישראל, ואנחנו לא נשים לב – דרך אגב, הם לא יהודים, למי שמודאג מהמגמות הדמוגרפיות.

תמר זנדברג: האם זה מדאיג מישהו, או שמדאיגים אותנו אנשים שצבע העור שלהם שחור?

תמר זנדברג: האם החוק למניעת הסתננות הוא החוק לעידוד הגזענות?

תמר זנדברג: האם המטרה שלו היא לעשות חוק אחד לכולם ולספק עבודה לאזרחי ישראל ולמנוע שהייה בלתי חוקית ולשמור על הגבולות, כמו שכל מדינה דמוקרטית עושה ולמנוע – לשמור על המגמה הדמוגרפית?

תמר זנדברג: מטרות ראויות.

תמר זנדברג: למה רק אלה שמגיעים ממדינות אפריקה?

תמר זנדברג: מה עם השאר?

תמר זנדברג: לא, לא ראיתי כאן מבצעי רדיפה ושלילת רישיונות עבודה ושלילת – ענישה על מעסיקים של כל אותם שוהים בלתי חוקיים שאין להם פה אשרה, בטח לא אשרת עבודה, שאיבדו מזמן את אשרת התייר ונמצאים כאן ועובדים כאן.

תמר זנדברג: למה לא?

תמר זנדברג: הדבר השני שאני חושבת שצריך לשים עליו את הדגש, וזה כבר כן בהגדרה הזאת של ההסתננות, ואנחנו שומעים כאן הרבה את המילה "מסתננים" – הרבה אנשים מסננים אותה בבוז, בלעג, בעוינות, בשנאה.

תמר זנדברג: מי הם אותם מסתננים?

תמר זנדברג: אנחנו גם לא יודעים.

תמר זנדברג: כמה מהם הם מהגרי עבודה?

תמר זנדברג: כמה מהם הם אנשים שבאים לכאן – דרך אגב, זאת גם יכולה להיות שאיפה לגיטימית של אדם לשפר את נסיבות חייו, לפרנס את משפחתו.

תמר זנדברג: בסופו של דבר, כל בן אדם על פני הכדור הזה – מה הוא רוצה?

תמר זנדברג: לחיות, לפרנס את משפחתו, להבטיח משהו לילדים שלו.

תמר זנדברג: כמה מהם הם מהגרי עבודה שרוצים – שבאו לכאן למטרת פרנסה?

תמר זנדברג: וכמה מהם – חלק כאן מחברי הכנסת בקואליציה הולכים כאן לוועדות הכנסת כדי לדאוג לאשרות למהגרי עבודה בענף הבניין, בענף הסיעוד.

תמר זנדברג: חבר הכנסת אילן גילאון, אתה יושב בוועדת העבודה והרווחה, כמה בקשות כאלה מגיעות אליכם?

תמר זנדברג: ומזהירים אותנו שהדיור בסכנה, ולא יהיה כסף, ומחיר למשתכן, וצריך להביא עוד ועוד מהגרי עבודה.

תמר זנדברג: מה?

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: מה עם אלה שנמצאים כאן?

תמר זנדברג: הם לא יכולים לעבוד בבניין?

תמר זנדברג: צריך להביא חדשים במדיניות הדלת המסתובבת?

תמר זנדברג: אנחנו לא יודעים כמה מהם הם מבקשי עבודה, כמה מהם מהגרי עבודה וכמה מהם מדינת ישראל לא רק רוצה, אלא במידה רבה מאוד צריכה שיהיו כאן כאלה.

תמר זנדברג: יש פה חברי כנסת שהפכו את עצמם ללוביסטים של ארגוני קבלנים וחברות כוח אדם בדרישה להביא עוד ועוד אשרות עבודה.

תמר זנדברג: מה עם אלה שכבר פה?

תמר זנדברג: אבל כמה מאותם מסתננים הם מבקשי מקלט?

תמר זנדברג: השרה מירי רגב, יש משהו שאת רוצה לעדכן את כולנו?

מירי רגב: הינה, אני כבר מעדכנת בשידור חי בפייסבוק שלי – – –

רויטל סויד: אני חושבת – השר אופיר אקוניס והשרה, סליחה.

תמר זנדברג: זה לא מצחיק אותנו.

תמר זנדברג: את הולכת לגרש פה אנשים מהמדינה – –

מירי רגב: אני תומכת בלהחזיר את המסתננים חזרה לארץ מוצאם.

מירי רגב: פליטים הם לא.

תמר זנדברג: – – ואת עושה שידור חי בפייסבוק – –

רויטל סויד: השר – – –

תמר זנדברג: – – וזה מצחיק אותך?

רויטל סויד: השר אופיר אקוניס, אני אבקש, בבקשה תפסיקו את הצילום במליאה.

מירי רגב: פליטים הם לא.

מירי רגב: תודה.

תמר זנדברג: את לא יודעת אם הם פליטים או לא כי לא בדקת.

מירי רגב: את יודעת שהם לא פליטים.

רויטל סויד: תודה רבה.

תמר זנדברג: איך את יודעת?

תמר זנדברג: לא בדקת.

מירי רגב: את הרי יודעת שהם לא פליטים.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: אז עכשיו בדיוק אני מגיעה – – –

אופיר אקוניס: השידור הופסק לבקשתה של היושבת-ראש.

מירי רגב: את יודעת שהם לא פליטים.

תמר זנדברג: זה יפה.

תמר זנדברג: אני ממש – – –

אילן גילאון: גם סרטן הם לא.

אילן גילאון: גם סרטן הם לא.

מירי רגב: את יודעת שהם לא פליטים.

אילן גילאון: – – –

תמר זנדברג: זה ממש נחמד ששני שרים בממשלה – –

מירי רגב: בוודאי – – –

תמר זנדברג: – – מצאו עכשיו זמן לצלם אחד את השני – –

אופיר אקוניס: – – –

מירי רגב: בוודאי.

תמר זנדברג: – – בבדיחה בפייסבוק, במקום – – –

מירי רגב: כי הפליטים היחידים – – –

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: הפליטים היחידים הם תושבי תל אביב.

אופיר אקוניס: – – –

מירי רגב: תושבי תל אביב הם הפליטים היחידים בארצם, ואת זה צריך להגיד.

תמר זנדברג: עכשיו – – – פליטים או לא.

אילן גילאון: – – –

תמר זנדברג: השרה רגב – –

מירי רגב: זה צריך להגיד.

תמר זנדברג: – – את לא יודעת – –

מירי רגב: ואני יודעת שאותך לא מעניין מה קורה עם – – – ומה קורה עם תושבי דרום תל אביב.

תמר זנדברג: – – אם הם פליטים או לא, כי את לא בדקת.

תמר זנדברג: את לא עשית – –

מירי רגב: אני לא בדקתי כמו שאת לא בדקת.

תמר זנדברג: – – את הדבר הראשון – –

מירי רגב: יש ועדה שבודקת, והם לא פליטים.

מירי רגב: נקודה.

תמר זנדברג: – – שהוא המחויבות המוסרית של כל אחת ואחד מאיתנו כמהגרים, כבני מהגרים וכנכדי מהגרים שהגיעו לכאן, למדינה הזאת, בנסיבות הקשות ביותר שידעה ההיסטוריה האנושית.

תמר זנדברג: זה מצחיק אותך?

תמר זנדברג: תתביישו לכם.

תמר זנדברג: אתם שולחים אנשים אל מותם בדיוק כמו שלא רציתם שיעשו לעם שלנו לפני כמה עשרות שנים.

אופיר אקוניס: אני מציע לך לחדול מהשוואות – – –

מירי רגב: – – –

תמר זנדברג: תתביישו לכם.

מירי רגב: אני מציעה לך להירגע.

אופיר אקוניס: את, אל תטיפי.

תמר זנדברג: תתביישו לכם.

אופיר אקוניס: אל תטיפי בעניין הזה – –

מירי רגב: להירגע – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: – – ותפסיקי עם ההשוואות המטורפות שלך.

תמר זנדברג: עם של מהגרים מקהה את ליבו – –

אופיר אקוניס: השוואות מטורפות.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

תמר זנדברג: – – מקשה את עורפו.

אופיר אקוניס: תתביישי ותחזרי בך מהדבר הזה.

תמר זנדברג: והרבה אנשים שבנסיבות כאלה לא שפר עליהם.

אופיר אקוניס: ואת מאשימה אותנו?

אופיר אקוניס: אני לא.

תמר זנדברג: כן, אני מאשימה אתכם.

אופיר אקוניס: את שמעת מה שאני אומר?

מירי רגב: הם מהגרי עבודה.

תמר זנדברג: כן, אני מאשימה אתכם.

אופיר אקוניס: את שמעת מה שאני אומר?

מירי רגב: הם מהגרי עבודה.

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: האם שמעת את מה שאמרת?

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: האם שמעת את מה שאמרת?

תמר זנדברג: אתם לא למדתם מההיסטוריה.

אופיר אקוניס: האם הקשבת למה שאת אמרת?

תמר זנדברג: מההיסטוריה שלנו.

תמר זנדברג: כן.

אופיר אקוניס: את משווה – –

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: אני מאשימה אתכם בשליחת אנשים אל מותם.

תמר זנדברג: נקודה.

אופיר אקוניס: – – את שואת יהודי אירופה?

אופיר אקוניס: את מטורפת לחלוטין.

אופיר אקוניס: את ירדת מהפסים באופן טוטלי – – –

אילן גילאון: גברתי – – – למה את לא – – –

תמר זנדברג: תישאו באשמה הזאת.

אופיר אקוניס: תתביישי.

אילן גילאון: – – –

תמר זנדברג: תישאו באשמה הזאת.

רויטל סויד: השר אקוניס, אתה מסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: תתביישי.

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: אני – – –

רויטל סויד: אתה מסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: אני אתייחס לאיוולת – – –

תמר זנדברג: תתביישו לכם.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אתם כאן חותמים – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אתם כאן חותמים – – –

מירי רגב: את משווה את מה שעשו ליהודים.

תמר זנדברג: אתם כאן חותמים – – –

אילן גילאון: – – –

רויטל סויד: טוב, סליחה.

רויטל סויד: שנייה.

מירי רגב: מה את משווה את מה שעשו ליהודים?

קריאות: – – –

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: השרה מירי רגב, השר אופיר אקוניס – –

מירי רגב: – – –

רויטל סויד: – – אתה מסכם את הדיון.

עיסאווי פריג': – – –

רויטל סויד: אמרת את הדברים שלך.

רויטל סויד: אני מבקשת שלא להפריע לה להמשיך לדבר.

יעל גרמן: אני חושבת – – –

אילן גילאון: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה, תמשיכי.

יעל גרמן: אני חושבת שצריך להוציא אותם.

תמר זנדברג: תודה.

אילן גילאון: מה זה צריך להיות?

יעל גרמן: למה בכלל את משאירה אותם פה?

תמר זנדברג: אתם פה בכנסת – –

אילן גילאון: – – –

תמר זנדברג: – – חותמים – –

יעל גרמן: אז מה – – –

תמר זנדברג: – – על הסכמים מתועבים – –

יעל גרמן: – – –

רויטל סויד: אבל אל – – –

תמר זנדברג: – – מתועבים – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת גרמן, אל תפריעי לה.

תמר זנדברג: אתם כאן, בימים אלה, הממשלה כאן – שהינה, השרים עכשיו יצאו החוצה, כי לא נעים לשמוע את האמת – חותמים על הסכמים מתועבים – –

אופיר אקוניס: – – –

רויטל סויד: השר אקוניס, אתה מסכם את הדיון.

רויטל סויד: בבקשה.

תמר זנדברג: – – הסכמים מתועבים עם מדינות כמו אוגנדה ורואנדה, עם דיקטטורות שמפרות זכויות אדם, שמספקות נשק למשטרים רצחניים, שרודפות אחרי האזרחים שלהם ושלא מספקות זכויות אדם מינימליות, והדברים כבר מתועדים וידועים.

תמר זנדברג: ואתם חותמים על שליחת אנשים אל מותם במדינות האלה, בטח לא על שמירה על זכויותיהם ועל ביטחונם, בתמורה, הייתי אומרת, לנזיד עדשים של משלוחי נשק ויצוא ביטחוני שמדינת ישראל מייצאת למדינות האלה.

תמר זנדברג: ואחר כך ראש הממשלה, מהמטוס שלו, מחייך למצלמה ואומר שכל אפריקה מתרגשת.

תמר זנדברג: בטח שכל אפריקה מתרגשת מהנשק שמדינת ישראל הולכת למכור שם לדיקטטורות רצחניות שרודפות אחרי אזרחים ועיתונאים ופעילי זכויות אדם.

תמר זנדברג: באיזה מחיר, באיזה מחיר דמים אתם מוכנים לשלוח אנשים מבקשי מקלט, בני אדם שבסך הכול ביקשו חיים – שלא לדבר על חיים טובים יותר, נתחיל מחיים – אל המקומות האלה?

תמר זנדברג: עכשיו, בואו נדבר.

תמר זנדברג: דיברה כאן קודם השרה מירי רגב על שנפתח את שערינו לכל אחד ועל הדמוגרפיה ועל כל הדברים האלה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, כבר אמרנו שמסתננים, מבקשי מקלט – אנשים, דרך אגב שמדינת ישראל התחייבה בצו הגנה קולקטיבי שלא לגרש אותם; זאת הסיבה שכל השטויות, סליחה, שנאמרו כאן על לשלוח אותם חזרה לארצם, זה שקר שאפילו אתם לא מאמינים בו, כי אתם יודעים שזה לא נכון.

תמר זנדברג: אתם עצמכם לא תשלחו אותם חזרה לארצם – לא השמאל, לא בית המשפט, לא התקשורת, לא אף אחד; אתם, כי זה מה שהתחייבתם בצו הגנה קולקטיבי.

תמר זנדברג: לכן, אתם שולחים אותם למדינות אחרות שאתם עושים איתן עסקאות נשק, ואתם יודעים את זה.

תמר זנדברג: אבל על מה דיברה השרה רגב כשאמרה: נשלח אותם חזרה לארצם?

תמר זנדברג: אמרנו כבר שבשנת 2017 נכנסו אפס אנשים שמוגדרים על ידי החוק הזה כמסתננים למדינת ישראל.

תמר זנדברג: קיימים כבר בישראל כ-35,000 – 35,000 אנשים שבקשות מקלט בודדות שלהם נבדקו, ועוד פחות מזה, בודדות בלבד, אושרו.

תמר זנדברג: באותו זמן ממש היה אמור לעלות כאן, בכנסת, חוק שהוא חלק – בסוף ירד בגלל שלא נעים לכם מטראמפ – חלק מסדרה של חוקים שמבקשים לספח 350,000 פלסטינים במזרח ירושלים, ומי יודע, אולי עוד כמה מיליונים גם בגדה המערבית.

תמר זנדברג: מה קרה?

תמר זנדברג: זה לא מדאיג אותנו?

תמר זנדברג: בשביל ירושלים המאוחדת לנצח נצחים ובשביל ארץ ישראל השלמה אנחנו מוכנים לספח מיליונים של בני אדם, אבל בשביל לעמוד במחויבות המוסרית הקטנה, המינימלית, המתבקשת מאיתנו – זה לא?

תמר זנדברג: הדמוגרפיה לא מדאיגה אותך בגדה המערבית ובמזרח ירושלים, השר אקוניס?

אופיר אקוניס: אני לא יודע איפה זה הגדה המערבית.

תמר זנדברג: הגדה המערבית.

תמר זנדברג: תפתח אטלס.

אופיר אקוניס: אני יודע איפה זה יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: מכבסת המילים, מכבסת המילים שלכם.

אופיר אקוניס: אני אתייחס לכל מכבסת המילים שלך.

תמר זנדברג: תפתח אטלס, תראה איפה זה הגדה המערבית.

עיסאווי פריג': במקומך הייתי מתבייש.

עיסאווי פריג': השתיקה היא הפתרון.

עיסאווי פריג': עדיף לשתוק במקרים מבישים כאלה.

אופיר אקוניס: איזה שתיקה?

אופיר אקוניס: אני ממש לא מתכוון לשתוק, ואני אשיב להכול, הכול, הכול.

עיסאווי פריג': – – – לקואליציה ולאופוזיציה.

אופיר אקוניס: חכה לתשובה.

אופיר אקוניס: כל מכבסת המילים – שמעתי את מכבסת המילים שלכם, של הגברת זנדברג, של חברת הכנסת.

אופיר אקוניס: מכבסת מילים – – –

רויטל סויד: טוב, אנחנו – חבר הכנסת פריג', השר אקוניס – – –

תמר זנדברג: הגדה המערבית – אנחנו נלך לפתוח אטלס ללמד אתכם גיאוגרפיה בסיסית – –

אופיר אקוניס: יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: יהודה ושומרון.

תמר זנדברג: – – של מה שנמצא איפה שאתם שולחים צבא, לשלוט על השטח, על האזור.

אופיר אקוניס: אני אתן לך אחר כך שיעור.

תמר זנדברג: אדוני, תפקח עיניים.

תמר זנדברג: גם אם תשים ידיים על העיניים ותעצום אותן ממש ממש חזק המציאות לא תשתנה.

תמר זנדברג: הגדה המערבית לא תלך לשום מקום.

אופיר אקוניס: אני אתן לך שיעור בגיאוגרפיה בתום הדיון הזה.

אופיר אקוניס: אני אתן לך.

תמר זנדברג: – – – שגרים שם – – – גם אם תעצום אתה עיניים – – – אתה כמו ילד בגן שעוצם עיניים וחושב שהמציאות נעלמת.

תמר זנדברג: מה זה?

אופיר אקוניס: אני יודע, אני יודע.

אופיר אקוניס: היא יודעת, היא יודעת.

תמר זנדברג: אתה יודע באיזה גיל?

תמר זנדברג: בגיל צעיר מאוד ילדים לומדים שאם שמים את הידיים על העיניים המציאות לא נעלמת.

עיסאווי פריג': – – – מה קרה לכם – – –

מיכל רוזין: – – –

רויטל סויד: סליחה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רויטל סויד: זו החברה שלך.

תמר זנדברג: השר אקוניס, לא?

מיכל רוזין: גם השר – הוא לא יכול לעמוד ולענות.

מיכל רוזין: יש לו זמן שהוא עולה ועונה.

רויטל סויד: אני, יש לי תחושה שחברת הכנסת זנדברג נהנתה, או לפחות ניהלה דיון סוער עם השר אקוניס, והוא לא הפריע.

מיכל רוזין: – – – טוב שהיא עשתה סלפי באמצע המליאה.

תמר זנדברג: אנחנו מנהלים דיון – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: בבקשה.

תמר זנדברג: אנחנו שמחים לנהל דיון, רק נשמח שקודם כול – שלא לדבר על כל אזרחי מדינת ישראל – קודם כול שכל השרים בממשלה יכירו את הגיאוגרפיה של מה שהם מתיימרים לשלוט עליו.

תמר זנדברג: באמת, זה מביך.

אופיר אקוניס: אני אתן לך לסיים את התשובה – – –

תמר זנדברג: תודה רבה לך, באמת.

עיסאווי פריג': מה עבר עליך?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

אופיר אקוניס: לא עבר שום דבר, זו גיאוגרפיה פשוטה.

תמר זנדברג: עכשיו, אחרי כל זה – – –

רויטל סויד: סליחה, השר אופיר אקוניס, בבקשה.

רויטל סויד: ישבה פה השרה מירי רגב ולא הוציאה מילה.

רויטל סויד: אתה רק הגעת והצתת את כל המליאה.

אופיר אקוניס: עיסאווי, אתה מתחיל – – –

רויטל סויד: ישבה פה השרה מירי רגב ולא הוציאה מילה.

רויטל סויד: אתה רק הגעת והצתת את כל המליאה.

רויטל סויד: בבקשה, זה מפריע מאוד.

תמר זנדברג: עכשיו, אחרי כל זה, אחרי שהבנו עד כמה לא רק פושעת ומרושעת אלא גם עד כמה אווילית המדיניות שלכם, עד כמה היא לא הגיונית, עד כמה היא לא מוסרית, עד כמה היא לא עומדת בקנה אחד עם המחויבויות שלנו – לא הבין-לאומיות ולא המוסריות לעצמנו, שנוכל להסתכל במראה, לשאול את עצמנו מי אנחנו ומה אנחנו עושים – אחרי כל זה, אני חייבת, אבל חייבת, להפנות את המילים האחרונות שלי לחברים שלי באופוזיציה: חברות וחברים, ולצערי, גברתי היושבת-ראש, המפלגה שאת משתייכת אליה, אנחנו ביחד רוצים לחזור לשלטון.

תמר זנדברג: אנחנו ביחד, כמחנה, רוצים לשכנע את אזרחי מדינת ישראל שאנחנו ראויים לאמון שלהם, ושבהובלה שלנו מדינת ישראל תהיה צודקת יותר, שוויונית יותר, משגשגת יותר, ראויה יותר לאמון של האזרחים במנהיגות שאנחנו נציג.

תמר זנדברג: ואת יודעת מה?

תמר זנדברג: לפעמים גם יכולה להיות לנו מחלוקת על הדרך, שלא לדבר על הערכים.

תמר זנדברג: גם זה בסדר.

תמר זנדברג: אנחנו לא שייכים לאותה מפלגה, יכולים להיות ניואנסים בתוך המחנה, ואפשר גם לחשוב שיש אסטרטגיה – אותה מילה שתמיד אתם אוהבים להשתמש בה – שתביא אותנו לשלטון.

תמר זנדברג: אבל יש ערכים בסיסיים, יש מוסר ראשוני, קודם לכל אסטרטגיה, קודם לכל פוליטיקה, קודם לכל חישוב קולות.

תמר זנדברג: כשאדם קם בבוקר ודבר ראשון שואל את עצמו: לאן אני הולך?

תמר זנדברג: מה המצפן המוסרי שמוביל אותי?

תמר זנדברג: ואם אני מגיע או מגיעה למצב שאנחנו מוכנים לבגוד במצפן הזה, בערכים הבסיסיים האלה תמורת כמה קולות, אנחנו לא ראויים לקולות האלה, ולא רק שאנחנו לא ראויים להם – אנחנו גם לא נקבל אותם.

תמר זנדברג: את יודעת למה?

תמר זנדברג: כי הדבר הראשון שהציבור מעריך אצל המנהיגים שלו זה אומץ לב; זה אמת; זה כנות.

תמר זנדברג: זה לא זיגזוג.

תמר זנדברג: זה לא הסתתרות מאחורי "לא, זה יביא לנו קולות".

תמר זנדברג: אתם רואים שאתם מאבדים את הקולות האלה אחרי כל זיגזוג כזה.

תמר זנדברג: מתי תלמדו?

תמר זנדברג: מתי תבינו?

תמר זנדברג: אני אומרת את זה בכאב.

תמר זנדברג: אין לי שום עניין, באמת, אין לי שום עניין לא להיכנס בכם ולא לרדת עליכם ולא ללעוג לכם ולא ללגלג עליכם.

תמר זנדברג: אני מודאגת מהמשימה המשותפת שלנו, ואני שואלת את עצמי אם אנחנו נוכל ביחד, כמחנה, כקבוצה חזקה, עוצמתית, שעשרות ומאות אלפי אנשים ומיליוני אנשים נושאים אליה עיניים, להציב אלטרנטיבה ערכית ופוליטית למדינת ישראל.

תמר זנדברג: האם אנחנו עומדים במשימה הזאת?

תמר זנדברג: ושנסת

תמר זנדברג: כל על מסכת הזיגזוגים מצד מי שמתיימר להנהיג את המחנה הזה ולעמוד בראשות הממשלה מטעמו, ומצד חבריו, שהולכים אחריו חצי בלית ברירה חצי בהרכנת ראש חצי באיזה מלמול של איזה מרמור, שלא בדיוק מסתדר, אבל לא מרימים את קולם ולא אומרים: עד כאן.

תמר זנדברג: לדבר הזה אנחנו לא יכולים לתת יד, כי אז לא נהיה אנחנו ולא נהיה ראויים לאמון של הציבור שאנחנו מבקשים ממנו את האמון.

תמר זנדברג: יש רגעים שבהם ההיסטוריה שופטת, וזה רגע כזה.

תמר זנדברג: ובעוד 10 או 20 או 30 או 50 שנה נסתכל בראי, ומה נגיד?

תמר זנדברג: היינו צריכים קולות?

תמר זנדברג: חשבנו שככה ננצח?

תמר זנדברג: לא חשבנו שככה נפסיד שוב ושוב ושוב כי עמדנו מול ציבור שלא ידענו להגיד לו אמת?

תמר זנדברג: אני באמת קוראת לכם: זה רגע מבחן.

תמר זנדברג: אני יודעת שקראנו בעיתונים, כי יש הדלפות, שאתם לא יכולתם או לא ניהלתם את הדיון הסיעתי, אני לא יודעת מה.

תמר זנדברג: יש דברים שצריכים להיות מובנים מאליהם.

תמר זנדברג: תעמדו כל אחד מכם מול המצפון שלו, מול הפרצוף שניבט אליו במראה, מול הציבור ששלח אותו ותגידו: אנחנו בוחרים בחירה מוסרית.

תמר זנדברג: הציבור יעריך את זה הרבה יותר מאשר עוד זיגזוג אסטרטגי, שמעולם לא הביא אותנו לשום מקום מוצלח.

תמר זנדברג: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

רויטל סויד: המסתייג הבא – חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

רויטל סויד: 20 דקות לרשותך.

אילן גילאון: תודה, גברתי.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, בסוף השבוע האחרון ירדנו רעייתי, שחגגה יום הולדת 60 – –

רויטל סויד: מזל טוב.

אילן גילאון: – – יחד עם כל נכדינו וילדינו ובנינו דרומה לאילת.

עיסאווי פריג': ברוך השם.

נחמן שי: מזל טוב.

עיסאווי פריג': לא ידענו.

עיסאווי פריג': מזל טוב.

אילן גילאון: זוגתי היא הסבתא הביולוגית של שמונת נכדיי, ואנחנו מכיתה י' ביחד, ולא זאת הפואנטה.

אילן גילאון: מה שרציתי לומר, שבתחנות בדרך עצרנו בצריף של בן-גוריון, באופן מאוד טבעי.

אילן גילאון: המקום הזה הפך בימינו, לצערי הרב, למקום של הרבה מאוד געגועים, על כל הקלישאות שאתם יכולים לחשוב עליהן, ועל אתוס אחר לגמרי.

אילן גילאון: גברתי, אני בן 61.

אילן גילאון: כמעט נולדתי במקום הזה.

אילן גילאון: אהבתי בו כל שעל אדמה.

רויטל סויד: ששש.

אילן גילאון: אני חניך תנועת נוער.

אילן גילאון: אני עדיין חושב על אותה תקופה שיהודים נטו לקרוא לילדיהם על שם רחובות, גברתי, נגיד, רחוב הרצל, שנקרא – כמובן הרצל נקרא על שם רחוב הרצל, או ז'בוטינסקי, שוודאי אם היה מגיע לכאן הוא לא היה מזהה את יורשיו, בלי שום ספק, ממש בלי שום ספק.

אילן גילאון: והם דיברו על קווי מתאר אחרים לגמרי, רחוקים ת"ק פרסה ממה שקורה כאן.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך, גברתי, שבשנתי ה-61, ואני כמעט יליד הארץ, מעולם לא הרגשתי זרות כזאת וייאוש כזה מן המקום שבו אני חי.

אילן גילאון: כן, גם אני, כמו אחרים, לימדוני בבית הספר שאנחנו אור לגויים, וכל תיאור רע של הגויים שאת מתארת לעצמך.

אילן גילאון: ואני עדיין מאמין שיש לנו את הפוטנציאל הזה, אבל כאשר אני לוקח אחת לאחת ואני מסתכל במורשת הרחוקה שלנו – דב חנין היטיב לתאר את המורשת הרחוקה שלנו – על מכניסי האורחים; על אברהם, שהיו לאוהל שלו ארבעה פתחים כדי שיוכלו לבוא אליו מכל הכיוונים; ועל ההיסטוריה של ואהבת את הגר – והגר זה כל אחד, זה אנחנו; ועל ההיסטוריה היותר-קרובה, כשהידפקנו על כל נמלי הבית בכל המקומות ואיש לא קיבל אותנו, ונרדפנו, ובסופו של דבר הגענו אל חוף מבטחים.

אילן גילאון: אחרי נדודים ואחרי גירושים וגלויות הגענו אל המקום הזה, שהוא חוף המבטחים שלנו.

אילן גילאון: ומצופה היה מאיתנו, גברתי, להיות קצת, אבל קצת, קצת יותר לארג'ים, משום שאנחנו מכירים את המציאות הזאת ממקום ראשון – ואני בא מתוך בית מדרש, גברתי, ואימי הורתני שברגע שמישהו מתדפק על דלתך ואומר: נרדף אני, אני קודם כול מכניס אותו ומשקה אותו, ומברר את מעמדו.

אילן גילאון: אני האחרון לטעון שמדינה לא רשאית להגן על גבולותיה.

אילן גילאון: להפך, לכל מדינה יש זכות להגן על גבולותיה ולהכניס אל תוכה את מי שהיא חפצה להכניס.

אילן גילאון: אבל גם ההיסטוריה הרחוקה וגם ההיסטוריה הקרובה וגם העובדה הפשוטה, ריבונו של עולם, שאנחנו חתומים על אמנת האו"ם לענייני פליטים – ואנחנו איננו יודעים אם כל האנשים האלה הם מסיגי גבול, מסתננים או פליטים, וההגדרה ממש לא משנה, כי במציאות כזאת כדאי לתת לאנשים ליהנות מן הספק.

אילן גילאון: אנחנו איננו מבררים את מעמדם, גברתי.

אילן גילאון: אני פשוט רוצה להמחיש כאן, ככה – ב-2017 אושרה בקשת מקלט של פליט אחד מקונגו; ב-2016 אושרו חמש בקשות; ב-2015 אושרו, גברתי, ארבע בקשות.

אילן גילאון: כלומר, בין השנים 2015 ו-2017 אושרו עשר בקשות.

אילן גילאון: הוגשו 9,253 בקשות.

אילן גילאון: אני לא חזק באחוזים, אבל זה כנראה משהו שהוא ברמת הפרומיל, ברור לגמרי, כי הוא לא בתחום האחוזים.

אילן גילאון: מה הסיפור כאן?

אילן גילאון: מדובר ב-40,000 איש, אגב.

אילן גילאון: וצודקת חברתי תמר זנדברג, שאמרה שכנראה בעייתם היותר-קשה היא צבעם.

אילן גילאון: כן, אני חושב שמדינה שמביאה אל עצמה מהגרי עבודה וזקוקה למהגרי עבודה צריכה גם לשלם מחיר, בסופו של דבר, אם היא לא מסוגלת לעשות את העבודות בעצמה, וחלק מן המחיר הזה, כמו במקומות אחרים, זה אזרוח של יותר אנשים: תחילה מעמד של תושבות ולאחר מכן גם מעמד של אזרוח.

רויטל סויד: השיחה שלכם היא בקול.

רויטל סויד: בבקשה, זה קצת מפריע.

רויטל סויד: תודה.

אילן גילאון: לא, הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה, אבל מיכל צריכה להקשיב.

רויטל סויד: חבר הכנסת אכרם חסון, חבר הכנסת דודי אמסלם, חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: אני מסבירה לחבר הכנסת אמסלם – – –

אילן גילאון: אני מבין שחבר הכנסת אמסלם מרגש אותך, אני מבין את זה.

מיכל רוזין: לא, אל תגזים.

אילן גילאון: גם אותי.

רויטל סויד: אני דווקא ממליצה להקשיב לחבר הכנסת אילן גילאון.

רויטל סויד: זה מאוד מעניין.

מיכל רוזין: אני תמיד מקשיבה.

דוד אמסלם: – – –

אילן גילאון: נעלבתי עמוקות, ואני מזמין אותך לדו-קרב אחר כך.

דוד אמסלם: אז תבואי עוד הפעם, הוא נעלב.

אילן גילאון: אוקיי.

אילן גילאון: בסדר, חופשי.

רויטל סויד: חבר הכנסת גילאון, תמשיך, בבקשה.

אילן גילאון: ואני תמהתי מדוע בסך הכול 40,000 אנשים – תכנו אותם איך שאתם רוצים – 90% מתוכם מוצאים את פתרונם בדרום תל אביב.

אילן גילאון: ומי הביא אותם לדרום תל אביב?

אילן גילאון: איך הם הגיעו דווקא לשם?

אילן גילאון: זאת אומרת, האם זה לא חלק ממדיניות של סכסוך, של הפרד ומשול, של ללכת ולשסות אח באחיו, האנשים הקשים ביותר?

אילן גילאון: מצבה של דרום תל אביב היה קשה כל הזמן.

אילן גילאון: ובאתי לשאול, גברתי, מדוע האנשים האלה שנמצאים כאן עד בירור מעמדם – ולא מעבר לזה, עד בירור מעמדם – לא יוכלו לעבוד בחקלאות?

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון וחבר הכנסת מזוז, בבקשה, אנחנו לא מצליחים לנהל פה נאום בשקט.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אני מקבל את ההערה.

רויטל סויד: תודה רבה.

אילן גילאון: מדוע, גברתי, הם לא יוכלו לעבוד בחקלאות?

אילן גילאון: אז מה אם איזו חברה ליבוא כוח אדם של סרסרות עובדים מן המזרח הרחוק לא תרוויח בדיוק מה שצריך, או תרוויח פחות 40,000?

אילן גילאון: והייתה תשובה מעניינת, גברתי, ואת חייבת לשמוע אותה.

רויטל סויד: אני חושבת שאני היחידה שמקשיבה לך.

אילן גילאון: אמרתי: מדוע הם לא יכולים לעבוד בחקלאות, למשל, עד בירור מעמדם?

אילן גילאון: אמרו לי: אתה לא מבין, הם גבוהים, האפריקנים.

אילן גילאון: התאילנדים הם יותר נמוכים והם מתאימים לתוך החממות.

אילן גילאון: זאת הייתה התשובה.

אילן גילאון: ולכן, ריכוז האוכלוסייה הזאת במקום שמגיעה לו איכות חיים מצוינת וטובה – וליבי עם אנשי דרום תל אביב, כי אני מבין את זה, ומגיע להם ביטחון ובטיחות ומקום חופשי, וכאשר אנחנו מדברים על עניי עירך קודמים, זה נכון.

אילן גילאון: אבל כאשר אתה לפעמים נאלץ לקבל גם עניי עיר אחרת, כמו במציאות הנוכחית – בגלל ההיסטוריה הרחוקה והקרובה, ואמנת האו"ם, וכל הדברים שאנחנו מבקשים להיות, ולהיות טיפה יותר לארג', כי אנשים שנרדפו כמונו, בתוך חוק השבות שלהם הם צריכים למצוא לעצמם עוד כמה "קניפלים", כמה נישות קטנות, כדי – לא יקרה שום אסון, לא תהיה שום בעיה דמוגרפית.

אילן גילאון: לעולם כאשר עניי עירך קודמים ואתה צריך לארח עניי עיר אחרת, אינך מארח אותם באותו מקום; אתה מוצא מקומות אחרים, אתה מפזר, אתה הולך למדיניות שהיא מדיניות מושכלת, ולאט-לאט כל אחד ימצא את מעמדו.

אילן גילאון: נאמר כאן, ונאמר בצדק: אנחנו שולחים חלק מהאנשים האלה, ואין לנו לדעת מי, אל מותם, אל הפסקת חייהם.

אילן גילאון: ואני, מה לעשות, אני בא מבית מדרש שהוא עיוור לגמרי לצבע, למין, לדת, לגזע, לנטייה מינית; שופט אנשים רק על פי מעשיהם.

אילן גילאון: אין להם שום זכויות לפני שאני שופט אותם על פי מעשיהם.

אילן גילאון: לכן, גברתי, הדבר הזה מתווסף לאיזושהי תחושה מאוד קשה שמעולם לא היינו כל כך רחוקים מקווי המתאר שלנו בכל התחומים.

אילן גילאון: אבל זה כאילו כדי לארוז במארז חגיגי יותר את התפיסה הלאומנית, השוביניסטית, הגזענית שלנו, שלוקחת אנשים ומשתמשת בהם כקרדום למטרה אחת: להנציח את עצמנו, כי עכשיו אני בטוח שהם כבר לא מאמינים אפילו שאלוהים לשלטון בחרתנו.

אילן גילאון: אפילו זה לא.

אילן גילאון: ולכן, כל אמצעי של הפחדה והפרדה, ככל הניתן ישתמשו בו כדי להגיע לתוצאת השלטון.

אילן גילאון: אפשר ככה להוליך אנשים בכחש כל הזמן.

רויטל סויד: חברים.

אילן גילאון: המחנה הציוני.

רויטל סויד: חברים, באמת, זה מגיע עד לכאן.

אילן גילאון: עוד לא הגעתי אליכם, יואל.

רויטל סויד: אתה שם, בבקשה.

אילן גילאון: עוד לא הגעתי אליכם, יש לי עוד זמן.

אילן גילאון: אני רוצה להמחיש לך בדוגמה אחרת איך הנהגת המדינה הזאת לוקחת את הנכס העיקרי והכי חשוב שהיה לציונות אי פעם – זה הרב-תרבותיות, ואין נכס יותר חשוב מזה, כי אם היינו לוקחים את כל הטעמים והריחות והצלילים והתבלינים מכל המקומות היינו מייצרים כאן תרבות מדהימה – איך כאן במזיד אנשים משתמשים ברב-תרבותיות, בזהותנות, כקרדום לנגח את המעמד.

אילן גילאון: והמעמד הזה זה ילדי ה-SMA האלה, שלא מוצאים את פתרונם.

אילן גילאון: מה המשמעות של חברה שילדי ה-SMA ודושן – ואני מביא אותם בתור דוגמה, כי בקליפת אגוז הם הדוגמה לחברה הזאת – החברה לא מצילה את חייהם?

אילן גילאון: בנסיבות אחרות היינו מוכנים לפוצץ הרבה הרבה יותר כסף, ואני יכול להראות דוגמאות שמובילות אותנו בדיוק לאותה תקופה של פרות הבשן שהנביא מדבר עליה.

אילן גילאון: כמה סיאוב.

אילן גילאון: החברה הזאת מורכבת מאותם נכים, שכבר נלחמים, נאבקים – אני בכלל לא מבין מה הקשר של המילה מאבק לאנשים כאלה – במהלך של שנה שלמה ויותר מזה.

אילן גילאון: מה המשמעות של חברה בכלל אם כל אחד צריך להביא את הפקלאה שלו לבד, ומי שמסוגל לחטוף ולגנוב, הוא עושה את הדבר הזה?

אילן גילאון: איזו משמעות יש?

אילן גילאון: לא אור לגויים, לא כל שכן שום דבר.

אילן גילאון: יש כאן ריקבון מובנה בכל התחומים – באחריות, בזהותנות ובדבר אחד שאנחנו מוצאים אותו יותר מכל דבר אחר: הישרדות.

אילן גילאון: העידן הצרפתי.

אילן גילאון: Le temp francais.

אילן גילאון: אה.

אילן גילאון: מכל הדברים שהצרפתים המציאו, חבר הכנסת אמסלם, בחרתם בחוק אחד – זה החוק של אי-הפללת ראש ממשלה.

אילן גילאון: ובכן, לידיעתך, הצרפתים המציאו עוד כמה דברים.

אילן גילאון: אני יכול למנות כאן שעה ארוכה את כל הדברים שהם המציאו.

אילן גילאון: למשל רוסו דיבר על הבושה בתור בת לווייתה של היכולת להבחין בין טוב לרע, והוא אמר שבמקום שאין בושה אין יכולת להבחין בין טוב לרע.

אילן גילאון: וולטר – הוא דיבר על זה שהוא מוכן להרוג את עצמו כדי שאדוני יוכל לומר את דעתו, אף שהוא לא מסכים לשום מילה שלו.

אילן גילאון: והינה, אתם, במדיניות של עריצות רוב ואצבע בעין מתמידה.

אילן גילאון: אתם רוצים לקבוע.

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: כי אתם יכולים; כי אתם הרוב; התכונה האינפנטילית הזאת שאומרת: אני קובע, כי זה הבית שלי, כי זה המקום שלי.

אילן גילאון: סחתיין עליכם.

אילן גילאון: והצרפתים גם דיברו – דקארט אמר: אני חושב משמע אני קיים.

אילן גילאון: ואתם חושבים רק על דבר אחד – רק על עצמכם ואיך אתם שורדים, מלמטה ועד למעלה, כאיש אחד, ומכסים על הכול, לא משנה כלום.

אילן גילאון: אני יכול לתת אלף ואחת דוגמאות.

אילן גילאון: בסופו של דבר טראמפ, שלפני שבוע הכיר בבירת ישראל – אלוהים אדירים, אתה הרגשת איזשהו שינוי חוץ מהמהומות שיש במזרח העיר ובמקומות נוספים מאז שטראמפ הכיר בבירת ישראל?

אילן גילאון: הוא יקדם את זה מהר כמו שהוא קידם את החומה עם מקסיקו, תאמין לי; אולי פחות מהר מהדבר הזה.

אילן גילאון: אבל הוא אמר, מה אכפת לו?

אילן גילאון: הלך הזרזיר אצל העורב, ביבי אל טראמפ, וכל אחד משמן את השני, כל אחד עושה קומבינה עם השני, מוסר הרמות להנחתה: זה מחזק אותו על ה-base שלו עם האוונגליסטים, זה מחזק אותו על ה-base שלו עם המתנחלים.

אילן גילאון: כל אחד יוצא גיבור וחזק, והייתי אומר שכעומק החקירה עומק הידידות הזאת של שני מנהיגים כושלים, מסובכים בחקירות שניהם.

אילן גילאון: לרוע מזלם של האמריקנים – אני לא יודע איך הם עשו את זה לעצמם; אולי בגלל השתתפות מועטה מדי בבחירות.

אילן גילאון: אני בטוח שהטעות הזאת לא תחזור בעתיד.

אילן גילאון: הוא גם מנהיג העולם, איש אמיץ מאוד, שבא לשרוף את ירושלים.

אילן גילאון: אם אתה כזה גיבור, תצא מול אסד, תעמוד מול פוטין, תהיה גבר.

אילן גילאון: אל תצפה לי שמונה שעות בלילה בטלוויזיה, ואחרי זה תצייץ שעתיים, ואחר כך לך תדע מה אתה עושה עוד – משחק עם ברווזים באמבטיה.

אילן גילאון: זה מנהיג העולם.

אילן גילאון: הוא זה.

אילן גילאון: אז לכן, מצא מין את מינו.

אילן גילאון: אני לא יכול לומר אחרת חוץ משמשון ויובב, אני מוצא אותם.

אילן גילאון: ובכל הסוגיות ובכל הנושאים ובכל דבר שאנחנו כאן נוגעים, אנחנו רחוקים ת"ק פרסה מקווי המתאר שלנו.

אילן גילאון: ואני שואל את עצמי, גברתי, את השאלה איך הגענו עד לכאן.

אילן גילאון: היום היינו עם הסיפור של קצבת הנכות.

אילן גילאון: קצבת הנכות מתגלגלת כבר שנה, מאז שעבר חוק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום ועד היום, בכל התעתועים שיכולים להיות, לרבות גיוס פרופסורים – כל אחד הביא את הפרופסור שלו – כדי שיסבכו את החיים עוד יותר; מין שיטה כזאת שככל שאתה מסבך יותר, אנשים פחות מבינים על מה מדובר.

אילן גילאון: והרי אנחנו דיברנו רק על דבר אחד: לשלם פיצוי על כך – – –

עיסאווי פריג': – – –

אילן גילאון: בסדר, עיסאווי, תודה.

אילן גילאון: אני מחזיר לך עוד מעט, אל תדאג.

אילן גילאון: אתה עולה אחריי.

עיסאווי פריג': הוא אמר לי משהו שאני אשמור על זכויות נוצרים.

רויטל סויד: תכף תספר לנו, כשתעלה.

רויטל סויד: בבקשה.

אילן גילאון: אתה תצטט את מי שהביא לך.

אילן גילאון: דיברנו על דבר פשוט, לא במדיניות הקבועה של הממשלה להכפיל בשתיים ולחלק ברגליים, ולגרום לכל האנשים לא להבין, ונתתי לך הנחה פה ומגבת שם וכל מיני דברים כאלה; דיברנו על קצבת הנכות שנשחקה כתוצאה ממעשה של שר אוצר אחד, ב-2003 – אתה זוכר, חבר הכנסת אמסלם?

אילן גילאון: קראו לו בנימין נתניהו, והוא הצמיד את קצבת הנכים למדד יוקר המחיה ולא לשכר המינימום ולא לשכר הממוצע במשק; למדד יוקר המחיה, ששחק אותה עד כדי כך שהיא לא קצבה של קיום בכבוד – היא איננה קצבת קיום בכלל.

אילן גילאון: היא 2,342 שקלים.

דוד אמסלם: אבל הכול, גם השכר של העובדים במשק.

דוד אמסלם: הכול.

אילן גילאון: אתה מוכן שאנחנו נעשה את הטבלאות האלה?

אילן גילאון: אני אראה לך אותן, כי אני יודע על מה אני מדבר, דוד.

דוד אמסלם: כל המשק, כל השכר של העובדים צמוד – – –

אילן גילאון: הקצבאות נשחקו למרות הבטחה של שר האוצר לעשות את זה לשנתיים בלבד ולהחזיר אותו.

דוד אמסלם: לא חשוב, נו.

אילן גילאון: אז על מה אנחנו מדברים פה?

אילן גילאון: אז לכל הפחות רצינו להחזיר את זה.

אילן גילאון: עכשיו, בואו נדבר כפשוטו של הדבר.

אילן גילאון: אני מוטרד יותר – אתה יודע ממה?

אילן גילאון: ממפלס החרדה.

אילן גילאון: אני חושב שאם פעם היה מעמד פועלים, היום יש מעמד חרדתי.

אילן גילאון: אנשים, יש להם חרדה על הקיום הבסיסי שלהם.

אילן גילאון: וקו העוני, אני לא צריך להגיד לך, עובר ב-3,170 שקלים במדינת ישראל, שזה כלום.

אילן גילאון: אז זה בסדר שמוזילים פה את הטואלטיקה, אני לא אומר שלא; אני בעד זה ולא מזלזל.

אילן גילאון: אבל אני מעדיף שאדם, תהיה לו באופן עצמאי אפשרות ללכת ולרכוש, והאנשים האלה שאנחנו מדברים עליהם, אין להם בכלל כושר רכישה.

אילן גילאון: אבל זה בתור דוגמה, והיא קשורה, כי היא, בקליפת אגוז, דבר קשור בדבר: המסתננים, והנכים, וכימיקלים חיפה, ונגב קרמיקה, וגבעת עמל.

אילן גילאון: וגם יש כאלה שחושבים, חבר הכנסת אמסלם, שכנראה לוטשים שם עיניים על דרום תל אביב כדי ללכת לעוד עסקה נדל"נית מאוד מאוד גדולה, לא ממש – ואז, שלא יקרה מה שקרה ברמת אביב ג' ובתל כביר ובכל המקומות האלה, שאנשים מועפים מעל פני מפת השולחן כאילו היו פירורים, כאילו כלום; אותה יד ענקים זדונה ובוטחת שמה לאל גם את אלה גם את אלה גם את אלה, כי אין להם זמן, גברתי.

אילן גילאון: אין להם זמן לאנשים.

אילן גילאון: ולכן, אם אני לוקח את כל הדברים האלה ובמה אנחנו עוסקים בימים כאלה, כמו בחוק ההמלצות, והמרכולים, והג'ובים, וכל הקטעים הפרסונליים – ריבונו של עולם, תסתכלו מי מושל.

אילן גילאון: ואז אני חוזר לצריף של בן-גוריון.

אילן גילאון: אני מנסה לסרטט לעצמי בדמיון מה – אתה יודע מה, לא לבן-גוריון, לז'בוטינסקי, בסדר?

אילן גילאון: אוקיי?

אילן גילאון: לתקופה אחרת לגמרי, כשמנהיגים ידעו שהם פחות חשובים מהעבודה שהם צריכים לבצע; שהעבודה והמשימה שהם צריכים לבצע יותר חשובה מאשר המעמד שלהם.

אילן גילאון: ואין לי הוכחה אחת בכל מה שמתרחש היום בתוך הממשלה כולה לאדם אחד כזה.

אילן גילאון: היום זה מותרות.

אילן גילאון: את יודעת, גברתי, באמת נותרה לי עוד דקה, ואני אומר לך מה התכונות שצריכות להיות למנהיג, לפני שאני בכלל שואל אותו אם הוא מאמין בשתי מדינות או מדינה, כי אם הוא לא עומד באלה, זה ממש לא משנה לי.

אילן גילאון: התכונה הראשונה, חבר הכנסת אמסלם, זה לדעת להפעיל כרטיס אשראי.

אילן גילאון: יש מנהיגים דגולים שלא יודעים להפעיל כרטיס אשראי ושוכחים תמיד את הארנק באוטו, וזה אומר משהו על אישיותם.

אילן גילאון: התכונה השנייה, גברתי, זו יכולת לבכות ולדמוע בלי בצל בכיס.

אילן גילאון: יש גם מנהיגים כאלה.

אילן גילאון: זה לא יכול להיות.

אילן גילאון: התכונה השלישית – שלבן אדם יש דעות.

אילן גילאון: קורה לפעמים, בטעות, שבן אדם, יש לו דעות, והוא לא תמיד מקבל את הדעות של הקיר שהוא עומד מאחוריו כשהוא מצטלם בטלוויזיה – כשהוא בכותל יש לו דעות של כותל, כשהוא בזה יש לו דעות – גם זה דבר מאוד מאוד חשוב.

אילן גילאון: התכונה הרביעית היא הנגישות.

אילן גילאון: נגישות זאת תכונת אופי בראש ובראשונה, ורק לאחר מכן תפיסת עולם – אני מסיים.

אילן גילאון: 16 שניות – לקטנים ולגדולים כי אתה מלצר ציבורי ואתה צריך לדעת לשרת.

אילן גילאון: אבל התכונה הכי חשובה, שאין ממנה מילימטר אחד ואין ממנה גרם אחד, זה היכולת שלך לראות בבני אדם מטרות ולא אמצעים ולא להיות אינסטרומנטלי.

אילן גילאון: זה לא קיים היום.

אילן גילאון: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

רויטל סויד: המסתייג הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רויטל סויד: 20 דקות לרשותך, בבקשה.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת אמסלם, אתה עובד שעות נוספות.

עיסאווי פריג': אני מרחם עליך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, אני לא רואה כאן שרים, אבל אני מניח שהם שומעים אותנו.

עיסאווי פריג': חברים, הקשבתי לרוב החברים שקדמו לי בנאומים, החל בחברנו דב חנין עד לידידי אילן גילאון.

עיסאווי פריג': בעצם כל הדברים שנאמרו סיכמו והתייחסו לכל הסוגיה מכל כיוון אפשרי.

עיסאווי פריג': אני, למען האמת, לא מתבייש – בעצם אני מתבייש – מהקואליציה.

עיסאווי פריג': לאן היא מובילה אותנו?

עיסאווי פריג': הקו האדום נחצה מזמן.

עיסאווי פריג': ברגע שהבושה לא קיימת אז הכול אפשרי.

עיסאווי פריג': אבל לא פחות, חברים, אני באמת מתבייש מהאופוזיציה; מראשי האופוזיציה, ממפלגת המחנה הציוני ומראש המחנה הציוני אבי גבאי, שמיישר את חברי מפלגתו – –

יואל חסון: אולי תתעסק בעצמך?

יואל חסון: אולי תתעסק בעצמך?

עיסאווי פריג': כואב לך.

עיסאווי פריג': כואב לך.

יואל חסון: אנחנו היריב שלך?

יואל חסון: אנחנו היריב שלך?

עיסאווי פריג': כואב לך.

עיסאווי פריג': כואב לך.

עיסאווי פריג': אני מתבייש בשותפות איתכם.

יואל חסון: תתמודד מול מי שאתה צריך להתמודד איתו.

יואל חסון: אני מתבייש שהמצפן שלך לא מדויק.

עיסאווי פריג': השר לשעבר, יושב-ראש מפלגת המחנה הציוני – –

יואל חסון: בוא, בוא, בוא, בוא.

עיסאווי פריג': – – מיישר את חברי מפלגתו לתמוך בחוק לגרש מבקשי מקלט.

עיסאווי פריג': הוא החליט להיות ליכודניק.

עיסאווי פריג': אבל אני שואל את עצמי: אם אני מנסה לשחזר את המסע של יושב-ראש המחנה הציוני, החל בהשתלחות בחברי זוהיר בהלול – – –

יואל חסון: אתה צריך להתבייש שאתה מתעסק באופוזיציה במקום בקואליציה שמביאה את החוק הזה.

עיסאווי פריג': כואב לך.

עיסאווי פריג': כואב לך.

יואל חסון: תגיד, אתה לא מתבייש?

יואל חסון: אתה לא מתבייש?

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי.

יואל חסון: אתה יודע מה, עיסאווי, מאה אחוז.

עיסאווי פריג': כואב לך שאומרים את האמת.

יואל חסון: אנחנו במחנה הציוני נזכור שבמקום להתעסק בקואליציה – –

עיסאווי פריג': אני זוכר טוב – – –

יואל חסון: – – אתה מתעסק באופוזיציה.

יואל חסון: תתבייש.

עיסאווי פריג': – – – אתה גם, עצם האמירה שלך – –

יואל חסון: תתבייש.

יואל חסון: תתבייש.

יואל חסון: הבוחרים שלך רוצים שתטפל בקואליציה.

עיסאווי פריג': – – אתה צריך לעבור מקום.

יואל חסון: תתבייש.

עיסאווי פריג': המסע של היושב-ראש אבי גבאי החל בהשתלחות בזוהיר בהלול, דרך ירושלים המאוחדת – –

מוסי רז: – – –

עיסאווי פריג': – – דרך פינוי ההתנחלויות – כל הדרך.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להזכיר לכם משהו – – –

יואל חסון: תגיד, אתה לא מתבייש?

עיסאווי פריג': אני רוצה להזכיר לכם משהו ולתת לכם עצה.

יואל חסון: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חסון, האמת כואבת, האמת כואבת, האמת כואבת, האמת כואבת – – –

יואל חסון: מי אתה בכלל?

יואל חסון: אתה – – –

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: אתה המצפן שלנו?

יואל חסון: אתה רחוק מלהיות המצפן שלי – –

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: – – תאמין לי.

יואל חסון: לא מעניין אותי מה אתה חושב.

עיסאווי פריג': אז אל תקשיב.

עיסאווי פריג': תוכל לצאת.

יואל חסון: – – – בנו?

יואל חסון: מקום לטפל בקואליציה שהביאה את החוק הזה, אתה מטפל באופוזיציה.

עיסאווי פריג': יפה – – –

יואל חסון: הבנתי.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: עיסאווי, נחיה ונראה.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך – – –

יואל חסון: נחיה ונראה.

עיסאווי פריג': תקשיב אבל.

עיסאווי פריג': היה מלך חשמונאי ושמו אלכסנדר ינאי.

עיסאווי פריג': תשמע טוב.

יואל חסון: לא מעניין אותי.

עיסאווי פריג': תשמע טוב.

עיסאווי פריג': היה מלך – שמעת עליו?

עיסאווי פריג': לפני הספירה.

עיסאווי פריג': מה היה אומר לאשתו?

עיסאווי פריג': ממי לפחד, היה אומר – – –

יואל חסון: אתה רואה, בוז'י – – –

עיסאווי פריג': – – – מפרושים.

עיסאווי פריג': תקשיב, תלמד.

עיסאווי פריג': אלכסנדר ינאי היה אומר לאשתו: תפחדי מפרושים – אדוני, הוא מפריע לי.

יואב קיש: אדוני, תוסיף לעיסאווי חמש דקות.

עיסאווי פריג': אלכסנדר ינאי, מה היה אומר לאשתו?

עיסאווי פריג': תפחדי מפרושים ומצדוקים – – –

יואל חסון: עיסאווי, אתה מרגיז אותי.

יואל חסון: תתבייש לך.

עיסאווי פריג': תקשיב, תקשיב.

יואל חסון: לא רוצה.

עיסאווי פריג': אדוני, הוא מפריע לי.

עיסאווי פריג': שיקשיב.

עיסאווי פריג': אני אגיד את זה.

יואל חסון: תוסיף לו 20 דקות.

קריאות: לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': תקשיב לי.

עיסאווי פריג': אלכסנדר ינאי, זה מלך חשמונאי, 100 שנים לפני הספירה – –

יואב קיש: תוסיף לו עוד חמש דקות.

עיסאווי פריג': – – מה היה אומר לאשתו?

עיסאווי פריג': אל תפחדי מפרושים ומצדוקים, תפחדי מצבועים.

עיסאווי פריג': הבנת?

עיסאווי פריג': המבין יבין.

עיסאווי פריג': הגענו לאן שהגענו.

עיסאווי פריג': אני פונה אליכם – לא אליך, יש לך מקום אחר, יש לך מקורות אחרים.

עיסאווי פריג': תלך אליהם – אני פונה לחבריי במחנה הציוני – – –

יואל חסון: מי חבר שלך?

יואל חסון: אף אחד לא חבר שלך.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להיות חבר של אנשים צבועים, אנשים צבועים כמוך – – –

יואל חסון: אתה לא יודע להיות נאמן לאופוזיציה.

יואל חסון: אתה תוקף את האופוזיציה?

יואל חסון: אתה תוקף את האופוזיציה?

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להיות חבר – – –

יואל חסון: אתה תוקף את האופוזיציה?

יואל חסון: תתבייש לך.

יואל חסון: תתבייש לך – –

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: – – שאתה תוקף את האופוזיציה.

יואל חסון: תפנה לקואליציה.

יואל חסון: תתבייש לך.

יואל חסון: עשית איתם דיל?

עיסאווי פריג': – – – ואני פונה לחבריי מהמחנה הציוני: המקום שלכם אצלנו.

יואל חסון: תתבייש לך.

עיסאווי פריג': אתם מאבדים את הדרך, ואנחנו רואים את זה בסקרים.

עיסאווי פריג': בדרום תל אביב יש שלוש-ארבע שכונות – – –

זוהיר בהלול: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה רבה על מה?

עיסאווי פריג': אתה מוזמן.

זוהיר בהלול: – – –

עיסאווי פריג': אבל תלו אותך.

עיסאווי פריג': בדרום תל אביב – חבריי, אני פונה עליכם – בדרום תל אביב יש שכונת התקווה, יש שפירא, יש נווה שאנן, יש כפר שלם.

עיסאווי פריג': לפני שבאו הפליטים ומהגרי העבודה, לפני שבאו, איך היה מצבכם?

יואב קיש: עיסאווי, עכשיו גם זוהיר פה.

עיסאווי פריג': זוהיר מסכן, זוהיר סובל.

עיסאווי פריג': אבל תירגע, יגיע תורך עכשיו.

עיסאווי פריג': חברי, ידידי, בני בגין, אני מבקש שתשב, כי יש לי כמה מילים לפנות לכבודו.

עיסאווי פריג': אני אזכיר לכם: לידידי בני בגין היה אבא, שמו מנחם בגין.

זאב בנימין בגין: אתה לא פונה אליי?

זאב בנימין בגין: אה, אני מודה שהיה לי אבא.

עיסאווי פריג': שמו מנחם בגין.

עיסאווי פריג': הוא היה ראש ממשלת – – –

זאב בנימין בגין: בשביל זה הוא הושיב אותי – להגיד לי שיש לי אבא.

עיסאווי פריג': ארבעה שבועות אחרי שעלה לשלטון הייתה ספינה שעליה – תקשיב, השר אקוניס, ליכוד חדש, בוא תשב ותלמד מהמקורות, ליכודניק חדש.

יואב קיש: – – –

עיסאווי פריג': בוא, בוא.

זאב בנימין בגין: אענה לו בחצי משפט – – –

אופיר אקוניס: אתה, אל תחנך אותנו על מנחם בגין.

עיסאווי פריג': כן, בוא, ליכודניק מנותק, ליכודניק שבנוי על שנאה – –

אופיר אקוניס: – – –

עיסאווי פריג': – – ליכודניק שבנוי על פחד.

עיסאווי פריג': שב, שב, אתה, השר.

אופיר אקוניס: – – –

עיסאווי פריג': אני פונה עכשיו לחבר הכנסת בגין.

עיסאווי פריג': ארבע שבועות אחרי שאביך עלה לשלטון הייתה אונייה שהיו בה וייטנאמים שתעו בים.

עיסאווי פריג': תגיד לי אם אני טועה, חבר הכנסת בני.

נורית קורן: אתה לא טועה.

עיסאווי פריג': הייתה אונייה שהיו עליה 180 אסירים פליטים וייטנאמים.

עיסאווי פריג': מנחם בגין, מנחם בגין – תקשיב, ליכודניק מנותק, תקשיב – מנחם בגין קלט אותם ואזרח אותם, כי זה הזכיר לו – – –

נורית קורן: זה היה 180 איש, זה לא היה – – –

עיסאווי פריג': 180 איש, והמשיך לאחר מכן לקלוט וייטנאמים ולאזרח אותם, כי נזכר – –

נורית קורן: אז מה אתה רוצה, שאנחנו נקלוט את כל המסתננים?

עיסאווי פריג': – – כי נזכר – –

נורית קורן: מה אתה רוצה?

עיסאווי פריג': – – כי נזכר במה שהוא ראה ובני עמו עברו.

נורית קורן: תגיד, למה באיחוד האירופי לא קולטים אותם?

נורית קורן: למה – – –

זאב בנימין בגין: אני אוכל להשיב?

חמד עמאר: לא עכשיו.

חמד עמאר: אחרי שהוא יסיים אני אתן לך לענות לו.

זאב בנימין בגין: בקריאת ביניים, זה יהיה קל.

חמד עמאר: קריאת ביניים אתה יכול לעשות מהמקום.

עיסאווי פריג': עכשיו, הליכוד של היום, המנותק, המנותק והאדיש לסבל, החי על הפחדים – –

אופיר אקוניס: תפסיק – – –

נורית קורן: לא מנותק ולא אדיש.

עיסאווי פריג': – – פחדים מאיראן, פחד מערבים, פחד מהצבע השונה – כל הפחדים המדומיינים האלה, שיש להם כותרת: גזעניים.

עיסאווי פריג': אתם היום ליכוד מפחיד, שחי על מצוקתם של אחרים.

נורית קורן: ממש לא.

נורית קורן: ממש לא.

עיסאווי פריג': זה מה שאתם.

עיסאווי פריג': וכפי שאמרתי, יש שכונות בדרום תל אביב היום – אמרתי, שפירא, שכונת התקווה, כפר שלם, נווה שאנן – לפני שהיו פליטים כאן, איך חייהם היו?

עיסאווי פריג': למה לא דאגתם להם?

עיסאווי פריג': הרי אתם בשלטון מ-1977, אז למה לא דאגתם להם?

עיסאווי פריג': ועכשיו אתם מוצאים אליבי – אליבי – למצוקתם, בשם הפליטים.

עיסאווי פריג': אתם לא מתביישים?

נורית קורן: הם לא פליטים, הם מהגרי עבודה.

נורית קורן: הם לא פליטים, הם מסתננים.

עיסאווי פריג': אתם חושבים שתושבי דרום תל אביב יקנו את הסיפורים ואת השקרים שלכם?

עיסאווי פריג': אתם חבורת שקרנים חסרי בושה, מנצלים את מצוקתם של אחרים בשביל עוד כמה קולות – –

נורית קורן: עד כמה חופש הביטוי מאפשר – – –

עיסאווי פריג': – – כי אתם ניזונים מזה.

עיסאווי פריג': אתם לא מתביישים?

עיסאווי פריג': אתם לא מתביישים?

עיסאווי פריג': כשאתם באים ומדברים כאן על זכויות אזרח – אתם יודעים מה זה זכויות אזרח?

אופיר אקוניס: אתה יודע.

עיסאווי פריג': הרי – מי שמביא את החוק הזה יודע מה זה זכויות אזרח, ליכוד מנותק, ליכוד אדיש?

יואב קיש: אבל עיסאווי, גם האופוזיציה תומכת, מה הבעיה?

יואב קיש: אולי הבעיה אצלך?

יואב קיש: הפעם הם תומכים, אז אולי הבעיה אצלך.

עיסאווי פריג': שב שם, שב שם.

עיסאווי פריג': אתה והמפלגה שלך חיים מהסתה ומפחד.

נורית קורן: ממש לא.

נורית קורן: למה פחד?

עיסאווי פריג': מזה אתם ניזונים.

עיסאווי פריג': מזה אתם ניזונים.

עיסאווי פריג': זה ברור, שקוף.

עיסאווי פריג': לזה אני מתכוון.

זאב בנימין בגין: עיסאווי, אני משוחרר?

עיסאווי פריג': אתה, אדוני, חופשי.

עיסאווי פריג': תנהג איך שבא לך.

עיסאווי פריג': כשאני אומר: ליכוד של פעם וליכוד של היום – לפחות דיברנו על חמלה.

עיסאווי פריג': היום החמלה לא קיימת, לא שומעים אותה.

עיסאווי פריג': אתם היום מביאים לנו אנשים – אוי, אוי, אללה הוא אכבר, אללה הוא אכבר.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני רוצה לקחת אתכם, חברים – ובזה אני משחרר אתכם – היום קראתי בהארץ שראש הממשלה נתניהו, בישיבתו עם שרי החוץ מהאיחוד האירופי, אומר להם – תקשיב מה הוא אומר להם, ראש הממשלה, היום בבריסל – אומר להם: תפסיקו לפנק את הפלסטינים.

עיסאווי פריג': אני קראתי את הכותרת, אני אומר, מה זה "תפסיקו לפנק"?

עיסאווי פריג': הלכתי, איך זה קוראים לזה, לפרשנות של "פינוק" – מה זה פינוק.

עיסאווי פריג': פינוק – חיי מותרות, פינוק זה לענג.

עיסאווי פריג': פינוק – כאילו האירופים נותנים לפלסטינים חיי מותרות.

עיסאווי פריג': חיי מותרות.

נורית קורן: נותנים להם הרבה כסף, אבל זה לא מגיע לאזרחים, זה הולך לטרור.

עיסאווי פריג': עם מיואש, בלי זכויות אדם, שמקבל תמיכה מהאיחוד האירופי בשביל הקיום היומיומי – –

נורית קורן: מה הם עושים איתו?

עיסאווי פריג': – – ראש הממשלה אומר להם: תפסיקו לפנק את הפלסטינים.

עיסאווי פריג': צריך לפנק את הפלסטינים, לפי גישתי, ביותר מחסומים – פינוק מחסום, פינוק עוצר, פינוק הריסת בתים, פינוק רדיפות.

נורית קורן: הורסים את הבתים של אלו שעושים טרור.

עיסאווי פריג': תאמין לי, ההיגיון אצלכם משתנה בצורה בלתי נתפסת, בלתי נתפסת, חברים.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להאריך.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, אתם לא מרפים.

עיסאווי פריג': אתם לא מרפים.

עיסאווי פריג': מאז שאני בכנסת – –

נורית קורן: מי שעובר על החוק במדינה – – –

עיסאווי פריג': – – שנה חמישית שלי בכנסת, אתם עושים בחוק הזה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי החוק הזה שווה לכם אלקטורלית.

נורית קורן: ממש לא.

עיסאווי פריג': החוק הזה מייצג אתכם, ומייצג את ההסתה והפחד ושנאת האחר.

עיסאווי פריג': הפחד, דרום תל אביב, דרום תל אביב, דרום תל אביב.

נורית קורן: זה לא רק דרום תל אביב.

עיסאווי פריג': חמש שנים אתם עוסקים בחוק הזה.

עיסאווי פריג': מערכה ראשונה, מערכה שנייה, ומערכה שלישית מגיעה עכשיו.

עיסאווי פריג': תראו למה החוק הזה גרם לכם – גרם לכם לאבד את הערכים שלכם.

עיסאווי פריג': כשאתם מדברים על ערכים, וכשאתם מזכירים יהדות, שהיא ערכים – דת זה ערכים, יהדות זה ערכים.

עיסאווי פריג': העיוורון והשנאה לאחר – –

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': – – בחלק מהמקרים בגלל צבע עורו – אתם מאבדים את הערכים – –

נורית קורן: ממש לא.

נורית קורן: עובדה שיש לנו כהי עור – – –

עיסאווי פריג': – – מאבדים את האני שלכם, מאבדים את עצמכם.

עיסאווי פריג': תראו איזה נזק עצמי אתם גורמים, לעצמכם.

עיסאווי פריג': תראו איזה נזק עצמי אתם גורמים, לעצמכם.

נורית קורן: עיסאווי, אתה כמעט משכנע אותי.

עיסאווי פריג': אני, חברים – חברים, נכון שאני חש שאנחנו לפני אווירת בחירות.

עיסאווי פריג': לפי המתכון איך הדברים מתנהלים כאן, אנחנו במתכון של אווירת בחירות, ואווירת הבחירות מחייבת ליצור אייטמים שייטיבו וייצבו אותי – אם זה שר הביטחון, שמוצא לו שק חבטות של הערבים בוואדי עארה, אם זה הליכוד – –

נורית קורן: סליחה, התפרעות.

נורית קורן: התפרעות, עיסאווי.

נורית קורן: איזה שטויות אתה מדבר.

עיסאווי פריג': – – בחוקים הלא-מוסריים, הלא-דמוקרטיים, הבלתי-אנושיים – –

נורית קורן: במה אתה תומך – במתפרעים?

נורית קורן: בפורעי הסדר?

נורית קורן: אתה תומך בהם?

עיסאווי פריג': – – שבאים כאן – זו, חברים, אווירת בחירות.

עיסאווי פריג': ובשם אווירת הבחירות, כדי לשחק אותה מול הבוחרים שלנו, אנחנו חייבים ליצור את מה שאנחנו טובים בו.

עיסאווי פריג': איך אנחנו נעשה את זה?

עיסאווי פריג': ניצור אווירת פחד.

עיסאווי פריג': אנחנו נציל אתכם.

עיסאווי פריג': אם אנחנו נהיה בשלטון, הלך עלינו, הלך עלינו.

עיסאווי פריג': המתכון שהיה הוא מה שיהיה.

עיסאווי פריג': ועכשיו אתם מעלים בסדר-היום שלכם – הוא סדר-יום של הסתה ופחד וסדר-יום פרסונלי; חוקים איך לשמר את עצמי, איך לשמור על קיומי ואיך להמשיך בהישרדות שלי.

עיסאווי פריג': זו המתכונת.

עיסאווי פריג': לשם כך אומרים: אנחנו לקראת אווירת בחירות.

עיסאווי פריג': אפילו כחלון היום, שר האוצר, מסיבת העיתונאים שלו היא כלכלת בחירות.

עיסאווי פריג': כלכלת בחירות.

עיסאווי פריג': אנחנו רואים את זה מכל כיוון: ליברמן עם שק החבטות, אתם עם ההסתה והפחד, וכולנו עם הכיוון של לתת כסף, הנחות – כלכלת בחירות.

עיסאווי פריג': אז בואו, חברים, נחסוך לעצמנו את כל הטרחה ואת כל המאמץ, וכמו גברים, קואליציה מפוררת, קואליציה שאין לה הצדקה והמשך קיום, נגיד: חברים, אנחנו לא מצליחים למשול, נכשלנו, אין לנו דרך, איבדנו את הצפון, וכל פינה שאנחנו נמצאים בה וכל רגל שאנחנו דורכים בה הופכת להיות מושחתת, אז בואו נלך לבחירות מוסכמות.

עיסאווי פריג': חברים, אני מסיים, ואומר לכם, ואני קורא למצפון שלכם – אני מתאר לעצמי שאצלכם זה חזק ומדבר: החוק הזה הוא לא דמוקרטי, לא מוסרי, חוק גזעני, ואין לו מקום במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת זאב בנימין, אתה רוצה?

חמד עמאר: לא רוצה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, עד 20 דקות.

חמד עמאר: לא חייבת.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל רוזין: סגן יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת והשר – – –

תמר זנדברג: – – – הוציא את האוזניות לכבודך.

מיכל רוזין: אני יודעת, ברור.

עיסאווי פריג': השר חושב על הפריימריז.

מיכל רוזין: אני רוצה לספר לכם שהחלטתי לחזור היום – – – אופיר, הוצאת את האוזניות כדי להקשיב לי.

מיכל רוזין: זה בעיות קשב וריכוז פה.

מיכל רוזין: ברגע שהוא לא מקשיב, הוא צריך לדבר.

אופיר אקוניס: – – –

מיכל רוזין: השר אקוניס, הוצאת את האוזניות כדי להקשיב לי, לא כדי לנאום.

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: – – – בידיים נקיות – – –

מיכל רוזין: אני רוצה לחזור לנאום שנאמתי פה ב-9 בדצמבר 2013, 9 בדצמבר 2013.

מיכל רוזין: כשאני קוראת את הנאום הזה, וזה הנאום שאני אקרא לפניכם היום, תראו כמה מצעד האיוולת ממשיך להתקיים, שום דבר לא משתנה.

מיכל רוזין: תפיסת העולם של הקואליציה והממשלה, האופן שבו הם פותרים בעיות, האופן שבו הם לא פותרים בעיות, האופן שבו הם ממשיכים לעסוק באופן כל כך מוטעה בנושא של מבקשי המקלט – כאילו כלום לא השתנה, וזה פשוט מדהים.

מיכל רוזין: אז גם היום, כמו אז, אני רוצה לדבר על עובדות ולנסות להפריך את מצעד השקרים של הממשלה הקודמת – וזאת.

מיכל רוזין: אני רוצה לפרט שקר-שקר את כל השקרים שהממשלה משקרת ומספרת לציבור ולהסביר את העובדות לאשורן.

מיכל רוזין: אחר כך אפשר להתווכח אידיאולוגית מה הפתרון, מה נכון, אבל קודם כל – העובדות.

מיכל רוזין: השקר הראשון והגדול מכולם, שאנחנו שומעים פעם חמישית היום, ונאמר לנו בכל הצעת חוק הסתננות שהגיעה לכאן – אלה שבוטלו על ידי בית המשפט העליון ואלה שממשיכות להגיע אלינו כי הממשלה פתאום גילתה שיש דרך אחרת לטפל בסוגיה, אבל בעצם זה אותו טיפול ואותה דרך – השקר הראשון הוא שהחוק עומד לפתור את המצוקה בדרום תל אביב.

מיכל רוזין: זה השקר הגדול מכולם.

מיכל רוזין: מאוד מאוד קל להפריך את השקר הזה.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כי אז חיו בישראל כ-53,000 מבקשי מקלט.

מיכל רוזין: היום יש כ-45,000 מבקשי מקלט, מאריתריאה וסודאן, ורק בשנה האחרונה נכנסו והגישו בקשות מקלט כ-16,000 אוקראינים וגיאורגים, שכמובן החוק הזה לא חל עליהם – הם נכנסו דרך שדה התעופה, הם הגישו בקשת מקלט, והם מוגנים.

מיכל רוזין: אתם יודעים למה עוד הם מוגנים?

מיכל רוזין: בגלל הצבע שלהם, המוצא שלהם.

מיכל רוזין: הם, דרך אגב, סביר להניח, יכולים לחזור לארצות שלהם, להבדיל מהאריתריאים והסודאנים, ובוודאי מ-2,000 דארפורים, אבל הם כמובן יחיו פה, ויעבדו פה, אף אחד לא יחפש אותם, אף אחד לא יקים להם מתקן חולות ב-0.5 מיליארד שקלים ובעלות כוללת של מיליארד שקלים, שזה פשוט כסף עצום שנזרק – פשוט נזרק, חסר תוחלת, חסר היגיון, ופשוט לא ייאמן איך הציבור לא בא לממשלה ואומר: תחזירו את מיליארד השקלים האלה שבזבזתם.

מיכל רוזין: באתם וציירתם לנו שחולות, מתקן חולות, זה הפתרון, זה מה שיוציא את מבקשי המקלט מהארץ.

מיכל רוזין: 0.5 מיליארד שקלים עלה להקים את המתקן, מיליארד שקלים להחזיק את מבקשי המקלט, והיום הבנתם כמובן שטעיתם, וכמובן, זה היה זריקת כסף לשווא.

מיכל רוזין: אז באותו כלא חולות שהמדינה הקימה – 3,000 מקומות.

מיכל רוזין: העבירו אליו כ-3,300.

מיכל רוזין: בסהרונים בתפוסה מלאה נכנסים רק 2,000.

מיכל רוזין: מה אומר החוק החדש של ארדן, החוק הזה שאתם עומדים להצביע עליו?

מיכל רוזין: הוא אומר שלא יהיה יותר מתקן חולות, אבל כל מבקש מקלט שלא יסכים לעזוב, או שלא יצליחו להעזיב אותו, יושיבו אותו בכלא סהרונים.

מיכל רוזין: כמו שאני אומרת: שקר.

מיכל רוזין: יש מקום רק ל-2,000, וגם זה כמובן להושיב אנשים בכלא על לא עוול בכפם ועל כך שהם לא יכולים לחזור למולדת שלהם.

מיכל רוזין: אז נשארנו באמת עם כ-40,000 מבקשי מקלט בתל אביב, שכמו שאמרו פה קודמיי, הגיעו לכאן והועברו או לתחנה מרכזית באר שבע או לתחנה מרכזית תל אביב.

מיכל רוזין: מה עשו כשהקימו את מרכז חולות?

מיכל רוזין: הדבר הראשון שעשו – הלכו והביאו את אותם עובדים מבתי המלון באילת, אותם עובדים שכל כך נדרשים – לניקיון, לחדרנות, לבישול, לשטיפת כלים – אותם לקחו והביאו לחולות.

מיכל רוזין: אותם אלה שגרו בצורה מסודרת במגורי עובדים – אותם הביאו.

מיכל רוזין: אלה שהיו זמן רב יותר בארץ, ידעו עברית, השתלבו בעבודה – אותם לקחו לחולות.

מיכל רוזין: כל הגלגול הזה, של להכניס אותם לחולות, ולהוציא אותם, וכמובן אז הם חסרי עבודה, חסרי דיור, חסרי פרנסה – אותם אנשים חוזרים לרחובות, חוזרים לתל אביב.

מיכל רוזין: מכיוון שגם אסרו עליהם לחזור לתל אביב או לאילת, הם עברו לגור בכל מיני יישובים בארץ, ושם היו צריכים להתמודד שוב עם פרנסה ומחיה.

מיכל רוזין: אותם עובדים שכל כך נדרשים במשק – בניקיון, בסיעוד, במסעדנות, במלונות, כל העובדים האלה שיכולנו גם שהם יעבדו בתעשייה, ויעבדו גם בחקלאות, ויעבדו גם בבניין – אנחנו כמובן מנסים שוב ושוב לגרום להם לא לעבוד.

מיכל רוזין: אנשים שהם חסרי פרנסה מוצאים את עצמם ללא דיור, מוצאים את עצמם גרים ברחוב.

מיכל רוזין: אנשים שחיים ברחוב – אין להם מה להפסיד.

מיכל רוזין: אנשים שחיים ברחוב ואין להם מה להפסיד הם אנשים שמגיעים לפשעי הישרדות.

מיכל רוזין: השר אקוניס, אני רואה אותך מנענע בראש, ואנחנו לא מתווכחים על אידיאולוגיה ותפיסת עולם מה קורה עם האנשים.

מיכל רוזין: אני אומרת דבר אחד ברור: בוא תבדוק.

מיכל רוזין: מה-53,000 בדקת אך ורק 5,000, ועם העובדות אי-אפשר להתווכח.

מיכל רוזין: אתה יכול עד מחר להתווכח עם האידיאולוגיה.

אופיר אקוניס: ב-2013 אני אמרתי – – –

מיכל רוזין: כאשר בדקת רק 5,000 בקשות מקלט – – –

אופיר אקוניס: – – – ולסלק אותם מייד – ולסלק אותם אחד ולתמיד.

מיכל רוזין: אז בוא תבדוק מדוע הממשלה שלך, שהיא כבר פעם שנייה – ממשלה שנייה שאתה חבר בה, שב ותבדוק את כל בקשות המקלט.

אופיר אקוניס: את מגינה על פורעי חוק.

אופיר אקוניס: את מגינה על פורעי חוק, פורעי חוק.

מיכל רוזין: אתה לא עונה על דבר מאוד פשוט – צעקת את זה מולי, צעקת את זה מולי גם כשהקמתם את חולות, ואמרתם.

אופיר אקוניס: עניתי לך – – – את לא שומעת?

אופיר אקוניס: עניתי לך.

אופיר אקוניס: עניתי לך.

מיכל רוזין: והינה, עכשיו אתם סוגרים את חולות, ועכשיו אתם רוצים לעשות את ההסכם עם רואנדה.

מיכל רוזין: רואנדה – אנחנו יודעים מה קרה לאנשים שהגיעו לרואנדה ואוגנדה ואתיופיה שלא היה להם מעמד והם סולקו משם, או ישבו בכלא.

מיכל רוזין: הם סולקו בחזרה לארצות שבהם הרגו אותם, או רצחו אותם, או הושיבו אותם בכלא.

מיכל רוזין: אז אנחנו יודעים את כל השיטות האלה, שיטות הישראבלוף, במקום לעשות דבר מאוד פשוט.

מיכל רוזין: יש פה 40,000 שצריך לבדוק את בקשות המקלט שלהם.

מיכל רוזין: צריך לבדוק מיהו מבקש מקלט ולתת לו מעמד פליט ומיהו מהגר עבודה ויכול לחזור לארצו.

מיכל רוזין: תעשו את הדבר המאוד-פשוט הזה ואז יכול להיות שאתה תצא צודק.

מיכל רוזין: אבל מכיוון שאתה לא בודק – ויש סיבה שאתם לא בודקים, ואני יודעת מה הסיבה – רק עכשיו עומדת על שולחנו של ראש הממשלה החלטה לקבל את בקשות המקלט של 2,000 דארפורים, מכיוון שהוא לא יכול לברוח מכך שדארפורים לא יכולים לחזור לארצותיהם, כי מתבצע שם רצח עם וטבח.

מיכל רוזין: הוא יצטרך לקבל את ה-2,000 האלה.

מיכל רוזין: אז תבדקו את בקשות המקלט.

מיכל רוזין: לא לחינם לא בדקתם אותם, ואתם יכולים להגיד לנו עד מחר שאנחנו מגינים על פורעי חוק, ואנחנו הכול.

מיכל רוזין: תבדקו את בקשות המקלט, תביאו את העובדות.

מיכל רוזין: אתם ממשיכים לשקר לתושבי דרום תל אביב, להביא להם חקיקות שמבוטלות, להביא להם חקיקות שלא מביאות פתרון.

מיכל רוזין: ראה חולות, שעכשיו אתם מבטלים, ובעצם גם הסכם עם רואנדה אין.

מיכל רוזין: התחייבתם שיש הסכם עם רואנדה.

מיכל רוזין: שרת החוץ של רואנדה אמרה שאין הסכם כזה.

מיכל רוזין: שום דבר עדיין לא נחתם, בוודאי לא שלא מרצון.

מיכל רוזין: זה כמובן שקר.

מיכל רוזין: השקר השלישי והברור-מאליו זה השקר שהם לא פליטים, הם מהגרי עבודה.

מיכל רוזין: ומובן שאתם לא בודקים – לא מי נמצא ברחובות תל אביב, אם יש להם בקשת מקלט, ואם הם מבקשי מקלט.

מיכל רוזין: אתם בודקים אך ורק את ה-2,000 ששהו בסהרונים ואת ה-3,000 ששהו בחולות, מכיוון שבית המשפט העליון חייב אתכם.

מיכל רוזין: חוקקתם חוק להסתננות שקבע שאתם מחויבים, את מי שאתם כולאים – לבדוק את בקשות המקלט שלהם.

מיכל רוזין: מיותר לציין שאת רוב בקשות המקלט כמובן לא קיבלתם, מכיוון שאריתריאה היא מדינה נהדרת, לא נמצא שם דיקטטור, לא לוקחים אנשים לצבא ל-30 שנה, לא אונסים אותם ומענים אותם, והעולם לא הכיר ב-70%, 80% מהאריתריאים – – –

ענת ברקו: – – –

מיכל רוזין: באירופה ובארצות הברית, 70%, 80% מהאריתריאים הוכרו כמבקשי מקלט וכפליטים.

ענת ברקו: התפקיד שלנו להיות קולטי עריקים?

מיכל רוזין: רק מדינת ישראל, שמוכרת נשק לאריתריאה, ורוצה קשרים עם שליט רודן אכזר – –

ענת ברקו: – – – מדינה קולטת עריקים.

מיכל רוזין: – – ויש לה שגרירות פה של אריתריאה, לא מסכימה להכיר, כי היא מפחדת מהיחסים עם אריתריאה.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים להתבייש בכך.

מיכל רוזין: אנחנו, לאורך השנים, לאורך ההיסטוריה, התביישנו וגינינו עמים שהסכימו בשקט או בהסכמה לשתף פעולה עם מי שרדפו יהודים, עם מי שרצחו יהודים, ואנחנו מסכימים לשתף פעולה עם מי שרודפים בני אדם.

מיכל רוזין: אנחנו מסכימים לשתף פעולה, אנחנו מסכימים למכור נשק, אנחנו מסכימים לאמן אותם; אנחנו מסכימים לעשות הרבה מאוד דברים שלא ראויים להיעשות בשביל בצע כסף.

מיכל רוזין: ההיסטוריה תשפוט אותנו על בצע הכסף הזה, ואנחנו עושים את זה לא מתוך אינטרסים להגנת מדינת ישראל – אנחנו עושים את זה לטובת בצע כסף.

ענת ברקו: תקלטי את כל עריקי אריתריאה, למה לא?

נורית קורן: תהיה מדינה – – –

מיכל רוזין: את יכולה להמשיך להגיד כל מיני שקרים לציבור.

מיכל רוזין: את גם עמדת פה ושכנעת למה מתקן חולות הוא הפתרון לתושבי דרום תל אביב.

מיכל רוזין: אין לכם בושה?

מיכל רוזין: איבדתם את הבושה?

מיכל רוזין: לעשות סלפי במליאה ולהגיד לציבור: קפצו לנו.

מיכל רוזין: אז חשבנו שחולות יפתור את בעיית מבקשי המקלט.

ענת ברקו: – – –

מיכל רוזין: אז הוצאנו מיליארד שקלים וכלאנו אנשים לשנה שלמה, ישבו בכלא.

מיכל רוזין: אבל עכשיו: אופס, טעינו.

מיכל רוזין: אוי, התבלבלנו.

מיכל רוזין: אוי, איזה באסה.

מיכל רוזין: יובל המבולבל.

מיכל רוזין: עכשיו אנחנו ממשלה אחרת, אנחנו נביא חוק חדש ונכלא אותם, או נביא מדינה שלישית.

מיכל רוזין: אבל אין הסכם.

מיכל רוזין: אופס, עוד מעט יבוא חוק הסתננות נוסף, שיביא לנו משהו אחר, איזו המצאה חדשה, במקום לעשות את הדבר הפשוט ביותר: להכיר במי שצריך להכיר, להחזיר את מי צריך להחזיר, לתת מעמד למי שצריך להכיר בו – וזה אומר מעמד חברתי, זה לא אומר אזרחות; זה אומר לתת לו ביטוח רפואי, לתת לו ביטוח בריאות, על מנת שיוכל לחיות פה, על מנת שבסופו של דבר לא נשלם 50 מיליון שקלים בשנה לבתי חולים בארץ חובות אבודים.

מיכל רוזין: מתוך העבודה שלהם – וכולם עובדים – אפשר להכניס לקופת המדינה למעלה מ-200 מיליון שקלים מס הכנסה.

מיכל רוזין: 200 מיליון שקלים מס הכנסה.

מיכל רוזין: במקום זה, מה עושים?

מיכל רוזין: עושים להם פיקדון, פוגעים להם במשכורת, לוקחים מס מעסיקים רטרואקטיבית ממסעדנים וממקומות שהעסיקו אותם, שעכשיו יצטרכו לפשוט רגל.

מיכל רוזין: יש מסעדות שסגרו כבר את דלתותיהן מכיוון ששמו להם הערת אזהרה.

מיכל רוזין: החוצפה הזאת, שאנחנו פוגעים בישראלים, פוגעים בעסקים קטנים ואומרים להם – בנק ישראל אומר להם: תביאו עובדים ישראלים, תביאו עובדים ישראלים לניקיון, למסעדנות, לסיעוד, לחקלאות, לבניין.

מיכל רוזין: תביאו עובדים ישראלים.

מיכל רוזין: בינתיים, מה קורה בחקלאות?

מיכל רוזין: מה קורה בבניין?

מיכל רוזין: איפה 8,000 סינים שאתם כל כך רוצים שיבואו?

מיכל רוזין: אתם יודעים למה הם לא באים?

מיכל רוזין: כי הם לא מסכימים לעבוד בשטחים הכבושים – זו הסיבה שהסינים לא באים; ובגלל שהם רוצים דמי תיווך לאנשים שלהם – דמי תיווך, לקחת 30,000 דולר מכל סיני שמגיע לכאן, שהוא יהיה מחויב לעבוד פה עשור ולשלוח את כל הכסף שלו למשפחה, לעבוד בתנאי עבדות ולא לחזור לבית שלו ולילדים שלו.

מיכל רוזין: זה מה שהם דורשים, ואנחנו עומדים להסכים לזה, במקום לקחת את כוח האדם שיש פה ולאפשר לו לעבוד, לאפשר לו תעסוקה.

מיכל רוזין: כי בסופו של דבר, אם הייתם יכולים לגרש אותם מפה כבר הייתם עושים את זה.

מיכל רוזין: אתם לא יכולים ואתם יודעים שאתם לא יכולים ואתם ממשיכים לשקר לציבור.

מיכל רוזין: זה מה שהכי מכעיס אותי.

מיכל רוזין: אתם ממשיכים לספר סיפורים על מתקן חולות, שעכשיו אתם סוגרים, ואתם ממשיכים לספר סיפורים על מדינה שלישית שמוכנה לקבל אותם שלא בהסכמתם.

מיכל רוזין: זה שקר.

מיכל רוזין: הממשלה הזאת משקרת כל הזמן לציבור.

מיכל רוזין: אתם מהתלים באופוזיציה, אתם מהתלים בציבור, אבל בעיקר אתם מהתלים במי שסובל הכי קשה, ואלה באמת תושבי דרום תל אביב.

מיכל רוזין: תושבי דרום תל אביב באמת נאנקים תחת המעמסה הזאת, אבל זה בגלל שהמדינה ועיריית תל אביב רבים ביניהם מי ייקח אחריות.

מיכל רוזין: על מי העול?

מיכל רוזין: עיריית תל אביב, בצדק, אומרת: סליחה, זו תופעה ובעיה כלל-ישראלית; מדוע עיריית תל אביב צריכה לקחת על עצמה את כל ההוצאות?

מיכל רוזין: ולוקחים בהחלט – עיריית תל אביב עושה עבודה יפה מאוד וטובה מאוד.

מיכל רוזין: אבל באה המדינה ואומרת: סליחה, לא בעיה שלנו, זו בעיה של תל אביב.

מיכל רוזין: היא צריכה לדאוג לתשתיות, היא צריכה לדאוג לתאורה ברחובות, לפינוי זבל, לכל מה שקורה שם, לשיטור וכדומה.

מיכל רוזין: הבטחתם שיטור לתושבי דרום תל אביב.

מיכל רוזין: השר אקוניס, שיטור הבטחתם להם.

מיכל רוזין: תחנת המשטרה שם קורסת.

מיכל רוזין: מתחננים אליכם, מתחננים שתוסיפו תחנת משטרה, ואתם לא עושים את זה.

מיכל רוזין: תפסיקו כל הזמן למרוח.

מיכל רוזין: תביאו תקציב למשטרה בדרום תל אביב, תביאו אכיפה.

מיכל רוזין: אין אכיפה.

מיכל רוזין: אני יודעת שאין אכיפה, כי אני יושבת עם תושבי דרום תל אביב ושומעת את הטענות הקשות שלהם, ובצדק יש להם טענות קשות, וצריך שם אכיפה.

מיכל רוזין: שלום, כבוד סגן השר.

מיכל רוזין: אז עם כל הכבוד, אתם כל הזמן מורחים את הציבור, ואתם יודעים למה אתם עושים את זה?

מיכל רוזין: כי זה שיטת הפרד ומשול.

מיכל רוזין: כי הבעיה בדרום תל אביב לא התחילה עם האריתריאים והסודאנים; היא גם לא התחילה עם העובדים הזרים לפני כן, עם השכרות שהייתה של הרומנים, או ההונגרים – אני מצטערת אם פגעתי באיזושהי קבוצת אוכלוסייה.

מיכל רוזין: אבל היא כן התחילה עוד הרבה קודם, עם התחנה המרכזית – לא זאת, הישנה.

מיכל רוזין: עוד כשאני הייתי ילדה היו שם נרקומנים והייתה שם זנות.

מיכל רוזין: זה לא קרה משנות ה-90, כשהתחילו להגיע לכאן עובדים זרים, זה קרה כשאני הייתי ילדה.

מיכל רוזין: אני גדלתי בשנות ה-70 ושנות ה-80.

מיכל רוזין: יושב פה חבר הכנסת מיקי לוי ויגיד לכם: המשטרה לא התמודדה בשנות ה-80 עם זנות וסמים בתחנה המרכזית בתל אביב, בשכונות דרום תל אביב?

מיכל רוזין: על מה אתם מדברים?

מיכל רוזין: אז ברור שעוני מגיע לעוני, אנחנו מכירים את זה מכל העולם, וההגירה ומבקשי העבודה מגיעים תמיד למקומות המוחלשים ביותר.

מיכל רוזין: זו לא המטרה שלנו.

מיכל רוזין: המטרה שלנו היא למצוא פתרון, ואפשר למצוא פתרון, ורוב האנשים האלה עובדים, ורוב האנשים האלה, עדיף שיהיו מסודרים ושיהיו להם דירות, ולא דירות פרטאצ'יות עם כל מיני הסכמים.

מיכל רוזין: וכן, שנוכל להחזיר אותם לארצותיהם; אני בעד, אופיר אקוניס.

מיכל רוזין: אתם יכולים להמשיך בסיסמאות: אתם רוצים לאזרח אותם; מדינת כל מסתנניה.

מיכל רוזין: כל הסיסמאות האלה הן סיסמאות ריקות מתוכן, והן בעיקר מסיתות ולא נכונות.

מיכל רוזין: האמת היא שאתם לא מצליחים להתמודד עם התופעה הזאת – לא באופן ראוי, לא באופן נכון, כי אתם ממשיכים לשקר לציבור.

מיכל רוזין: עכשיו אני אגיד לך, כל שר שנכנס לתפקיד – אני מגלה פה סקופ: כל שר שנכנס לתפקיד בא אליי ואמר לי: בואי, שבי אתי, בואי תסבירי לי מה המצב האמיתי.

מיכל רוזין: מה אפשר לעשות?

מיכל רוזין: מה קורה?

מיכל רוזין: אני ישבתי ונתתי את כל העובדות וכל האופציות, כולל תוכניות שבניתי עם מרכז רופין ובניתי עם התאחדות בוני הארץ ובניתי עם התאחדות החקלאים ביחד, איך הם יקלטו עובדים, ויש בתי אבות בישראל שמתחננים לעובדים.

מיכל רוזין: בנינו את כל התוכניות האלה.

מיכל רוזין: מי סירב לתוכניות?

מיכל רוזין: ממשלת ישראל, אז והיום, מסרבת לכל התוכניות האלה.

מיכל רוזין: כי הרבה יותר קל להיות פופוליסט, הרבה יותר קל לעשות סלפי במליאה ולספר כמה אנחנו דואגים לעם ישראל, ואנחנו מגינים על עם ישראל מכל הזרים האלה שבאים לפה, והם יגרמו לנשים יהודיות להתבולל והם יביאו פה מלא ילדים, וכל מיני אמירות, תסלחו לי, גזעניות, נוראיות, שנאמרו לאורך השנים נגדנו במדינות אחרות.

מיכל רוזין: אז תתעוררו, תתאפסו על עצמכם ותביאו תשובות אמיתיות לתושבי דרום תל אביב.

מיכל רוזין: תמשיכו את הפופוליזם, כי אנחנו מכירים את הפופוליזם.

מיכל רוזין: לפחות תביאו תשובות אמיתיות.

מיכל רוזין: אל תוציאו מיליארד שקלים על איזו המצאה של מתקן שהות שהוא בעצם כלא נוסף שלא נתן פתרון.

מיכל רוזין: היה ברור שהוא לא ייתן פתרון.

מיכל רוזין: גם מה שאתם מציעים היום לא ייתן פתרון, והדרך היחידה היא באמת סוף-סוף להקשיב לאופציות הנוספות; למצוא אלטרנטיבות נוספות ולהביא פתרון, בעיקר לתושבי דרום תל אביב, וגם למבקשי המקלט.

מיכל רוזין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, עד 20 דקות.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, לנו, לעם היהודי, יש ספר אחד כזה שנפוץ בכל העולם – ספר התורה.

מוסי רז: אני רוצה לצטט ממנו, לדוגמה, מספר דברים, פרק י', פסוקים 16–19: "ומלתם את ערלת לבבכם וערפכם לא תקשו עוד.

מוסי רז: כי ה' אלהיכם הוא אלהי האלהים ואדֹני האדֹנים האל הגדֹל הגִבֹּר והנורא אשר לא יִשא פנים ולא יִקח שֹחד".

מוסי רז: לא ייקח שוחד.

מוסי רז: "עֹשה משפט יתום ואלמנה ואֹהב גר לתת לו לחם ושמלה.

מוסי רז: ואהבתם את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים".

מוסי רז: למי שלא הבין את זה: "ואהבתם את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים".

יצחק וקנין: אני מוכן לקבל את כל מה שאמרת.

מוסי רז: בסדר.

מוסי רז: וגם את מה שאני אמשיך להגיד.

מוסי רז: גם בספר ויקרא, פרק י"ט, פסוקים 34-33: "וכי יגור אתך גר בארצכם לא תונו אֹתו" – לא תונו אותו – "כאזרח מכם יהיה לכם הגֵר הגָר אתכם ואהבת לו כמוך כי גרים הייתם בארץ מצרים אני ה' אלהיכם".

מוסי רז: תגידו לי, רציתם משפט עברי, חשבתי שרציתם משפט עברי, אז תקשיבו למשפט העברי.

מוסי רז: אז אתם בעצם רוצים לגרש מפה עשרות אלפי אנשים.

מוסי רז: אתם רוצים לגרש מפה משפחות וילדים.

מוסי רז: הם יושבים עכשיו בבית ולא יודעים שפה עכשיו נחרץ גורלם.

מוסי רז: לא רק מי שמצביע בעד החוק הזה מגרש אותם – גם מי שנמנע מגרש אותם; גם מי שיוצא החוצה מגרש אותם; גם מי שנותן חופש הצבעה מגרש אותם וגם מי שחושב שכך הוא יקבל קולות כדי להיות ראש ממשלה אחרי שיגרשו אותם מגרש אותם.

מוסי רז: כל מי שלא ירים פה את ידו היום נגד, הוא שותף לגירוש הזה לא פחות מאלה שהצביעו בעד.

מוסי רז: שלא יחשוב שאם הוא נתן חופש הצבעה, אז הוא בסדר.

מוסי רז: שלא יחשוב שאם הוא נמנע, אז הוא בסדר.

מוסי רז: שלא יחשוב שאם הוא הלך הצידה לשתות קפה או הלך לישון, הוא בסדר.

מוסי רז: לא.

מוסי רז: הוא השתתף בגירוש הזה של אנשים תמימים שלא הזיקו לאיש – ילדים, נשים וטף.

מוסי רז: אותם, כולם עכשיו – לאן מגרשים אותם?

מוסי רז: בואו אני אספר לכם קצת לאן מגרשים אותם.

מוסי רז: מגרשים אותן לאן?

מוסי רז: לדוגמה, לרואנדה, אתם אמרתם?

מוסי רז: שמענו קודם את חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין – היא אמרה שלא בטוח שיש לכם הסכם.

מוסי רז: שרת החוץ של רואנדה אמרה שאין.

מוסי רז: הייתה פה גם יושבת-ראש הפרלמנט של רואנדה בשבוע שעבר, פה, בבית הזה, והיא אמרה: אני בכלל לא יודעת על הסכם.

מוסי רז: היא בכלל שיחקה אותה תמימה, כאילו היא אימא תרזה לפחות.

מוסי רז: אז אני רוצה להקריא לכם טיפה מעדות של מי שכבר גורש לשם: כל הזמן אתה חולה, כל הזמן אתה רעב, כל הזמן אתה מגרד.

מוסי רז: אם יש לך מזל, פעם אחת ביום אתה אוכל.

מוסי רז: בעברית בהירה ופשוטה מתאר ג'וני, מבקש מקלט מאריתריאה, את מסע הפליטות השני שלו, לאחר שישראל שלחה אותו בתוכנית עזיבה מרצון לרואנדה והוא נותר ללא מעמד: אמרו לי: אנשים טובים מקבלים אתכם, אבל אין.

מוסי רז: משקרים.

מוסי רז: כמו שמשקרים לחברי הבית הזה ולחברות הבית הזה, כמו שמשקרים לאזרחי ישראל.

מוסי רז: הוא מספר שאחרי הטיסה שלו מנתב"ג נחתה בקיגאלי בירת רואנדה בשנה שעברה, נאמר לו שמסמכיו לא מאפשרים לו להישאר.

מוסי רז: הוא נאלץ להמשיך לאוגדה, שם נכלא ונסחט.

מוסי רז: הוא ברח לסודאן, ושם נעצר שוב.

מוסי רז: את התלאות שארכו חודשים הוא משחזר בריאיון ממדינה באירופה לאחר שהצליח להגיע אליה דרך לוב ושרד על סירה עם 350 פליטים נוספים.

מוסי רז: אתם יודעים מה קורה לחלק גדול מהפליטים האלה בים: היינו בים שלושה ימים וכולם בוכים – ילדים, נשים בהיריון.

מוסי רז: דבריו של ג'וני מתווספים לשורת עדויות מפי מבקשי מקלט אריתריאים וסודאנים המעלות כי שליחתם לרואנדה בתוכנית עזיבה מרצון רחוקה מלספק להם מקום מבטחים.

מוסי רז: הסיפורים שמגוללים הניצולים מסרטטים מסע נוסף של רדיפה שהם נאלצים לצאת אליו מהמדינה שאמורה לקלוט אותם, מסע הכולל כליאה בתנאים קשים, אלימות, סחיטה וסכנת מוות בלתי פוסקת.

מוסי רז: בהיעדר מעמד ומסמכים הם חשופים לאיומי גירוש חוזרים ונשנים לארצות המוצא שלהם שמהן נמלטו.

מוסי רז: בדרכם לאירופה הם נמלטים מאנשי ארגון המדינה האסלאמית, דאעש, מוחזקים בתנאים קשים, נכלאים בלוב ואחר כך עוברים דרך מסוכנת בים.

מוסי רז: העדויות נאספו על ידי חוקרות ישראליות – ליאור בירגר, שחר שוהם, ליאת בולצמן – בשיתוף עם המוקד לפליטים ומהגרים, בחודשים האחרונים, והובאו בהארץ.

מוסי רז: אני יכול להמשיך לקרוא, אבל אין צורך לקרוא.

מוסי רז: כל אחד ואחת פה שרוצים להצביע בעד החוק הזה, אני מציע לכם: בואו איתנו לדרום תל אביב.

מוסי רז: תגידו שם לנשים ולגברים, לילדות ולילדים בעיניים שאתם רוצים לסלק אותם למדינה שתסלק אותם למקום אחר, ושם הם יהיו חשופים לסחר בבני אדם; שם הם יהיו חשופים לאלימות; שם הם יהיו חשופים לכך שלא יקבלו מזון; שם הם יהיו חשופים לסכנת מוות.

מוסי רז: למה?

מוסי רז: כי הם לא באים לכם טוב בעין.

מוסי רז: כי הם לא באים אליכם טוב בעין.

מוסי רז: 50,000 איש מדינה של 9 מיליון איש לא יכולה לקלוט.

מוסי רז: עוד שמעתי פה קודם חברת כנסת אומרת: שיקלטו אותם באירופה.

מוסי רז: מה, היא לא יודעת שרק גרמניה קלטה בשנה האחרונה מיליון פליטים?

מוסי רז: בשנה.

מוסי רז: עד כדי כך מגיעה הבורות בספסלי הקואליציה?

מוסי רז: עד כדי כך לא סיפרו לכם על איזה חוק נוראי אתם הולכים להצביע?

מוסי רז: על איזה עוול מוסרי שסותר כל היגיון, שסותר כל צדק?

מוסי רז: עד כדי כך אתם לא יודעים מה אתם עושים?

מוסי רז: עד כדי כך אתם לא יודעים על מה אתם מדברים, שיכולה חברת כנסת להגיד פה את הדבר הזה?

מוסי רז: לפעמים עדיף לשתוק.

מוסי רז: צריכים קואליציה, ובשביל שתישאר הקואליציה שלכם צריכים 50,000 איש לשלם, אולי אפילו בחייהם.

מוסי רז: לפחות לא לומר דברים לא נכונים; לפחות לא להעליל עלילות; לפחות לא להעביר את זה בכזב כזה, בכחש כזה ברמייה כזאת.

מוסי רז: לאן נעלם השר?

מוסי רז: השר, כבוד השר, דיברו איתך קודם ואמרת שאתה לא יודע איפה הגדה המערבית.

מוסי רז: אני איתך.

מוסי רז: אני בטוח שאתה יודע איפה יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: זה בדיוק מה שאמרתי.

מוסי רז: אני בטוח שאתה יודע איפה יהודה ושומרון.

מוסי רז: עכשיו אני רוצה להגיד לך מה קורה כשמתחילים בפרקטיקה של גירוש אנשים כי הם לא באים לנו טוב בעין, לא מתאים לנו, הצבע שלהם לא נראה לנו.

מוסי רז: אז כיוון שאתה בוודאי מכיר טוב את יהודה ושומרון, נחלת אבותינו – אגב, יהודה ושומרון היא חלק מארץ ישראל, אבל צריך להתפשר.

אופיר אקוניס: לא להשקפתי.

מוסי רז: אתה, אל תתפשר.

מוסי רז: אני רוצה להתפשר ולחיות בשלום.

מוסי רז: אתה אולי מכיר את הכפר עין אל-חילווה.

מוסי רז: ביקרתי שם לא לפני הרבה זמן עם חברי חבר הכנסת זוהיר בהלול ועם חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מוסי רז: אולי אתה מכיר או שאתה רוצה שאני אגיד את השם בעברית?

מוסי רז: המעיין המתוק – תרגמתי בסדר, זוהיר?

מוסי רז: המעיין המתוק.

אופיר אקוניס: יש גם בלבנון.

מוסי רז: יש גם בלבנון.

מוסי רז: גם שם גרים פליטים שגירשו אותם.

מוסי רז: גם שם.

מוסי רז: בעין אל-חילווה גרים אנשים מדורי-דורות.

מוסי רז: היינו שם ופגשנו איש בן 70.

מוסי רז: הוא אמר לנו שהוא נולד שם.

מוסי רז: היה פה איזה סגן שר שאמר שהם בכלל באו מהמאדים – במילים אלה.

מוסי רז: שאלתי אותו אם הם באו מהמאדים והוא ענה שכן.

מוסי רז: אחרי זה הוא אמר שהרשות הפלסטינית שילמה להם כדי לבוא.

מוסי רז: אז אני רוצה להגיד לך, יצא לי כשהייתי חייל בצבא להיות שם, וראיתי אותם.

מוסי רז: זה היה מזמן, לפני יותר מ-30 שנה.

מוסי רז: אז גם אם סגן שר יבוא לפה, ועל אף צילומי אוויר שיש לנו שמוכיחים לנו שהם היו שם לפני 20 שנה, ואף שאני ראיתי אותם לפני שנה, הוא אומר כאן שהם לא היו שם, זה לא יעזור; גם אם יבואו כל השרים, יעמדו פה בשורה ויגידו שהם לא היו שם ויחזרו על השקר הזה פעם אחר פעם, הוא לא ייהפך לאמת.

מוסי רז: יש צילומי אוויר, הם מראים.

מוסי רז: יש צילומי אוויר.

מוסי רז: לא צריך סגן שר שיבוא לפה ויגיד – ויבזה את הכנסת, אגב; אני עדיין חושב שהוא צריך לבוא לפה להתנצל, להגיד: שיקרתי בפני הכנסת, או אולי שיקרו לי – אולי הוא לא ידע, וזה בסדר – ובכל זאת אנחנו רוצים לגרש את האנשים האלה.

מוסי רז: למה אנחנו רוצים לגרש אותם מהבית?

מוסי רז: כי יש התנחלות – לא אוסיף את המילים "לא חוקית", כי כל ההתנחלויות לא חוקיות – ולהתנחלות הזאת קוראים משְׂכִּיות.

מוסי רז: הם פתאום הופיעו שם, וזה לא מתאים להם שיש להם רועים ליד הבית.

מוסי רז: בדיון הבא אקרא עדות ממשכיות.

מוסי רז: פשוט הקראתי כבר יותר מדי היום, ואני לא רוצה להקריא עוד, אבל בנאום הבא אקריא מה קורה הערב שם, מה הודיעו לרועים הערבים שם.

מוסי רז: אבל למה רוצים לגרש אותם?

מוסי רז: הם לא הגיעו מאפריקה; הם לא גרים בדרום תל אביב.

מוסי רז: למה אותם רוצים לגרש מהבית שלהם?

מוסי רז: הפרקטיקה הזאת של גירוש, כשמתחילים אותה, לא עוצרים.

מוסי רז: ואז עומד פה שר הביטחון ואומר לחברים בבית הזה – חברים בבית הזה – שהוא יגרש אותם לעזה.

מוסי רז: אני לא יודע אם הוא התכוון רק אליהם או לכל הערבים אזרחי המדינה, או לחלק, ואולי רק לאלה שגרים בוואדי עארה.

מוסי רז: הוא יגרש אותם לעזה.

מוסי רז: ברגע שמתחילים לגרש, זה לא נעצר רק באלה שבאו מאפריקה.

מוסי רז: אגב, כולנו באנו מאפריקה.

מוסי רז: אתם ודאי יודעים שההומו ספיאנס מקורו באפריקה, כך שכולנו באנו מאפריקה.

מוסי רז: אם נלך אלפי שנים אחורה, אף אחד מאיתנו לא היה פה.

מוסי רז: אני לא צריך ללכת כל כך רחוק כדי לומר שבין חברי הכנסת היהודים, אם אלך 100 שנה אחורה, ספק אם יש יותר מכמה בודדים שהורי-הוריהם היו פה, וזה בסדר גמור.

מוסי רז: אני ציוני, ואני חושב שטוב שבאנו לפה, טוב שהסבים והסבתות שלי באו לפה.

מוסי רז: אבל איך אפשר שאנשים שבאו לפה ממקום אחר ילכו לילדים ולילדות האלה שגרים שם ויגידו להם: אנחנו מגרשים אתכם, אנחנו מסלקים אתכם?

מוסי רז: לאן?

מוסי רז: לא יודעים.

מוסי רז: מה, זה מעניין אותנו לאן?

מוסי רז: אתם בסכנת מוות?

מוסי רז: נו, מה זה מעניין אותנו?

מוסי רז: שאירופה יקלטו.

מוסי רז: אה, אירופה קלטו מיליון השנה?

מוסי רז: רק גרמניה?

מוסי רז: לא נורא, שיקלטו עוד.

מוסי רז: אנחנו נגרש אתכם, כי יש לנו עבודה לעשות.

מוסי רז: אנחנו גומרים לגרש אתכם – אנחנו רוצים לגרש בעין אל-חילווה, וגומרים לגרש בעין אל-חילווה – אנחנו רוצים לגרש באום ג'מאל, וגומרים לגרש שם – אנחנו רוצים לגרש בוואדי עארה.

מוסי רז: את כולם אנחנו רוצים לגרש.

מוסי רז: כל זה רק מהיום, רק מהיום, פה, מהמליאה הזאת.

מוסי רז: ככה מגרשים אנשים.

מוסי רז: רק עכשיו באנו לפה, איך אנחנו יכולים?

מוסי רז: את סבתא שלי גירשו מפה.

מוסי רז: את סבא שלי גירשו מפה.

מוסי רז: אתה רוצה שאני אלך לילדים ואגיד להם שאנחנו מגרשים אותם מפה?

מוסי רז: איך אפשר?

מוסי רז: איך המוסר היהודי שלכם לא צועק?

מוסי רז: קראתם את התורה?

מוסי רז: על מה מדובר פה?

מוסי רז: מה, באו לפה מיליונים שמנסים להחליש את מדינת ישראל?

מוסי רז: הגדר סגורה, לא באים אנשים חדשים.

מוסי רז: לא באים לפה אנשים חדשים.

דוד אמסלם: אם היו באים, זה היה משנה?

מוסי רז: אם היו באים לפה יותר ממיליון בשנה, היינו מדברים.

מוסי רז: אבל לא על זה מדובר.

דוד אמסלם: זה היה משנה לך את כל הנאום אם היו באים עוד?

מוסי רז: אם היית פה עומד בגל של מיליונים, זה היה משנה חלק מהנאום.

מוסי רז: עדיין הייתי אומר – – –

קריאה: חכה שיהיו מיליונים – – –

נורית קורן: – – – רואים מה קורה באירופה – – –

מוסי רז: אבל אני שואל אותך אחרת – זה לא כך.

מוסי רז: לא באים.

מוסי רז: אתה יודע מה?

מוסי רז: אתה רוצה להתגאות בהישג של נתניהו?

מוסי רז: תתגאה בהישג של נתניהו.

מוסי רז: לא באים.

מוסי רז: עכשיו, אולי זה ישנה לכם את החקיקה.

מוסי רז: אולי תבינו שלא מדובר בהרבה אנשים שחברה נמדדת איך היא מתייחסת לגר, איך היא מתייחסת למיעוט, איך היא מתייחסת לפליט או לפליטה שבאו עכשיו ונמלטו מאימת מוות – מסכנים את חייהם בעצם הגירוש הזה.

מוסי רז: אתה מוכן לבוא איתי לרואנדה לראות מה קורה איתם?

מוסי רז: בוא נלך ונראה מה קורה איתם.

מוסי רז: אחרי שניסע כל חברי הכנסת – 120 חברי כנסת ניסע לרואנדה – ונראה מה קורה איתם, אולי אז נצביע.

מוסי רז: אולי קודם נלמד לפני שאנחנו מצביעים?

מוסי רז: אולי קודם נבדוק לפני שאנחנו מצביעים?

מוסי רז: אז אני אומר לך – אתה אומר לי: מה היה קורה, אם היו באים מיליונים?

מוסי רז: אתה יודע מה?

מוסי רז: אולי הייתי בדעתך.

מוסי רז: אבל לא באים מיליונים.

מוסי רז: אולי תהיה בדעתי?

מוסי רז: אולי תהיה בדעתי?

מוסי רז: מה יכול להיות אם לא יגרשו אותם?

מוסי רז: איזו ממשלה תיפול בגלל שלא יסלקו אותם?

מוסי רז: כל הזמן, כל התרגילים האלה – להעלות אנשים בכוח.

מוסי רז: עשיתם איזה שהוא מבצע של גירוש מרצון – – –

דוד אמסלם: אתה מדבר רק האריתריאים או גם על האוקראינים, הגיאורגים – – –

מוסי רז: אה, בבקשה, אני שואל אותך על מי אתה מדבר – –

דוד אמסלם: אתה.

מוסי רז: – – כי החוק הזה בעצם מדבר על כל השחורים.

מוסי רז: הוא לא מדבר על לבנים – הוא לא מדבר על אוקראינים.

מוסי רז: הוא לא מדבר על אוקראינים.

דוד אמסלם: איפה כתוב בחוק "שחורים"?

מוסי רז: מה?

דוד אמסלם: איפה כתוב "שחורים"?

מוסי רז: אנחנו יודעים בדיוק על מה אנחנו מדברים.

דוד אמסלם: – – –

מוסי רז: אוקיי.

מוסי רז: יכול להיות.

מוסי רז: לא ידעתי.

מוסי רז: אנחנו הולכים עכשיו לגרש גם עשרות אלפי אוקראינים לרואנדה?

דוד אמסלם: שאלתי אם אתה מדבר על כולם.

מוסי רז: אני מדבר על כולם.

מוסי רז: אני מדבר על כל מי שנמצא פה.

מוסי רז: אנחנו חברה מספיק חזקה, מדינה מספיק מבוססת, שיכולה לקלוט את האנשים האלה, ועובדה שהיא עושה את זה.

דוד אמסלם: איחוד משפחות עם הפלסטינים – – –

מוסי רז: אל תכניס עכשיו.

מוסי רז: אחרי זה נדבר על דברים כאלה.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: כל הערבוב הזה – הרי אתה יודע מה קורה.

מוסי רז: מה זה קשור לאיחוד משפחות?

דוד אמסלם: הכול קשור לכול.

מוסי רז: מי שבא מאריתריאה או מאוקראינה או מסודאן, אין לו משפחה פלסטינית – – –

דוד אמסלם: הרי בסוף המאזן הכולל חשוב.

דוד אמסלם: ברור לך שאם היה מדובר ב-50 איש, אף אחד לא היה עושה את זה.

מוסי רז: לא, לא אמרתי 50 איש, אמרתי כמעט 50,000.

מוסי רז: לא יודע, 47,000 או 45,000?

מוסי רז: את זה חברת הכנסת רוזין תגיד לי.

מוסי רז: כמה, מיכל?

דוד אמסלם: – – –

מוסי רז: 45,000?

מוסי רז: על כמה מדובר?

מוסי רז: 45,000.

דוד אמסלם: אגב, בלי אלה שנולדו פה.

מוסי רז: בסדר.

מוסי רז: אה, אתה רוצה לגרש את אלה שנולדו פה או שאתה רוצה לגרש את ההורים שלהם ולהשאיר פה תינוקות לבד?

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: זה כולל.

מיכל רוזין: יש 43,000 – – –

מוסי רז: בכל מקרה, אתה תצטרך לעמוד מול הדילמה הנוראית הזאת.

מוסי רז: אתה לא יכול שלא לעמוד בפני הדילמה הנוראית הזאת.

מוסי רז: אתה תהיה חייב לעמוד בפניה.

מוסי רז: אז על הדבר הנורא הזה – – –

דוד אמסלם: אני אגיד לך למה זו לא דילמה.

מוסי רז: אולי לך זה לא דילמה.

דוד אמסלם: אסביר לך עוד מעט למה לא וגם לך לא צריכה להיות.

מוסי רז: תגרש את התינוקות.

דוד אמסלם: מה?

מוסי רז: תגרש את התינוקות.

דוד אמסלם: אנחנו נענה לך אחרי זה.

מוסי רז: בסדר.

מוסי רז: אחרי זה נשמע את יושב-ראש ועדת הכנסת.

מוסי רז: בטח יש לו תשובה.

מוסי רז: אבל אנחנו בעצם נדרשים כאן, באישון לילה, להצביע על גירוש עשרות אלפי אנשים, ובהם ילדים וילדות שנולדו כאן.

מוסי רז: אנחנו לא יודעים לאן; אנחנו לא יודעים אם יחיו אחרי הגירוש הזה; אנחנו יודעים שזה נוגד את כל הציוויים המוסריים שלנו; אנחנו יודעים שיש מעל זה דגל שחור שאומר: אסור, אסור, אסור, ואנחנו יודעים שלא יושבים פה חברי קואליציה להקשיב – אולי לנאום אחד – לשמוע על מה הם מצביעים.

מוסי רז: מה זה חשוב?

מוסי רז: בסך הכול נרים את היד שלנו ונעיף מפה 50,000 איש.

מוסי רז: מה, אנחנו צריכים לדעת לאן?

מוסי רז: מה פתאום?

מוסי רז: אנחנו צריכים לדעת מתי?

מוסי רז: מה פתאום?

מוסי רז: אנחנו צריכים להסתכל לילד בעיניים ולהגיד לו: אנחנו מגרשים אותך?

מוסי רז: לא צריך.

מוסי רז: אנחנו צריכים להקשיב לנאום אחד, אחד, לפני שנגרש מפה 50,000 איש?

מוסי רז: לא צריך.

מוסי רז: בשביל מה?

מוסי רז: חבל על הזמן.

מוסי רז: יש לנו חוק המרכולים – אני יודע מה יש להם, לחברי הקואליציה, לעשות כרגע?

מוסי רז: אז לפחות מי שיושב פה – אני מעריך אתכם, לפחות אתם מקשיבים.

מוסי רז: אני רוצה להגיד לכל חברי הבית הזה – – –

דוד אמסלם: – – – האופוזיציה לא פה.

מוסי רז: לכל מי שלא פה, ל-120 חברי הכנסת, כולל אופוזיציה: כל מי שלא מצביע נגד – הוא מצביע בעד.

מוסי רז: בלי שטיקים, בלי קיזוזים, בלי חופש הצבעה, בלי הימנעות, בלי יציאה החוצה, בלי שירותים, בלי ללכת לקפה.

מוסי רז: כל הקונצים האלה – שמענו עליהם.

מוסי רז: כל מי שלא ירים את ידו נגד הגירוש מצביע בעד לגרש מפה 50,000 או 45,000 איש, אנשים בשר ודם, עובדים שכל מה שהם רוצים זה מקלט, פרנסה, לינה, מזון ורפואה, עם הילדים שלהם.

מוסי רז: למי שיש עוז להרים יד בעד העוול המוסרי הזה – שיעשה.

מוסי רז: מי שרוצה להצביע נגד הדבר הנורא הזה, שיבוא נגד, שלא יתחמק, שלא יתקזז, שלא יימנע ושלא ייתן חופש הצבעה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: אנחנו עוברים עכשיו לבקשות דיבור – עד חמש דקות.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: החוק הזה, בגרסה כזאת או אחרת, עלה בכנסת הקודמת.

עמר בר-לב: ובכנסת הקודמת עמדת הסיעה של מפלגת העבודה הייתה להצביע נגד, מבחינתי – מהסיבות הברורות.

עמר בר-לב: לכן, כשהחוק הזה הגיע בפעם השנייה בכנסת הזאת ועלה לדיון בסיעה, והיה דיון, אני הבעתי את דעתי ואמרתי שאני מתנגד לחוק מאותן סיבות שהתנגדתי לו לפני שנתיים או שלוש, כשהוא עלה בכנסת הקודמת.

עמר בר-לב: הסיבות לא השתנו, המציאות לא השתנתה.

עמר בר-לב: החוק הוא חוק בעייתי ביותר.

עמר בר-לב: ואז, כמו בארגון דמוקרטי, הייתה הצבעה בסיעה, ובהצבעה בסיעה התברר לי שאני במיעוט, ורוב חברי הסיעה הצביעו בעד החוק הזה.

עמר בר-לב: ולכן, בקריאה הראשונה, כשהחוק הגיע, סיעת המחנה הציוני הצביעה בעד החוק.

עמר בר-לב: אני, בתור אחד שהתנגדתי לו, לא הייתי נוכח.

עמר בר-לב: מאפשרים לנו בדמוקרטיה שלנו – הדמוקרטיה שלנו היא דמוקרטיה מתקדמת, ומאפשרים, למי שזה ציפור נפשו, כך אנחנו קוראים לזה, שלא להצביע.

עמר בר-לב: וכך היה.

עמר בר-לב: עכשיו, כשהחוק הזה מגיע לקריאה שנייה ושלישית, כמובן הדילמה הזאת חוזרת.

עמר בר-לב: אני, כמו יתר חברי בסיעה, אני מניח, קיבלתי עשרות, עשרות סמ"סים של חברי מפלגה, רובם צעירים, שמפצירים בי להצביע נגד החוק.

עמר בר-לב: ראשית, קצת התפלאתי למה דווקא אליי; אני באמת הבעתי את ההתנגדות לחוק הזה.

עמר בר-לב: למה אותי הם מנסים לשכנע להצביע כנגד?

עמר בר-לב: אבל אני עניתי להם – דודי, אני אגיד לך מה עניתי לכולם.

דוד אמסלם: – – – שהיה אומר לי: תמיד מרביצים לילד שבא לבית ספר.

דוד אמסלם: הילד שלא בא – אף אחד לא מרביץ לו.

עמר בר-לב: זה נכון.

עמר בר-לב: תאמין לי, אתה יודע כמה מכות אני מקבל על זה שאתם בקואליציה עושים בלגן במדינה הזאת?

עמר בר-לב: ובלגן זה מילה עדינה.

דוד אמסלם: איי איי איי.

עמר בר-לב: אז אני רוצה להקריא לכם מה שלחתי, מה ההודעה ששלחתי לכל אלה שהפצירו בי להצביע נגד.

עמר בר-לב: כתבתי ככה: יש בעיה עם הדמוקרטיה כשהרוב לא חושב כמוך.

עמר בר-לב: אי-אפשר לדגול בדמוקרטיה רק כאשר הדמוקרטיה חושבת כמוך.

עמר בר-לב: כמי שהתנגד להצעה – אני – בישיבת הסיעה ונשאר במיעוט, כן, אם יש החלטת סיעה בנושא מסוים לאחר הצבעה דמוקרטית, לא נכון להצביע נגד.

עמר בר-לב: אפשר להיעדר מהצבעה, כפי שעשיתי בפעם הקודמת, וכך גם אעשה בפעם הזאת.

עמר בר-לב: מה שמעניין – וכאן אני מדבר אל חברי מפלגת העבודה ששלחו את הסמ"סים האלה – מה שהכי מעניין זה התשובות שקיבלתי.

עמר בר-לב: חלק מהתשובות להתייחסות אמרו: אנחנו מבינים את דעתך, אנחנו מקבלים.

עמר בר-לב: כל הכבוד.

עמר בר-לב: אבל חלק מהתשובות אמרו: מה זה דמוקרטיה?

עמר בר-לב: בצורה כזאת או אחרת, חלק בצורה מאוד מאוד בוטה; חלק הסבירו לי שהמוסר עולה על הדמוקרטיה; חלק הסבירו לי שבמקרים מסוימים לא צריך דמוקרטיה.

עמר בר-לב: אני רק חושב לעצמי מה היה קורה אילו אנחנו היינו בקואליציה והייתה משמעת קואליציונית על כל מיני חוקים.

עמר בר-לב: ואם היינו בקואליציה – וכשאנחנו נהיה בקואליציה וברשות המבצעת וגם לנו יהיו ויכוחים עם בית המשפט העליון, ויהיו מקרים, אני מניח, כמו שהיה בעבר, שבית המשפט העליון לא יחשוב כמונו כשאנחנו נוביל את המדינה הזאת – אבל זו הדמוקרטיה: יש רשויות, יש הפרדת רשויות, יש בסופו של דבר החלטה של הרוב, וכל עוד הרוב לא רומס את דעת המיעוט, הדמוקרטיה היא שצריכה להמשיך להוביל אותנו, מכיוון שברגע שאין דמוקרטיה זה או דיקטטורה או כאוס מוחלט.

עמר בר-לב: אני מאוד שמח על מתקפת ההודעות האלה שעשו חברי מפלגת העבודה על חברי המחנה הציוני, והינה, זה נשא פרי.

עמר בר-לב: גם זה דמוקרטיה, כאשר אנשים מהשטח שולחים הודעות ומפצירים ואומרים את דעתם.

עמר בר-לב: בסופו של דבר זה עשה את העבודה, והינה, סיעת המחנה הציוני החליטה לתת חופש הצבעה בנושא הזה.

עמר בר-לב: ולכן, במסגרת חופש ההצבעה הזה ובמסגרת עמידה בלוחות הזמנים, אני אצביע נגד הצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – איננו נוכח; חבר הכנסת עמיר פרץ – איננו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, עד חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת והשר אקוניס, בואו נדבר רגע על מה באמת אפשר היה לעשות וצריך היה לעשות עם הבעיה הזאת של קרוב ל-50,000 – אפילו לא, הם אפילו היום פחות מ-40,000 – מבקשי מקלט, אנשים שבאו מאפריקה ונמצאים היום בעיקר בדרום תל אביב.

מרב מיכאלי: פעמיים העליתי כאן להצבעה את הצעת החוק שלנו, של המחנה הציוני, שבאה ואמרה שקודם כול הממשלה חייבת לעשות את מה שהיא חייבת לעשות, וזה לבדוק מי מהם הוא באמת מבקש מקלט שיש לו זכות – זכות מוקנית – למעמד של פליט ולהגנה של מדינת ישראל, של אומות העולם, מפני סכנת מוות במדינה שלו, ומי לא.

מרב מיכאלי: והממשלה שלך המשיכה את דרכה של הממשלה הקודמת ושל זאת שלפניה ושל זאת שלפניה, ופשוט לא בדקה.

מרב מיכאלי: אתם המשכתם לתקוע את הראש בחול והאמנתם שלא ברור מה יקרה, איזה נס; נס החול הצהוב.

מרב מיכאלי: חד-משמעית, סירבתם לבדוק.

מרב מיכאלי: רובם המכריע של אלה שנמצאים פה לא נבדקו מעולם.

מרב מיכאלי: מעולם.

מרב מיכאלי: ואחר כך – השר אקוניס, אם אתה רוצה אחר כך להגיב אולי כדאי שעכשיו תקשיב – אחר כך, בשלב שני, הפכתם את הגשת הבקשה לבלתי אפשרית בשבילם.

מרב מיכאלי: זה הפך להיות ממש מסע.

מרב מיכאלי: אותו מסע שהם עברו במדבר הם היו צריכים לעבור פה בשביל להגיש בקשה לבדוק בכלל את מעמדם.

מרב מיכאלי: אנחנו הצענו לבדוק למי מגיע, ולמי שמגיע הצענו לתת עבודות מתאימות ולפזר בארץ בהתאם לצורך בידיים עובדות – ויש בישראל צורך בידיים עובדות.

מרב מיכאלי: בגלל הצורך הזה אתם מאפשרים יבוא – והמילה הזאת על בני אדם, "יבוא" – של עובדים זרים מכל מיני מדינות שפעם רדפתם אותם.

מרב מיכאלי: לפני שהיו אפריקנים לרדוף אותם רדפתם אנשים מלוכסנים, אבל עכשיו אתם ממשיכים לייבא אותם, כי זה חתיכת מסחרה שמכניסה כסף להמון אנשים שסובבים אתכם, במקום לאפשר לאלה שכבר פה – ולחלקם מגיעה הגנה – לעשות את העבודה הזאת.

מרב מיכאלי: אנחנו הצענו לפזר אותם במקומות שצריכים את הידיים העובדות האלה ולתת סיוע לרשויות שייתנו להם לעבוד בתחומן.

מרב מיכאלי: מעל הכול, אנחנו הצענו לשקם את שכונות דרום תל אביב, משום שהממשלה הזאת – כל מה שהיא עושה זה משתמשת בבעיה הזאת כדי להסיח את דעתם של תושבות ותושבי דרום תל אביב מהעובדה שאתם יורקים עליהם, אתם מפקירים אותם, אתם מזניחים אותם, אתם בועטים בהם ואתם רק מנחמים אותם בזה שאתה קוראים לאפריקנים שנמצאים שם "סרטן".

מרב מיכאלי: לכן, אנחנו הצענו להקים רשות שתאגד את כל הרשויות שצריכות לדאוג לכל הדברים שצריך לעשות בדרום תל אביב בשביל באמת לשקם אותם – רווחה, שיטור, בינוי, תעסוקה, שירותים חברתיים.

מרב מיכאלי: כל הדברים האלה צריכים, חייבים להיעשות בדרום תל אביב.

מרב מיכאלי: אתם בשלטון מאז בגין.

מרב מיכאלי: בגין התחיל את שיקום שכונות.

מרב מיכאלי: נו, איך השיקום שכונות הזה עובד בדרום תל אביב?

מרב מיכאלי: איזה יופי של שיקום שכונות בדרום תל אביב.

מרב מיכאלי: מה אני אגיד לך, מדהים.

מרב מיכאלי: בעיית האפריקנים מדגימה בקליפת אגוז סבל אנושי משני צדדים: של תושבות ותושבי דרום תל אביב ושל האפריקנים עצמם; מדגימה את האופן שבו אתם לא מנהלים את המדינה הזאת, אפילו לא קצת.

מרב מיכאלי: אתם רק עושים קמפיין על הגב של כולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, בזמן שאנחנו מקיימים כאן דיונים, חשובים ככל שיהיו, קרה אירוע שאי-אפשר להתעלם ממנו, חבריי חברי הכנסת: ראש הממשלה, באופן לא מתוכנן, נטש פגישות מדיניות, קטע ביקור מדיני, ועלה על מטוס כדי למנוע את נפילת ממשלתו.

יואל חסון: זה מה שכרגע קורה כאן.

ענת ברקו: זה מה שסיפרת לעצמך.

יואל חסון: כרגע, מאחורי הקלעים, עמל ראש ממשלה חלש, מזיע, שפגע באינטרסים המדיניים של מדינת ישראל ובא להציל את עצמו, רק את עצמו ואת הקואליציה שלו.

יואל חסון: זה מה שראש הממשלה עשה.

יואל חסון: אותו ראש ממשלה, שמספר לנו על כל במה אפשרית כמה הוא מחולל מהפכות מדיניות ונפגש עם שועי עולם ועם שרי חוץ ועם ראשי ממשלות ועם כל מי שלא נדבר, לא הייתה לו שום בעיה, ברגע שהכיסא שלו קצת רעד, ברגע שהוא הבין שהכול מתפרק לו , לנטוש את הכול, לעלות על מטוס, לבטל פגישות ולשמור על עצמו, על הממשלה.

יואל חסון: פוליטיקאי קטן, לא מדינאי דגול.

יואל חסון: פוליטיקאי קטן, שגם על מה הוא נלחם?

יואל חסון: על איזה חוק?

יואל חסון: מה כל כך דחוף?

יואל חסון: מה, אי-אפשר עוד שבוע, עוד שבועיים?

יואל חסון: מה קרה?

יואל חסון: 70 שנה הסתדרנו.

יואל חסון: מה קרה?

יואל חסון: לא מהות ולא תוכן, רק רק רק הישרדות – הישרדות נטו בצורה הבזויה ביותר, קידום חקיקות אינטרסנטיות לחלוטין.

יואל חסון: מה קרה כאן ב-50 הימים האחרונים?

יואל חסון: מאז שחזרנו למושב הכנסת עברו 50 ימים.

יואל חסון: אני זוכר שכשפתחנו את היום הראשון במושב, כמעט כל סיעות הבית ציינו בפתיחה, בנאומים, שהינה הינה, אנחנו הולכים לחולל מהפכה שהסכמנו עליה כולנו ולהעביר את מתווה הנכים, באמת, קבוצת אוכלוסייה מוחלשת שזקוקה למתווה הזה כדי להרים את הראש מעל המים.

יואל חסון: היינו בטוחים שבזה נעסוק.

יואל חסון: היינו בטוחים שנעסוק בדבר שברומו של עולם, שנוגע ומשנה חיים.

יואל חסון: ועל מה בזבזנו ימים ושבועות פרלמנטריים?

יואל חסון: על חוק המלצות מושחת שאמור היה לחלץ את ראש הממשלה מהפרשיות המושחתות שלו; שבמשך הדרך, בזכות מאבק חזק מאוד של האופוזיציה – שבמושב הזה החליטה לעבוד במשותף נגד חוק ההמלצות שהובא במושב הזה כדי באמת לעצור אותו ולחסום אותו, וחסמה באמת את היכולת; עד עכשיו חוק ההמלצות לא הגיע, וגם מה שנשאר ממנו אחרי הצהרת ראש הממשלה, שעדיין נשאר חוק מושחת וסימפטום של שחיתות, הופך להיות עכשיו איזה סוג של חוק של כיסוי אגו; אחרי שחבר הכנסת אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים, ננטש בצידי הדרך על ידי ראש הממשלה, הוא צריך עכשיו לנקות את מצפונו.

יואל חסון: לנקות את מצפונו, ולכן, רוצים להמשיך להביא אותו, אבל אנחנו נפעל ונחסום אותו.

יואל חסון: אנחנו נפעל ונחסום אותו.

יואל חסון: ואני אגיד דבר נוסף: תראו, הגיעו אלינו, אדוני היושב-ראש, בשעות האחרונות, פניות באמת נרגשות לקזז אחד מחברינו שנמצא בהליך רפואי.

יואל חסון: ואני אומר: אם יש באמת פיקוח נפש – פיקוח נפש דוחה חוק.

יואל חסון: פיקוח נפש דוחה חוק.

יואל חסון: אל תדרשו מאיתנו קיזוזים ופתרונות לבעיות שאתם יוצרים.

יואל חסון: ואם יש אדם שזקוק באמת לטיפול רפואי, ראוי לתת לו את הטיפול הזה ולדחות את החוק, ולא להעלות אותו בכוח ולא לגרום גם לפיקוח נפש וגם לחוק שלא תורם כהוא זה לאינטרס הציבורי.

יואל חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

חמד עמאר: עד חמש דקות, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, המשימה הכי קשה לאדם היא להטיף מוסר לאחר; ואני מוצא את עצמי פעם אחר פעם מתייצב מאחורי הפודיום הזה והמיקרופון הזה כאשר אני מטיף לאחיי היהודים מוסר.

זוהיר בהלול: אומנם קטונתי – –

מרב מיכאלי: מוסר יהודי.

זוהיר בהלול: – – אבל מה לעשות?

זוהיר בהלול: מכיוון – – –

מרב מיכאלי: – – – מוסר יהודי – – –

זוהיר בהלול: כן, מוסר יהודי.

זוהיר בהלול: מה לעשות, אדוני היושב-ראש, שאני נאלץ להפנות את דבריי לצד השמאלי שלי – הימני במפה הפוליטית בישראל או בכנסת ישראל?

זוהיר בהלול: אינני יודע כיצד אתם יכולים לחיות, אלה שעומדים לתמוך בחוק הזה; איך אתם יכולים להתייצב אל מול האמרות, אמרות השפר, שבעצם מייצגות את היהדות, למשל: אתם אור לגויים, אתם עם זקוף קומה, אתם בשורה לאנושות.

זוהיר בהלול: איך תוכלו להתייצב מאחורי הדברים הנשגבים האלה כאשר החוק הזה מדבר על גירוש בני אדם, על גירוש בני אדם, ויתרה מכך – על העמדתם בפני סכנה קיומית?

זוהיר בהלול: איך יכול להיות שאתם תמשיכו להתייצב מאחורי הדברים האלה?

זוהיר בהלול: לדעתי אין לכם מנוס אלא להשתופף בקומתכם ולהשפיל את מבטכם אל מול שאלות טורדניות של בניכם ובנותיכם כאשר ישאלו אתכם: כיצד אתם הרמתם את ידיכם כתומכים באחד החוקים הגזעניים ביותר באנושות?

זוהיר בהלול: מה תעשו בעצם בפליטים האלה ובמסתננים האלה, שאתם, שהמצאתם את המושג המשפטי "שימוע" – אף אחד מהם, אולי למעט אחד בשנה, לא מתייצב לשימוע רגע לפני שאתם מגרשים אותו מארץ הקודש.

זוהיר בהלול: איך אתם יכולים לנמק את הדברים האלה?

זוהיר בהלול: האם אתם לא מבינים שדיבת

זוהיר בהלול: כם הרעה תופץ ביקום, דיבתכם הרעה תופץ באנושות?

זוהיר בהלול: אתם לא יכולים לעמוד אפילו אל מול הפרקים השחורים בהיסטוריה, פרקים שבעצם לא היטיבו איתכם.

זוהיר בהלול: מי מכם אינו יודע את האמרה – ואני הפעם חובר אל דבריך, מוסי רז, ואתה נשענת על התנ"ך, המסמך האנושי, אחד המסמכים האנושיים הגדולים והדגולים בהיסטוריה.

זוהיר בהלול: אני לא רוצה להסתמך רק על התנ"ך ועל הקוראן, אני רוצה דווקא להקריא אמירה ידועה באתוס היהודי: בכל רמ"ח איבריו ובכל שס"ה גידיו.

זוהיר בהלול: המשמעות בגימטרייה היא שרמ"ח זה 248 ושס"ה זה 365.

זוהיר בהלול: מחברים את שני המספרים יחדיו ומגיעים ל-613 מצוות.

זוהיר בהלול: ליהדות יש 613 מצוות, יותר מאשר כמעט לכל הדתות האחרות.

זוהיר בהלול: אתם רוצים חלק מהמצוות האלה?

זוהיר בהלול: בבקשה.

זוהיר בהלול: מישהו דיבר על פיקוח נפש, ואני מדבר איתכם על סובלנות; על אהבת הבריות; על מתן בסתר; על ערבות הדדית; על גמילות חסדים; על שמירה על ייחודיות של הגר, של האלמנה ושל היתום; על תיקון עולם, רחמנא לצלן.

זוהיר בהלול: על תיקון עולם.

זוהיר בהלול: מי ייצר את המושג הנשגב הזה, תיקון עולם?

זוהיר בהלול: ומי לא דיבר על צדקה?

זוהיר בהלול: אלו חלק ממצוות היהדות.

זוהיר בהלול: אלה חלקים, מר אמסלם, אלה חלקים ממצוות שאתה גדלת על הברכיים שלהן.

זוהיר בהלול: איך אתה יכול להביא לחקיקה ולאישור של חוק שמגרש בני אדם מארץ הקודש?

זוהיר בהלול: איך?

זוהיר בהלול: אני מתחלחל.

זוהיר בהלול: אני לא יכול לעמוד בפני הנימוקים שעכשיו אני מעלה, כאשר יש טקסט ויש סב-טקסט.

זוהיר בהלול: אלה שמחוקקים חוקים כאלה נבזיים ומאוסים, מוקצים עד כדי מיאוס, לא מבינים שמעבר למילים יש גם בין השיטין.

זוהיר בהלול: בין השיטין.

זוהיר בהלול: היהדות בעצם נשקפת אל מול העולם, בפני אחת מהמצוקות המוסריות הגדולות ביותר.

זוהיר בהלול: אני רוצה לומר לכם, רגע לפני שאתם משתופפים בקומתכם, רגע לפני שאתם משפילים את מבטכם, רגע לפני שאתם נצרכים ומחויבים לומר לבניכם ולבנותיכם מהי עמדתכם – –

חמד עמאר: תודה.

זוהיר בהלול: – – באחת מהקושיות הקריטיות ביותר – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

זוהיר בהלול: – – רגע לפני כן, אל תצביעו על החוק הזה – –

חמד עמאר: תודה רבה.

זוהיר בהלול: – – כדי שאולי בצידה שבקר

זוהיר בהלול: בכם יהיו נימוקים יותר הגיוניים.

זוהיר בהלול: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי – איננו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

חמד עמאר: עד חמש דקות, בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה, כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת חמד עמאר.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לומר לכם, חבריי חברי הכנסת, שהצעת החוק למניעת הסתננות, כמו גם חברותיה – חוק המרכולים, חוק ההמלצות וחוקים אחרים – הם חוקים בזויים, הם חוקים לא ראויים; הם חוקים שמסבים נזק, נזק גדול למדינה שלנו, לדמוקרטיה שלנו; הם נוצרו בחטא, והם נוצרו אך ורק למטרה אחת: להסיט את תשומת הלב ממעלליו של ראש הממשלה ושל שריו שחשודים בפלילים ושל יו"ר הקואליציה ושל אחרים שכרגע נמצאים בחקירות וממש שקועים מעל לצוואר כבר בתוך החקירות האלה, בתוך השחיתות הנוראית שמשחיתה את המדינה שלנו יום-יום, שעה-שעה.

קסניה סבטלובה: רבותיי וגבירותיי, אימי נולדה כפליטה.

קסניה סבטלובה: היא נולדה בשנת 1941 בעיר סטלינגרד, לשם ברחה סבתא שלי כשהיא בהיריון, כשהיא נושאת את אימא שלי ברחמה.

קסניה סבטלובה: כמה חודשים הם חיו – בחודשים הכי קשים של החורף, של רעב, של מלחמה, סטלינגרד, אתם יודעים, עם הקרב הגדול – התארחו אצל משפחה מרובת ילדים שאירחה אותם, פליטים ממוסקבה, פליטים יהודים, אימא וילדה קטנה שלה, אימא שנעדרה כל היום בעבודה, הייתה רופאה צבאית, הצילה בני אדם והייתה פליטה.

קסניה סבטלובה: היא גם הוכרה כפליטה כאן, במדינת ישראל, כפליטת השואה, כפליטת הנאציזם, וכמוה גם אלפים ומאות אלפים של יהודים, אחינו, שהוגלו, שגורשו ממדינות ערב ושמצאו מפלט כאן, במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: עכשיו, גם היהדות שלנו וגם החוקים הדמוקרטיים של מדינת ישראל מורים לנו שעלינו להעניק לפליטים – שמוכרים כפליטים – להעניק להם סעד ועזרה.

קסניה סבטלובה: אי-אפשר להימנע מהדבר הזה.

קסניה סבטלובה: עכשיו, כמובן שיש כאלה שיגידו: אבל הם לא פליטים, הם מבקשי עבודה; הם אנשים שבאים פה לחפש חיים טובים יותר.

קסניה סבטלובה: אז אנא, תבדקו אותם, תפשפשו בציציותיהם, תבדקו את כל המסמכים שלהם.

קסניה סבטלובה: אחד-אחד, אחת-אחת, עד שתדעו על כל הכמות הזאת מי הם האנשים האלה.

קסניה סבטלובה: תקבעו את המעמד שלהם.

קסניה סבטלובה: מדוע מדינת ישראל מתחמקת – ממשיכה להתחמק – מהאחריות שלה לבדיקה ולקביעת עובדות, עובדות בסיסיות – לקבוע האם בן אדם פליט, האם הוא לא פליט?

קסניה סבטלובה: ואם הוא כן פליט, הרי לנו, למחנה הציוני, יש תוכנית סדורה, ואנחנו הצענו אותה, ואנחנו מכירים ויודעים שיש פתרון לכל הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: אפשר.

קסניה סבטלובה: אפשר להחזיר את אלה שהם מבקשי עבודה בתנאי שלא מאיימים עליהם שם ברצח ובאונס ובעינויים.

קסניה סבטלובה: אפשר למצוא פתרונות גם לאותם פליטים שהם פליטים.

קסניה סבטלובה: אפשר למצוא פתרון לכול אם רוצים.

קסניה סבטלובה: אבל אם לא רוצים, אם רוצים עכשיו רק להשתמש בזה כסדין אדום ולהראות את זה לאוכלוסייה שהיא בעצמה נזקקת, אוכלוסייה מוחלשת, ולהגיד לה: תשמעו, הינה, אנחנו מצילים אתכם.

קסניה סבטלובה: אנחנו מצילים אתכם מהעוני, אנחנו מצילים אתכם משנאת חינם, אנחנו מצילים אתכם עכשיו מכל הדברים האלה, מכל הרעות החולות, כשאנחנו בעצם עושים את מבצע הגירוש.

קסניה סבטלובה: מדינת ישראל יהודית ודמוקרטית עושה גירוש?

קסניה סבטלובה: אתם נורמליים?

קסניה סבטלובה: האם החלקתם על השכל?

קסניה סבטלובה: במה אתם מתעסקים בכלל?

קסניה סבטלובה: אני מצפה שהצעת החוק הזאת לא תעבור; שהצעת החוק הזאת, שכל מי שפועם בליבו רגש דמוקרטי, רגש יהודי, רגש אנושי, קודם כול, בין שזה יהודים ובין שזה ערבים – מדובר בבני אדם קודם כול, אפריקנים.

קסניה סבטלובה: איך קוראים להם?

קסניה סבטלובה: באיזה ביטוי השתמשה השרה מירי רגב?

קסניה סבטלובה: אני לא רוצה לחזור על זה בכלל, אבל אני רוצה להגיד לכם שכל בן אדם, כל בן אנוש, ובמיוחד כאלה שחוו את הפליטות, שחוו את הגירוש, את הכאב הנוראי הזה ואת האיום, את המלחמה, את העוני, את הרעב, את הניסיון להציל את הילדים שלהם, צריכים להבין היטב שאתמול זה קרה לנו – היום זה קורה לאנשים אחרים.

קסניה סבטלובה: אף אחד, אף אחד לא פטר אותנו מאחריות להיות בני אדם, קודם כול, לפני שאנחנו ימין ושמאל ומרכז וכל הגוונים שלה הקשת הפוליטית.

קסניה סבטלובה: לפני כן חשוב להיות בני אדם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת איל בן ראובן.

חמד עמאר: לא, סליחה, חבר הכנסת יוסי יונה.

חמד עמאר: סליחה.

חמד עמאר: עד חמש דקות, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד לכם, אני מסתובבת כאן בבית הזה – שאני באופן אישי מאוד מאוד אוהבת אותו – אני מסתובבת כאן חסרת מנוחה, ואני מסתובבת כאן, אני מוכרחה להגיד, בעצבות מאוד מאוד גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: קצת מתפלאת שלא הובא החוק להצלת הקואליציה היום כדי להעביר אותו מהר בקריאה טרומית, ראשונה, שנייה ושלישית, אבל את החוק הזה עדיין אפילו הקואליציה המתוחכמת הזאת לא הצליחה להמציא.

איילת נחמיאס ורבין: ככה אנחנו נמצא את עצמנו בלילה.

איילת נחמיאס ורבין: והאמת היא, לא היה אכפת לי לפעמים להיות כאן בלילות.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אני חושבת שכשאנחנו משרתים את הציבור, הרבה פעמים צריך והגיוני שזה יהיה שעות מאוד מאוד ארוכות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל פה אנחנו עושים רק דבר אחד: אנחנו משרתים את הקואליציה; אנחנו משרתים את הקואליציה, שהיא ככה על כרעי תרנגולת; אנחנו משרתים קואליציה שבסך הכול היא סוודר שנפרם ממנו חוט וצריך לראות פשוט מי הבן אדם הבא שיבוא, הבן אדם הבא בתור שיבוא ויאיים שהוא לא יצביע ככה עם הקואליציה ולא יצביע ככה עם הקואליציה, ופשוט ימשוך את הסוודר הזה וישחרר אותנו מהממשלה הזאת – כמובן, בבחירות דמוקרטיות, הכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו הקרח בבריסל לא מנע מראש הממשלה להגיע כדי להצביע על חוק המרכולים.

איילת נחמיאס ורבין: השיפוט שאנחנו כל היום שופטים אחד את השני מי שומר שבת יותר טוב הוא הרי שיפוט הזוי, אבל בשביל זה, ראש הממשלה – היה לו חשוב להגיע.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אם זה היה למשל מתווה הנכים – שעליו הוא לכאורה עמל הרבה מאוד זמן, או לפחות, בואו נאמר, שר האוצר – לא בטוח שהוא היה טורח להפשיר את הכנפיים מהשלג ולהגיע מבריסל.

איילת נחמיאס ורבין: לעניין הזה, לעניין שימור הקואליציה, לעניין הזה, ראש הממשלה הגיע גם הגיע, כי זה חשוב לוודא את הרוב של הקואליציה הזאת במין הנחת עבודה כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: כל הזמן אומרים הפרשנים הפוליטיים שלקואליציה ולרכיבים שלה אין קואליציה יותר טובה מהקואליציה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם הערב: לאזרחי ישראל יש אלף ואחת קואליציות יותר טובות מהקואליציה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יכולים לספר לעצמכם כמה סיפורים שאתם רוצים, ויש חברי כנסת בקואליציה שיכולים להגיד עד מוחרתיים שאין עניים במדינת ישראל, יש אולי כ-200,000 עניים, בעוד הדוחות מצביעים על 843,000 רק מהילדים שהם עניים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה אכפת לקואליציה הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה משנה?

איילת נחמיאס ורבין: למה זה חשוב?

איילת נחמיאס ורבין: מס הכנסה שלילי לא יועלה, אבל את מס החברות יפחיתו; יחלקו את הכסף כמו גרעינים, בכל מיני הסכמים קואליציוניים, אבל לא יטפלו בקצבאות.

איילת נחמיאס ורבין: אני כן רוצה להגיד על יוזמה אחת שהיא חשובה, שגם גורמים מהקואליציה, אני מבינה, שותפים לה, וזה דווקא היוזמה של המעסיקים בנושא העלאת הקצבאות לקשישים העניים – יוזמה שיצאה מארגוני המעסיקים, שהסכימו להעלות ב-0.36% את הביטוח הלאומי כדי שקשישים במדינת ישראל יוכלו לחיות בכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל 843,000 ילדים שהולכים רעבים כל יום לבית ספר לא מעניינים את הקואליציה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: למה שזה יהיה אכפת?

איילת נחמיאס ורבין: יתעסקו עד מוחרתיים באוכלוסייה הבדואית שמרמה, שיש בה פוליגמיה – הכול נושאים נכונים וחשובים, אבל אנחנו יודעים שהם אפילו לא סריטה בדוח העוני; הם לא משפיעים עליו בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: למה שהקואליציה הזאת תתעסק בדברים החשובים באמת?

איילת נחמיאס ורבין: האם מחירי הדיור כבר באמת באמת ירדו?

איילת נחמיאס ורבין: האם משפחות במדינת ישראל, עם כל הנטו נטו נטו נטו, יכולות לחיות יותר בקלות?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים ש-200,000 משפחות מתוך דוח העוני הן 200,000 משפחות שבהן שני ההורים עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה שזה יעניין את הקואליציה?

איילת נחמיאס ורבין: בשביל 200,000 הורים עובדים ועניים במדינת ישראל לא מפשירים כנפיים של מטוס, אבל בשביל חוק המרכולים לשימור הקואליציה בהחלט מפשירים את הכנפיים של המטוס.

איילת נחמיאס ורבין: תודה לאל שחוק ההמלצות לא הגיע היום, כי זה חוק שהוא הכול הכול הכול חוץ מלדאוג לאזרחי מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם באמת רוצים לדאוג לציבור הישראלי, למה החוק הזה חל רק על 200 נבחרים עם תיקים עם פרקליט מלווה?

איילת נחמיאס ורבין: והיום המשטרה גם דאגה, ככה, להוציא כל מיני תיקים שבהם ההמלצות נראות ככה ובהם ההמלצות נראות ככה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, גם על ההדלפות הפתאומיות האלה אני לא מתה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לייחד כמה מילים כן לנושא של המסתננים, של הפליטים, של מהגרי העבודה, כי יש ביניהם גם פליטים וגם מהגרי העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת על דבר אחד – שהקואליציה לא השתמשה בחוק הזה כדי לעשות צדק אמיתי.

איילת נחמיאס ורבין: משום שלטפל בתושבי דרום תל אביב זה מאוד מאוד מאוד חשוב; לשקם את דרום תל אביב – שאתם לא דאגתם לה – זה מאוד מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל גם לבדוק ולראות מי זכאי למעמד פליט זה דבר מאוד מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כל מה שצודק לא מעניין אתכם, כל מה שהוא מוסרי לא באמת מעניין אתכם, ועל כן המשפט "צדק צדק תרדוף" ממש לא מעניין אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: שררה שררה תרדפו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה, חמש דקות, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשתף אותך בחוויות שהיו לי, חוויות לא כל כך נעימות.

יוסי יונה: סיירתי בדרום תל אביב בחברתם של התושבים ונציגי התושבים לפחות שלוש פעמים, והמציאות שם איומה.

יוסי יונה: אין מילה אחרת לתאר את המציאות האיומה, ונוכל להוסיף על כך: העגומה וקשה.

יוסי יונה: ואני מדבר תחילה מנקודת מבטם של תושבי דרום תל אביב.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, דיברנו עם גברת, אישה קשישה שגרה בקומה הראשונה של בניין מגורים דחוס במהגרי עבודה ובפליטים.

יוסי יונה: דחוס.

יוסי יונה: והגברת אומרת לנו שפעם אחת היא עמדה בקומה הראשונה וחשה ששערה רטוב, והיא התבוננה למעלה, ומישהו פשוט הטיל את מימיו עליה.

יוסי יונה: סיפרו לנו על מהגרי עבודה ועל פליטים שהתחברו לחשמל של התושבים ולגז של התושבים, והינה, החשבונות צפו ועלו, ואיתם גם המים של הביוב, משום שבניין שיכול להכיל 20–30 איש לפתע מכיל 60–70 דיירים, ואולי אף יותר.

יוסי יונה: מציאות קשה ועגומה.

יוסי יונה: וליבי, כן, במידה מאוד רבה, היה עם התושבים, שחוו מהפך, מהפך בתנאי החיים שלהם.

יוסי יונה: ביקרנו בתחנת המשטרה המקומית.

יוסי יונה: בעודנו מבקרים בתחנת המשטרה המקומית דווח על כך שמישהו חלף על פני נערה שאחזה בטלפון נייד וגנב לה אותו.

יוסי יונה: והמשטרה אמרה: אין לי מה לעשות.

יוסי יונה: והינה, גם דווח על אופניים שנגנבו בעודנו שם בתחנת המשטרה.

יוסי יונה: ליבי ליבי על דיירי דרום תל אביב הוותיקים שחיים בעזובה הזאת, בתנאים הקשים הללו.

יוסי יונה: והם חיו בעזובה ובתנאים הקשים הללו גם לפני שהגיעו מהגרי העבודה וגם לפני שהגיעו הפליטים.

יוסי יונה: ומדינת ישראל, ממשלת ישראל, בשנים האחרונות, בעשורים האחרונים, לא עשתה מאום כדי לשפר את תנאי חייהם.

יוסי יונה: ואכן, כאשר הגיעו מהגרי העבודה והגיעו הפליטים – – –

נורית קורן: פליטים?

יוסי יונה: ונורית אומרת: פליטים?

נורית קורן: איזה פליטים?

יוסי יונה: איזה פליטים?

נורית קורן: איזה פליטים?

נורית קורן: מסתננים.

יוסי יונה: משום – ואנחנו יודעים זאת היטב – שלא נעשתה שום פעולה אמיתית כדי לברר מי פליט ומי מהגר עבודה.

יוסי יונה: אני אומר מפה: אם ניתן לגרש את מהגרי העבודה באופן הומני, ויש מדינה שאכן רוצה לקבל אותם, והם עוזבים מרצון, אז אני גם בעד.

יוסי יונה: אבל זאת לא המציאות, זאת לא המציאות, רבותיי.

יוסי יונה: ולכן, בסופו של יום, כאשר אנחנו מסתכלים על הפתרונות שממשלת ישראל מציעה, אנחנו יודעים שאין בזה שום פתרון אמיתי אלא פגיעה – רדיפה – שלא לצורך, באנשים הללו.

יוסי יונה: אנחנו מדינת העם היהודי.

יוסי יונה: אנחנו מתגאים במורשת ובמסורת שלנו.

יוסי יונה: כל אחד ואחד יכול לעמוד כאן ולצטט מהמקורות היהודיים ולומר עד כמה התורה שלנו, המקורות שלנו רגישים למעמדו של הגר.

יוסי יונה: ולכן, אין אנו יכולים, אין אנו יכולים לאמץ פתרונות שאין בהם צדק ואפילו מסכנים את חייהם של האנשים הללו עם גירושם לארצות אחרות.

יוסי יונה: לכן, בסופו של דבר – באמת מתוך כאב; מצד אחד לראות את הכאב של התושבים שם, ומצד שני להסתכל בחוק הזה או במדיניות של ממשלת ישראל שאין בה צדק – אנחנו, רבים מאיתנו במחנה הציוני, מצביעים נגד החוק הזה, כי הוא לא חוק מוסרי, הוא לא חוק צודק, ובוודאי ובוודאי, אדוני השר, בוודאי ובוודאי הוא אינו עולה בקנה אחד עם הערכים, המוסר – –

חמד עמאר: תודה רבה.

יוסי יונה: – – והמקורות היהודיים שלנו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן, עד חמש דקות, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, החוק הזה המוצע כאן היום עוסק כולו בכישלון – כישלון של מדינה, כישלון של ממשלה בטיפול באנשים שהגיעו הינה, מי בזכות ומי שלא בזכות; מדיניות כושלת שהצליחה לחבר שתי אוכלוסיות חלשות ולגרום עוול נוראי לשתיהן.

איל בן ראובן: בחוק הזה, כבוד היושב-ראש, יש צד אחד שלי אין בעיה איתו, והוא שאת סוגיית מבקשי המקלט צריך לפתור.

איל בן ראובן: גם אין לי בעיה עם סגירת מתקן חולות כחלק מהפתרון.

איל בן ראובן: אבל החוק הזה אומר דבר נוסף, והוא הארכה בשלוש שנים של מדיניות כושלת, כלומר, המשך תהליך הכישלון.

איל בן ראובן: סגרתם, ממשלת ישראל, את הגבול המצרי – בסדר; יש כאן אנשים שחלקם גם כנראה לא צריכים להיות כאן, אבל יש כאלו שיש להם זכויות של פליט על פי החוק הבין-לאומי ועל פי המוסר והשכל הישר.

איל בן ראובן: במדיניות של לעשות רע לכולם אתם לא מנסים להגיע להבחנה באשר למי יש זכות שמחייבת אותנו כמדינה שחתומה על חוקים בין-לאומיים ולמי לא.

איל בן ראובן: מדוע?

איל בן ראובן: מדוע במשך שנה דנים בשמונה בקשות מתוך אלפים שהגישו בקשה?

איל בן ראובן: ואתם לא רוצים לבדוק.

איל בן ראובן: ישבו כאן בכנסת אנשים מרשות ההגירה ושאלתי אותם: איך?

איל בן ראובן: למה שמונה?

איל בן ראובן: במשך זמן רב.

איל בן ראובן: לא קיבלתי תשובה אלא מבוכה – מבוכה, כי זאת המדיניות מלמעלה.

איל בן ראובן: כך, גם לאלו שכן מגיע ולאלו שלא מגיע להם.

איל בן ראובן: לכולם נתתם ניירות שמאפשרים להם, הייתי אומר, לנשום, אבל לא לעבוד.

איל בן ראובן: אז מה ציפיתם שיעשו?

איל בן ראובן: לא דאגתם לנתב את האנשים למקומות ראויים, ומשכך, כמעט כולם בדרום תל אביב.

איל בן ראובן: והתוצאה בשטח היא נוראה: תושבי דרום תל אביב מפחדים לצאת מביתם בערב, ועוד תמונות קשות נוספות.

איל בן ראובן: ובמקביל – מחסני ילדים, אלפי ילדים אומללים.

איל בן ראובן: כשביקרתי שם – אני אומר את זה כאב לילדים קטנים – ירדו לי דמעות מהעיניים.

איל בן ראובן: לא האמנתי שבמדינה שלנו יכול להיות שכך נאפשר לילדים לגדול, וללא קשר בכלל לזכויות כאלה ואחרות.

איל בן ראובן: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה להודות לעיריית תל אביב, שהחלה כן לטפל בילדים האלה ומשפרת, וגם לעמותות ולפעילים ולפעילות לזכויות אדם, שעושים עבודת קודש בניסיון לטפל באנשים האומללים האלה.

איל בן ראובן: אז אתם רוצים להוציא מהארץ את אלו שלא מגיעה להם הזכות להיות כאן?

איל בן ראובן: עשו זאת בצורה מכובדת, דאגו לגורלם באותה מדינה שלישית, רואנדה.

איל בן ראובן: חייבים לשאול שאלות, חייבים לתחקר ולראות אם מה שחשבנו שיקרה ברואנדה – אם זה קורה.

איל בן ראובן: כנראה שלא.

איל בן ראובן: אבל חשוב מזה – ביקשתי בעבר משר הפנים: בדקו ברצינות ומהר מי זכאי ומי לא זכאי.

איל בן ראובן: תנו תשובות לאנשים.

איל בן ראובן: למשל, ברור ש-6,000 האנשים, כבוד היושב-ראש, שהגיעו מדארפור, לגביהם אין שאלה; הם זכאים לזכויות פליט.

איל בן ראובן: אז תנו להם את הזכויות האלה.

איל בן ראובן: אתם יודעים מה?

איל בן ראובן: ניתן להם את הזכויות האלה – זה יעזור לנו להסתכל בראי המוסרי של עצמנו ובראי המוסרי והחשוב של החוק הבין-לאומי.

איל בן ראובן: כרגע, במצב הנוכחי, כפי שמסתמן על פי החוק הזה, בוודאות יגורשו גם אנשים שיש להם את זכות הפליט.

איל בן ראובן: וזה לא ראוי, זה לא חוקי, ולכך אני מתנגד בכל תוקף.

איל בן ראובן: אני פונה אל חברי הכנסת מימין ומשמאל: היזכרו מי אנחנו, מי אנחנו, העם היהודי.

איל בן ראובן: יש בנו ייחודיות, יש בנו חמלה.

איל בן ראובן: בואו נפתח מעט את הלב, את הנשמה, ונעשה פתרון הגון לאנשים האומללים האלה ובני משפחותיהם.

איל בן ראובן: לכו בקרו בבית הספר רוגוזין בתל אביב – אי של שפיות, קטן, מעבדה קטנה של טיפול ראוי באוכלוסיות האלה.

חמד עמאר: נא לסיים, בבקשה.

איל בן ראובן: כלומר, כשרוצים גם אפשר.

איל בן ראובן: אני אצביע נגד החוק, ואני מציע לכולנו: בואו נדרוש חוק ברור – דרך אגב, גם על פי הכוונת בג"ץ: מי שצריך לגרשו – יצא מפה בכבוד, ומי שלא – נאפשר לו ולמשפחות האנשים האלה את הזכות להשתקם.

איל בן ראובן: אנחנו יכולים לעשות זאת אם רק באמת רוצים.

חמד עמאר: תודה רבה.

איל בן ראובן: ואני חושב שבחברה הישראלית רבים מוכנים ורוצים לטפל בשתי האוכלוסיות – גם באוכלוסיית דרום תל אביב וגם באוכלוסיית דורשי המקלט האלה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

חמד עמאר: עד חמש דקות, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, החוק שעולה כאן היום נוגע בעצם להמשך היחס של מדינת ישראל ושל ממשלת ישראל כלפי הקבוצה הכי חלשה שחיה פה היום.

יעל כהן-פארן: חלקם, ואולי רובם הגדול, הם מבקשי מקלט שנמלטו מזוועות, מניצול, ממלחמות, אבל מאחר שהם הגיעו בדרכים לא דרכים, הם מכונים בעיקר מסתננים.

יעל כהן-פארן: ומאחר שבמשך שנים הם גם לא יכלו להגיש בקשות מקלט – –

נורית קורן: הם הסתתנו לארץ, הם לא נכנסו בדרך חוקית.

יעל כהן-פארן: – – אז הם לא הגישו בקשות מקלט.

יעל כהן-פארן: וגם אלה שבסוף כן יכלו להגיש בקשות מקלט, מרגע שניתנה להם האפשרות הזאת הם לא נבדקו בכלל.

יעל כהן-פארן: ופה לב העניין: יש אלפי בקשות מקלט שלא נבדקות ולא נבחנות, ויש רק לשכה אחת שמקבלת כמה עשרות פונים ביום, אז הם אפילו מתקשים להגיש בכלל את הבקשות האלה.

יעל כהן-פארן: זה לב העניין.

יעל כהן-פארן: מדינת ישראל מסרבת להתמודד איתם.

יעל כהן-פארן: היא מסרבת להתמודד עם התופעה של הפליטים, של מבקשי המקלט, שמדינות אחרות בעולם מתמודדות איתה, ואפילו מתמודדות איתה בצורה הרבה יותר משמעותית, והרבה פעמים מאותן מדינות כמו סודאן וכמו אריתריאה נקלטים עשרות אחוזים.

יעל כהן-פארן: מה זה עשרות?

יעל כהן-פארן: 90% ממבקשי המקלט מאריתריאה במדינות אחרות מקבלים מעמד של פליט.

יעל כהן-פארן: אלה הנתונים.

יעל כהן-פארן: מדינת ישראל – לא בודקים.

יעל כהן-פארן: מאזור סודאן, וחבל דארפור בוודאי – עשרות אחוזים, מעל 60%–70%.

יעל כהן-פארן: תראו, ישראל בסך הכול היא מדינה מפותחת, עם תל"ג לנפש גבוה.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא מדינה נחשלת, תודה לאל, שלא מסוגלים לדאוג לעצמנו.

יעל כהן-פארן: נכון, יש לנו פערים חברתיים מאוד גדולים.

יעל כהן-פארן: לא כולם נהנים מאותו תל"ג גבוה.

יעל כהן-פארן: אבל מכל בחינה אנחנו מדינה שיכולה, ברמת העושר שלה, להכיל אוכלוסייה של מבקשי מקלט.

יעל כהן-פארן: עובדה שנכנסנו ל-OECD.

יעל כהן-פארן: במדינות אחרות ב-OECD מצליחים ברמת העושר של המדינה להכיל אותם.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לשים את זה על השולחן:

יעל כהן-פארן: לא לבחון את בקשות המקלט – כאן זאת הבחירה של הממשלה – לא לבחון את בקשות המקלט, לכלוא אותם לתקופות, להמציא עוד ועוד אמצעי מדיניות פוגעניים, קרן פדיון רק שתצא מהארץ וכו', זה רק מגדיל את הבעיה.

יעל כהן-פארן: המדיניות הזאת מבוססת על קמפיין שהוא כוחני וגזעני, שהממשלה בעצם גם מובילה אותו – קמפיין שמבוסס על שקרים ועל עשיית הון פוליטי משכבות מוחלשות.

יעל כהן-פארן: הרי בשנים האחרונות, מאז הוקמה הגדר לאורך הגבול עם מצרים, כמעט שלא נכנסו – נכנסו מתי מעט של אנשים, ובשנה האחרונה – אפס.

יעל כהן-פארן: למרות זאת לא מהססים בקמפיין נגדם להגיד שהם רק מהגרי עבודה, ושאם ייתנו להם אשרות או יכירו בבקשות המקלט שלהם אז יגיעו אלפים.

יעל כהן-פארן: יש כאן שרה שאפילו עשתה את פריצת הדרך הציבורית שלה על ידי זה שהיא קראה להם "סרטן" – ממש לעשות הון פוליטי על הגב של תושבי דרום תל אביב.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד כאן באופן ברור: אין ספק שתושבי דרום תל אביב סובלים, אבל הם סובלים בעיקר כתוצאה מהמדיניות הכושלת של הממשלה, שמתעלמת מפתרונות אפשריים למבקשי המקלט ושמעודדת אותם להתרכז במקום אחד.

יעל כהן-פארן: המדינה גם לא מנסה למצוא בשום דרך פתרון אמיתי לתושבי דרום תל אביב.

יעל כהן-פארן: רק לפני כמה חודשים עלתה כאן הצעה שלנו, של המחנה הציוני, לטפל בדרום תל אביב כמו שצריך, להסתכל על הבעיה האינטגרטיבית של החולשה של דרום תל אביב ומבקשי המקלט ולפתור את שתיהן ביחד.

יעל כהן-פארן: כמובן, הקואליציה והממשלה התנגדו והביאו לנפילת הצעת החוק.

יעל כהן-פארן: אני רק רוצה לסיים באמירה: הסבים והסבתות שלי, כולם היו פליטים.

יעל כהן-פארן: הם ברחו מפולין לרוסיה, והם היו שם פליטים כמה שנים עד שהם יכלו לחזור לפולין ובסוף לעלות לארץ.

יעל כהן-פארן: דווקא אנחנו, העם היהודי, עם כל ההיסטוריה שלנו, מהיותנו גרים בארץ מצרים ועד הפליטות שלנו באירופה בתקופה הכי חשוכה בהיסטוריה, דווקא אנחנו צריכים לזכור את התקופות האלה; לזכור שהיינו במקום הזה; לזכור שהיינו פליטים, ואנחנו צריכים לדאוג גם לגר ולהכי חלשים.

יעל כהן-פארן: זאת מצוות היהדות.

יעל כהן-פארן: חברה נמדדת ביחס שלה לחלשים ביותר שבה.

יעל כהן-פארן: אם אנחנו רוצים חברת מופת, חברה צודקת, חברה מוסרית לאור ערכי היהדות, אנחנו לא יכולים לעמוד כאן ולאפשר מדיניות של כליאה ושל גירוש למבקשי המקלט.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת סאלח סעד – איננו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת.

חמד עמאר: מסכמים.

חמד עמאר: השר אופיר אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה היה דיון עצוב.

אופיר אקוניס: זה היה דיון עצוב, אדוני היושב-ראש, ואבסורדי כפי שלא נשמע בכנסת ישראל שנים ארוכות.

אופיר אקוניס: כמעט שלוש שעות, אדוני היושב-ראש, עמדו כאן בזה אחר זה חברי האופוזיציה והשמיעו את מיטב הטיעונים שלהם בעד מסתנני עבודה בלתי חוקיים, פורעי חוק, שנכנסו תוך כדי הפרת החוק הישראלי, רמסו אותו ברגל גסה ונכנסו ארצה, ונגד, אדוני היושב-ראש, אזרחי ישראל – נגד תושבי דרום תל אביב, נגד תושבי אילת, נגד תושבי פרדס כץ, נגד תושבי אופקים, נגד תושבי שכונות שלמות בירושלים שאינן רחוקות ממשכן הכנסת.

אופיר אקוניס: כך, אדוני היושב-ראש, נראית האופוזיציה בישראל ב-2017.

אופיר אקוניס: אלה המכנים את עצמם, ובפי עצמם הם שומרי הדמוקרטיה ושלטון החוק – –

מוסי רז: – – – בעד החוק.

אופיר אקוניס: – – התייצבו כאן, אדוני היושב-ראש, לימינם של עשרות אלפי פורעי חוק ונגד האזרחים של המדינה שאותה הם היו אמורים לייצג – –

מוסי רז: – – –

אופיר אקוניס: – – נגד אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: אבסורד כזה, אדוני היושב-ראש, אינני זוכר במליאת הכנסת מאז, פחות או יותר, הדיון סביב המרמרה באמצע 2010, כאשר התייצבו חברי כנסת מהסיעה הערבית – אז הם היו מפוצלים – ותמכו במשט הזה.

אופיר אקוניס: להבדיל אלפי הבדלות, כן?

אופיר אקוניס: הנושא הוא נושא אחר, אבל העיקרון הוא אותו עיקרון.

אופיר אקוניס: העיקרון הזה – אני אגיד לך בדיוק מהו העיקרון.

אופיר אקוניס: העיקרון הזה, חבר הכנסת רז – ואני הקשבתי גם כשר תורן אבל גם כמאזין לכל אחת ואחד מן הדוברים בפראזות, בסיסמאות נבובות, במילים בעברית שהקשר בינן – הקשר בין הדיון – –

יעל כהן-פארן: – – –

אופיר אקוניס: – – לבין הטיעונים שהושמעו הוא אפסי, הוא קלוש.

אופיר אקוניס: לא הייתי אומר "טיעונים נקלים", כי בכל זאת אלה הטיעונים שלכם.

אופיר אקוניס: ואם זאת רמת הטיעון, אז אבוי לנו ואבוי לאנשים, כולל מצביעי המחנה הציוני ומרצ, שהצביעו בשכונות דרום תל אביב – והיו כאלה, לשמחתי לא רבים, אבל היו כאלה שהצביעו עבורכם – –

מוסי רז: רבים מאוד.

מוסי רז: רבים מאוד.

אופיר אקוניס: – – גם עבור מרצ.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה שאתם התייצבתם לימינם של האנשים האלה תוך כדי מכבסת המילים הבולשביקית שלכם – –

קסניה סבטלובה: אתם, את הבושה שלכם איבדתם.

אופיר אקוניס: – – המכבסה הבולשביקית שלכם – –

נחמן שי: "בולשביקים".

נחמן שי: מזמן לא שמענו את הביטוי הזה, "בולשביקים".

אופיר אקוניס: – – כאשר אנחנו כולנו יודעים את האמת: כוח עבודה זר, כוח עבודה בלתי חוקי, שצעד לו מאריתריאה ומדארפור דרך מצרים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, מעניין, ממש פליאה איך אותם אנשים – גברים חסונים, גדולים, יכולים לעבוד – במצרים, אדוני היושב-ראש, הם לא פנו לנציבות האו"ם לפליטים.

אופיר אקוניס: לא פנו, לא ביקשו פליטוּת במצרים, חבר הכנסת פריג'.

אופיר אקוניס: הם לא ביקשו במצרים פליטות.

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: הם רק הגיעו לארץ האיומה הזאת – לפרוטוקול: בציניות, כן, בלשון סגי נהור; למדינה הנוראה הזאת עם הכלכלה הכושלת – סגי נהור, לפרוטוקול – למקום הבלתי-אפשרי הזה, שאזרחי ישראל אינם יכולים לחיות בו, על פי השיטה שלכם, ובאו לכאן ככוח עבודה.

אופיר אקוניס: ברור כשמש שזה מה שהם עשו.

אופיר אקוניס: כולנו – מאז ממשלתו – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: סלחו לי, אתם דיברתם פה שלוש שעות.

עיסאווי פריג': – – – בשביל ביבי – – –

אופיר אקוניס: מאז ממשלתו של אריאל שרון, זכרו לברכה, אדוני היושב-ראש, דרך ממשלתו של מר אולמרט והגברת לבני – –

מיקי רוזנטל: ביבי עוד מעט יגרש אותך.

אופיר אקוניס: – – וגם בשנה הראשונה לכהונת הממשלה שלנו, הם זרמו באין מפריע, בניגוד מוחלט לחוק.

אופיר אקוניס: כל אחד ואחת מכם מהבניין הזה אשר נכנס לארצות הברית של אמריקה, בין שהוא שר או חבר כנסת, וודאי אם הוא אזרח שבא בלי ויזת עבודה, עובר ב-immigration.

אופיר אקוניס: ואם הוא איננו מקבל את האישור של אותו פקיד קשוח, אדוני היושב-ראש, בכניסה בשערי ארצות הברית של אמריקה, ערש הדמוקרטיה המודרנית, הוא מסולק בו ברגע, חבר הכנסת פריג', ושלל התיאורים העלובים שבהם תיארת את מפלגתי המפוארת.

מוסי רז: – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, מוסי רז, שמענו אותך.

אופיר אקוניס: 20 דקות שמענו אותך.

מוסי רז: מה זה הקרקס הזה?

אופיר אקוניס: מספיק, די והותר שמענו אותך.

אופיר אקוניס: מבקשים אישור להיכנס – מה שלא עשו מסתנני העבודה הבלתי-חוקיים שפלשו לישראל וכבשו בה שכונות שלמות, ובהן שכונות, אדוני היושב-ראש, שבספסלים האלה מייצגים אותן חלק קטן ומזערי מן האנשים שיושבים כאן.

אופיר אקוניס: במקום לייצג את תושבי דרום תל אביב ואת תושבי שכונות אחרות בישראל, במשך שלוש שעות ייצגו דוברות ודוברי האופוזיציה את האינטרס הזר ופורע החוק שנמצא בדמותם של 50,000 או 60,000 או 40,000 משפחות שהופכות עכשיו את ילדיהן למקלט אנושי כדי שלא יגרשו אותן.

אופיר אקוניס: זאת האמת.

אופיר אקוניס: אנחנו רואים את העגלות בנווה שאנן.

אופיר אקוניס: אני רואה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גרמן דיברה על דרום תל אביב.

אופיר אקוניס: יש לי שאלה אליה, אם תואיל בטובה להיכנס לאולם: מתי בפעם האחרונה ביקרה בדרום תל אביב הגברת גרמן?

אופיר אקוניס: מתי בפעם האחרונה הגברת גרמן צעדה בשכונת התקווה?

אופיר אקוניס: מתי עשתה קניות בשוק של שכונת התקווה?

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: מתי ירדה מרכב השרד שלה בשכונת שפירא?

אופיר אקוניס: מתי הגיעה לאזור התחנה המרכזית הישנה – החדשה והישנה, אדוני היושב-ראש – שנמצאות תחת כיבוש אפריקני בליבה של תל אביב – –

עיסאווי פריג': זה עוד לא בחירות.

אופיר אקוניס: – – חמש דקות, חבר הכנסת רז, מן המקום שבו הפגינו במוצאי שבת המפגינים, שרובם הגדול – לא הייתי אומר "המוחלט", כי לא בדקתי – מזוהים עם מפלגת העבודה, עם מרצ ועם הרשימה המשותפת?

אופיר אקוניס: מתי, חברת הכנסת גרמן, מתי היית בפעם האחרונה בדרום תל אביב?

אופיר אקוניס: מתי היית שם?

אופיר אקוניס: מתי היית בפעם האחרונה בדרום תל אביב?

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: ובשם איזה אנשים ואיזה תושבים דיברת?

קריאות: – – –

יעל גרמן: חמש פעמים – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת גרמן, את יכולה לשבת.

אופיר אקוניס: אם היית שם – – –

חמד עמאר: את יכולה לשבת במקום שלך.

חמד עמאר: אסור לעמוד.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.

איילת נחמיאס ורבין: מתי אתה היית שם?

איילת נחמיאס ורבין: מתי אתה היית?

אופיר אקוניס: אבל אני הייתי שם בשבוע שעבר.

אופיר אקוניס: תבואי איתי.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, השר אקוניס, אתה יושב בממשלה, ואתם לא עשיתם שום דבר בשביל תושבי דרום תל אביב.

איילת נחמיאס ורבין: אני גרה מטר משם, לא אתה.

אופיר אקוניס: תבואי איתי, חברת הכנסת גרמן, לדרום תל אביב, ותראי באיזה תנאים – –

איילת נחמיאס ורבין: אני גרה מטר משם.

איילת נחמיאס ורבין: איפה אתה גר?

איילת נחמיאס ורבין: בצפון תל אביב.

חמד עמאר: נא לשבת, חברת הכנסת ורבין.

אופיר אקוניס: – – באיזה תנאים חיים תושבי שכונת התקווה, תושבי שכונת שפירא, תושבי נווה שאנן – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל – – –

אופיר אקוניס: – – ממעט הישראלים שנשארו שם, ממעט הישראלים שנשארו שם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: אבל אתם מדברים – בשם מי?

אופיר אקוניס: איזה אזרחים אפריקנים שלחו אתכם לייצג אותם בכנסת?

אופיר אקוניס: תגידו לי עכשיו.

אופיר אקוניס: שלחו את מוסי רז?

אופיר אקוניס: את עיסאווי פריג'?

אופיר אקוניס: בודדי המצביעים שהצביעו למרצ בשכונות דרום תל אביב.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: איזה אזרחים – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: – – –

אופיר אקוניס: איזה מסתננים אפריקנים שלחו אותך ואיזה מסתננים אפריקנים שלחו את חברי המחנה הציוני?

אופיר אקוניס: איזה?

אופיר אקוניס: תסבירו.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אין לכם הסבר.

אופיר אקוניס: אין לכם הסבר.

קסניה סבטלובה: – – – אז מה אתה בכלל – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, האופוזיציה דיברה שלוש שעות – עכשיו אשיב להם כגמולם בתשובה מפורטת, מנומקת ויסודית, שאתם לא מסוגלים להתמודד עם רמת הטיעון שלה.

עיסאווי פריג': דבר על החוק – – – דבר על החוק.

אופיר אקוניס: לא מסוגלים להתמודד עם רמת הטיעון – –

עיסאווי פריג': עוד לא טענת טיעון אחד – – –

אופיר אקוניס: – – אז חבר הכנסת פריג' יורד לפסים אישיים וקורא בשמות לחברי הליכוד, מאפשר לעצמו את החוצפה לקרוא בשמות גנאי לחברי ליכוד.

אופיר אקוניס: אנחנו לא שאלנו אותך.

אופיר אקוניס: ואם אני אחרוז את שם המפלגה שלך, מרצ, במילה מהשפה העברית – אבל בגלל הכבוד – – –

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: לא, אני לא אעשה את זה, בגלל הכבוד למליאת הכנסת ובגלל הכבוד לשפה העברית ובגלל הכבוד לחברי הכנסת שנמצאים כאן.

אופיר אקוניס: אתה השתמשת בחריזה בשפה העברית על שם המפלגה שלי ועליי באופן אישי, אבל מכיוון שרמת הטיעון שלך כל כך עלובה, כל כך ילדותית – ילדים בכיתה ג' וד' שאני רואה בבתי ספר כל שבוע ברחבי הארץ מעלים טיעונים יותר כבדי משקל מהטיעונים האוויליים שאתה העלית פה ומשמות הגנאי.

אופיר אקוניס: לאיזה רמה מרצ מדרדרת את השיח הפוליטי; לאיזו רמה.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני היושב-ראש, זהו לא היה השיא של הערב הזה.

אופיר אקוניס: זה לא היה השיא של הערב הזה.

אופיר אקוניס: אחד מן השיאים של הערב הזה היה דבריה של חברת הכנסת זנדברג – ואחרים, אני מוכרח להגיד – אבל הגדילה לעשות חברת הכנסת זנדברג, אשר אמרה את האיוולת, הגסות, האלימות וההסתה.

אופיר אקוניס: וכך היא אומרת, ציטוט – שימו לב, אדוני יושב-ראש הכנסת, בכנסת ישראל, חברת כנסת – ציטוט: אתם שולחים אנשים אל מותם, בדיוק כמו שלא רציתם שיעשו לעם שלנו לפני עשרות שנים.

אופיר אקוניס: והיא ממשיכה: מההיסטוריה שלנו, כן, כן.

אופיר אקוניס: איזו חרפה, לאיזה שפל הגיעה הכנסת הזאת, לאיזה שפל הגיעה האופוזיציה, שמשתמשת – –

אלי אלאלוף: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלאלוף, אתה לא היית בדיון, תרשה לי.

אופיר אקוניס: – – משתמשת בהשוואה של מצבם של פורעי חוק מאפריקה למצבם של 6 מיליון יהודים שנרצחו במלחמת העולם השנייה ולמעמדם כפליטים במלחמת העולם השנייה.

אופיר אקוניס: וזה היה רק חלק, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מציע בהזדמנות הראשונה לחברי האופוזיציה – בעיקר לחברת הכנסת זנדברג, וגם לאחרים – להתבייש.

אופיר אקוניס: להתבייש בדברים שהם אמרו.

אופיר אקוניס: לפשפש היטב בפרוטוקול, לקרוא מה שהם אמרו, כיצד הם השוו את הטיפול של ממשלה לגיטימית בישראל במידה רבה מאוד לשלטון של הרייך השלישי בגרמניה ובאירופה.

יאיר לפיד: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת לפיד, תודה, אל תעיר לי, אתה לא היית בדיון.

אופיר אקוניס: תן לי להשיב לחברי האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אגב, לשמחתי למיטב זיכרוני חבריך לא השתמשו בביטויים האלה, אבל חברי הכנסת ממרצ, וגם מן הרשימה הערבית המשותפת, וגם חברת הכנסת מיכאלי ואחרים הזכירו את התקופה האפלה הזאת.

אופיר אקוניס: תתביישו לכם.

אופיר אקוניס: קחו לילה שלם, קחו לילה שלם של בושה, שהיום הזה ייזכר.

אופיר אקוניס: אתם יכולים, חבר הכנסת פרי, לתקוף את הממשלה במסגרת הדיון הפרלמנטרי האופוזיציוני כמה שאתם רוצים.

אופיר אקוניס: זה בסדר.

אופיר אקוניס: אני מעולם לא שללתי את זכות ההפגנה ומעולם לא שללתי את זכות הדיבור.

אופיר אקוניס: להשוות השוואות כאלה?

איילת נחמיאס ורבין: אוי, תודה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, כי יש לך מלא – – –

אופיר אקוניס: וכמובן, אדוני היושב-ראש, מכבסת המילים הידועה: מבקשי מקלט.

אופיר אקוניס: הם לא מבקשי מקלט, הם מסתננים, תבינו, מסתנני עבודה בלתי חוקיים.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: הוועדה – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין – אני אגזול, אדוני יושב-ראש הקואליציה, עוד שתי דקות, כי כאן היה דיון חמור ביותר.

אופיר אקוניס: השר ארדן, לא היית ער לו, אבל אני נאלצתי לספוג את זה כשר תורן.

אופיר אקוניס: שלוש וחצי שעות.

אופיר אקוניס: ואומרת חברת הכנסת רוזין: אתם לא מצליחים להתמודד, בואו – – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: כן, אמרת.

אופיר אקוניס: עכשיו, כדי שהציבור שרואה אותנו בבית ידע איך ממשלות שלנו לא הצליחו להתמודד.

אופיר אקוניס: העמותות שלכם – – –

מיכל רוזין: אהה.

אופיר אקוניס: אהה.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: העמותות שלכם, הממומנות על ידי קרנות של מדינות אירופיות – על כל חוק, כולל חוקים, חבר הכנסת לפיד, שחוקקו כשאתה היית שר בממשלה, מייד פנו לבג"ץ ופסלו.

אופיר אקוניס: ועל ידי מי הן ממומנות, העמותות הללו, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: על ידי קרנות של מדינות אירופיות שמממנות את הבג"ץ ומממנות את הפנייה.

אופיר אקוניס: ולסיום, ובזה אני מסיים – סליחה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת קיש – כל הבית הזה, כל הבית הזה – אדוני ראש הממשלה, ראש הממשלה והשר שטייניץ – חייב תודה גדולה לממשלת נתניהו השנייה, אשר באומץ החליטה בתחילת כהונתה, וגם תקצבה – –

יחיאל חיליק בר: איזה אומץ?

יחיאל חיליק בר: ממשלה פחדנית.

יחיאל חיליק בר: איזה אומץ?

אופיר אקוניס: – – וגם, באומץ גדול, מול כל הפופוליזם שלכם, החליטה לממן ולבצע ולתקצב ולהביא לידי סיום את אחד הפלאים הגדולים שהתרחשו בישראל בעשר השנים האחרונות – –

יחיאל חיליק בר: הפלא היחיד הוא שאתם בשלטון.

יחיאל חיליק בר: זה הפלא היחיד.

אופיר אקוניס: – – וזוהי הגדר, גדר הגבול בין ישראל לבין מצרים, שבלמה את כניסתם של פורעי החוק, שהערב הזה אתם הגנתם עליהם ובגדתם בשליחות שלכם.

יחיאל חיליק בר: הגדר התחילה בתקופת עמיר פרץ.

יחיאל חיליק בר: למה אתה לא אומר את האמת?

אופיר אקוניס: בגדתם בשליחות שלכם.

אופיר אקוניס: בגדתם בשליחות שלכם כנציגי אזרחי ישראל שומרי החוק בבית הזה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד – –

יחיאל חיליק בר: אופיר, תהיה הוגן – הגדר התחילה בתקופת עמיר פרץ.

אופיר אקוניס: – – ואני מעמיד עכשיו למבחן – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

אופיר אקוניס: סליחה, אדוני, עוד דבר אחד: אני מעמיד למבחן עכשיו, אדוני, את מנהיגותו של יו"ר מפלגת העבודה, שהודיע שהמחנה הציוני – אדוני ראש הממשלה, בוא נבדוק כיצד מצביעים חברי המחנה הציוני.

אופיר אקוניס: ראש המפלגה שלכם קרא לכם להצביע בעד החוק, וכל מי שעלה לדבר, אדוני היושב-ראש, הודיע שהוא יצביע נגד.

אופיר אקוניס: זהו המבחן הגדול של יושב-ראש המפלגה שלכם, שאל דבריו בנושאים אחרים אני אתייחס בהמשך הערב הזה.

יחיאל חיליק בר: – – – חצוף.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם להשיב למסתייגים.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נעבור להצבעה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה דווקא – מוסי, אני רוצה לענות לך.

דוד אמסלם: תראה, לא מזמן עשינו איזשהו דיון, גם על הנושא של, כפי שאמרתי לך, איחוד המשפחות; מסתבר שיש כמעט 27 מפגעים בדור השני.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג כל הזמן התעניינה למה אנחנו לא שומרים על הזכויות שלהם, לכאורה.

דוד אמסלם: תפיסת העולם שלי – אני נבחרתי כדי להגן על אזרחי מדינת ישראל, לא על המסתננים.

דוד אמסלם: אני הייתי בדרום תל אביב, ראיתי אישה בשם סופיה והיא אמרה לי: אני עליתי מהודו בשנת 1950, ואני פליטה במדינתי.

דוד אמסלם: זה לא במושגים שלי.

דוד אמסלם: אז לכן, אני מצפה מכם: תפסיקו עם הצביעות, תפסיקו עם ההתחסדות.

דוד אמסלם: אנחנו, אזרחי מדינת ישראל, קודם כול דואגים לאזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: מדובר במהגרי עבודה.

דוד אמסלם: עכשיו, אני אגיד לך עוד משהו: הרי כל הטיעון של הפליט הוא שלכאורה הוא נמצא באיזושהי סכנת חיים; אם יחזור למקום מגוריו, אולי יפגעו בו.

דוד אמסלם: ראש הממשלה כאן מצא פתרון ששקד עליו הרבה זמן – מצא מדינה שלישית שאין בעיה להחזיר אותם לשם.

דוד אמסלם: אז מה מפריע לך בבטן?

דוד אמסלם: למה זה מפריע לך?

דוד אמסלם: לא הבנתי מה אתה רוצה.

מיכל רוזין: איזה מדינה?

מוסי רז: איזה מדינה?

דוד אמסלם: מה זה מעניין אותך איזה מדינה כרגע?

דוד אמסלם: יש הסכם בין המדינות שמסדיר את העניין.

דוד אמסלם: למה תמיד אתם דואגים לכולם חוץ מליהודים פה?

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה אומר?

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה אומר?

מוסי רז: איזה מדינה?

מוסי רז: אין מדינה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו עוד לילה ארוך, אני מבקש שנשמור על הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: יש מישהו שמרכז את ההסתייגויות מולי?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, אתה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות שיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע קודם כול על שם החוק, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד שם החוק – 71 נגד – 35 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 71 בעד, 35 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי שם החוק אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגויות לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות של חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי ויוסף עטאונה – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 74 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 37 בעד ההסתייגויות, 74 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות לפני סעיף 1 לא אושרו.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לפני סעיף 1 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 – להצביע, חבר הכנסת חנין?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, של קבוצת הרשימה המשותפת, של חברת הכנסת יעל גרמן ושל חברי הכנסת תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ומוסי רז – להלן: קבוצת סיעת מרצ – לסעיף 1, הסתייגות מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 45 נגד – 66 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 45, נגד – 66, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין להצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את ההסתייגות לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיפים 2–4 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיפים 1, 2, 3 ו-4 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 2–4, כולל, בנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–4, כהצעת הוועדה – 72 נגד – 40 נמנעים – אין סעיפים 1–4, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 72 בעד, 40 התנגדו, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1–4 אושרו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5 – הסתייגות מס' 3, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 3, של הרשימה המשותפת, יעל גרמן וקבוצת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 71 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 39, 71 מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו לחלופין א' וב', אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע לחלופין, אומר לי חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיף 6 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיפים 5 ו-6 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה – 71 נגד – 40 נמנעים – אין סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד הסעיפים 5 ו-6 בקריאה שנייה – 71, נגד – 40, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 5 ו-6 אושרו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 7, קבוצת מרצ – הסתייגות מס' 4, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, לסעיף 7, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 43 נגד – 69 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 43 בעד, 69 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, לסעיף 7, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 44 נגד – 66 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 44, נגדה – 66, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 8 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, נצביע על סעיפים 7 ו-8 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד סעיפים 7 ו-8?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 7–8, כהצעת הוועדה – 72 נגד – 41 נמנעים – אין סעיפים 7–8, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הסבר מצוין, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: 72 בעד, 41 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 7 ו-8 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כל ההסתייגויות הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: החוק עבר כולו, על כל סעיפיו, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, קריאה שלישית כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 71 נגד – 41 נמנעים – אין חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 71, נגד – 41, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/737); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר הכנסת), התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת, בהתאם לסעיפים 4 ו-45 ו-46 לחוק-יסוד: הכנסת, לחוק המפלגות נדרש רוב של 61 חברי כנסת בכל שלוש הקריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דוד אמסלם להציג לנו את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני – לקריאה ראשונה, כאמור.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הגשתי את הצעת החוק בנושא של מימון של הפריימריז.

דוד אמסלם: היום המצב הוא שבמפלגות שיש בהן פריימריז – רוב המפלגות שיושבות כרגע בבית אין להן את זה, אז אולי הם לא יודעים על מה מדובר, אז אני אסביר לכם קצת.

דוד אמסלם: בפריימריז הכוונה היא בחירות מקדימות בתוך המפלגות.

דוד אמסלם: לא ראש המפלגה מחליט על הרשימה, אלא הציבור הכללי שחבר במפלגה הוא שמצביע ובוחר את הרשימה.

דוד אמסלם: בסופו של עניין, על כל הנושא הזה יש כיום הוצאות לא מעטות.

דוד אמסלם: איך בעצם המועמדים מגייסים?

דוד אמסלם: על פי החוק כיום, כל מועמד יכול לגייס תרומות, כמובן באמצעות תורמים, לפנות לתורמים.

דוד אמסלם: הוא יכול לקבל עד סכום בסדר גודל של 11,000 שקלים מכל תורם.

דוד אמסלם: זה כמובן גם פונקציה של גודל המפלגה.

דוד אמסלם: לא אלאה אתכם, אבל בליכוד, היות שיש לנו כמעט 150,000 מתפקדים, אז המשמעות היא שאפשר לגייס עד כ-450,000 שקל.

דוד אמסלם: המשמעות היא שכמעט 45,000 איש נותנים צ'קים לחבר כנסת, שיכול להיות גם שר לאחר מכן, כדי שיעשה את הפריימריז, יתמודד בפריימריז.

דוד אמסלם: בז'רגון שלי זה נקרא שוחד על פי החוק.

דוד אמסלם: אני לא מכיר משהו אחר.

דוד אמסלם: אף פעם אף אחד לא דפק לי בדלת ונתן לי 100 שקלים סתם.

דוד אמסלם: לכן, אני רואה את זה כדבר חמור מאוד.

דוד אמסלם: אין לי מושג איך זה התפתח עד היום, כשיש שלטונות חוק במדינת ישראל, רבותיי.

דוד אמסלם: אין לי מושג, בגלל שמבחינתי זה דבר לא הגיוני.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שפה בכנסת יש חברי כנסת שקיבלו כסף ממישהו, גם אם החוק מאפשר את זה.

דוד אמסלם: כמובן שאותם אנשים לרוב, לדעתי, לא תורמים בגלל צבע העיניים, אלא יכול להיות שזה בבחינת שלח לחמך, ובסופו של דבר לכו תדעו כמה חוקים עברו כאן בכנסת ומה המשמעויות של החוקים האלה לעם ישראל.

דוד אמסלם: אנחנו גם לא יודעים מי ביקש ואיזו עזרה הוא קיבל.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שהדבר הזה חמור, וצריך לנתק את ההון מהשלטון.

דוד אמסלם: צריך לנתק בכלל את חבר הכנסת ממושג הכסף.

דוד אמסלם: חבר הכנסת בשום תחנה לא אמור לפגוש תורמים ושקלים.

דוד אמסלם: לכן, אני הגשתי את הצעת החוק הזאת, שבאה בעצם לעשות את ההפרדה.

דוד אמסלם: היא באה לומר שבמדינת ישראל הדמוקרטיה עולה כסף.

דוד אמסלם: בכלל, כל מפלגה פה מקבלת על כל חבר כנסת – אולי הציבור לא יודע – 80,000 שקל לחודש.

דוד אמסלם: חלק מהמפלגות, יש להן מנגנונים, ובזה הן מתפעלות אותם.

דוד אמסלם: חלק מהמפלגות אין להן כלום.

דוד אמסלם: הם רק אוספים את הכסף ולקראת הבחירות הם משתמשים בו; זה – חוץ מהמימון של הבחירות.

דוד אמסלם: יום הבחירות, ככלל, עולה למדינת ישראל כמה מיליארדי שקלים, 3-2 מיליארד שקל בוודאי.

דוד אמסלם: אז לכן אני חושב שהסיפור הזה של הפריימריז הוא חמור.

דוד אמסלם: צריך לנתק אותו, וכמה שיותר מהר זה יותר טוב, כך ייטב לנו.

דוד אמסלם: אנחנו הורדנו גם את תקרת ההוצאה כמעט בשליש.

דוד אמסלם: הצעת החוק באה ואומרת שזה יבוא בעצם מקופת המדינה, ועשינו כאן כל מיני הסדרים שבאים להבטיח שחבר הכנסת מקבל את המימון.

דוד אמסלם: אם הוא נבחר מחדש אז הוא מקבל חזרה את המימון, על מנת להתנתק מהתורמים.

דוד אמסלם: גם מי שלא נכנס בסופו של עניין מקבל, רק חלק מהמימון, רק בהנחת עבודה שהוא הביא איזושהי תוצאה סבירה.

דוד אמסלם: זה בדיוק כמו שקורה גם כיום בכנסת בבחירות: מי שלא עובר את אחוז החסימה עדיין מקבל חלק מהמימון כשהוא מתקרב לאחוז החסימה, וכנ"ל בעיריות.

דוד אמסלם: אז אני בעצם מבקש – אני חושב שזה חוק חשוב לחיזוק הדמוקרטיה במדינת ישראל.

דוד אמסלם: חשוב.

דוד אמסלם: לדעתי זה אחד החוקים הכי חשובים במלחמה בשחיתות.

דוד אמסלם: לכן אני באמת מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק – כולל אלה שאין להם פריימריז – בגלל שזה טוב למדינת ישראל.

דוד אמסלם: תאמינו לי, זה טוב למדינת ישראל.

דוד אמסלם: אז תודה רבה, ואני מבקש באמת שתשקלו את העניין, גם אלה שאין להם פריימריז.

דוד אמסלם: יעקב, תחשוב טוב על מה שאמרתי.

יצחק הרצוג: למה אתה נותן כסף – – –

דוד אמסלם: תראה, בוז'י, תקשיב, ברור לך שזה לא עלה ממני.

יצחק הרצוג: זה לא ענייני.

יצחק הרצוג: זה דבר הזוי.

דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר, אני אסביר לך, שאלת שאלה.

דוד אמסלם: ברור לך שזה לא עלה ממני, ואני חושב שזה לא בסדר.

דוד אמסלם: אני מסכים איתך.

דוד אמסלם: אבל כשאני רואה את כל המתווה הכללי – שהוא החשוב – אז כרגע יש לנו פה נקודה בעייתית.

דוד אמסלם: אני גם הפכתי אותה בהצעה, זה לא אוטומטי, אלא מפלגה שתרצה – היא תיזום את הפנייה לקבל, ואז היא תצטרך להסביר לציבור למה היא רוצה את הכסף.

דוד אמסלם: גם אני מסכים איתך, זה לא מוצדק.

דוד אמסלם: לא מוצדק.

דוד אמסלם: אבל בסוף, אתה יודע, לפעמים, כשאתה רואה את הקרון ואתה מבין לאן הוא צריך להגיע, אז גם אם יש לך הפרעות כאלה ואחרות אתה מנסה לבוא איתן לפשרה.

דוד אמסלם: אז אני באמת מבקש מכל החברים להצביע בעבור הצעת החוק הזאת, בגלל שאני באמת חושב שהיא חשובה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

אחמד טיבי: מווג'וד, תפדל.

מוסי רז: חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת אמסלם – אמרתי לו את זה כבר הבוקר – שבזכותו יצאו בשני מוצאי השבת האחרונים עשרות אלפי אנשים לרחוב – שלא עשו את זה כבר שנים, מאז המחאה החברתית ב-2011.

מוסי רז: אין ספק שאתה נכס של האופוזיציה.

מוסי רז: אתה מצליח להוציא את האנשים לרחוב בזעם על המעשים המושחתים האלה, על החקיקה ההזויה הזאת.

מוסי רז: לבוא ועכשיו לממן פריימריז למי שייבחר ולא לממן למי שלא ייבחר וכל הסיבוכים האלה – השחיתות הזאת תעלה למדינת ישראל ביוקר.

מוסי רז: האופוזיציה לא תרוויח מזה שאתה מצליח להוציא מוצאי שבת אחר מוצאי שבת עשרות אלפים – ובמוצאי השבת הקרובה יותר – שיפגינו נגדך ונגד הממשלה המושחתת, מפני שהמדינה רועדת; מפני שמדינה מושחתת לא יכולה להתנהל בצורה כזאת.

מוסי רז: כל יום עוד חקיקה מושחתת, עוד חקיקה גזענית, עוד כסף למקורבים, עוד כסף לזה שנבחר, פחות כסף לזה שלא נבחר.

מוסי רז: מה עם הילדים החולים?

מוסי רז: מה עם מתווה הנכים?

מוסי רז: מה עם העניים?

מוסי רז: מה עם הקיצוץ הרוחבי שהביאו היום לוועדת הכספים?

מוסי רז: מה עם כל הדברים האלה?

מוסי רז: רק לקחת כסף לפריימריז, להשתיק את המשטרה.

מוסי רז: אבל ההשתקה של המשטרה – – –

דוד אמסלם: – – –

מוסי רז: כן, שאלה, אני עונה לך – על חשבון הזמן שלו.

דוד אמסלם: בהגינות, תענה לי ביושר.

דוד אמסלם: אתה חושב שפוליטיקאי יכול לקבל צ'קים מאנשים?

מוסי רז: לא.

מוסי רז: אסור לפוליטיקאי לקבל צ'ק מאנשים.

מוסי רז: הוא יכול לאסוף תרומות בצורה מסודרת.

מוסי רז: לבוא ולהגיד: מי שנבחר יקבל, מי שלא נבחר לא יקבל; מי שיש לו פריימריז יקבל כך, מי שלא יקבל אחרת – השחיתות הזאת פושה בנו.

מוסי רז: זה הדבר שאמרתי גם קודם: הכיבוש משחית.

מוסי רז: הבטחתי לשר אקוניס לקרוא – בגלל שהוא אמר שהוא לא יודע איפה הגדה המערבית, הוא יודע איפה יהודה ושומרון.

מוסי רז: המעשים המושחתים והמטורפים והאלימים שנעשים שם בשעות האלה, כשאנחנו מדברים פה, כנגד אנשים שמנסים לגרש אותם מביתם – לא רק מהגרי עבודה בתל אביב, כן?

מוסי רז: גם אנשים שגרים שם מקדמת דנא.

מוסי רז: באים אליהם בשעות האלה מתנחלים מההתנחלות שהיא בלתי חוקית – כמו שאר ההתנחלויות – משכיות, ומאיימים עליהם שאם הם יצאו למרעה, כמו שעשו ב-50 השנה האחרונות, יאונה להם רע.

מוסי רז: כי השחיתות שמתחילה כאן, היא נמשכת לכל מקום.

מוסי רז: היא נמשכת לכל מקום.

מוסי רז: הסתכלו על מה שקורה שם.

מוסי רז: אני קורא מפה לחברי הכנסת של כולנו – שאני מבין למה יצאו החוצה, כי הם לא יכולים יותר לראות את השחיתות הזאת, הם לא יכולים לראות את הגועל הזה יותר – שהמפגינים שהגיעו במוצאי שבת האחרונה ובמוצאי השבת שלפניה הם גם מצביעים שלהם, לא רק של מרצ, לא רק של המחנ"צ – –

אחמד טיבי: תודה.

מוסי רז: – – לא רק של הרשימה המשותפת, לא רק של יש עתיד: צריך לשים סוף לשחיתות הזאת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קארין אלהרר.

אחמד טיבי: בבקשה, שלוש דקות, קארין.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: שרים ושרות נכבדים, כנסת נכבדה, אומר, בעיקרון – אדוני היושב-ראש, הכנסת מאוד פעילה ב-23:30, בלילה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואב קיש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דיכטר.

אחמד טיבי: חברי הכנסת הרצוג, ציפי לבני, עאידה תומא סלימאן, יהודה גליק, ויש שם גב לא מזוהה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אומר שבעיקרון אני מבינה את הצורך הזה שהמימון לפריימריז יגיע מהמדינה ולא מתרומות, אבל יש שני דברים שאני לא מבינה בחוק הזה.

קארין אלהרר: הדבר האחד: איך זה מעודד כניסה של כוחות חדשים לפוליטיקה?

קארין אלהרר: זה הרי מתמרץ בעיקר את הפוליטיקאים הקיימים להחזיק את עצמם, לתחזק את עצמם בתוך המערכת הזאת.

קארין אלהרר: הדבר השני שאני לא מצליחה להבין זה למה מפלגות שאין להן פריימריז שולחות ידם לכיס הזה.

קארין אלהרר: בסוף מדובר בכסף של אזרחי ואזרחיות ישראל.

קארין אלהרר: למה אזרחים צריכים לממן את מי שבכלל אין לו פריימריז?

קארין אלהרר: אין, אז למה המפלגות הללו כן לוקחות את הכסף הזה?

קארין אלהרר: דבר נוסף, נקבע איזשהו מנגנון שאומר שאם לא תצליח בפריימריז אתה בכל מקרה צריך להחזיר את הכסף.

קארין אלהרר: אז איך יגיעו החדשים הלא-אמידים?

קארין אלהרר: זה עדיין מחזיר אותנו לאותו מקום שאומר שאם אין לך כסף, אתה לא יכול להתמודד בפריימריז.

קארין אלהרר: בכל מקרה יצטרכו לגשת לתרומות ולאנשים שייתנו את הכסף.

קארין אלהרר: אז אני לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: אני רוצה להאמין שהכוונה הייתה כוונה טובה, אבל התוצאה, איך נאמר, די גרועה.

קארין אלהרר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת אלהרר.

אחמד טיבי: עווד אל-כנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תנו לי להתרגל – – –

יחיאל חיליק בר: תתנצל, תתנצל.

עיסאווי פריג': אתם הייתם בסדר, לחצתם על הכפתור הנכון.

עיסאווי פריג': אומנם ישנם כמה שברחו החוצה, אבל זה בסדר.

יחיאל חיליק בר: מודה ועוזב ירוחם.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברים – – –

אחמד טיבי: בלערבי, בלערבי.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אדוני יושב-ראש הישיבה חבר הכנסת אחמד טיבי,) – –

אחמד טיבי: תפדל.

עיסאווי פריג': – – כבוד השר, חברים, היום יש אווירה של נטו בחירות.

עיסאווי פריג': נטו בחירות.

עיסאווי פריג': זה מתחיל בתהליך פינוק.

עיסאווי פריג': כולם מתפנקים היום, כולם מתפנקים, החל ממסיבת העיתונאים של כחלון: פינוק, יאללה, החלטתי לשנות את מדיניות המיסים, לחלק לכם, ביטול מכסים, טלוויזיות, מסכים, תיהנו, הבחירות בדרך.

עיסאווי פריג': והגענו לחוק של היום, שגם לחברי כנסת מכהנים מגיע פינוק.

עיסאווי פריג': קיבלנו פינוק.

עיסאווי פריג': אנחנו, חברי כנסת מכהנים – הוחלט להטיב עימנו.

עיסאווי פריג': הבחירות בדרך, אנחנו צריכים להתכונן.

עיסאווי פריג': חברי הכנסת מהליכוד – יש להם פריימריז בדרך; יש להם פריימריז בדרך, והם צריכים להתכונן לזה.

עיסאווי פריג': אז איך להתכונן לזה?

עיסאווי פריג': אנחנו הרוב, אנחנו המחליטים, אז יש לנו את החוצפה ואת הכוח – נעביר הצעת חוק שנצ'פר את עצמנו.

עיסאווי פריג': הצעת חוק צ'יפור.

עיסאווי פריג': בינתיים הנכים חודשים על גבי חודשים מתחננים ובאים יום-יום למליאה ומבקשים שתשימו עליהם.

עיסאווי פריג': אבל מה זה מעניין אתכם?

עיסאווי פריג': קודם כול אני ואחרי זה נחשוב על הנכים, נחשוב על האחרים.

עיסאווי פריג': זה מה שקורה.

עיסאווי פריג': ואתם עושים את זה בחוצפה, בעזות מצח כזאת, שזה בלתי יתואר, בלתי יתואר.

עיסאווי פריג': אין שבוע, במיוחד במושב האחרון – אתם עסוקים בחוקים פרסונליים, חוקי ביבי וחוקי פריימריז וחוקים כנ"ל.

עיסאווי פריג': זה מה שמעסיק אתכם.

עיסאווי פריג': תראה מה סדר-היום שלכם.

עיסאווי פריג': מה סדר-היום שלכם.

עיסאווי פריג': ואתם לא חושבים פעמיים, לא חושבים פעמיים – באים ומציעים חוק מביש כמו שאתם מביאים.

עיסאווי פריג': אני התחלתי ואמרתי: נטו בחירות, וימים יגידו שזה נטו בחירות.

עיסאווי פריג': אבל "תהליך החקיקה" במירכאות, שהוא ניצול לרעה של הכיסא שאתם יושבים עליו – מהר מאוד האמת תצא לאור, וכל הניסיונות שלכם שאתם מנסים לעשות – הציבור לא יקנה.

עיסאווי פריג': הבושה הזאת תיגמר.

עיסאווי פריג': צריך להצביע נגד הצעת החוק.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: ) חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני מסתכלת על סדר-היום של היום ובכלל על סדר-היום של הכנסת בימים ובשבועות האחרונים.

תמר זנדברג: זה באמת, פשוט לא להאמין במה אנחנו מתעסקים, ויותר מזה – במה אנחנו לא מתעסקים.

תמר זנדברג: הנכים פה, סליחה, כמעט הורגים אחד את השני וממשיכים להתאבד בכבישים.

תמר זנדברג: חברי כנסת כאן באמת יורקים דם על העלאת קצבה שבסוף לא מועלית לגובה שכר המינימום אלא נתקעה איפשהו באמצע במדרגות, מוועדת שמחון ומוועדת זליכה ואני כבר לא יודעת מאיזו ועדה.

תמר זנדברג: דוחות העוני מתחרים ביניהם אם יש 845,000 ילדים עניים או שכבר חצינו את המיליון ילדים עניים.

תמר זנדברג: לזה אין כסף?

תמר זנדברג: ולמה יש לנו כסף – לחלק כספי מדינה לחברי כנסת?

תמר זנדברג: השתגענו?

תמר זנדברג: זה מה שיש לנו להתעסק?

תמר זנדברג: ולא רק זה, לחוק הזה צריך רוב של 61, אז הקואליציה עשתה גיוס והודיעה לחברי הכנסת שאסור להם לנסוע לחו"ל.

תמר זנדברג: עוצר נסיעות.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כדי לעשות איזה משהו לטובת מדינה או בשביל לסדר לעצמם 300,000 שקל לפריימריז?

תמר זנדברג: תגידו, השתגעתם?

תמר זנדברג: סוף-סוף נמצא הדבר שבשבילו שווה לחברי כנסת מהליכוד לא לנסוע לחו"ל.

תמר זנדברג: נמצא הדבר שיקרקע אותם לארץ.

תמר זנדברג: לקנות פה חברי כנסת בשביל חוק המרכולים, בשביל לשמור על הקואליציה ולחלק לעצמם כסף.

תמר זנדברג: ואללה יופי, מזל שיש מדי פעם חוקים עקרוניים בכנסת, שאפשר לבוא להצביע, לעשות ימי מליאה סוערים, לעשות פיליבסטר בשביל רווחה, בשביל ילדים עניים.

תמר זנדברג: לא, מה פתאום?

תמר זנדברג: יש רק דבר אחד שיביא חברי כנסת לפה, וזה הפריימריז.

תמר זנדברג: באמת, זאת באמת בושה וחרפה שאנחנו צריכים חוק אחרי חוק להצביע פה על הדברים האלה.

תמר זנדברג: סדר-יום מביש.

תמר זנדברג: זה בלי לדבר על ההמלצות, שלא בא בסוף היום, אבל חוק אחרי חוק פשוט אנחנו מתעסקים בדברים הלא-נכונים במקום לעשות משהו שמיטיב עם מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אולי באמת כבר כדאי שנפזר את הכנסת הזאת, נלך לבחירות, ושהציבור יבחר מחדש מנהיגות שדואגת לו, ולא לחוקי הפריימריז של עצמנו.

תמר זנדברג: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, דוח העוני התפרסם, אדוני היושב-ראש, רק השבוע, אתמול שמענו על הדוח האלטרנטיבי, ולצערי הגדול בזה אנחנו מתעסקים.

מאיר כהן: אני שואל את חברי הליכוד שנמצאים כאן: מה באמת, המצע שלכם הפך להיות מוכתב על ידי חברי מרכז הליכוד?

מאיר כהן: זכרו שלפני כמה חודשים באתם עם הפטנט החדש: יום הפריימריז צריך להיות יום חופש.

מאיר כהן: היום אתם מדברים על כך שהמדינה צריכה לממן את הפריימריז שלכם.

מאיר כהן: תגידו, נפלתם על הראש?

מאיר כהן: מה, יש תחרות ביניכם מי יקרוץ יותר ויהיה חינני לחברי המרכז?

מאיר כהן: זה מה שמעסיק אתכם היום?

מאיר כהן: אנחנו מספר אחת בעוני ברשימת ה-OECD.

מאיר כהן: כנסת ישראל הייתה צריכה להישאר עד לפנות בוקר ולהכות על חטא על זה שאנחנו במקום מספר אחת, מובילים את רשימת העוני.

מאיר כהן: במקום זה אנחנו אומרים לאזרחים שלנו היום: קדימה, תשלמו את הצ'ק.

מאיר כהן: אתם גם תממנו את הפריימריז.

מאיר כהן: מה כל כך הפריע, חבר הכנסת אמסלם?

מאיר כהן: עד היום יכלו לקבל תרומות מבוקרות על ידי מבקר המדינה.

מאיר כהן: יש סכום מסוים שלא עוברים אותו.

מאיר כהן: כך נוהגים בכל מדינה.

מאיר כהן: אז אתם, חברי מרכז הליכוד, צריכים להמציא פטנט חדש?

מאיר כהן: מה, על מי אתם עובדים?

מאיר כהן: אני פוגש את האנשים בשטח.

מאיר כהן: כל חבר מרכז יודע שאתם הולכים לעזור לו.

מאיר כהן: אומרים לי חברי המרכז, לא מתביישים: סידרו לנו יום חופש, ועכשיו גם מסדרים לנו כסף.

מאיר כהן: בשביל מה אתם צריכים את זה?

מאיר כהן: מי צריך את זה?

דוד אמסלם: – – –

מאיר כהן: אני יודע.

מאיר כהן: כל אחד שיתמודד מקבל תרומות, מותר לו כמה, הוא מדווח נכון – –

דוד אמסלם: אתה חושב שזה בסדר?

מאיר כהן: – – ואם אתה מדווח נכון – – –

דוד אמסלם: מאיר, שאלתי אם זה בסדר.

מאיר כהן: בסדר גמור.

מאיר כהן: אם אתה ישר ואם אתה מסתכל בעיניים לכל אחד אין שום בעיה.

דוד אמסלם: לא הבנתי – – – כסף, כסף.

מאיר כהן: אני שואל אותך שאלה: למה – – –

דוד אמסלם: זה שוחד.

דוד אמסלם: זה מה – – – זה שוחד.

מאיר כהן: דודי, אני שמעתי אותך – תשמע אותי.

מאיר כהן: הרי ממילא יש כמה סעיפים לחוק שמייד צריך להוריד אותם.

מאיר כהן: 1.

מאיר כהן: מפלגה שאין בה פריימריז – שלא תיקח כסף; 2.

מאיר כהן: אם מישהו לוקח ומפסיד, הוא צריך להחזיר.

מאיר כהן: הוא ילך לקחת תרומות, תאמין לי.

מאיר כהן: כשהוא יצטרך להחזיר, הוא ילך לקחת תרומות.

מאיר כהן: לכן, ממה נפשנו?

קריאה: לא הבנתי.

מאיר כהן: ממה נפשנו?

מאיר כהן: עד עכשיו יכולת לקבל תרומה מבוקרת.

מאיר כהן: מבקר המדינה בדק את זה, ואם זה לא בסדר – חטפת, נו, נו, נו.

מאיר כהן: ואם אתה ישר עם עצמך – – –

דוד אמסלם: בדק את מה?

דוד אמסלם: בדק את מה?

מאיר כהן: לא כל מי שתורם.

מאיר כהן: באמת.

אחמד טיבי: תודה.

מאיר כהן: אז מה שאתם עושים – ואני מסכם את הדברים שלי, דודי – ואין לי ספק בזה, ואתה יודע: אתם קורצים לחברי המרכז: סידרנו לכם יום חופש – – –

דוד אמסלם: מה זה קשור לחברי מרכז?

דוד אמסלם: מה זה קשור לחברי מרכז?

דוד אמסלם: מה זה קשור לחברי מרכז?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עמר בר-לב.

אחמד טיבי: את לא עמר בר-לב.

מירב בן ארי: אני אחריו.

אחמד טיבי: טוב.

אחמד טיבי: מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: השרים, כנסת נכבדה, אני מגיעה ממפלגה שאין בה פריימריז, ולמרות הכול אני חייבת לומר שהחוק הזה הוא חוק חשוב.

מירב בן ארי: אני חושבת שאם לא היו טהרנות וצדקנות, כמו שיש הרבה, דווקא כן הייתם מצביעים בעד.

מירב בן ארי: נכון, יש מקום לשנות את החוק, ואני חושבת שאפשר להוסיף סעיפים – בעיקר, אדוני יושב-ראש הוועדה, לחברי כנסת חדשים.

מירב בן ארי: כי אתה יודע מה?

מירב בן ארי: אני יודעת – – –

קארין אלהרר: במה את לא – – –

מירב בן ארי: קארין, רגע.

מירב בן ארי: אני חושבת כמוך.

מירב בן ארי: אני חושבת שאם לי היו פריימריז, כנראה לא הייתי נבחרת, כי א.

מירב בן ארי: אין לי כסף בשביל לממן פריימריז, וב.

מירב בן ארי: – – –

קארין אלהרר: – – –

מירב בן ארי: שנייה.

מירב בן ארי: אבל מה החוק הזה בא ואומר?

מירב בן ארי: הוא בא ואומר: צריך להפסיק להיות תלויים בתרומות.

מירב בן ארי: אני רואה את החברים שלי, אני רואה את שמולי, אני רואה הרבה חברי כנסת – הוא אוהב תמיד שאני מזכיר אותו על הדוכן, נכון?

איציק שמולי: לא בהקשרים כאלה.

מירב בן ארי: לא, גם בהקשרים.

מירב בן ארי: הם הולכים ומקוששים תרומות.

רויטל סויד: רואה את החברים שלי, את שמולי – מה זה אומר עלינו?

קריאות: – – –

מירב בן ארי: אז אני אזכיר את דודי אמסלם.

קריאה: תחשפי את האמת.

מירב בן ארי: הם הולכים ומקוששים תרומות – –

קריאה: תחשפי את האמת.

מירב בן ארי: – – ואחרי זה אתם צריכים להיות חייבים להם.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם: בא לפה ונתנו לכם סידור.

נחמן שי: למה את צריכה לקבל?

מירב בן ארי: אין מה לעשות.

איציק שמולי: תאמיני לי, הורדת לי 200 קולות בפריימריז.

מירב בן ארי: תראה, שמולי, זה לא תמיד יסתדר – כן?

יחיאל חיליק בר: פעם אחת תגידי את האמת.

מירב בן ארי: אין מה לעשות.

מיקי לוי: – – – שלא – – –

נחמן שי: הוא לא עומד פה – – –

מירב בן ארי: תשמעו, אתם צריכים להפסיק את הצדקנות לרגע, לנוח רגע – יש פה אגף צדקני – ולהגיד: זה חוק טוב, זה חוק שיעזור לנו, ולהצביע בעד.

מירב בן ארי: נכון, אפשר להכניס שיפורים, ואני בטוחה שיו"ר הוועדה – – –

דוד אמסלם: – – –

מירב בן ארי: הינה, הוא אפילו אומר שהוא יתייחס לזה.

מירב בן ארי: תשמע, חבר הכנסת חיליק בר, אומר יושב-ראש הוועדה שהוא כבר הכניס, והוא מתכוון להכניס שינויים.

קריאה: שיגיד לנו מה.

מירב בן ארי: הוא יגיד את זה בסוף.

דוד אמסלם: תבוא לוועדה.

אחמד טיבי: לא עכשיו.

אחמד טיבי: יהיה לו מה להגיד בסוף.

אחמד טיבי: בבקשה.

מירב בן ארי: יהיה זמן.

מירב בן ארי: לכן אני מציעה להקשיב, ואני כן אומרת לכם להצביע בעד.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין למה אתם מתנגדים לזה.

מירב בן ארי: באמת שאני לא מצליחה להבין.

עליזה לביא: לא מתאים.

עליזה לביא: לא מתאים.

מירב בן ארי: מילא מפלגות בלי פריימריז.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: רגע, דיברתי, דיברתי.

יחיאל חיליק בר: אבל אני אסביר.

מירב בן ארי: אז תסביר, אתה תסביר, ואני בטוחה שגם יו"ר הוועדה יסביר.

יחיאל חיליק בר: אבל אני אסביר.

נחמן שי: למה אתם צריכים כסף?

נחמן שי: למה את צריכה כסף – – –

מירב בן ארי: אני בטוחה שאתה תסביר, אבל אני מציעה להניח את הצדקנות והטהרנות ולהצביע בעד החוק.

מירב בן ארי: תודה.

מיקי רוזנטל: – – –

מיקי לוי: מירב, מי שלא ייבחר – – –

מירב בן ארי: אני באה אליך – – –

רויטל סויד: לקושש קולות.

רויטל סויד: לקושש קולות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – מיש מווג'וד; דב חנין – מיש מווג'וד; מיכל רוזין, מיכל רוזין – לא; נחמן שי – לא; יעל גרמן – מוותרת; מיכאל מלכיאלי – מיש מווג'וד.

אחמד טיבי: יואב קיש.

מיקי לוי: מירב – – –

מירב בן ארי: – – – לא.

מירב בן ארי: אני הבנתי שאם הוא לא נבחר הוא צריך להחזיר את הכסף.

מיקי לוי: את לא – – –

מירב בן ארי: מה פתאום?

מירב בן ארי: בוא רגע, בוא.

מיקי רוזנטל: לא הבנת כלום.

מיקי רוזנטל: לא קראת את החוק.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, שרים וחברות וחברי כנסת, אני רוצה להגיד את דעתי לגבי החוק.

יואב קיש: אני אתמוך בחוק, אבל אני חייב להודות שיש כמה דברים בחוק שדעתי לא נוחה מהם.

יואב קיש: הדבר הראשון, דבר שכבר עלה פה בדיון, הוא זה שבעצם נותנים גם כספים לסיעות ולמפלגות שאין בהן פריימריז.

יואב קיש: הדבר הזה לא הגיוני.

יואב קיש: זה נראה כאיזשהו הסדר פוליטי עם ריח רע מאוד, ואני אומר לכם שאני הולך להתנגד לזה במהלך החקיקה בוועדה.

יואב קיש: אני ראיתי שיש לעניין הזה שותפים רבים, ואני מניח שההצעה הזאת תוסר, הדבר הזה יתוקן.

יואב קיש: הנושא הזה – גם לא דיברו על זה הרבה – – –

חיים ילין: איך אתה רוצה שנצביע בעד דבר מעוות?

חיים ילין: הרי אתם כקואליציה – – –

יואב קיש: אני מסביר.

יואב קיש: חיים, תשמע עד הסוף.

יואב קיש: אתה עוד לא מקשיב בכלל.

יואב קיש: תן לי רגע להגיד.

חיים ילין: אומרים – – – ואחר כך נשנה.

יואב קיש: אני אומר לך שאני הולך להצביע בעד, ואני הולך להגיד לך איפה אני מתנגד לחוק ואני אתקן בקריאה ראשונה.

חיים ילין: אז אני מצביע נגד עד שתשנה.

יואב קיש: עכשיו, אגיד לך עוד דבר שמפריע.

יואב קיש: בעצם יש פה מורכבות של שני נושאים: אחד – מורידים עכשיו את רף המימון בשביל להקטין את הסכום, ואז, לצערי, מייצרים מצב שיכול לגרום לאנשים לעבור על החוק, בגלל שצריך עוד כסף.

יואב קיש: בעיניי זה מצב לא תקין.

יואב קיש: לא ראוי ולא נכון להוריד את סף המימון לדבר הזה, ולדעתי, צריך להישאר באותם סכומים שהיינו.

יואב קיש: עכשיו, למהות העקרונית של החוק הזה.

יואב קיש: הרי הדבר העקרוני שנאמר פה: האם השיטה שבה – מה, נגמר הזמן או שלא קיבלתי זמן?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: יש לך עוד דקה.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אני רק התחלתי.

יואב קיש: טוב, בסדר.

יואב קיש: אסיים רק בהתייחסות לנושא העקרוני.

יואב קיש: תודה, היושב-ראש.

יואב קיש: הנושא העקרוני הוא כך: האם עדיפה שיטה של תרומות נמוכות, כי בהגדרה תרומות נמוכות – ואני לא חושב שבתרומות נמוכות אנשים נהיים מושחתים, ממש לא – או שיטה שיש בה מימון ממשלתי, מימון מתקציב המדינה, ולמנוע בכלל את הקשר של תורם או איש כזה או אחר עם ח"כ.

יואב קיש: אני רואה לשני הדברים יתרונות ולשני הדברים חסרונות.

יואב קיש: אנחנו ננסה לטייב ככל האפשר את ההצעה הזאת.

יואב קיש: בסופו של דבר, אני מודה שדעתי לא נוחה מהדברים שאמרתי – –

אחמד טיבי: תודה.

יואב קיש: – – ואני מקווה שנתקן אותם במהלך החקיקה.

אחמד טיבי: תודה, יואב.

אחמד טיבי: חיים ילין.

דב חנין: דילגת עליי.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: קראתי לך.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כנראה אין לממשלה מה לעשות.

חיים ילין: דודי, אומנם אתה כתבת את החוק, אבל אני רוצה להגיד כמה דברים.

חיים ילין: 1.

חיים ילין: החוק הזה הוא חוק מושחת.

חיים ילין: אני יכול להגיד בדיוק את אותם דברים לגבי זה שהיום מי שמקבל תרומות גם הוא מושחת.

חיים ילין: מה לעשות?

חיים ילין: איך יש דבר כזה שאפשר – אני אומר לכם את זה עכשיו: רוב ראשי המועצות שנבחרים לא מקבלים תרומות.

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: הם מממנים את זה מהון עצמי, מביאים את המשכורת ואת החסכונות, לוקחים הלוואות בנק והולכים ומתמודדים.

יריב לוין: מה?

יריב לוין: איזו חוצפה זאת?

חיים ילין: מה זה חוצפה?

חיים ילין: זה אמיתי.

חיים ילין: מה?

חיים ילין: אחרי זה יש – – –

יריב לוין: איזו חוצפה זאת?

יריב לוין: מאיפה אני אביא 400,000 שקל?

יריב לוין: מאיפה?

יריב לוין: מה, אני אגנוב?

חיים ילין: מה אתה מדבר?

חיים ילין: יריב, אדוני, אתה שר, אתה יודע?

חיים ילין: קצת כבוד.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: זה מה שהוא מרגיש.

חיים ילין: כבוד השר, אתה מתנהג כמו אחרון – – –

יריב לוין: טיפה, טיפה – אצלכם אין פריימריז ואין כלום, בן אדם אחד ממנה, ואתם באים להגיד לנו איך אנחנו ננהל את הפריימריז.

קריאה: עוד יותר מושחת.

יריב לוין: מה אתה מציע – – – כמוך?

חיים ילין: מה אתם כותבים – – – שגם מי שלא הולך – – –

יריב לוין: – – – בן אדם ימנה הכול.

חיים ילין: יריב, אני לא מכיר אותך ככה.

יריב לוין: תפסיק לקרוא לנו "מושחתים", כי זאת חוצפה.

חיים ילין: אבל זה חוק מושחת.

יריב לוין: למה?

יריב לוין: למה?

חיים ילין: חוק מושחת.

יריב לוין: זה מבטיח את זה שנעבוד בשביל הציבור.

אורן אסף חזן: – – – לשבת בסלון עם אשתך ולקבוע רשימה בלי לחשוב על צורכי הציבור.

אורן אסף חזן: זה מושחת.

אורן אסף חזן: מה שיאיר לפיד אצלו בבית זו שחיתות.

אורן אסף חזן: תתעוררו כבר עם ההצגות שלכם.

אחמד טיבי: תודה.

אורן אסף חזן: די עם המוסר הכפול הזה.

אורן אסף חזן: למה אתה לא עונה?

אורן אסף חזן: כי אתה יודע שאני אומר לך את האמת.

חיים ילין: אתה מנהל פה או שאתה סוגר דיל עכשיו עם ש"ס?

חיים ילין: רק תסביר לי.

קריאה: הוא סוגר דיל עם ש"ס.

אורן אסף חזן: אומרים לך את האמת, אז אתה סותם את הפה.

אורן אסף חזן: אין לך מה להגיד.

אחמד טיבי: ההערה שלך חצופה.

אחמד טיבי: ההערה שלך חצופה – – –

אורן אסף חזן: אין לך גבול.

חיים ילין: קודם כול, השר.

חיים ילין: לא מכובד, השר הזה, שאני מדבר על חוק מושחת – – –

אורן אסף חזן: אין לך גבול.

חיים ילין: הוא חוק מושחת.

אורן אסף חזן: ההתנהלות שלכם מושחתת.

אורן אסף חזן: הפכתם – – –

יריב לוין: תפסיקו עם ההשמצות.

אורן אסף חזן: – – – כל דבר נהיה מושחת – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, נא לאפשר לו, נא לאפשר לדבר.

אורן אסף חזן: בושה וחרפה.

חיים ילין: מה אתה רוצה?

אורן אסף חזן: אתה בכלל יודע מה זה שחיתות?

אורן אסף חזן: חצוף.

יריב לוין: – – – החקירה – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן.

חיים ילין: תראה, חבר כנסת ושר מתנהגים אותו דבר.

חיים ילין: מה אתם רוצים?

אורן אסף חזן: מעצבן אותי.

אורן אסף חזן: כל שנייה: מושחת, מושחת.

חיים ילין: אותו דבר.

אורן אסף חזן: טוב שאתה לא אומר "סמרטוטים" – – –

חיים ילין: אבל זה נכון, מה אתה רוצה?

אורן אסף חזן: – – – היושב-ראש.

קריאה: עובדה – – –

חיים ילין: מה אתם – – –

אחמד טיבי: כולם שמעו אותך.

אחמד טיבי: כולם שמעו אותך, וגם את השר לוין.

אורן אסף חזן: כשאין מה להגיד – חבר כנסת מושחת.

אורן אסף חזן: נאום – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, שמעו אותך.

אחמד טיבי: אתה מוחה על המילה "מושחת".

אחמד טיבי: בבקשה, תמשיך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מבקש לתת לי את השלוש דקות.

אחמד טיבי: אתה תקבל את הזמן שלך, כי הפריעו לך.

חיים ילין: אני לא הספקתי לומר אפילו מילה אחת – כבר התנפלו עליי.

אחמד טיבי: דבר, דבר.

חיים ילין: אני חשבתי שיש פה דמוקרטיה ואפשר להביע דעות.

חיים ילין: לא חשבתי שמתנפלים על דעות.

ירון מזוז: מה הדעות?

חיים ילין: עוד אחד.

חיים ילין: עוד אחד.

חיים ילין: כל אחד פה – – –

נורית קורן: – – –

אחמד טיבי: אתה מתפלמס איתם?

אחמד טיבי: תמשיך לדבר.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין – – –

חיים ילין: חוק שמשלמים שוחד – מנסים לפחות – לכל מי שאין לו פריימריז, זה שוחד, אדוני.

חיים ילין: רוצים שאני אצביע בעד החוק וגם אני אקבל, בלי פריימריז, את הכסף.

חיים ילין: ואתם יודעים שזה לא בסדר.

חיים ילין: ניסיתם לשחד אותנו, אבל אנחנו אנשים ישרים והגונים ולא מוכנים לקבל את השוחד הזה.

נורית קורן: תוותרו על הכסף.

נורית קורן: תוותרו על הכסף.

חיים ילין: בשום פנים ואופן.

חיים ילין: לא יעזור לכם כלום.

חיים ילין: אני אומר לכם, לא יעזור לכם כלום.

חיים ילין: מי שרוצה ללכת לפריימריז כשיטה – בבקשה, שיביא את הכסף.

חיים ילין: למה על חשבון?

חיים ילין: איציק שמולי היקר, איציק שמולי היקר – –

אחמד טיבי: אל תנהל פולמוס.

אחמד טיבי: אל תנהל פולמוס.

חיים ילין: – – אנחנו נלחמים על 160 מיליון שקל להציל חיי אדם, ופה מפזרים 160 מיליון שקל.

חיים ילין: עכשיו תגיד: זה פופוליסט.

חיים ילין: תגיד שזה פופוליסט עכשיו.

יריב לוין: בוא נבטל את מימון מפלגות לגמרי.

יריב לוין: תגידו שאתם מבטלים את מימון מפלגות.

חיים ילין: חברים יקרים, מה קרה?

חיים ילין: מה בניתם?

חיים ילין: בניתם אימפריה שתממן לכם פריימריז?

חיים ילין: וזה בכלל לא דעה, אם אני חושב שפריימריז זה נכון או לא נכון.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אחמד טיבי: נא לסיים, חיים.

חיים ילין: ואני אומר לך עוד משהו: אני חושב שבסוף צריך להגיע לאיזון, ש-50% זה בבחירה של יושב-ראש או ועדה מסדרת ו-50% בפריימריז.

חיים ילין: אני חושב שצריך איזון.

חיים ילין: זאת דעתי.

חיים ילין: אבל משם לממן?

חיים ילין: זאת שחיתות.

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו עוד פעם אחרונה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: משפט מחץ.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תרשה לי משפט אחד.

אחמד טיבי: מספיק, הוספתי לך שתי דקות.

חיים ילין: משפט אחד.

חיים ילין: אני רוצה להגיד מילה פה למרצ, ואני אומר את זה לכל הסיעה: אתם מחנכים אותנו.

חיים ילין: אני לפעמים מרגיש מושפל שאתם, האליטיסטים, באים ומטיפים לי מוסר.

חיים ילין: ואתם אלה שמתקזזים עכשיו עם ש"ס.

חיים ילין: תתביישו לכם.

רויטל סויד: לא נכון, לא נכון.

רויטל סויד: הם מתקזזים עם ש"ס?

אורן אסף חזן: – – – המפלגה שלך – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עליזה לביא, עליזה לביא, שלוש דקות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, החוק הזה – אני מודה ומתוודה שיש בעיה במערכת הקיימת.

עליזה לביא: יש בעיה.

עליזה לביא: חבר הכנסת חזן, תקשיב.

עליזה לביא: אם תקשיב לי, אני מבטיחה לך שתבין איפה הבעיה.

אורן אסף חזן: תאמיני לי, החבר שלך – – –

עליזה לביא: תראה, יש בעיה בפריימריז.

עליזה לביא: שיטת הפריימריז, לפחות בגרסה הנוכחית שלה, היא המקור של כמעט כל הרעות החולות של הפוליטיקה הישראלית.

עליזה לביא: הפרשיות של השחיתות והשימוש הציני שאנחנו פה, לצערי הרב, רואים בתוך הבית הזה בכספי ציבור, בעמותות כאלה ואחרות, פעם בשם הציונות ופעם בשם היהדות ופעם בשם ההתיישבות ופעם בשם מטרות חברתיות כאלה ואחרות – –

דוד אמסלם: את מעדיפה ועדה מסדרת?

דוד אמסלם: עליזה, את מעדיפה ועדה מסדרת?

עליזה לביא: – – כל אלה הם הוכחה חד-משמעית שיש בעיה בשיטה הקיימת.

דוד אמסלם: ועדה מסדרת – – – לדעתי, בואי ניקח את המפלגה הקומוניסטית, שתרכיב את כל ה-120.

עליזה לביא: תודה שיש.

עליזה לביא: אתה רוצה לתקן, אז קודם כול, בוא נסכים שיש בעיה בשיטה הקיימת.

אורן אסף חזן: עליזה, בשיטה שלך – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן.

עליזה לביא: אבל ההתנהלות שהיא מייצרת אצל חלק מחברי הכנסת – ואתה רואה שזה מה שקורה – –

אורן אסף חזן: עליזה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, קריאה ראשונה.

אורן אסף חזן: רק שאלה.

אורן אסף חזן: שאלה.

אחמד טיבי: קריאה ראשונה.

אורן אסף חזן: רק אם אפשר שהיא תשאל את עדי קול מה הבעיה בשיטה.

אחמד טיבי: לא, היא לא מוכנה.

אחמד טיבי: היא לא מוכנה.

אורן אסף חזן: מה עם עדי קול?

אורן אסף חזן: אולי היא תספר על בעיה בשיטה שלכם.

אחמד טיבי: יאללה, תמשיכי.

עליזה לביא: – – גם במהלך הקמפיין של הבחירות וגם כאן, בתקופת הכהונה בכנסת.

עליזה לביא: אבל עכשיו נשאלת השאלה: איך פותרים את הבעיה הזאת?

עליזה לביא: איך אנחנו פותרים אותה?

עליזה לביא: האם ההצעה הזאת, שמונחת, מסייעת?

עליזה לביא: אז לא.

עליזה לביא: היא לא.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתם מקבלים מיליון שקל לחודש.

דוד אמסלם: מיליון שקל לחודש אתם מקבלים – – – למפלגה.

דוד אמסלם: מיליון שקל כל חודש.

דוד אמסלם: כל חודש אתם מקבלים מיליון שקל, סתם.

עליזה לביא: מה שיש לנו כאן זה פוליטיקאים שמחלקים כסף ל-עצ-מם.

עליזה לביא: פוליטיקאים שמחלקים כסף לעצמם.

דוד אמסלם: למעלה ממיליון שקל.

עליזה לביא: פוליטיקאים שמנציחים את המקום שלהם, את הכיסא שלהם פה בכנסת.

דוד אמסלם: מיליון שקל – – –

עליזה לביא: חבר הכנסת אמסלם, זאת אפליה – – –

דוד אמסלם: מיליון שקל.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אמסלם.

עליזה לביא: זה לא פייר, אדוני.

עליזה לביא: אני לא מצליחה לדבר.

דוד אמסלם: אין לכם מפלגה, אין לכם כלום.

דוד אמסלם: יש לכם יושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אני קורא את חבר הכנסת אמסלם קריאה ראשונה.

אחמד טיבי: וגם את חיים ילין.

אחמד טיבי: גם חיים ילין.

אחמד טיבי: חיים, אני קורא אותך קריאה ראשונה.

אחמד טיבי: גם אתה וגם אמסלם.

אחמד טיבי: תפדלי.

עליזה לביא: חבר הכנסת אמסלם, בחוק שאתה מביא יש אפליה בין חברי כנסת מכהנים וחברי כנסת שצברו שם וכוח והשפעה – –

דוד אמסלם: מה את מציעה?

דוד אמסלם: מה את מציעה?

אחמד טיבי: דודי.

עליזה לביא: – – לבין חברי כנסת שהם חדשים, שאין להם הון ואין להם חשיפה ואין להם את הכלים להשתלב במערכת.

עליזה לביא: אז מה אתה יוצר – חוק מקולקל בחוק עוד יותר מקולקל?

עליזה לביא: מה אתה מבקש לעשות כאן?

עליזה לביא: מה אתה מבקש בעצם להביא?

עליזה לביא: היקף המימון הציבורי הקיים שמוקצה לבחירות במדינת ישראל הוא הכי גבוה במדינות ה-OECD.

עליזה לביא: אז מה אתה רוצה, להוסיף עוד כסף ציבורי?

דוד אמסלם: בואי נוריד את זה.

דוד אמסלם: בואי נוריד את זה.

עליזה לביא: עוד כסף ציבורי?

דוד אמסלם: בואי נוריד לכל המפלגות.

דוד אמסלם: בואי נוריד לכל המפלגות.

עליזה לביא: ומה שהכי חמור – שזה שוחד פוליטי.

עליזה לביא: זה שוחד פוליטי וקנייה של אצבעות בכספי ציבור.

עליזה לביא: קנייה של אצבעות בכספי ציבור.

עליזה לביא: ואתה יוצר פה אפליה בין חברי כנסת מכהנים לחברי כנסת לא מכהנים.

עליזה לביא: צריך לתקן את השיטה הקלוקלת הזאת של הפריימריז, אבל לא בחוק המעוות הזה שאתם מביאים לכאן.

עליזה לביא: למה אתם מביאים אותו?

עליזה לביא: לא רק זה – אתם קונים תמיכה של מפלגות בקואליציה שאין להן פריימריז, אבל האתנן הפוליטי זה שאתם נותנים לכל מפלגה כזאת 50,000 שקל לראש.

עליזה לביא: מה זה, עדרי בקר?

אחמד טיבי: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אני הייתי תומכת בחוק הזה גם בלי הכסף – – – שזה חוק חשוב גם למפלגות שאין להן פריימריז.

עליזה לביא: עדיף שאת לא תזדהי עם החוק הזה.

עליזה לביא: לא מתאים לך.

אחמד טיבי: חיליק בר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיליק בר.

מירב בן ארי: אני אומרת לך.

אחמד טיבי: מירב.

אחמד טיבי: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, לפני שאני אדבר אל חברי דוד אמסלם על למה אני מתנגד לחוק הזה, ואגיד גם מה טוב בו, עליזה לביא – בכל הכבוד, לבוא, לעמוד פה ולהטיף לנו על כמה הפריימריז הן שיטה בעייתית ומושחתת והחוק הזה מחלק כסף לעצמם – אתם מפלגה לא דמוקרטית, דיקטטורית, שבן אדם אחד יושב ומחליט מי האנשים.

יחיאל חיליק בר: לפחות שבו בשקט ואל תטיפו לנו מוסר כשזה נוגע לפריימריז, כי את לא התמודדת בפריימריז.

יחיאל חיליק בר: ואל תטיפו לנו מוסר.

עליזה לביא: – – –

יחיאל חיליק בר: וכשאתם אומרים: נותנים שוחד ומחלקים כסף לעצמם, בחוק הזה אתם אחת המפלגות שמקבלות כסף חינם ואין להן בכלל פריימריז.

יחיאל חיליק בר: אז גם המוסר הכפול שלכם, חיים ילין – תרגיעו.

יחיאל חיליק בר: אני, במקומכם בחוק הזה הייתי יוצא החוצה, שותה קפה, אוקיי?

יחיאל חיליק בר: שותה תה ולא מתערב בכלל.

יחיאל חיליק בר: ואת יודעת מה, עליזה?

יחיאל חיליק בר: נראה את יש עתיד, שאם החוק הבעייתי הזה יעבור, יגידו: אנחנו לא מוכנים לקבל כסף.

חיים ילין: בגלל זה מתנגדים לחוק.

מיקי לוי: אנחנו מוותרים על ה-50,000.

מיקי לוי: אנחנו מוותרים על ה-50,000.

יחיאל חיליק בר: בכלל, מוותרים על זה.

יחיאל חיליק בר: כמו שהתנועה – ציפי לבני, באומץ שלה, באה ואמרה שאם החוק הזה יעבור, התנועה לא תסכים לקבל כסף.

יחיאל חיליק בר: לא שמעתי הצעה כזאת מלפיד.

יחיאל חיליק בר: לא שמעתי.

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: יש גבול גם לכמה אתם תטיפו לנו שפריימריז הן שיטה בעייתית ומחלקים כסף לעצמנו.

מיקי לוי: שתוק רגע.

מיקי לוי: יש עתיד מצהירה שהיא לא – – –

יחיאל חיליק בר: תכף תשמע גם מה יש לי להגיד נגד החוק.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את הזמן הזה.

אחמד טיבי: לא, אתה כל הזמן נאמת.

יחיאל חיליק בר: סליחה, אבל לא נותנים לי לדבר.

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: דיברת יפה, אגב.

יחיאל חיליק בר: אז קודם כול, צאו, שתו קפה כשמדברים על פריימריז ודמוקרטיה ואיך להתמודד עם גיוס כספים.

עיסאווי פריג': אתה עוזר לחברים?

עיסאווי פריג': אתה עוזר לחברים?

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, שוואיה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו אני אגיד לך משהו, דוד, תקשיב.

יחיאל חיליק בר: דוד 1.

יחיאל חיליק בר: יש דוד 1 ודוד 2.

יחיאל חיליק בר: אתה 1 או 2?

יחיאל חיליק בר: תקשיב.

דוד אמסלם: אני תמיד 2.

יחיאל חיליק בר: אתה תמיד 2?

יחיאל חיליק בר: אוקיי, בסדר.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים איתך שיש בעייתיות בגיוס כספים.

יחיאל חיליק בר: א.

יחיאל חיליק בר: כאלה שלא יכולים לגייס או קשה להם לגייס; ב.

יחיאל חיליק בר: התלות בבעלי הון.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים איתך.

יחיאל חיליק בר: ואת זה – כמי שחי במפלגה שיש בה פריימריז – צריך לתקן.

יחיאל חיליק בר: הרעיון הכללי של לתקוף את החוק מאיפה שאתה בא הוא נכון.

יחיאל חיליק בר: שני דברים או שתי טעויות עשיתם פה:

יחיאל חיליק בר: האחת זה לחלק כסף באמת חינם למפלגות כמו של עליזה לביא וחיים ילין.

ירון מזוז: בזה אתה צודק.

דוד אמסלם: צודק.

יחיאל חיליק בר: ואת זה צריך לחסל.

יריב לוין: אחרי הקריאה הראשונה יהיה לנו קל להוריד את זה.

יחיאל חיליק בר: רגע, אני שמח.

יחיאל חיליק בר: אז תוריד את הסעיף הזה לפני ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: תגיד שאתה מוריד אותו.

מירב בן ארי: אבל זאת קריאה ראשונה.

מיקי רוזנטל: – – –

יריב לוין: אז אמרתי לך – – –

יחיאל חיליק בר: אז הינה, רגע, הוא אומר שהוא יגיד.

יחיאל חיליק בר: מיקי, מיקי, הוא אומר שהוא יגיד.

יחיאל חיליק בר: זה כבר הישג.

יריב לוין: אבי גבאי לא מאפשר לכם – – –

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אז אם אני צודק, אני שמח שתבהיר את זה פה.

יחיאל חיליק בר: 2.

יחיאל חיליק בר: צריך – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רואה, אדוני?

יחיאל חיליק בר: שלא תגיד שאני – – –

מיקי רוזנטל: עכשיו אתה אומר את זה?

מיקי רוזנטל: מילא היית אומר את זה אתמול.

מיקי רוזנטל: היום אתה אומר את זה, יריב?

יחיאל חיליק בר: מיקי, אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: הינה, הוא אומר את זה.

אחמד טיבי: חברי המחנ"צ, אתם מפריעים.

יחיאל חיליק בר: גם זה הישג.

יחיאל חיליק בר: גם זה הישג.

מיקי רוזנטל: אתה יכול להכחיש – – –

יחיאל חיליק בר: 2.

יחיאל חיליק בר: וזאת בעיה מאוד גדולה – אנחנו פה מועדון יוקרתי וחשוב, מחזיקים מעצמנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, בחוק הזה, בזה שאנחנו מקשים על מתמודדים מבחוץ – זה מועדון שסוגר את עצמו באיזשהו אופן – – –

יריב לוין: גוף גדול – – –

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא נכון.

קריאה: זה ברור.

קריאה: כל ילד מבין – – –

יחיאל חיליק בר: אם החוק הזה ייתן פתרון גם בהחזר הכספי שלאחר הפריימריז לאלה שלא נכנסים, שיהיה איכשהו שווה לזה של חברי כנסת מכהנים – – –

ירון מזוז: לא שווה.

ירון מזוז: לא שווה.

ירון מזוז: אבל בסדר.

אחמד טיבי: זה על חשבונך, אגב, כי סיימת.

דוד אמסלם: חיליק, הווקטור הוא כזה: מה הבעיה?

דוד אמסלם: לכאורה אם היו 30–40 מתמודדים בפריימריז – הרי יבואו 50,000–100,000, למה לא? לכן איזנו את זה.

דוד אמסלם: גם פה שינינו את ההצעה באופן מהפכני – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבין.

יחיאל חיליק בר: את הרעיון הכללי אני מעריך, את המאמץ אני מבין.

יריב לוין: אני אגיד לך כאן עוד דבר, שתביא אותו בחשבון: בניגוד אלינו, למועמד חדש מותר לגייס ולהוציא כספים באופן בלתי מוגבל עד מועד הבחירות, ויש דוגמאות לא מעטות כאלה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יריב לוין: יש מראש פערים.

יריב לוין: אותו דבר חל גם על מימון מפלגות.

יחיאל חיליק בר: יריב, אני מקבל.

אחמד טיבי: סיימת.

יחיאל חיליק בר: אני גם אומר שהרעיון המרכזי הוא – – –

יריב לוין: עשינו הסדר מאוזן מאוד.

יריב לוין: אל תתעקשו סתם.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון, אדוני.

אחמד טיבי: חיליק.

יחיאל חיליק בר: אני רק אומר, תייצרו מנגנון שיוצר יותר שוויוניות למועמדים חדשים – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יריב לוין: – – – שבו ביחד.

יחיאל חיליק בר: – – ואז יהיה אפשרי לדון איתכם על תמיכה בחוק הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: עד אז צריך להתנגד לו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דוד אמסלם: מי שלא נבחר וקיבל אחוז מסוים, הוא יקבל חלק – – –

אחמד טיבי: חיליק, סיימת.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נגמר לי הזמן, מצטער.

אחמד טיבי: שב איתו למטה.

יריב לוין: נשב ביחד.

יריב לוין: תתמכו בזה.

יריב לוין: לפני שנייה ושלישית נעשה את זה.

אחמד טיבי: זוהיר בהלול.

יריב לוין: מה הבעיה?

יריב לוין: אתם הרי מתנגדים סתם.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: תפתרו את שני – – –

יריב לוין: אז נשב.

יריב לוין: מה, אנחנו לא באותה סירה בעניין הזה?

יחיאל חיליק בר: – – –

יריב לוין: אבל למה אתם מתנגדים?

יריב לוין: גם אנחנו יודעים שלא הכול מושלם.

יחיאל חיליק בר: – – – אנחנו מתנגדים.

יריב לוין: אבל בשביל זה יש קריאה שנייה ושלישית.

יריב לוין: אני צריך ללמד אותך?

יריב לוין: הרי אין שום היגיון בהתנגדות שלכם.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

זוהיר בהלול: דודי אמסלם.

יחיאל חיליק בר: הסברתי מה ההיגיון.

דוד אמסלם: תתמכו בקריאה ראשונה ונראה – – –

אחמד טיבי: דודי, אתה מפריע.

אחמד טיבי: יריב, תן לו.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אם מותר לי להפנות את דבריי לידידי ורעי דודי אמסלם, אני חייב להביא בפניך מיומנו של פוליטיקאי חדש שחווה פריימריז, דודי, בפעם הקודמת, לראשונה בחייו.

זוהיר בהלול: סליחה שאני מדבר בגוף שלישי.

זוהיר בהלול: דודי, נכנסתי לאנשים כדי לגייס תרומות בדחילו ורחימו, הרגשתי חלחלה והייתי אפילו אחוז אימה, מכיוון שהאקט הזה הוא אקט רגיש, לא קל, ויש בו מה שנקרא בשפתכם היפה "לשנורר" באופן בלתי משכנע.

זוהיר בהלול: אומנם, בצד הביקורת שיש לי על העניין הזה אני חייב לומר שאם אתה מצליח לגייס כסף באמצעות תרומות מאנשים שמתמזגים או מתכתבים עם דעותיך, זה יכול לעבור.

זוהיר בהלול: בסך הכול אני יכול להבין את הצעת החוק שלך.

זוהיר בהלול: יש בה, אגב, היגיון רב, כדי לנתק הון משלטון.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: הבעיה היא שמדובר בקופה ציבורית.

זוהיר בהלול: הקופה הציבורית בישראל הפכה להיות נאפנית וזימתית, ואני כמעט מתפתה לומר "זנותית".

זוהיר בהלול: מנין אני שואב את המילים הקשות האלה כדי לתאר את הקופה הציבורית?

זוהיר בהלול: מוועדת הכספים, שלעיתים מעניקה מנעמים ואתננים לחברי כנסת בצורה מחשידה, בצורה בלתי מוסרית בעליל.

זוהיר בהלול: לי מאוד קשה, ידיי ירעדו, באמת אני אומר לך, ידיי ירעדו אם אני אתחב – בת', לא דחיפה; לתחוב, להכניס – את ידיי אל הקופה הציבורית ואבקש שהמדינה תממן את מסע הבחירות שלי.

זוהיר בהלול: תשאל אותי: מה הדיסוננס הזה?

זוהיר בהלול: זה דבר והיפוכו, זה דבר דיכוטומי.

זוהיר בהלול: זה נכון.

זוהיר בהלול: אפילו אין לי תשובה לדבר והיפוכו, אבל בסך הכול תבין את הרגישות שלי לתחיבת ידיי לקופה הציבורית לנוכח הרגישות הרבה שהציבור מגלה, לנוכח כל תופעת השחיתות שפושה בקרבנו, אנחנו, הפוליטיקאים.

דוד אמסלם: אני מבין אותך, אבל אם אתה הולך על הקו הזה, תגיש הצעת חוק לבטל את כל מימון המפלגות, הכול – – – לדחוף את היד לקופה הציבורית.

אחמד טיבי: תודה, דודי.

אחמד טיבי: הזמן שלך נגמר, זוהיר.

זוהיר בהלול: רק משפט אחד, להגיב.

זוהיר בהלול: מכיוון שאני אידיאליסט, אני יכול במקרה מסוים להסכים איתך שלא נקבל שום מימון ושנשכנע את הציבור בצורה הקונבנציונלית ביכולת הקוגניטיבית, האנליטית שלנו, לבחור בנו.

זוהיר בהלול: אם יש לנו יכולת כזאת – עלא כיפאק.

זוהיר בהלול: אמרתי, אבל זה לאידיאליסט כמוני, ואני תמים, אני יודע.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אמיר אוחנה – אינו נוכח.

אחמד טיבי: יהודה גליק – –

מירב בן ארי: אינו נוכח.

אחמד טיבי: – – נוכח.

מירב בן ארי: כתבת בטוויטר שעזבת את הבניין.

מירב בן ארי: זה היה סטודנט?

יהודה גליק: כדאי לך להתעדכן, כבר מזמן חזרתי.

אורן אסף חזן: – – – בוא נשמע אותך, בוא.

מירב בן ארי: עכשיו זה קרה.

אורן אסף חזן: בוא נשמע אם אתה חוזר בתשובה עם הציציות הארוכות שלך.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, כנסת מתוקה, חבריי – –

אחמד טיבי: אל תיסחף.

יהודה גליק: – – וחברותיי מן הקואליציה ומן האופוזיציה, מתוקים ומתוקות.

אחמד טיבי: אתה נסחף.

יהודה גליק: בימים האחרונים הודעתי לקואליציה שאינני רואה את עצמי חלק ממנה בגלל איזה נושא – נושא צמצום העישון.

יהודה גליק: התקשרו אליי ראשי היישובים ביהודה ושומרון: איך אתה מעז להתעסק בנושא כזה?

יהודה גליק: יש נושאים יותר חשובים.

יהודה גליק: התקשרו אליי רבנים: יש את השבת – היא יותר חשובה, המרכולים, איך אתה מעז?

יהודה גליק: אז חברים וחברות, אני מבקש להביא את הנקודות הברורות.

יהודה גליק: חברים, העישון הוא גורם המוות מספר אחת במדינת ישראל, גורם המוות מספר אחת במדינת ישראל.

יהודה גליק: זה אומר שאלפי אנשים מתים מדי שנה; זה אומר ש-20 אנשים מתו היום בגלל זה, 20 מחר, 20 אתמול.

יהודה גליק: 90% מהמעשנים מתחילים עוד לפני גיל 21.

יהודה גליק: במדינות ברחבי העולם שהעבירו חוק שהגביל את המכירה של הסיגריות לגיל 21 – זה צמצם ב-50% את הסיגריות בקרב בני נוער.

יהודה גליק: הילדים שלנו שלחו אותנו לפה לא כדי להיבחר עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, הם שלחו אותנו לפה כדי לשמור על החיים שלהם.

יהודה גליק: אתמול הייתי אורח של האגודה למען החייל בבאר שבע.

יהודה גליק: לקחו אותי לבקר חיילים פצועים בבית חולים, וחלפתי על פני מיטתה של סימונה, אישה מדימונה, במקרה.

יהודה גליק: סימונה ביטון גוססת, כל מערכות החיים שלה קרסו.

יהודה גליק: ולמה?

יהודה גליק: בגלל העישון.

יהודה גליק: עומדים מסביבה בני משפחתה והיא אמרה: בבקשה, תילחמו בעישון, תילחמו בעישון, תראו כמה אנשים מתים.

יהודה גליק: ביקרתי במחלקה האונקולוגית בתל השומר – אומר לי מנהל המחלקה: בבקשה, תילחמו בזה.

יהודה גליק: 2,000 אנשים חדשים רק מסרטן ריאות בכל שנה, מחלות לב, סרטן הוושט, סרטן הלבלב.

יהודה גליק: אנשים מתים מזה.

יהודה גליק: סליחה שאני עוסק בנושא שהוא לא בדיוק הפריימריז.

יהודה גליק: תורה – חיי אדם זה לא תורה?

יהודה גליק: פיקוח נפש דוחה שבת זה חלק מהתורה שלי.

יהודה גליק: סכנתא חמירא מאיסורא זה חלק מהתורה שלי.

יהודה גליק: קול דמי אחינו זועקים אלינו מן האדמה.

אורן אסף חזן: מרכולים בשבת – זה לא חלק מהתורה שלך?

אורן אסף חזן: תסביר לי.

יהודה גליק: חברים וחברות – – –

אורן אסף חזן: יהודה, למה אתה לא עונה לי?

יהודה גליק: אני רק רוצה לסיים.

יהודה גליק: אמרו לי: זה פוגע בזכויות אדם.

יהודה גליק: אז דעו לכם שההתמכרות לטבק היא שפוגעת בזכויות – הזכות לחיים בריאים, הזכות לשליטה בזמן – –

מיקי לוי: – – – אל תבלבל לנו את המוח.

יהודה גליק: – – הזכות לבחור להפסיק.

יהודה גליק: זו הזכות.

יהודה גליק: אמרו לי: זה פוגע בצבא.

יהודה גליק: אז איך יכול להיות שהרמטכ"ל הוא הראשון שתומך בדבר הזה של מניעת העישון?

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, אני קורא לממשלה להתגייס – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

יהודה גליק: – – כמו כל העולם למאבק לצמצום העישון.

יהודה גליק: מדובר בחיי אדם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיקי לוי: ומה עם המרכולים בסוף, יהודה?

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוזס – מיש מווג'וד; איל בן ראובן – מיש מווג'וד.

אחמד טיבי: אורי מקלב – מווג'וד.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, יהדות התורה ידועה כמפלגה שאין בה פריימריז, ובכל אופן אני רוצה לחזק את ידי המציעים, שמי שמביט על התהליך של החקיקה הזאת בא ממקום נכון, בא ממקום שמבקש לעשות הסדרה בתהליך שהוא תהליך פוליטי או קדם-פוליטי לבחירות לכנסת.

אורי מקלב: זה מקובל במפלגות שככה הן מתנהלות, ואם רוצים – חבר כנסת שרוצה להיבחר ורוצה להתמודד – זה חלק מתהליך, כפי שאנחנו רואים, לא פחות ממימון מפלגות, בגלל שאין התמודדויות בלי עלויות, ואם אנחנו רוצים לנקות את התהליך הזה ולזכך אותו, זאת הדרך היחידה שגם מכניסים אותו לפרופורציה.

אורי מקלב: מלכתחילה, ההתנגדות כאן לא באה ממקום אמיתי, היא באה להתנגח, וזה ברור.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להמשיך הלאה.

אורי מקלב: זו לא כל הבעיה בפריימריז; הבעיה היא לא רק הכסף.

אורי מקלב: יש עוד בעיות בהתמודדויות בפריימריז.

אורי מקלב: אנחנו רואים את זה במחויבות – אי-אפשר להתעלם מהדברים האלה, ובהמשך, לא רק בהתמודדות; זה ממשיך גם לאורך הזמן.

אורי מקלב: ואני חוזר ומציף את הנושא.

אורי מקלב: אני לא יכול לתת הצעות אחרות, אבל אני מגיע למסקנה – ולכן אני נמצא פה – יהדות התורה מבוקרת הרבה הרבה על כך שאין שם פריימריז, ואיך אצלכם מבוצעים תהליכים כאלה?

אורי מקלב: איך זה יכול להיות?

אורי מקלב: אצלנו לא קורה מה שקורה במפלגות אחרות – שמישהו אחד מחליט.

אורי מקלב: גוף שהוא לא תלוי, הוא לא נשוי פוליטית ואין לו שום זיקה לפוליטיקה, ורואה את הדברים והוא מאשר והוא בוחר, בתהליכים שהם כבר ידועים, שיש כמה מוסכמות.

אורי מקלב: יש תהליך יותר נקי מזה?

אורי מקלב: תהליך יותר טוב?

אורי מקלב: אין.

אורי מקלב: מה, שראש מפלגה אחד הוא שקובע?

אורי מקלב: באמת, אתה רוצה לשכנע מישהו?

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: אני אשכנע אותך.

אורי מקלב: מול גוף בלתי תלוי, לא מפלגתי – –

אלעזר שטרן: אותך אני רוצה לשכנע.

אורי מקלב: – – יש לו דברים אחרים בעניין הזה, רואה את הדברים נכוחה.

אורי מקלב: תהליך שאין בזה – אם אתה בסדר, אם אתה הולך צמוד למצע של המפלגה בהתנהלות האישית שלך, בהתנהלות הציבורית שלך, זה המודד, וכל הדברים שקופים.

אורי מקלב: ובסופו של דבר יבואו ויגידו, כל אלה שמבקרים את הצורה, את התהליך – הינה, התהליך הזה הוא התהליך האמיתי, והינה לאט-לאט זה מגיע.

אורי מקלב: אין ספק, כסף ואמון של פריימריז זה חלק מהבעייתיות שיש בתהליך פריימריז.

אורי מקלב: זו הבעיה היחידה?

אורי מקלב: בעיות הרבה יותר קשות יש גם בתהליך וגם בהמשך, הרבה יותר קשות מהתהליך של המימון.

אורי מקלב: ואף אחד – אני שואל אחרים: נו, מה אתה רוצה?

אורי מקלב: זה לא מפריע לעבודה של חברי כנסת?

אורי מקלב: אני לא פוגש פה חברי כנסת שאומרים לי: אני מקנא בכם, במשך כל התקופה?

אורי מקלב: במקומות שאין פריימריז, אומרים לי חברי כנסת חברים שלנו כאן שאנחנו עובדים ביחד: אני מקנא בכם על שאתם לא מחויבים במחויבויות אישיות לדברים.

אורי מקלב: אני צריך לעבוד, אני לא יכול לנהל את סדר-היום שלי איך שאני חושב, מעבר ללחצים כאלה ואחרים, בכל מיני דברים שנוגעים.

אורי מקלב: גם אם אתה לא נכנע ללחצים – אבל בנראות אתה צריך.

אורי מקלב: אתה יכול להסתכסך, להגיד לאנשים: אני לא חושב כמוך – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורי מקלב: – – אני לא מתכונן להתנהל כמוך?

אורי מקלב: תודה רבה.

אחמד טיבי: איציק שמולי – לא כאן; אורלי לוי אבקסיס – לא כאן.

אחמד טיבי: יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: פּארן.

אחמד טיבי: פּארן.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, תראו, אם החוק הזה נולד כדי למנוע שחיתויות – בוא נגיד, ניתן איזו הנחה ליוזמיו, ליוזמו, שזה אכן מה שעמד בראש סדר העדיפויות שלו כשהוא בא להציע את החוק, לנתק בין הפוליטיקאים לתורמים שלהם בפריימריז.

אחמד טיבי: יואל, יואל.

יעל כהן-פארן: מטרה ראויה.

יעל כהן-פארן: אז למה כדי להעביר את החוק צריך לקנות את קולותיהן בכסף, ממש, של כל המפלגות שהן גם חברות קואליציה ושאין בהן פריימריז?

יעל כהן-פארן: הרי זה מה שעושים כאן.

יעל כהן-פארן: גם הן יקבלו כסף, וזה בשביל שהן יתמכו בחוק.

יעל כהן-פארן: זה פשוט שוחד, במילים אחרות, לאור יום; חוקי.

יעל כהן-פארן: פשוט ככה.

יעל כהן-פארן: נותנים כסף למפלגה כדי שתצביע בעד החוק, נותנים אותו בחוק.

יעל כהן-פארן: זהו, פשוט מאוד.

יעל כהן-פארן: וזה במילים אחרות המשך לממשלה המושחתת הזאת, לקואליציה המושחתת הזאת, שמקדמת חוקים מושחתים כאלה ואחרים – חוק ההמלצות, שלא הגיע היום לשמחתנו, ואני מקווה שגם לא יגיע וירד מסדר-היום, וחוקים אחרים שאנחנו ניתקל בהם כאן על ימין ועל שמאל בקדנציה הקרובה.

יעל כהן-פארן: כי מה שהממשלה הזאת רוצה זה רק לשמור על הכיסא שלה ועל השחיתויות שלה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: איך בסוף פספסתי את כל השמאלנים.

אורן אסף חזן: יצאו החוצה.

אורן אסף חזן: כולם במחילות הטחובות שלהם – – –

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בואו נדבר לרגע על המוסר הכפול של חברי הכנסת, שלא צריכים לעשות שום דבר כדי לשבת כאן אלא רק – ותסלחו לי, רבותיי, על השפה בשעה הזאת – רק ללקק מהבוקר עד הערב, לנשק ולחבק, למרק ולסרק, לחייך ליושב-ראש המפלגה שלהם.

אורן אסף חזן: הרי כל קשר בינם לבין דמוקרטיה לא קיים.

אורן אסף חזן: עומד פה חבר כנסת, אני לא יודע אם זה נורא לקרוא לו פּישר – אני לא יודע אם זה תקנוני, אם זה אתי לקרוא לו פּישר – אבל עומד פה חבר כנסת, ובלי בושה, הוא לא יודע אפילו לנאום, זה קטע מדהים, אין לו מה להגיד – – –

נחמן שי: אין לנו פישר פה.

אורן אסף חזן: לא פישר.

אורן אסף חזן: פּישר.

אורן אסף חזן: פּישר.

אורן אסף חזן: בלי בושה, צועק: שחיתות, מושחתים, החוק הזה מושחת.

אורן אסף חזן: הוא שוכח רק לספר על השחיתות שיש אצלו בבית.

אורן אסף חזן: הרי יושב-ראש המפלגה שלו יהיר, יהיר לפיד – הח"כ הנעדר, הח"כ הנעלם – הרי הוא ממנה את הרשימה שלו בסלון ביתו ביחד עם אשתו, בלי לקחת בחשבון בכלל כישורים, אחריות, יכולות, ניסיון.

אורן אסף חזן: הרי הוא נותן לשבת ברשימה לכנסת ואז לשבת פה בבית רק למי שיש לו לשון יותר ארוכה שאיתה הוא יכול ללקק לו.

אורן אסף חזן: האם אתם מבינים מציאות שבה הייתה לו חברת כנסת – כבר דיברנו על כך, אין קול ואין עונה, וגם לא עדי – עדי קול, שהעזה לפצות פיה, והוא בעט אותה הביתה?

אורן אסף חזן: הוא אמר לה: עדי, עדי, מה את עושה?

אורן אסף חזן: את מנותקת.

אורן אסף חזן: עדי, אין לך מקום ביש עתיד; אולי גם אין לך עתיד.

אורן אסף חזן: זה אדם שמתנהג כמו איש הטילים הקטן.

אורן אסף חזן: זה אדם שמתנהג כמו קומוניסט מהימים האפלים ביותר של הקומוניזם.

אורן אסף חזן: אם חלילה מישהו יעז להמרות את פי המנהיג, ויעז שלא לעצום עיניו ביחד איתו ולהגיד: דמיינו ביחד איתי, דמיינו איך אנחנו צועדים אל השלטון – ימצא את עצמו בבית.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו, רבותיי, רוצים להגיד לכם דבר אחד: מצעד הבושה הוא לא זה שקורה ברוטשילד; מצעד הבושה זה שחברי כנסת ונבחרי ציבור צועדים פעם אחר פעם אל בעלי הון ובעלי ממון ומתחננים לבקשיש.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, אני מסיים במשפט אחד ואני אומר: רבותיי, התופעה הזאת היא מכוערת, היא מסוכנת, היא יכולה להוביל לשחיתות.

אורן אסף חזן: היא שיכולה לגרום לנו במקום להיצמד לעקרונות ולאידיאולוגיה ששלחו אותנו לבית הזה כדי לשרת את ארץ ישראל, את עם ישראל ואת תורת ישראל – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – היא תשלח אותנו לשרת רק את אלה שפנקס הצ'קים שלהם רחב יותר, הכיס שלהם עמוק יותר והיאכטה שלהם יכולה לטייל מסביב לעולם.

אורן אסף חזן: יקיריי, החוק הזה הוא צודק, הוא מוצדק, והוא יפנה המון זמן חשוב לנבחרי הציבור לעסוק בדבר היחיד שחשוב – בציבור בישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: מוותר.

אחמד טיבי: מוותר; מיקי לוי – מוותר; מיכל בירן – מוותרת.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: קסניה – לא כאן; טלב אבו עראר – מוש הון; דב חנין.

איתן ברושי: לא יכול להיות.

איתן ברושי: תחכה לו.

אחמד טיבי: פעם שנייה.

אחמד טיבי: זהו.

אחמד טיבי: יואל חסון.

אחמד טיבי: כרופא, אני מגלה הבנה לתופעות מסוימות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, ההתייחסות שלי להצעת החוק הזאת היא מאוד מאוד פשוטה.

יואל חסון: כשהיא נולדה וחבר הכנסת אמסלם הציג אותה בפעם הראשונה, האמת היא שראיתי בה נקודת אור חשובה.

יואל חסון: יש באמת לאורך השנים סוג של תלות בין הון לשלטון, במובן שרבים מחברי הכנסת שנאלצים, או רוצים, או מתמודדים בפריימריז, זקוקים לתרומות.

יואל חסון: והמאבק הזה, או הרצון הזה להשיג את התרומות, הוא באמת צורך הישרדותי פוליטי נדרש, לרוב, וזה הפך להיות חלק שפוליטיקאים תלויים בו.

יואל חסון: באמת, אפילו חלק מסיעת המחנה הציוני הצביעו בעד.

יואל חסון: אני החלטתי לא להצביע בכלל, כי באמת רציתי לדעת לאן החוק הזה יגיע.

יואל חסון: אמרתי: יש הזדמנות לקראת קריאה ראשונה לגבש החלטה.

אורן אסף חזן: יואל, אתה יכול למצוא את עצמך מחר במפלגה שיש בה פריימריז.

יואל חסון: הייתי, הייתי שם.

אורן אסף חזן: אל תשכח.

יואל חסון: הייתי.

אורן אסף חזן: לא, אני יודע שהיית, אבל אתה יכול לחזור.

יואל חסון: אבל למה אתה מפריע לי? נו.

אחמד טיבי: אני אוסיף לך.

אורן אסף חזן: תחשוב גם על זה.

אחמד טיבי: אני אוסיף לך.

אחמד טיבי: תמשיך, יואל.

נחמן שי: הוא ראה כבר הכול.

אורן אסף חזן: אני לא בטוח, נחמן.

נחמן שי: אז תשמע מה שהוא אומר.

אורן אסף חזן: אני לא בטוח.

נחמן שי: הוא יודע איך זה פה ואיך זה פה.

אחמד טיבי: נחמן, חבר הכנסת חזן עם קריאה אחת, אל – – –

אורן אסף חזן: לא, מחקת לי.

יואל חסון: אני התמודדתי – – –

אחמד טיבי: לא מוחקים.

מיקי רוזנטל: תמחל לו, תמחל לו.

יואל חסון: אני התמודדתי בפריימריז של 120,000 חברים ונבחרתי יפה מאוד בקדימה, בקדימה – –

אורן אסף חזן: מה זה קדימה?

יואל חסון: – – ונבחרתי במקום יפה מאוד; ואני יודע מה זה פריימריז, ואני יודע מה החסרונות ומה היתרונות של להיות בפריימריז והיתרונות והחסרונות של להיות במפלגה שיש בה רשימה שנקבעת על ידי היו"ר; ואני יודע מה המשמעות של גיוס תרומות ומה המשמעות של זה מבחינת המאמץ, המחויבויות.

יואל חסון: אבל – ואמרתי לך את זה, חבר הכנסת אמסלם, בדיון, אמרתי לך – ברגע שאתם הכנסתם את סעיף השוחד לתוך החוק הזה, השוחד לסיעות שאין בהן פריימריז – שאגב, יושבת-ראש התנועה שלי ציפי לבני כבר הודיעה מראש שאם החוק הזה יעבור אנחנו לא ניקח את הכסף הזה, כי אנחנו לא זקוקים לו, ואף מפלגה לא באמת זקוקה לו.

יואל חסון: אם החוק הזה יחזור ויתמקד רק בעניין הפריימריז – השר אקוניס, אני מאוד שמח שאתה שר נמרץ, רק אתה מפריע לי לדסקס עם – – –

אופיר אקוניס: אתה גם תודה לי על מה שאני אמרתי לו.

יואל חסון: אני יודע.

יואל חסון: יופי, אני מודה לך מראש.

אופיר אקוניס: אתה לא יודע, אבל – – –

יואל חסון: אבל תן לי לדבר עם יוזם החוק, אמסלם.

אופיר אקוניס: גם הוא נמרץ.

יואל חסון: תן לי לדבר איתו, אבל.

אופיר אקוניס: ח"כ נמרץ.

יואל חסון: אני אומר שאם הצעת החוק תפסיק להיות הצעה מושחתת, שנותנת שוחד למפלגות שאין להן עניין בחוק הזה וזה לא מעניינן כדי שיתמכו, והחוק הזה יהפוך להיות חוק שבאמת פותר שתי בעיות – הבעיה הראשונה היא באמת הנושא של הון ושלטון – ויוצר את האיזון הנכון, הנדרש, תוך ביקורת שקיפות – כל הדברים שלנו חשובים בהקשר הזה – ונקודה נוספת היא נושא השוויון, כי בכל זאת יש כאן בעיה של לתת עדיפות לחברי כנסת מכהנים על פני אנשים אחרים, וצריך לראות איך אנחנו לא פוגעים פה בעקרון השוויון ולא גורמים מצד אחד – סליחה על הביטוי – לכל זב חוטם לבוא להתמודד כי המדינה נותנת כסף, מצד אחד, אבל מצד שני, שחברי הכנסת – – –

אורן אסף חזן: אבל זה מוגבל, יואל.

יואל חסון: לא, סכום כלשהו, לא משנה.

אחמד טיבי: נא לסיים.

יואל חסון: אני מסיים.

אחמד טיבי: נא לסיים.

יואל חסון: הפריעו לי, אז תן לי עוד דקה.

אורן אסף חזן: יואל, זה מוגבל בחוק.

יואל חסון: אבל מצד שני, לא לאפשר – –

אורן אסף חזן: אבל אתה מטעה.

יואל חסון: – – שרק מי שאינו חבר כנסת – הוא לוקח סיכון בקבלת הכסף.

יואל חסון: ולכן אני אומר, אם החוק בוועדה יחזור – אני מסיים – יחזור לעצמו, יתמקד רק בפתרון של הון ושלטון, יהיה שוויוני, תהיה שקיפות ובקרה ונוודא שאין כאן פגיעה בשוויון – נשקול את זה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יואל חסון: אני לא מתחייב שנתמוך, אבל נשקול.

יואל חסון: אבל כל עוד סעיף השוחד למפלגות שאין בהן פריימריז נמצא, בטוח נתנגד, כמו שנתנגד בהצבעה עכשיו.

יואל חסון: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סעיד אלחרומי – איננו; עאידה תומא סלימאן – איננה; יוסף ג'בארין – איננו; לאה פדידה – איננה; נאוה בוקר; איילת נחמיאס ורבין.

אחמד טיבי: עאידה תומא סלימאן, (אומר בערבית: בערבית קוראים לזה פריבילגיה.

אחמד טיבי: )

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, דיברו הרבה לפניי על החוק הזה, ואת האמת, אנחנו מפלגה קטנה, אני באה ממפלגה קטנה, אבל יש לה פריימריז, ויש לה פריימריז שבנויים בצורה כזאת כדי לאזן בין הצורך ללכת לבקש תרומות כדי לעמוד בלחץ שקיים במפלגות הגדולות לבין באמת לאפשר אווירה דמוקרטית ואפשרות של תחרות אמיתית, כאשר התוכן שמביא איתו המועמד הוא שיכריע.

עאידה תומא סלימאן: והשאלה שישבתי וחשבתי עליה: זה טוב שפתאום – אני רוצה לצאת מנקודה הנחה חיובית – שבקואליציה הבינו כמה שחיתות קשורה בקשר הזה בין הון ושלטון, והם – – –

זוהיר בהלול: לא אמרת לנו מה המודל שלכם.

עאידה תומא סלימאן: המודל הוא שסניפים בוחרים נציגים למועצה, והיא בוחרת, והמספר מוגבל והוא קשור בכמה קולות כל סניף מביא.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, יש שיטות שאפשר לעשות בהן מינון נכון ואיזון עדין בין דמוקרטיה ולמנוע שחיתות.

עאידה תומא סלימאן: ועוד יש חוקים שמנסים למנוע שחיתות שהיה אפשר להפעיל אותם.

עאידה תומא סלימאן: אם הכוונה האמיתית של המחוקק במקרה הזה היא לשלוט במקרי השחיתות, היה אפשר להפעיל את החוקים בבקרה יותר אינטנסיבית ובחקירה של מקרים שעולה בהם חשד – והיו פרסומים על דברים כאלה, ואנחנו שמענו על פרסומים כאלה, ואנחנו שומעים יום-יום על אנשים שמוצאים כל מיני דרכים לגייס כספים מעבר למותר בחוק או במפלגה שלהם, ובדרך הזאת הם מוכרים את עצמם לתורמים האלה, שבדרך כלל גם יש להם אינטרסים לשלוח מישהו ספציפי, שהלויאליות שלו היא לא לאידיאולוגיה או לפוליטיקה של המפלגה אלא יותר לאינטרסים של אלה שתרמו לו.

עאידה תומא סלימאן: היה אפשר לבצע חקירות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל כאשר החקירות בעיקר באמת מכיוון אחד, או החשדות הם על אנשים מכיוון אחד, ובאים עם החוק הזה, ועוד מוכנים לתת כסף לאלה שאין להם פריימריז ומוכנים לתת סכומי כסף – ניסיתי לעשות חשבון: החוק הזה אמור לעלות למדינה בסביבות 39 מיליון שקל; 39 מיליון שקל, בהנחה שכל אלה שיקבלו את הכסף כן יעמדו בהחזר אם לא ייבחרו והם כן ישלמו בסופו של דבר את הכסף הזה.

עאידה תומא סלימאן: 39 מיליון שקל – אני יודעת, למדתי בכנסת הזאת שאפשר לדבר על מיליארדים, אבל אפילו 39 מיליון אפשר לעשות איתם המון: אפשר לנסות למגר את תופעת העוני, אפשר להשתמש בכסף הזה לבנות עוד כמה בתי חולים, או לפחות בית חולים אחד, שחסר מאוד בצפון, או בתי ספר, שחסרים במערכת החינוך הערבית, או להוסיף תקנים של מורים ושעות לימוד, שחסרות במערכת החינוך באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לנסות לעשות תשתיות יותר טובות בדרום.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא, אנחנו מעדיפים, או לפחות הממשלה מעדיפה, לדחוף חוק שיאפשר לחברי הכנסת, לצערי הרב, שבפעם הראשונה נבחרו באופן אקראי, שלא היו אמורים אפילו להגיע לכנסת – התמזל מזלם, היו התפטרויות, היו אנשים שלא המשיכו את הכהונה שלהם, והם נכנסו לכנסת, ועכשיו הם יקבלו כסף כדי שיתמודדו שוב וכדי שיגיעו לכנסת שוב וכדי שיחוקקו עוד חוקים שפוגעים באינטרסים של האזרחים הקטנים למען האזרחים הגדולים, הפריבילגיים, שיושבים בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: הכנסת הזאת הוסיפה משכורות, העלתה את המשכורות, העלתה את מספר העוזרים – אנחנו בעד; אבל גם לממן פריימריז במפלגות, שכולנו יודעים מה קורה בפריימריז האלה ואיך אנשים נבחרים.

עאידה תומא סלימאן: זה שיא חדש.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, שקלתי לבקש הודעה אישית אחרי דבריו של שר הביטחון, שתקף את חברי הרשימה המשותפת, תקף אותי באופן אישי ואת חבריי וקרא לרשימה המשותפת "רשימה שכל חבריה פושעי מלחמה".

אחמד טיבי: אם לדבר על פושעי מלחמה, אני לא מכיר אף אחד מהרשימה המשותפת שאחראי למות אנשים, להרג, להפצצות; אני לא מכיר אף אחד מהרשימה המשותפת שאחראי להפקעת קרקעות, להקמת התנחלויות, שהן-הן פשע מלחמה; אני לא מכיר אף אחד מחברי הרשימה המשותפת שמגביל תנועה של אנשים.

עודד פורר: אתה מכיר מישהו מהרשימה המשותפת שהעביר טלפונים למחבלים?

עודד פורר: אתה מכיר מישהו מהרשימה המשותפת שמכר טלפונים למחבלים, או מישהו מהרשימה המשותפת שברח מהארץ?

אחמד טיבי: ולכן, (אומר בערבית: מי שעל ראשו נוצה מדבר כך,) כלומר, הוא עושה פרויקציה של מה שהוא אחראי – ליברמן, השר שלך, שר הביטחון, אחראי לפשעי מלחמה, לא הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: ברשימה המשותפת יש אנשים – אני אחד מהם – שהביאו חיים לעולם, שריפאו אנשים, טיפלו באנשים, כאשר יש אנשים אחרים שמתגאים בזה שהם מחסלים אנשים, שהם הורגים אנשים, שהם קוטעים חיי אנשים.

אחמד טיבי: ולכן, כאשר מדובר על פשעי מלחמה, אני מציע לו ולמי שמגן עליו, קצת תווטו ראסכום, קצת להוריד את הראש.

אחמד טיבי: אפרופו הרשימה המשותפת שהיא רשימה של פושעי מלחמה, הרשימה הזאת היא לא כמו הרשימה של שר הביטחון, שראשיה נכנסים אחד אחרי השני לכלא.

אחמד טיבי: אחד אחרי השני.

אחמד טיבי: אחד אחרי השני.

יריב לוין: מי?

יריב לוין: מי?

אחמד טיבי: ולכן, כדאי קצת להסתכל בראי כאשר אתה מטיח האשמה כזאת ברשימה המשותפת.

אחמד טיבי: ולכן אתה – – –

יריב לוין: מה עם עזמי בשארה?

יריב לוין: מה עם באסל גטאס?

עודד פורר: על מה אתה מדבר?

עודד פורר: אתה עושה צחוק מעצמך – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת פורר, אני מבקש.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: ועוד אחר כך הוא אומר שלי – הוא תקף גם את החברים שלי – אין לי זכות קיום כאן בכנסת.

אחמד טיבי: אני יודע שהרשימה שלנו, יש לה 13 מנדטים.

אחמד טיבי: אתם מגרדים את אחוז החסימה.

אחמד טיבי: זה ההבדל בשלב זה.

אחמד טיבי: אתם מגרדים את אחוז החסימה, לכן – קצת צניעות.

אחמד טיבי: אני, התמיכה שלי בעם שלי היא פי 22 מהתמיכה של הבוס שלך בעם שלו.

אחמד טיבי: פי 22.

אחמד טיבי: ולכן, הרשימה המשותפת תמשיך להיות כאן, חבריה ימשיכו לייצג את הציבור שלהם גם כאשר הם מתריסים ואומרים דברים נגד הכיבוש, נגד ההפקעות, נגד ההתנחלויות, בעד שתי מדינות, בעד אל-קודס.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ירושלים בירת פלסטין.

אחמד טיבי: מכאן מהבמה אני ממשיך ואומר זאת עד שיהיה לך לזרא.

אחמד טיבי: ירושלים בירת פלסטין.

אחמד טיבי: ) זו עמדה לגיטימית.

עיסאווי פריג': אתה מתכוון למזרחי.

אחמד טיבי: זו עמדה לגיטימית.

אחמד טיבי: ולכן – – –

נחמן שי: אחמד, תרגם.

אחמד טיבי: אמרתי: (אומר בערבית: ירושלים על כל מה שבה: כנסיות, מסגדים, מסגד אל-אקצא, כנסיית הקבר, העיר העתיקה, סמטאות, רחוב צלאח א-דין, שער השבטים.

אחמד טיבי: )

עודד פורר: אתה רוצה לחזור ל-67'?

עודד פורר: לאן אתה רוצה לחזור?

אחמד טיבי: אמרתי את זה 20 פעם, ואני חוזר.

אחמד טיבי: אני לא צריך הטפה מאף אחד.

אחמד טיבי: זה לא יהיה – – –

עודד פורר: הוא רוצה לחזור לשנת 67'.

עודד פורר: לאן אתה רוצה לחזור, לשנת 67'?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת פורר, אל תפריע, אני אתן לו לסיים.

עיסאווי פריג': אל תפריע, אני מבקש.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: אני רוצה לסיים.

עודד פורר: אחמד, לאן אתה רוצה לחזור?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת פורר, זה לא יעזור לך.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אמרתי בערבית מה שאמרתי בעברית.

אחמד טיבי: לכן, לא יהיה הסדר מדיני אם מה שנכבש ב-67', לרבות אל-קודס א-שריף, לרבות אל-קודס א-שריף, יוחזר – – –

עיסאווי פריג': תן לחבר הכנסת משפט סיכום.

עודד פורר: אתה יודע מה ההבדל, אחמד?

עודד פורר: ב-67' אנחנו היינו פה, אתה לא.

עודד פורר: כדאי שתלמד לספור.

עודד פורר: ב-67' לא היית פה.

עיסאווי פריג': אני מבקש, חבר הכנסת פורר, בוא נשמע משפט סיכום, שנמשיך.

עודד פורר: ב-67' הוא לא היה פה.

עודד פורר: הוא לא ידע מיהו בכלל ב-67'.

עיסאווי פריג': יש לנו ערב ארוך.

עיסאווי פריג': אני מבקש, משפט סיכום.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת, משפט סיכום, בבקשה.

נחמן שי: ערב?

נחמן שי: כבר בוקר.

עיסאווי פריג': חברים, אתם לא עוזרים לי, נו, באמת.

נחמן שי: כי כבר בוקר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת טיבי, אני מבקש משפט סיכום, בבקשה.

אחמד טיבי: אני חושב שההודעה של טראמפ פגעה לא רק בפלסטינים, אלא פגעה באזור כולו, דחפה אחורה את כל האופציות לאפס, להשיג מה שקרוי דיל אולטימטיבי, כי היא הפכה את זה לסטירת לחי.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: במקום עסקת העשור – סטירת העשור.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני יושב-ראש הישיבה, אנו אומרים לליברמן ולאלו שצועקים מטעמו: אנו בעלי המקום.

אחמד טיבי: אנו כאן, והעם ששלח אותנו כאן, והדברים שאתה אומר חסרי שחר ולא יתממשו.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: הדברים שאתה אומר חסרי שחר ולא יתממשו.

אחמד טיבי: )

יריב לוין: מה לנו יש?

יריב לוין: תגיד מה אתה משאיר לנו.

יריב לוין: לפחות פעם אחת תגיד מה אתה משאיר לנו.

אחמד טיבי: אתה מבין ערבית יותר טוב ממני.

עיסאווי פריג': אני מודה לחבר הכנסת טיבי.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת איתן כבל – אני לא רואה; חברת הכנסת שרן השכל – לא נמצאת; חבר הכנסת יוסף עטאונה – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, הרבה זמן לא ראיתי את שולחן הממשלה, בטח לא בשעה מאוחרת כזאת, עם מיטב השרים, וזה בהחלט מרגש.

רויטל סויד: אני מאוד מקווה שאנחנו נמשיך לראות אתכם פה בצורה כל כך משמעותית.

רויטל סויד: חבריי חברי הכנסת, אחמד, אני רוצה לומר לך משהו לפני שאני מדברת על הצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: אתה מדבר בערבית ואנחנו לא מבינים.

אחמד טיבי: תרגמתי.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אנחנו מתענגים על המילים שלך – – –

אחמד טיבי: אבל תרגמתי.

אחמד טיבי: תלמדו ערבית, אל תטיפי לי מוסר.

אחמד טיבי: זו פעם שנייה שאת אומרת לי את זה.

רויטל סויד: אני לא מטיפה, אני רק אומרת – – –

אחמד טיבי: אני מדבר גם אל הציבור שלי, שאוהב לשמוע אותי בערבית, ואני מתרגם את זה לעברית.

אחמד טיבי: מה שאמרתי בערבית – אמרתי בעברית.

רויטל סויד: אז אתה אומר לנו שמה שאתה אומר בערבית זה בדיוק אותו הדבר?

אחמד טיבי: זה בדיוק.

רויטל סויד: הבנתי.

אחמד טיבי: אמרתי בפעם הקודמת, ואמרתי לך.

רויטל סויד: אבל אני לא יודעת.

רויטל סויד: עכשיו שאתה אומר לנו את זה אז אני אדע שכל פעם שאתה נואם בערבית ואנחנו לא מבינים, זה לא – – –

אחמד טיבי: ואנחנו מזמן דרשנו שיהיה תרגום סימולטני, אגב, בכנסת.

רויטל סויד: הבנתי, יופי.

יריב לוין: רויטל, תשאלי את אחמד מה הוא מתכוון להשאיר לנו.

יריב לוין: את זה אף פעם אני לא שומע ממנו.

רויטל סויד: כי זה דבר חדש.

רויטל סויד: תודה שזה דבר חדש, אחמד.

יריב לוין: תשאלי את היושב-ראש מה הוא משאיר לנו, מה הוא משאיר לנו במדינת ישראל.

יריב לוין: את זה אף פעם אני לא שמעתי ממנו.

יריב לוין: בושה וחרפה.

אחמד טיבי: עכשיו אנחנו מתחילים שלוש דקות.

אחמד טיבי: בידאכ ת'לאת דקאיק, תפדלי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים וחבריי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם משהו על פריימריז, ואני חושבת שאין אחד שלא עבר את חוויית הפריימריז – ויש כאלה שישימו אותה במירכאות, ואולי אפילו כולם ישימו אותה במירכאות.

רויטל סויד: יש בה משהו מדהים ויש בה משהו כמעט בלתי אפשרי.

רויטל סויד: הדבר המדהים הוא – אני חייבת לבוא ולומר את זה – שיכול להגיע אדם שלא הייתה לו זיקה פוליטית, והוא באמת מגיע בלי שום מעורבות מפלגתית לפני כן, לשכנע ציבור לתמוך בו.

רויטל סויד: זה דבר שהוא כמעט בלתי אפשרי בשום נסיבה אחרת.

רויטל סויד: ככה יוצא שנמצאים פה בבית המחוקקים אנשים שהציבור נתן להם את ההזדמנות לבוא ולהיות חברי הכנסת שייצגו אותם, מה שלא היה יכול להיות בשום דרך אחרת, במפלגה עם יושב-ראש או יושבת-ראש שקובע את הרשימה על פי אמות והקריטריונים שלו, רק מה שמרצה אותו, ורבים פה מחבריי, בין אלה שיושבים פה עכשיו, יודעים היטב על מה אני מדברת.

רויטל סויד: את הדבר המדהים הזה אי-אפשר לקחת משיטת הפריימריז.

רויטל סויד: זה מאפשר באמת לכל אחד לעמוד ולהגיע בסופו של דבר לבית המחוקקים.

רויטל סויד: אבל יש בפריימריז גם צד אחר, והצד האחר הזה הוא צד שבו צריך – לא לכתת רגליים, או להגיע למגע עם הציבור, כי זה דווקא מה שכיף.

רויטל סויד: אני ראיתי את מסע הפריימריז שלי כחוויה של חציית הארץ לאורכה ולרוחבה, מצפון לדרום, מדרום לצפון, באמת לפגוש אנשים ממגזרים שונים ומחתכים שונים ומתפיסות עולם שונות.

רויטל סויד: זו הייתה חוויה מדהימה.

רויטל סויד: אבל מה לעשות?

רויטל סויד: זה גם עולה הרבה מאוד כסף, וזה לא עולה סכומים שהם משהו שהוא סביר או הגיוני.

רויטל סויד: והצעת החוק הזאת, יש בה נדבך מאוד יפה בהתמודדות עם חשש לשחיתות שלטונית, עם חשש לזה שאתה בסופו של דבר חייב יום אחד למי שתרם לך, ושאתה באיזשהו מקום – אולי אפילו לא תרצה להיות בקשר עם מי שתרם לך, רק כדי שאף אחד לא יחשוב שאולי אתה מקדם אותו רק בגלל שהוא תרם לך, ואין-ספור שיקולים מאוד מאוד מורכבים, כדי שחס וחלילה מישהו לא יבוא יום אחד ויאמר לך: זה תרם לך, ולכן ישבת איתו, קידמת אותו, פגשת אותו וכיוצא בזה.

רויטל סויד: אז נשאלת השאלה באמת מה עושים.

רויטל סויד: והשר לוין – שאני יודעת באמת שהדבר הזה מטריד אותך, מתוך מקום נקי ובריא – יש משהו בהצעת החוק הזאת שהוא לא הגיוני.

רויטל סויד: הדבר הזה הוא לא הפרמטרים שבהם מתמודדים עם חברי כנסת או נבחרים חדשים, כי פה אפשר למצוא את הנוסחה, אבל העובדה שמפלגות שאין בהן פריימריז יצטרכו גם הן לקבל כספים.

רויטל סויד: על מה ולמה?

רויטל סויד: זה מאיין את היכולת שלנו גם לתמוך בחוק וגם באמת לבוא וליצור מנגנון שלא יגרום לכך שלנבחרי ציבור תהיה מחויבות אפילו בלתי מודעת לאנשים שתרמו להם.

רויטל סויד: זה דבר שבהחלט רצוי שלא יקרה.

רויטל סויד: לכן, העובדה שהוספתם את זה, זה מה שגורם לנו לא להיות מסוגלים לתמוך בחוק, או לפחות לא לדון עליו, אפילו לא בדיון ענייני, ולהצביע עליו נגד.

רויטל סויד: ואני רק חושבת שהסיבה שאתם הוספתם את זה שמפלגות שאין בהן פריימריז תקבלנה את הסכום הכספי הזה היא שהמפלגות ייתנו לכם את זה, כי אחרת הן לא תעברנה לכם את זה בקואליציה.

רויטל סויד: לזה אסור היה לכם לתת יד.

רויטל סויד: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'בארין.

אחמד טיבי: החוקים של ברקו ירדו?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, (אומר בערבית: כבוד היושב-ראש, יושב-ראש הישיבה – – –)

אחמד טיבי: רויטל, הוא אמר: כבוד היושב-ראש, יושב-ראש הישיבה.

רויטל סויד: תעשה תנועות וסימנים.

יוסף ג'בארין: אני מזמן הצעתי שבמליאה יהיה תרגום סימולטני.

רויטל סויד: אני אגיד לך מה, אני עכשיו הבנתי שאחמד מדבר – – –

קריאה: שש דקות.

אחמד טיבי: זה לא על חשבון יוסף.

אחמד טיבי: תקבל זמן.

יוסף ג'בארין: אני אומר לכם, ואגב, התשובה שקיבלתי לא הייתה באופן עקרוני נגד, אלא שזה מצריך הרבה משאבים.

יוסף ג'בארין: אז כמה החוק הזה, חוק הפריימריז, עולה?

יוסף ג'בארין: 40 מיליון?

יוסף ג'בארין: במקום 40 מיליון בפריימריז, אפשר היה להשקיע אותם בתרגום סימולטני בכנסת.

דב חנין: הרבה יותר זול.

יוסף ג'בארין: הרבה פחות.

יוסף ג'בארין: נכון, נכון.

יוסף ג'בארין: אז אני מקווה שחברים אחרים יצטרפו לבקשה הזאת, וכשנדרש, אפשר יהיה לספק תרגום סימולטני גם בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: אבל לטובת אלה שלא מבינים ערבית, אני אדבר בעברית.

אחמד טיבי: עכשיו מתחיל, יאללה.

נחמן שי: נגמור במרכולים – נטפל בזה.

יוסף ג'בארין: חבריי חברי הכנסת, באיזו מדינה אחרת בעולם קם לו שר, ועוד שר ביטחון, וקורא להחרים אזור שלם במדינה?

יוסף ג'בארין: קורא להחרים אזרחים.

יוסף ג'בארין: ראיתם כדבר הזה?

יוסף ג'בארין: שמעתם דבר כזה במדינה שרואה עצמה כמדינה מתוקנת?

יוסף ג'בארין: תחשוב לך, כבוד היושב-ראש, תחשוב לך – – –

אמיר אוחנה: באיזה עוד מדינה – – –

יוסף ג'בארין: אמיר, אמיר, תחשוב לך ששר בצרפת היה קורא להחרים שכונה יהודית באחד הפרברים בפריז.

יוסף ג'בארין: מה היית אומר?

יוסף ג'בארין: היית אומר שהוא אנטישמי – –

אמיר אוחנה: – – –

יוסף ג'בארין: – – והיית אומר שהוא גזען, ובצדק היית קורא לפטר אותו.

יוסף ג'בארין: בצדק היית קורא לפטר אותו.

אמיר אוחנה: – – –

יוסף ג'בארין: לכן, כנראה שהפנים של הממשלה הזאת, שמשתקפים בשר הביטחון, הם הפנים של הממשלה כיום – במעשים הגזעניים שלה ובביטויים הקשים, שלא אמורים להיות חלק מהשיח הפוליטי.

יוסף ג'בארין: אבל אתם יודעים על מה אני חשבתי?

יוסף ג'בארין: כשהשר ליברמן בא ואומר שצריך גם להיפטר מאזור ואדי עארה – אום אל-פחם והסביבה – על כמה אנחנו מדברים?

יוסף ג'בארין: אולי בסביבות 100,000 תושבים.

יוסף ג'בארין: למה הוא קורא לזה עכשיו, אחרי שהייתה זריקת אבן או שתי אבנים?

יוסף ג'בארין: ואני תוהה, חבר הכנסת אמיר אוחנה: במזרח ירושלים יש 300,000 פלסטינים, יותר מ-300,000 פלסטינים, וכמעט כל יום יש זריקת אבנים.

יוסף ג'בארין: מדוע השר לא קם ואומר שצריך להזיז גם את הגבול בירושלים?

יוסף ג'בארין: למה זה לא קורה?

אמיר אוחנה: אני מתנגד לזה – – –

יוסף ג'בארין: למה זה לא קורה?

יוסף ג'בארין: כנראה שהעיקרון שמוביל אותו זה העיקרון של הסתה והעיקרון של הפופוליזם.

יוסף ג'בארין: כל פעם שהשר רואה שהוא יורד מהכותרות בעיתונות כמה שבועות, אז הוא מחליט שהוא רוצה לצאת נגד הציבור הערבי ולהסית נגד הציבור הערבי בוואדי עארה, ובכלל בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שמבייש גם לראות שכמעט לא היה אף שר בממשלה הזאת – אולי חוץ מהשר שטייניץ – כמעט אף שר לא יצא נגד ההתבטאות הקשה והפוגענית והגזענית של השר ליברמן.

יוסף ג'בארין: כמעט אף שר.

יוסף ג'בארין: אז כנראה מה שאמרתי – ההתבטאויות הללו והפנים של שר הביטחון משקפים באמת את הפנים הגזעניות של הממשלה הזאת ושל שריה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני יושב-ראש הישיבה, חבריי חברי הכנסת, השרות, אדוני השר, היום אנחנו נדרשים להצביע על חוק שבמהות שלו היה בו היגיון, היה בו רציונל.

אורלי לוי אבקסיס: גם ישבתי עם מציע החוק, חוק הפריימריז, והוא סיפר לי איך נולדה בעצם הצעת החוק הזאת ואיך היא באה לנתק את המחויבות של אותו מועמד לכנסת מאותו בעל הון שמביא לו את כרטיס הכניסה לכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר, בואו נהיה קצת הוגנים עם עצמנו: כדי להגיע למושבים פה, או שאתה בחיר ליבם של הבוסים במפלגות ללא פריימריז – הם אפילו לא מעסיקים סקאוטר שילך ויחפש להם כוכבים, יש מי שיעשה את זה בהתנדבות, מה שנקרא, ולכן אין בכלל עלויות כספיות – אבל במפלגות שבהן מתקיימים הפריימריז, אנשים צריכים להשיג כסף.

אורלי לוי אבקסיס: ומסתבר היום שכדי להיות נציג ציבור לא די בכך שיש לך אג'נדה רצינית, מבוססת, שיש לך מה לבוא ולמכור לציבור.

אורלי לוי אבקסיס: אם באת מהקאסטה הלא-נכונה, או אם באת מהדיור הציבורי, הסיכויים שלך להתברג באיזושהי מפלגה שואפים לאפס.

אורלי לוי אבקסיס: כי מי יכיר אותך בלי פרסום?

אורלי לוי אבקסיס: ופרסום עולה כסף.

אורלי לוי אבקסיס: ומי יכיר אותך בלי לנסוע בארץ?

אורלי לוי אבקסיס: וכדי לעשות את הדברים האלה אתה צריך גם להפסיק לעבוד בעבודה הקודמת שלך, אלא אם כן באמת באת מבית שיכול להעמיד לך את האפשרויות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא, לך תתחנן בפני בעלי ממון שיעשו את זה בשבילך, אבל ברור שביום מן הימים הם יגיעו, יידפקו על הדלת ויבקשו תמורה בעבור האגרה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה פה היום – זה משהו מוזר, דודי אמסלם, כי אנחנו נדרשים עכשיו להעביר חוק שיש בו עוד הרבה חורים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אנחנו לא יודעים מי יהיה אחראי מבחינה פלילית אם אותם הסכמים שיעשו הח"כ המציע או הח"כ שמציע את עצמו, הח"כ לעתיד – עם מי?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו יצטרך לשלם את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: הרי הוא לא יגיע ישירות לחבר הכנסת או למועמד; זה יגיע למפלגה, והמפלגה תצטרך להיות אחראית גם כלפי הדין.

אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת – ואיך אנחנו בודקים את העמידה בסטנדרטים?

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה פה היום, דודי, הוא שאנחנו נתנו אתנן.

אורלי לוי אבקסיס: נתנו פה ואולי אנחנו נותנים פה שוחד לכל אותן מפלגות, שוואללה – אין בהן פריימריז; גם לא מתכוונים לעשות בהן פריימריז.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה את משה כחלון, פתאום יש לו כסף?

אורלי לוי אבקסיס: לחד-הוריות שאפשר לפתור את הבעיה שלהן, שגם עובדות וגם נמצאות מתחת לקו העוני – 82% מהן עובדות אבל חותכים להן את מזונות הילדים, ואומרים להם: כל שקל שתרוויחו ותנסו להרים את הראש מעל המים, אתן מסתכנות בכך שהמדינה תיקח לכם את הכסף, אז אם אתן רוצות להיות עדיין עם זכויות מסוימות – – –

אחמד טיבי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: שנייה, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: אני כבר מנסה לסיים את זה.

אחמד טיבי: לא מנסה.

אחמד טיבי: סיימי, כי סיימת.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אסכם את זה במשפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: הבקשה להגיע לפה לכנסת ולהעביר את החוק הזה, כאשר המפלגות ללא פריימריז מקבלות אתנן – אני חושבת שזו תהיה צביעות גם מצד המפלגות עם הפריימריז לבוא ולהעביר את החוק איך שהוא, כי בסופו של דבר אנחנו מראים פה, במגדל השן, בבית הזכוכית, שגם אנחנו לא חפים מכל אותם אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: כל מי שנותן יד לחוק במתכונתו הנוכחית, שמפלגות בלי פריימריז יקבלו כספים בעבור החברים שהם מחליטים איך ימוקמו בתוך זה – זה להיות שותף לשחיתות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו צריכים לשאול את עצמנו: זה המקום?

אורלי לוי אבקסיס: תורידו את הסעיף.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: בצלאל סמוטריץ; ציפי לבני; יוסי יונה; מרדכי יוגב.

אחמד טיבי: נחמן שי, תפדל.

מסעוד גנאים: הוא לא מופיע על הצג.

אחמד טיבי: לעיתים ליושב-ראש יש סמכויות.

אחמד טיבי: היושב-ראש הוא הריבון.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לכאורה החוק הזה הוא חוק יפה.

נחמן שי: הוא מסייע להגביר את הדמוקרטיה במפלגות שהן דמוקרטיות – לא כל המפלגות בבית הזה הן דמוקרטיות; הוא מסייע למי שאינו חבר כנסת ונותן לו סיכוי להתמודד באמצעות מימון.

נחמן שי: גם זאת נקודה מאוד מאוד חשובה.

נחמן שי: הייתי יכול לברך עליו, באמת, ולומר שזאת פריצת דרך.

נחמן שי: אנחנו במפלגה שלנו מקיימים פריימריז, וכל אחד מאיתנו שהתמודד יודע את היתרונות והחסרונות שבשיטה הזאת.

נחמן שי: היתרון העיקרי שלה: היא באמת נותנת ביטוי לרצונם של חברי המפלגה וחברות המפלגה.

נחמן שי: הם יכולים ויכולות להשפיע על הרכב הרשימה – מי יהיה בה ובאיזה מקום.

נחמן שי: זה דבר חשוב ביותר, וזה מייחד בבית הזה מעט מאוד מפלגות; חלק גדול ויתרו על התענוג הזה.

נחמן שי: אני גאה על כך שאנחנו נשארים צמודים לשיטה הזאת, על פניה – למרות החולשות, שתכף אציין אותן.

נחמן שי: אני חושב שכך צריך להמשיך.

נחמן שי: נכון, זו הזמנה לפרקים להשפעה כזאת או אחרת, אבל כאן אנחנו יודעים לעמוד על שלנו, להגן על הדברים החשובים לנו באמת ולא להיכנע ללחצים חיצוניים.

נחמן שי: בזה אנחנו נבחנים, בין היתר, ואם אנחנו לא יודעים לעשות את זה, אנחנו גם לא ראויים למקום בבית הזה.

נחמן שי: לחלופין, מפלגות שאין בהן פריימריז, יש בהן, לדעתי, פגם, כי אני חושב שצריך לתת לציבור החברים במפלגות, אנשים שגם משלמים על החברות – אומנם סכום זעום, אבל שמבטא את הזיקה שלהם – להשפיע על ייצוגם בכנסת.

נחמן שי: זה עיקרון בסיסי בדמוקרטיה, עיקרון הייצוגיות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

נחמן שי: אבל הדבר הגרוע בחוק הזה – משפט אחרון – זה אותו תשלום למפלגות שאינן מקיימות פריימריז.

נחמן שי: אין שום סיבה בעולם שיקבלו פיצוי על כך.

נחמן שי: הייתי מטיל עליהן קנס, אבל מזה אני פוטר אותן.

נחמן שי: אבל לתת להן תשלום על כך שאינן מקיימות פריימריז רק כדי שיוכלו לממן פעולות כאלה ואחרות זו טעות ממדרגה ראשונה.

צחי הנגבי: – – –

נחמן שי: הבנתי.

נחמן שי: יפה, צחי.

נחמן שי: אז אתה אמרת את זה במו פיך.

צחי הנגבי: אתה מיתמם.

נחמן שי: לא, אני לא מיתמם, אבל אני חושב שלא נכון לעשות את זה.

נחמן שי: אם אתה חושב כמוני ואני חושב כמוך, כבר עשינו צעד אחד קדימה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני תומך בך.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת נורית קורן.

אחמד טיבי: יאיר לפיד.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לאחרונה אני שומע את ראש הממשלה מדבר לא מעט על – חזר לדבר – על זה שיש לנו ארץ נהדרת, ואני מוצא את עצמי מסכים לזה שאכן יש לנו ארץ נהדרת, אבל יש חור בטנק הדלק שלה.

יאיר לפיד: יש פגם יסודי במדינה, והפגם היסודי הזה הוא המערכת הפוליטית; הפגם היסודי הוא אתם – אתם הבעיה.

יאיר לפיד: המערכת הפוליטית השלטונית של מדינת ישראל היא הבעיה המרכזית של המדינה.

יאיר לפיד: מה שאתם רוצים לעשות עכשיו זה לקחת את הבעיה הזאת, להגדיל אותה ולהנציח אותה.

יאיר לפיד: הרי כל מה שמושחת במערכת הפוליטית הישראלית מתחיל בפריימריז – קבלני הקולות, מפקדי הארגזים, האנשים שעומדים – – –

דוד אמסלם: מה שאתה עושה – אתה מרכיב את הרשימה לבד.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

דוד אמסלם: ככה מתנהלת מדינה?

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

יאיר לפיד: חבר הכנסת אמסלם, תרשה לי לא לקבל ממך שיעורים בדמוקרטיה.

יאיר לפיד: תרשה לי לא לקבל ממך שיעורים בדמוקרטיה.

דוד אמסלם: תענה לעניין.

יאיר לפיד: תרשה לי.

דוד אמסלם: תענה.

דוד אמסלם: את העפת חברת כנסת – – – בגלל שהיא הצביעה נגד – – –

יאיר לפיד: תרשה לי.

יאיר לפיד: זה מתחיל בפריימריז שלכם, ועכשיו אתה רוצה שאנשים שלא הצביעו ליכוד, אנשים שלא חולמים להצביע ליכוד, יממנו את הפריימריז שלך, חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: כמו שמממנם את המפלגה שלך, כמו שמממנים את הנסיעות שלך.

דוד אמסלם: מי מממן את הנסיעות שלך לחו"ל?

יאיר לפיד: לא מספיק לך, חבר הכנסת אמסלם, שאתם מפעילים שיטה מושחתת – אתם גם לא רוצים להתאמץ בשביל השיטה המושחתת שלכם.

יאיר לפיד: אתם רוצים לשבת בבית – –

דוד אמסלם: ספר לנו מי מממן את הנסיעות שלך לחו"ל.

יאיר לפיד: – – ושמשלמי המיסים יממנו את השחיתות שלכם, חבר הכנסת אמסלם.

יאיר לפיד: אתה רוצה להיות מושחת בתנאים נוחים.

יאיר לפיד: לא מספיק לך להיות חלק משיטה מושחתת – אתה רוצה גם לא לעבוד בשביל זה; לשבת בבית ושישלחו לכם – –

דוד אמסלם: – – – תגיד מושחת, מושחתים.

דוד אמסלם: רק אתה הצדיק.

דוד אמסלם: אתה הצדיק הגדול.

יאיר לפיד: – – צ'קים.

יאיר לפיד: צ'קים; ישלחו לכם כסף על חשבון משלמי המיסים.

יאיר לפיד: אזרחי ישראל עובדים קשה.

דוד אמסלם: לא מתבייש.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים לבוא ולעשות פה משהו – הם עובדים קשה, ואתה מרוויח מיליון ומשהו שקל כל חודש.

דוד אמסלם: כל חודש מיליון שקל – לאן אתה לוקח?

דוד אמסלם: אין לך מפלגה.

יאיר לפיד: אתה רוצה – – – פריימריז.

יאיר לפיד: אתה רוצה שהכסף הזה יממן את קבלני הקולות, אתה רוצה שהכסף הזה יממן – הכסף של המיסים שלנו – את מפקדי הארגזים.

דוד אמסלם: את הנסיעות שלך.

דוד אמסלם: את הנסיעות שלך.

אחמד טיבי: פעם ראשונה.

יאיר לפיד: זה מה שהחלטתם לעשות עם כספי המיסים של אזרחי ישראל.

דוד אמסלם: לא לא, את הנסיעות שלך.

דוד אמסלם: את הטיולים שלך בחו"ל.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יאיר לפיד: שחיתות ממוסדת.

יאיר לפיד: ובגלל זה אתם לא תהיו.

יאיר לפיד: בגלל זה אתם לא תהיו.

דוד אמסלם: נחיה ונראה.

יאיר לפיד: בגלל זה אתם לא תהיו.

יאיר לפיד: כי יש רגע – היה את זה בהיסטוריה הפוליטית, ויש רגע שאזרחי ישראל אומרים לעצמם: עד כאן.

יאיר לפיד: אנחנו עובדים קשה, אנחנו מממנים את הילדים שלנו, אנחנו מממנים את המשכנתאות שלנו.

יאיר לפיד: אנחנו לא אמורים לממן גם את הפריימריז של חבר הכנסת דוד אמסלם.

יאיר לפיד: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ציפי לבני.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

ציפי לבני: אני לא הולכת לצאת נגד שיטת הפריימריז, והחוק הזה, יכולים להיות לו יתרונות, חסרונות, אבל יש דבר אחד שהוא באמת הקומבינה הבלתי-נתפסת.

ציפי לבני: פריימריז?

ציפי לבני: בסדר.

ציפי לבני: מפלגות שאין בהן פריימריז – מה זה הקומבינה הזאת?

ציפי לבני: קצבת זקנה ניתן גם לצעירים, ככה, או איזה מין פטנטים משונים מהסוג הזה, לקנות אצבעות במליאה?

ציפי לבני: אני עומדת בראש מפלגה שאין בה פריימריז.

ציפי לבני: אני הודעתי שאני לא רוצה את הכסף הזה, ואני קוראת לכל חבריי, ראשי המפלגות שאין בהן פריימריז, לנהוג כמוני.

ציפי לבני: אני שמעתי את הנאומים חוצבי הלהבות על כספם של האנשים העובדים, על כך שהכסף הזה יורד לטמיון – – –

חיים ילין: אמרנו, ציפי.

חיים ילין: את לא צריכה לעשות סיבוב על מה שאמרנו.

קריאות: – – –

ציפי לבני: סליחה?

ציפי לבני: אתם מוותרים?

קריאות: – – –

קריאה: אמרנו את זה קודם.

קריאה: הודענו שאנחנו לא.

ציפי לבני: גם אתם לא לוקחים?

ציפי לבני: שאפו.

ציפי לבני: מצוין.

חיים ילין: כמו שאנחנו לא לוקחים גם את תוספת המשכורת.

ציפי לבני: מצוין.

ציפי לבני: אני לא שמעתי את יושב-ראש המפלגה אומר את זה, אבל אני קוראת, אם כך, חוזרת וקוראת לכל ראשי המפלגות שלא מתקיימים בהן פריימריז לא להיות שותפים לקומבינה הזאת, לא לקחת את הכסף הזה.

ציפי לבני: הכסף הזה הוא כספם של האנשים העמלים, הטובים, אזרחי המדינה הזאת.

ציפי לבני: לא מגיע להם שבשביל כמה אצבעות יילקח הכסף הזה, סתם ככה, כי מישהו בא לו לקבל כסף, כי מפלגה אחרת עושה פריימריז.

ציפי לבני: לקומבינה הזאת אנחנו לא צריכים להיות שותפים.

ציפי לבני: אני הודעתי שלא אקח, ואני קוראה לכל שאר חבריי: אל תיגעו בכסף הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: השר צחי הנגבי.

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

צחי הנגבי: אני ביקשתי לדבר לא כשר אלא כח"כ, כי זה דיון אישי וכל אחד יכול להירשם לו, ואני חייב לנמק מדוע החוק הזה הוא חוק פסול.

צחי הנגבי: ניסיתי לשכנע את חבריי בסיעת הליכוד.

צחי הנגבי: נכון לרגע זה הסיעה החליטה שיתקיים דיון נוסף לאחר הצבעה בקריאה הראשונה, אז לא איבדתי תקווה שאולי בכל זאת יחזור השכל הישר והחוק הזה לא יגיע לספר החוקים.

צחי הנגבי: אני יכול להבין את הכוונות הטובות של יוזמי החוק – שאני לא יודע בדיוק מי הם – אבל יש היגיון בחשש שמא שיטת הפריימריז מעצם היותה מייצרת יחסים כאלה או אחרים בין אדם שמתרים לבין התורם, יכולה להעמיד פיתויים לא רצויים בפני המתרימים.

צחי הנגבי: עובדה היא שהשיטה הזאת נהוגה בכל המפלגות הדמוקרטיות בעולם ובכל המדינות הדמוקרטיות בעולם.

צחי הנגבי: לא קיימת שיטה אחת בעולם שבה הציבור מממן מערכת בחירות בתוך מפלגה.

צחי הנגבי: זה פשוט לא קיים.

צחי הנגבי: אנחנו ממציאים פה היום משהו ייחודי הראוי לספר השיאים של גינס, ואפילו לא עושים את זה לרוב חברי הכנסת אלא רק ל-37 – כמה יש לבית היהודי?

צחי הנגבי: שמונה ח"כים?

יאיר לפיד: יותר מדי.

יאיר לפיד: אבל שמונה.

צחי הנגבי: שמונה.

צחי הנגבי: אז עושים את זה ל-37 ח"כים, 30 ועוד 7, כי אני לא מתכוון להשתמש בזה.

צחי הנגבי: אבל כדי שיהיה רוב של 61, שהוא חיוני, משחדים – לא אתכם, אתם ממילא תצביעו נגד; סתם זורקים אליכם כסף – אבל משחדים את הסיעות האחרות בקואליציה כדי שיהיה להם אינטרס להצביע בעד חוק שהם יודעים שהוא פסול.

צחי הנגבי: עוד לא היה חוק עם ניגוד עניינים מובנה כזה בכנסת.

צחי הנגבי: אני לא זוכר דבר כזה.

צחי הנגבי: חוק שנועד לעזור ל-37 אנשים לעסוק בענייני הציבור בלבד ולא לגייס כספים.

צחי הנגבי: אני יכול להבין אותם – זה קשה לגייס כספים.

צחי הנגבי: זה מאוס, זה מתיש וזה לא נעים.

עיסאווי פריג': ומשמעת קואליציונית?

אחמד טיבי: תנו לו, הוא אומר דברים ברורים.

מיקי רוזנטל: זה יותר מזה.

עיסאווי פריג': אין משמעת קואליציונית בקואליציה – – –

צחי הנגבי: זה לא נעים.

צחי הנגבי: איך אני יודע?

צחי הנגבי: אני עושה את זה כבר 30 שנה.

צחי הנגבי: אני גייסתי כספים לשמונה מערכות בחירות לכנסת מתוך תשע – באחת הייתי ברשימה שלא היה בה פריימריז באותה תקופה – ועוד שלוש פעמים לבחירות לראשות מרכז הליכוד, וגם הם חייבו התמודדות וגיוס כספים, ועוד 8 מיליון שקל להגנתי המשפטית, בעמותה שהכנסת מאפשרת לגייס לצורך הגנה משפטית.

צחי הנגבי: לא נעים "לחזר", במירכאות, על הפתחים.

צחי הנגבי: אבל ידידיי, כמה שזה לא נעים, זה יותר נעים מאשר שוד הקופה הציבורית.

צחי הנגבי: זה יותר נעים מאשר לבקש מהציבור לממן לנו מערכות בחירות פנימיות.

צחי הנגבי: אם אתה יודע לעמוד בפני התורמים, אתה אומר להם מלכתחילה: מבקר המדינה בודק אותי ובודק אותך, השם שלך מופיע באינטרנט, השם שלך מופיע באתר מבקר המדינה, אתה נותן לי מקסימום 10,000 שקל – רוב האנשים גם לא נותנים את הסכום הזה – וכל דבר שאתה מבקש ממני, אני כבר מודיע לך שאני לא אסבך אותך, ואתה – אל תסבך אותי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

צחי הנגבי: לכן אני יכול לומר, ידידיי, שיש אולי כמה אלפי אנשים שתרמו לי לאורך 30 השנים האחרונות, ואף אחד לא התדפק על דלתי, ואף אחד לא ביקש ממני שום דבר, ואף אחד לא קיבל ממני שום דבר.

צחי הנגבי: אבל אני מרגיש טוב שאני לא באתי לציבור ואמרתי: תשמע, תממן לי 320,000 שקל כפול x אנשים שיממנו לי את הבחירות.

צחי הנגבי: לכן, בשלב זה, כחלק מהמשמעת הקואליציונית, אין לי ברירה, אבל אני מאוד מקווה שלאחר הקריאה הראשונה השכל הישר יחזור לחבריי, נהיה פחות אטומים ויותר ממלכתיים, נפיל את החוק הזה ונעביר אותו מן העולם לפני שהוא יגיע לקריאה השנייה והשלישית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אלעזר שטרן.

יעל גרמן: צחי, יישר כוח.

גילה גמליאל: טיבי, זה לא לפי הסדר של הדוברים?

אחמד טיבי: היו שני חילופים.

אחמד טיבי: עכשיו לפי הסדר.

אלעזר שטרן: אני בדיעבד ויתרתי, ולא ידעתי כמה אני צודק שוויתרתי.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתיי השרים, האמת היא שאחרי מה שאמר השר הנגבי יכול להיות שהיינו צריכים לוותר על זכות הדיבור, אבל כיוון שאני יודע שהקואליציה הייתה מבזבזת פה את הזמן עד שהם יאספו את כולם מהחדרים וממילא מדברים על דברים פחות חשובים ממה שלנו יש להגיד, אז נמשיך אנחנו כאן.

אלעזר שטרן: חברי דוד אמסלם, אני רוצה להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: תדע, יש עתיד ויתרה בפעם הקודמת על כל ההעלאה, התוספות של חברי הכנסת.

אלעזר שטרן: יש עתיד בפעם הזאת – אתה יכול לחייך – את התוספות שלא יכולנו לוותר עליהן אנחנו תורמים.

דוד אמסלם: אני אעלה, אני אספר לך – – –

אלעזר שטרן: אתה יכול לבדוק.

דוד אמסלם: אני אספר לך – – –

אלעזר שטרן: אתה רוצה, אני אתן לך את השם של הרואה חשבון שלי, או את השם של טובי פה למעלה, ותבדוק את מה שאני עכשיו אמרתי לך.

אלעזר שטרן: כמעט הייתי אומר לך: של נעליך מעל רגליך כשאתה מדבר על מה אנחנו עושים עם כספים.

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: אז בוא לא נתחיל עם זה.

אלעזר שטרן: אתם לא תלמדו אותנו לא מה זה יהדות, ולא מה זה שחיתות, ולא מה הפריימריז עושה.

אלעזר שטרן: אני אתן לך קצת דוגמאות, אבל בוא נלך רגע על המפלגה שלך ונבין את הסכנה של מה שאתה עושה.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמה מצביעים היו לכם בבחירות?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך כמה.

אלעזר שטרן: השר אקוניס, הוא טוב במספרים – – –

קריאה: 930,000.

אלעזר שטרן: יותר – 985,408.

אלעזר שטרן: כמה מתפקדים היו לכם בבחירות האחרונות?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך: 96,651.

אלעזר שטרן: כמה מצביעים באו לכם לפריימריז?

אלעזר שטרן: 53,158, זה 5.4%.

אלעזר שטרן: אני לא אומר לך כמה מהם עובדי התעשייה האווירית, מתפקדי חברת החשמל, מצביעי יש"ע, שבאים עם פתקים; הרי אתה יודע כמוני איך סופרים במפלגה כזאת כמה חתימות יש לו.

אלעזר שטרן: מה זה נקרא "כמה חתימות יש לו"?

אלעזר שטרן: "כמה חתימות יש לו" זה אומר כמה אנשים ישימו את מה שהוא יגיד להם.

אלעזר שטרן: עכשיו, את זה אנחנו צריכים לשלם?

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: לא אמרתי שאצלנו הכי טוב, אבל הרבה יותר טוב מאצלכם.

יואב קיש: – – – ועדה מסדרת – – –

אלעזר שטרן: הרבה יותר טוב.

אלעזר שטרן: יואב, הרבה יותר טוב מאצלכם.

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאני אגיד לך כמה אנשים – – –

יואב קיש: תשאל את עדי קול – – –

אלעזר שטרן: – – –

יואב קיש: תשאל את עדי קול אם היא חושבת שאתה יותר טוב.

אלעזר שטרן: לא כדאי לך להתחיל.

אלעזר שטרן: תאמין לי, לא כדאי לך להתחיל איתי – – –

גילה גמליאל: אלעזר, ציפי לבני דאגה – – –

אלעזר שטרן: הרי אני לא רוצה להגיד לך, אפילו מבחינה פוליטית, כמה אתה – אתה, יואב קיש – –

יואב קיש: אם היו פריימריז אתה היית אצל ציפי.

אלעזר שטרן: – – אתה, יואב קיש – –

יואב קיש: אם היו פריימריז היית אצל ציפי.

אלעזר שטרן: – – השר אקוניס שיושב לידך, ואני יכול להביא לך עוד כמה, מתיישרים לפי 3% – גם חברתי גילה גמליאל – מתיישרים לפי 3% של הפריימריסט.

אלעזר שטרן: למה?

גילה גמליאל: אלעזר, ציפי לבני – – –

אלעזר שטרן: בגלל שזה הקהל – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אלעזר שטרן: – – שיש לו אידיאלים מיוחדים, או קיצוניות, או אינטרסים לבוא ולהצביע.

אלעזר שטרן: עכשיו, את זה אתם רוצים שנשלם?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אלעזר שטרן: על זה לוקחים כסף?

אלעזר שטרן: מה שאמרתי – אני מסיים, אדוני – זו הקדמה למה שאמר השר הנגבי.

אלעזר שטרן: בטעות יצא לי לדבר אחריו.

אלעזר שטרן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מיקי רוזנטל.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אחריו – יוסי יונה, ואחריו – סאלח סעד.

אחמד טיבי: בעֵד – יוסי יונה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: חבריי חברי הכנסת – תראה, קודם כול, דודי, אני אומר לך את הדבר הבא, חבר הכנסת אמסלם: כשהעברנו את החוק בטרומית אני עמדתי כאן, אתה עמדת כאן, ובמילותיך הבטחת שהחוק הזה לא יחול על מפלגות שאין בהן פריימריז.

מיקי רוזנטל: לא עמדת במילה שלך, אני נורא מצטער.

מיקי רוזנטל: עכשיו, זה שאתם מבטיחים שתשנו את זה בקריאה השנייה והשלישית זה שווה כמו ההבטחה שהבטחתם בטרומית.

מיקי רוזנטל: היא לא שווה הרבה.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר לסמוך עליכם, בקיצור.

דוד אמסלם: טוב.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה להגיד לכם, חבריי מיש עתיד, על כל חסרונותיה של שיטת הפריימריז, היא יותר טובה מהשיטה שלכם, שבה איש אחד ממנה את מי שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה, בחדר סגור, ואף אחד לא יודע מה השיקולים שלו.

מיקי רוזנטל: ויש פגמים בפריימריז, ועדיין, זה יותר טוב ויותר דמוקרטי, פחות מושחת ופחות משחית ופחות מסוכן, כי לפחות מעורבים בזה הרבה אנשים.

מיקי רוזנטל: פה זה אדם אחד והגחמות שלו ותו לא.

מיקי רוזנטל: אז אתם, שבו בשקט.

מיקי רוזנטל: עכשיו, חבר הכנסת אמסלם וכל מי שכן עושה פריימריז, מה אתה אומר לנו, בעצם?

מיקי רוזנטל: הרי מה שמותר לנו לקבל כתרומה זה 10,000 שקל, נכון?

מיקי רוזנטל: מקסימלית, בבחירות.

מיקי רוזנטל: ואתה אומר שקונים אותך ב-10,000 שקל?

גילה גמליאל: לא, אבל למה צריך להיפגש עם אנשים עשירים בגלל שהם עשירים?

מיקי רוזנטל: אסביר לך, גברתי.

גילה גמליאל: כן, מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: אסביר לך.

גילה גמליאל: אתה בעד הון ושלטון?

מיקי רוזנטל: את אומרת ככה: לא איפגש עם אנשים עשירים.

גילה גמליאל: נכון.

גילה גמליאל: לא רוצה.

מיקי רוזנטל: אשאב את הכסף מהציבור.

גילה גמליאל: לא, לא אמרתי את זה.

מיקי רוזנטל: זה מה שאתם אומרים.

גילה גמליאל: דמוקרטיה עולה כסף.

מיקי רוזנטל: אתם יונקים את הכסף הציבורי הזה בקלות בלתי נסבלת.

מיקי רוזנטל: מי אמר שאת צריכה לבזבז, גברתי, 500,000 שקל בפריימריז?

גילה גמליאל: דמוקרטיה עולה כסף.

גילה גמליאל: שמעת?

מיקי רוזנטל: למה את לא יכולה לעשות פריימריז ב-50,000 שקל?

גילה גמליאל: זה יהיה פחות.

מיקי רוזנטל: למה את לא יכולה לעשות פריימריז ב-50,000 שקל?

גילה גמליאל: אבל זה יהיה פחות.

מיקי רוזנטל: למה?

מיקי רוזנטל: כי הציבור מממן את זה?

גילה גמליאל: זה יהיה פחות.

מיקי רוזנטל: אין לכם בכלל רגישות לדבר הזה שנקרא – – –

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: רגע, אני אענה לך.

גילה גמליאל: למה יש לך מימון מפלגות?

גילה גמליאל: תבטל את מימון המפלגות.

נורית קורן: בכמה כסף אתה עשית?

דוד אמסלם: תמכת בזה בפעם הקודמת.

דוד אמסלם: למה תמכת?

דוד אמסלם: בוא תספר לנו.

מיקי רוזנטל: רגע, חכה, אענה לך.

מיקי רוזנטל: מה השאלה?

גילה גמליאל: תבטל את המימון מפלגות.

מיקי רוזנטל: מה השאלה?

מיקי רוזנטל: רגע, אענה לך.

אחמד טיבי: זה על חשבון הזמן שלך.

מיקי רוזנטל: שנייה.

מיקי רוזנטל: מה?

דוד אמסלם: לשיטתך, תמכת בזה בפעם הקודמת בגלל – – –

מיקי רוזנטל: לא.

דוד אמסלם: למה תמכת?

דוד אמסלם: תספר לנו.

מיקי רוזנטל: אסביר לך למה.

דוד אמסלם: מה ההיגיון?

דוד אמסלם: למה 50?

דוד אמסלם: בוא תספר לנו.

מיקי רוזנטל: אסביר לך.

מיקי רוזנטל: אסביר.

יעל גרמן: שנייה, דקה.

מיקי רוזנטל: שנייה, דקה.

מיקי רוזנטל: הרעיון היסודי של להפריד בין ההון לשלטון נראה לי.

דוד אמסלם: נו, איך נעשה את זה?

מיקי רוזנטל: אבל אתם תפרידו בין ההון לשלטון?

מיקי רוזנטל: אתם ההון והשלטון.

מיקי רוזנטל: תשובה שמע על זה שאתם רוצים להפריד בין ההון והשלטון?

דוד אמסלם: – – –

מיקי רוזנטל: לא, לא, אני רוצה לדעת: אלוביץ' כבר שמע שאתם רוצים להפריד?

דוד אמסלם: תישאר על השיטה.

מיקי רוזנטל: ומילצ'ן כבר יודע שאתם רוצים להפריד את ההון והשלטון?

מיקי רוזנטל: לא, כי להם עוד לא גיליתם.

אורלי לוי אבקסיס: אז אתם נגד?

מיקי רוזנטל: אתה מבין?

מיקי רוזנטל: אתה אומר: 10,000 לא אקח – אקח 2 מיליון.

מיקי רוזנטל: זה מה שאתם אומרים.

אורלי לוי אבקסיס: רוזנטל, אתם נגד?

מיקי רוזנטל: אתם, תקשיבו, הושחתם והשחתם את כל המערכת, ועכשיו אתם באים, מגלגלים עיניים ואומרים – – –

דוד אמסלם: אתה בעד או נגד?

מיקי רוזנטל: אני בעד העיקרון – אסביר לך מה אני בעד.

דוד אמסלם: אז אתה בעד העיקרון, נגד – – –

מיקי רוזנטל: תקשיב, דודי.

מיקי רוזנטל: אני ואתה נמצאים בניגוד בעניינים: שנינו מתמודדים בפריימריז, שנינו יכולים ליהנות מהכסף הזה.

מיקי רוזנטל: אם היית יהודי הגון, היית אומר: בוא את זה לוועדה מקצועית – מקצועית – שתשקול את כל השיקולים ותחליט.

דוד אמסלם: טוב.

מיקי רוזנטל: לא אתה ולא אני, כי אנחנו עשויים ליהנות מזה.

אורלי לוי אבקסיס: תצביע נגד?

מיקי רוזנטל: זו הדרך היחידה הלגיטימית לעשות את זה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: כי אחרת אתם שודדים את כספו של הציבור – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: – – ולא תורמים שום דבר למאבק בשחיתות.

אחמד טיבי: יוסי יונה, יוסי יונה, ובעדין – סאלח סעד.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול גם את חברי הכנסת כאן שאלה פשוטה: האם מישהו מכם יודע מהו הסכום שמוענק – לוביסטים בארצות הברית?

יוסי יונה: הכסף שלוביסטים בארצות הברית מוציאים כל שנה – האם מישהו יודע, על קשרי ממשל ו-corporations?

יוסי יונה: 2.6 מיליארד דולר.

יוסי יונה: אני רוצה לשאול שאלה: האם מישהו מכם חושב שכאשר ה-Big Business נותנים 2.6 מיליארד דולר לפוליטיקאים, הם לא משפיעים על ההחלטות שלהם בקונגרס ובסנאט?

יוסי יונה: האם אנחנו יכולים להיות כל כך תמימים, לחשוב שהתרומה הזאת ניתנת לשם שמיים וכלום לא קורה בין הפוליטיקאי לבין העסקים הגדולים?

יוסי יונה: בוודאי שקורה.

יוסי יונה: לכן אני אומר כאן באופן חד-משמעי: אני באופן אישי בוודאי שמעדיף לקבל משאבים מהמדינה מאשר לקבל משאבים מאנשי עסקים.

יוסי יונה: עדיין קיימות מחלוקות בינינו לבין הקואליציה אשר לסוגיות שעלו כאן.

יוסי יונה: אחת מהן – בוודאי מה שכאן כונה על ידי חבריי "כספי השוחד" שנותנים לסיעות שאין להן את ההליך של הפריימריז.

יוסי יונה: ואמרו כאן חבריי, חבר הכנסת דוד אמסלם: היה והסעיף הזה, כמו שהשר לוין גם הבטיח, ירד בהבאתו של החוק לקריאה שנייה ושלישית, אפשר שנשקול מחדש את עמדתנו.

יוסי יונה: זאת אומרת, באופן עקרוני אני כן מאמין שעדיף שהמדינה תממן – –

אחמד טיבי: תודה.

יוסי יונה: – – את האנשים שמתמודדים במפלגות פריימריז מאשר ייקחו את הכסף מאנשים פרטיים.

יוסי יונה: ועוד הערה אחת.

יוסי יונה: בהמשך לדבריו של חברי מיקי רוזנטל, בוודאי גם עולה השאלה: האם אנחנו באמת זקוקים לסכום כזה או לסכום אחר?

יוסי יונה: היה ותהיה נכונות, חבר הכנסת דוד אמסלם, לעסוק בסעיפים הללו, אנחנו בוודאי נהיה מוכנים לשקול מחדש את עמדתנו, אבל עד אז – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יוסי יונה: – – אנחנו מתנגדים.

יוסי יונה: תודה.

אחמד טיבי: סאלח סעד.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אחריך – יושב-ראש האופוזיציה.

אחמד טיבי: )

סאלח סעד: (אומר בערבית: אחריי – יושב-ראש האופוזיציה.

סאלח סעד: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: לאחר סאלח סעד – יושב-ראש האופוזיציה בוז'י הרצוג.

אחמד טיבי: )

סאלח סעד: (אומר בערבית: כבוד יושב-ראש הישיבה המכובד.

סאלח סעד: )

אחמד טיבי: תפדל.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כאחד שחווה כמה פריימריז יותר מפעם אחת בחייו הפוליטיים, אני אומר לכם: כמה שקשה מאוד – הפריימריז מאוד קשים; לגייס כספים מאוד קשה, ואני לא בעד השיטה הזאת לגייס כספים, כי אני לא רוצה להיות תלוי באף אדם.

סאלח סעד: והאמינו לי, ניגשתי לבנק וקיבלתי הלוואה בשביל לממן את הפריימריז שלי.

סאלח סעד: אבל עם זאת, אני רוצה מחר בבוקר – ואני מסתכל לצד השמאלי של המליאה ואני אומר לכם:

סאלח סעד: אני רוצה שמחר תסתכלו בנכים האלה שמסתובבים בחוץ ותגידו להם מה קרה שאנחנו עכשיו – יש עכשיו בקופה הציבורית יותר מ-40 מיליון שקל כדי שאנחנו ניבחר?

סאלח סעד: שאתם תיבחרו?

סאלח סעד: מה עם הנכים?

סאלח סעד: הרי כל יום אנחנו רואים אותם כאן בפרוזדור.

סאלח סעד: מה הם מבקשים, תוספת?

סאלח סעד: משרד האוצר והשר אומרים: אין לנו כספים.

סאלח סעד: אין לנו תוספת בקופה.

סאלח סעד: אין לנו כספים.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, פתאום יש כספים, אני רואה.

אחמד טיבי: מלאן.

סאלח סעד: רק לפני שבוע פורסם דוח העוני.

סאלח סעד: יותר מ-200,000 ילדים עניים במדינת ישראל.

סאלח סעד: מה תגידו להם בבוקר?

אחמד טיבי: (בערבית: קריאה לסדר,) אבו עראר.

אחמד טיבי: אבו עראר, (בערבית: קריאה לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: )

סאלח סעד: אז אני אומר לכם – –

אחמד טיבי: הערה לסדר פעם ראשונה.

סאלח סעד: – – אנחנו צריכים להסתכל לציבור בעיניים.

סאלח סעד: הצעת החוק הזאת היא הצעה כל כך זדונית, כל כך מזלזלת בציבור, ואסור לנו לתת יד לגזול מהציבור, לא 40 מיליון שקל ואפילו לא 10 מיליון שקל.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, המכונה בוז'י.

אחמד טיבי: )

יצחק הרצוג: (בערבית: תודה, יושב-ראש הישיבה.

יצחק הרצוג: )

אחמד טיבי: (בערבית: שלוש דקות.

אחמד טיבי: )

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: הצעת החוק המדוברת מעלה כמה בעיות יסוד.

יצחק הרצוג: אחרי שמנינו את הצורך במניעת קשרי הון–שלטון, והוא מובן, כשלומדים את החוק הזה לפרטיו מגלים כמה בעיות, אדוני היושב-ראש ואדוני חבר הכנסת אמסלם.

יצחק הרצוג: קודם כול – את הבעיה שכולם הזכירו.

יצחק הרצוג: אתה אומר מלכתחילה: תשמע, לא הייתה לי ברירה.

יצחק הרצוג: בעצם איימו עליך, אנחנו יודעים את זה.

יצחק הרצוג: יש חברות בקואליציה שאיימו עליך שאם אתה לא תוסיף לקופתן כסף, החוק הזה לא יקודם.

יצחק הרצוג: החוק הזה בעצם בא לעולם בלחצם של שניים-שלושה גורמים בליכוד, והם הלכו יחד וגרמו לכך שהחוק הזה יקבל את תמורתו בכך שאתה צריך לשלם למפלגות אחרות דמי לא יחרץ כדי להעביר אותו – דבר בלתי מתקבל על הדעת בעליל.

יצחק הרצוג: דבר עוד יותר זועק לשמיים, מכיוון שהוא פוגע לרעה במפלגות שמקיימות דמוקרטיה פנימית – המפלגות שמקיימות דמוקרטיה פנימית לא מקבלות את המענק, ומפלגות שלא מקיימות דמוקרטיה פנימית מקבלות בונוס של מיליוני שקלים כל אחת לטובתן ולפעילותן, בעוד שהן מתמודדות ומתחרות במפלגות שמקיימות דמוקרטיה פנימית.

יצחק הרצוג: שלא לדבר על העובדה שכולם דיברו עליה – של הוצאת כספי ציבור חופשי.

יצחק הרצוג: נמצא פה יו"ר ועדת הכספים.

יצחק הרצוג: על מה לא מדברים יום-יום, שעה-שעה, בוועדת הכספים ובוועדות אחרות, ופה מפזרים כסף חופשי חופשי, כאילו יש כסף מן השמיים שאפשר לחלק אותו לכולם.

יצחק הרצוג: הדבר השני – החוק הזה יוצר אפליה מובנית בין מתמודדים מבפנים ומתמודדים מבחוץ.

יצחק הרצוג: ניתנת גמישות רבה הרבה יותר והקלות הרבה יותר טובות לחברי המועדון הזה שנמצאים כאן בבניין ולא מתמודדים מבחוץ.

יצחק הרצוג: אבל הדבר השלישי, חבר הכנסת אמסלם, והוא הדבר הבעייתי: שאתם תכניסו הרבה מאוד אנשים לפשיטת רגל.

יצחק הרצוג: למה?

יצחק הרצוג: אני אסביר לך למה.

יצחק הרצוג: כאשר אתה מתמודד לכנסת ואנשים רוצים לתמוך בך ויש אנרגיה סביבך, ואתה אומר להם: בואו תעזרו לי, אתם חברים שלי, והם תורמים בדין, על פי חוק, והשמות ידועים ומוכרים ומתפרסמים, אז יש לך יכולת למלא את המכסה שקבע החוק לגבי סכום ההוצאה המותר.

יצחק הרצוג: אבל כאשר אנשים ילכו וייקחו את ההלוואה הזאת ולא ייבחרו, הם יישארו מול עברי פי פחת, מול שוקת שבורה, ואף אחד לא ייתן להם שום תרומה ושום עזרה, כי הם כבר לא נבחרו.

יצחק הרצוג: לאף אחד לא יהיה שום אינטרס, אפילו לא חברי, או תמריץ, בוא נאמר את זה כך, לבוא ולעזור לבן אדם להתמודד לכנסת, כיוון שהוא הפסיד.

יצחק הרצוג: אז הם יוכו פעמיים: גם לקחו הלוואה מהמדינה על חשבון משלם המיסים, גם לא יחזירו אותה כי לא יהיה להם איך.

אחמד טיבי: נא לסיים.

יצחק הרצוג: ולכן משהו בחוק הזה כל כך מעוות, כי הוא לוקח מכספי האוצר והוא פוגע בעקרונות השוויון, ומעבר לכל דבר אחר – הוא גם יכניס אנשים לצרות צרורות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דוד אמסלם, (אומר בערבית: יושב-ראש ועדת הפנים יסכם את הישיבה) – יסכם את הדיון.

אחמד טיבי: אה, שניים רוצים לדבר?

אחמד טיבי: תפדל.

אחמד טיבי: השר יריב לוין.

אחמד טיבי: עד חמש דקות מגיעות לשר.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השרים, חברי הכנסת, תראו, מכובדי חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, נדמה לי שאתה הצגת פה לפחות חלק מרוח הדברים שנשמעו מצד המתנגדים.

יריב לוין: אני רוצה לומר דבר פשוט: לו הייתי זר שנקלע למקום הזה, הייתי מניח שיש כאן דיון על חוק מימון מפלגות ורצון של סיעות שלמות בכנסת לבטל את החוק הזה מהיסוד.

יריב לוין: וישאל השואל שיסתכל מהצד: למה הפוליטיקאים האלה יושבים ומחלקים כסף למפלגות שלהם על חשבון הרבה מאוד צרכים אחרים – כי התקציב הרי תמיד מוגבל – במקום שהמפלגות תלכנה ותקוששנה ותאסופנה תרומות?

יריב לוין: ולא במקרה, במשך עשרות שנים נקבע חוק מימון מפלגות, ונדמה לי שאף אחד בבית הזה לא חולק על הצורך בו, מכיוון שכולם מבינים שהדבר הכי מסוכן, והפתח הכי בעייתי לערבוב בין הון לשלטון, והפתח הכי בעייתי ליצירת אי-שוויון שבו בעלי ממון – יש להם השפעה עודפת על פני כל אדם אחר במדינה, והפתח המסוכן ביותר להעדפה של כוחות בעלי כוח כלכלי שיוכלו להשפיע באופן דרמטי על ההחלטות כאן על חשבון מעוטי היכולת והמוחלשים יותר הוא במצב שבו מפלגות פוליטיות תצטרכנה להידפק על הדלתות של האנשים האלה כדי לקבל מהם כסף.

יריב לוין: ושיסתכל לי מישהו בעיניים ויאמר לי שאין לו מחויבות למי שתרם לו; שיסתכל מישהו ויגיד לי שכשפונים אליו לפגישה – אדם בעל ממון, שאולי יתרום לו למערכת הבחירות הבאה, וסתם אדם מן היישוב – הוא יפגוש את שני האנשים, ואם יצטרך לבחור אחד הוא יבחר דווקא באדם מהיישוב ולא בתורם.

יריב לוין: שיהיה אחד שיסתכל לי בעיניים ויאמר לי את זה.

יריב לוין: כולנו יודעים שזה לא יקרה.

יריב לוין: ולכן, מכיוון שאין שיטה מושלמת, חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה הנכבד, נקבע חוק מימון מפלגות – כדי להבטיח את זה שאומנם נוציא כסף מהקופה הציבורית, אבל נבטיח שהמפלגות תהיינה מחויבות לבוחריהן ולא לתורמיהן, ולא לבעלי ההון שמממנים אותן ומתחזקים אותן, ולהבטיח את זה שמפלגה שיש בעלי הון שחפצים ביקרה, לא יהיה לה יתרון על פני מפלגה שמייצגת אוכלוסיות מוחלשות שלא יכולות לתרום לה כסף.

יריב לוין: על הרקע הזה, מה שנכון למפלגות, נכון בדיוק אותו הדבר לחברי כנסת שמתמודדים בפריימריז, ואולי אפילו ביתר שאת, מכיוון שהתלות של האדם הבודד באנשים האלה שתורמים לו כסף היא תמיד ולעולם תהיה בעייתית מאוד, כי יש כאן מעבר לכל דבר גם קשר אישי.

יריב לוין: על זה אני אוסיף עוד דבר – יושב-ראש האופוזיציה, אני חושב שחשוב שתשמע את זה: תראה, כאשר אנשים תורמים לך כסף, ברוב המקרים אתה לא יודע ולא תוכל לדעת למה הם תרמו ומה המניע מאחורי העניין הזה.

יריב לוין: לעולם לא תדע איזה עסקים יש להם שאתה לא מכיר, איזה אינטרס הם מייצגים, מי שלח אותם כדי שיתרמו לך כסף כי הוא רוצה להשפיע עליך לטובת עניין כזה או אחר, ואתה לעולם, לעולם, חבר הכנסת הרצוג, לא תדע, ויש תורמים שתרמו לך ואחר כך גם קנו עסק שאולי אתמול לא היה להם.

יריב לוין: כל הדוגמאות הרי מוכרות לכולנו כאן.

יריב לוין: ולכן, אתה מוצא את עצמך בסיכון נורא שאתה תימצא במצב של ניגודי עניינים, תימצא במצב של נראות ציבורית מאוד מאוד בעייתית, אפילו אם קיבלת את התרומות באופן נקי.

יריב לוין: אני אתן לך דוגמה, מכובדי, אני חושב שחשוב לשמוע אותה.

יריב לוין: תראה, חברי כנסת בבניין הזה, בלי יוצא מהכלל, מקדמים הצעות חוק שיש להן חשיבות ונוגעות למגזרים כאלה ואחרים, כולל מגזרים עסקיים.

יריב לוין: עכשיו, תראה מה קורה: קידם חבר כנסת הצעת חוק שהוא מאמין בה, הגיעו אליו אנשים שמרוצים באופן אמיתי ונקי מהעבודה שלו, ותרמו לו כסף מתוך הערכה למה שעשה למגזר שהם שייכים אליו.

יריב לוין: ואז תתעורר מייד השאלה מה קדם למה: האם קדמה הפעילות הפרלמנטרית והצעת החוק לתרומה, או אולי קודם סוכם על התרומה ואחר כך נעשתה הפעילות הפרלמנטרית כדי לקבל אותה?

יריב לוין: התשובה הזאת תעמוד כעננה מעל הראש של כל אחד מאיתנו על כל תרומה שהוא מקבל.

יריב לוין: ולכן אני חושב שהחוק הזה הוא חיוני, הוא הכרחי, והוא הוצאה קטנה מאוד כדי לשים בה חסם אולי לשחיתות השלטונית המסוכנת ביותר וכדי לשים חסם לקשר ההון–שלטון המסוכן ביותר והחזק ביותר שמשפיע על מה שקורה בבניין הזה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אמסלם – דובר אחרון, מסכם.

אחמד טיבי: אחר כך – הצבעה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא, הרבה פעמים אני צובט את עצמי ולא מאמין למה שאני שומע.

דוד אמסלם: תראו, ינאי המלך – זה אליך, לפיד.

דוד אמסלם: ינאי המלך אמר לשלומציון המלכה: אל תפחדי לא מהפרושים ולא מהצדוקים אלא מהצבועים, שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפינחס.

דוד אמסלם: הרי מה שאתה עשית כאן, זה בדיוק מזכיר לי את המשפט שמפלטו של הנבל זה הפטריוטיזם.

דוד אמסלם: הרי אתה, יש לך מפלגה של בן אדם אחד – אני אסביר לך את הכול.

דוד אמסלם: יש פה שתי וקטורים שנעים – אתה גם צבוע בטיעונים שלך וגם מתחסד, לכאורה.

דוד אמסלם: מאיפה הכסף הציבורי?

דוד אמסלם: אני אספר לך מאיפה.

דוד אמסלם: יש לך מפלגה שמקבלת כל חודש למעלה ממיליון שקל.

דוד אמסלם: אין לך מפלגה.

דוד אמסלם: הרי מה היה הרציונל, בזמנו, של מימון המפלגות?

דוד אמסלם: אני אספר לך.

דוד אמסלם: כשאבות המדינה הקימו פה מדינה דמוקרטית הם הבינו שיש מפלגות, יש סניפים, יש פעילות מפלגתית בארץ, וזה מה שהם רצו בעצם שיקרה – לשתף את הציבור, ולכן בעצם הם יצרו שני סוגי מימונים: מימון אחד שוטף, למפלגה, כדי שתהיה מפלגה, ומימון אחר זה לפני הבחירות.

דוד אמסלם: אתה מקבל כסף חינם, אין לך מפלגה; מיליון שקל כל חודש.

דוד אמסלם: אני מציע שבכלל – – –

יאיר לפיד: – – –

דוד אמסלם: אתה, אני מדבר אליך.

דוד אמסלם: הם לא מתחסדים.

יאיר לפיד: אתה משמיץ את חבריך לקואליציה – – – אתה – – –

דוד אמסלם: אמרתי לך.

דוד אמסלם: אתה הרי – אבל הסברתי.

יאיר לפיד: – – –

דוד אמסלם: אתה באת – אתה כאילו פטריוט, אתה מבין?

דוד אמסלם: לכן אמרתי: מפלטו של הנבל זה הפטריוטיזם.

יאיר לפיד: למה אתה משמיץ את חבריך לקואליציה?

דוד אמסלם: זה אתה – צדיק, מתחסד.

דוד אמסלם: אתה מסתובב בכל העולם במימון הזה.

יאיר לפיד: למה את משמיץ את חבריך?

יאיר לפיד: אתה לא מתבייש – – –

דוד אמסלם: הרי עם ישראל – מה הוא מממן?

יאיר לפיד: – – – אתה לא מתבייש – – –

דוד אמסלם: אצלנו הוא מממן סניפים, פעילויות; אצלך – את הנסיעות שלך.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: את הנסיעות שלך.

דוד אמסלם: אתה מתעופף, מזמין מלונות – כל זה על חשבון מימון המפלגה שלך.

יאיר לפיד: מושחת.

יאיר לפיד: מושחת.

דוד אמסלם: אז לכן אני חושב שאתה המושחת הכי גדול פה בכל הבניין הזה.

דוד אמסלם: אבל מה?

דוד אמסלם: אתה משחק אותה עכשיו כאילו אתה הצדיק הגדול כאן בכל האזור.

דוד אמסלם: זו הבעיה שלי איתך.

דוד אמסלם: תסתום את הפה – לא נגיד כלום.

דוד אמסלם: תשתוק, תמשיך לנסוע, תמשיך לבזבז את כל הכספים – –

יאיר לפיד: – – – לא אתה תגיד לי לסתום את הפה.

דוד אמסלם: – – תעשה הכול.

דוד אמסלם: אל תשחק לנו אותה פה איזה צדיק גדול – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אדוני, בוא נביא את זה למימון מפלגות.

דוד אמסלם: בוא ואני אספר לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת לפיד, חבר הכנסת לפיד, תודה רבה.

יאיר לפיד: – – – בלי מחטף.

יאיר לפיד: בלי בושה.

יאיר לפיד: מאיפה החקירות – – –

דוד אמסלם: לא קשור.

דוד אמסלם: דרך אגב, באמת צריך לחקור את כל המימון שלכם.

יאיר לפיד: – – –

דוד אמסלם: תשמע, אצלנו בליכוד ראש הממשלה לא יכול לנסוע על חשבון הליכוד.

דוד אמסלם: אצלכם, אתה – תשמע, קודם כול, אנחנו נבקש, בכלל – אם יש לך קצת יושר ציבורי, בואו ותגישו דוח בכלל של המפלגה, מה אתה עושה עם הכסף.

דוד אמסלם: הרי שאר החברים שלך – הם לא שותפים, הם לא שייכים לעניין.

דוד אמסלם: אצלנו הכול שקוף, יש לנו מוסדות.

דוד אמסלם: גם ראש המפלגה לא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

דוד אמסלם: אתה עושה מה שאתה רוצה בכסף.

יאיר לפיד: – – –

דוד אמסלם: עזוב שאתה מחליף אותם איך שאתה רוצה.

דוד אמסלם: זה כסף ציבורי – כל חודש מיליון שקל נכנס לך לקופה.

דוד אמסלם: אתה עושה מה שאתה רוצה.

יאיר לפיד: – – –

דוד אמסלם: אף אחד פה לא יודע מה אתה עושה עם הכסף.

דוד אמסלם: זה לבד דורש ממך, אם יש לך קצת יושר – תבוא תציג איזה דוח, הנסיעות שלך – מי מממן את כל הנסיעות – –

יאיר לפיד: אין לך מושג על מה אתה מדבר.

יאיר לפיד: אתה יודע שמגישים דוח שנתי למבקר המדינה.

יאיר לפיד: אתה לא ניהלת בחיים שלך – – –

דוד אמסלם: – – מה אתה עושה עם כל הכסף.

יאיר לפיד: אין לך מושג – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תמשיך.

אחמד טיבי: אל תפנה אליו.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של הפריימריז – בוא תראה את החוצפה שלך.

דוד אמסלם: הרי מה קורה בפריימריז?

דוד אמסלם: לא בן אדם אחד קובע; יש לנו 150,000 מתפקדים, יש למפלגת העבודה 100,000 – לא חשוב – אלה מספרים גדולים של חברים שבעצם, בסופו של דבר, הם בוחרים את הנציגות שלהם.

דוד אמסלם: אתה קם בבוקר, מחליט על דעת עצמך מי בפנים מי בחוץ.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפעמים כשאני רואה אותם בוועדות כמה הם משתדלים לרצות אותך, אני מתבייש בשבילם.

דוד אמסלם: אני אומר – כואב לי.

דוד אמסלם: אני אומר: חבר'ה, בואו תעשו את העבודה שלכם, אתם לא עובדים אצל אף אחד – אצל עם ישראל.

יאיר לפיד: – – – הם לא נכנעים.

דוד אמסלם: אבל הם, כשאתה לא פה, הם מדברים לטלוויזיה כשאתה בלונדון – תשמע, הם דיברו בוועדה שלוש שעות, ארבע שעות.

דוד אמסלם: מיקי לוי – אני אומר לו: דיברת שעתיים וחצי; אומר לי: לא, דודי, שלוש שעות.

דוד אמסלם: אמרתי לו: תגיד לי, לפיד – נשלח לו את זה כדי שיעלה אותך בעוד דרגה.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: אתה מטיף לנו מוסר.

מיקי לוי: כן – – – ולחדרי החקירות – – –

דוד אמסלם: אתה בכלל – כל החבר'ה האלה כאן, הרי ברגע שהם מרגיזים אותך אתה מוציא אותם.

מיקי לוי: – – –

דוד אמסלם: אז אתה מטיף לנו שאנחנו מפלגה מושחתת?

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: הרי אתה בעצם – –

יאיר לפיד: ראש המפלגה שלך נחקר, על מה אתה מדבר?

יאיר לפיד: ראש המפלגה שלך נחקר.

דוד אמסלם: – – אתה בדיוק מאמין, כמו שמאמין מנהיג צפון קוריאה – אתה בדיוק כמוהו.

דוד אמסלם: שניכם אותו דבר.

דוד אמסלם: גם הוא מפיל את הרשימה, עושה מה שהוא רוצה, הורג את מי שהוא רוצה, מחליף את מי – זה המדינה שאנחנו רוצים?

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: אפילו בקום המדינה לא היה דבר כזה.

יאיר לפיד: אתה לא מתבייש?

יאיר לפיד: ראש הממשלה נחקר – – –

דוד אמסלם: אז לכן, אני מציע לך לסתום את הפה טיפה.

דוד אמסלם: תהיה קצת צנוע.

דוד אמסלם: באמת, אתה עוד לא בגובה בכלל של אף אחד פה שיושב בשולחן הזה.

דוד אמסלם: אתה, יש לך איזה פנטזיות.

יאיר לפיד: – – –

מיקי לוי: – – – לא צעדנו לחדרי חקירות.

מיקי לוי: תסתכל מה נעשה במפלגה שלך – – –

אחמד טיבי: תודה רבה, תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי, הוא מסיים.

דוד אמסלם: יש פסוק בתורה שאומר: לא תיקח שוחד, ולא תכיר פנים, כי השוחד יעוור עיני חכמים ויסלף דברי צדיקים.

דוד אמסלם: אני אומר לך, תקשיב טוב: הפריימריז, שאתה מקבל את התרומות האלה, מבחינתי זה שוחד.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להגיד עוד משהו – –

יאיר לפיד: – – – ראש הממשלה – – –

דוד אמסלם: – – שוחד זה לא משהו חוקי–לא חוקי; השוחד זה משהו ערכי, שמה אומר?

דוד אמסלם: כשאתה מקבל כסף ממישהו תמורת, כנראה, משהו עתידי, גם מבחינת שלח לחמך, זה יסוד, זה רעיון.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שזה שוחד.

דוד אמסלם: במדינה נורמלית לא יכול להיות מצב כזה.

דוד אמסלם: זה כמו שעכשיו נביא חוק שמותר לנו לקבל שוחד מהבוקר עד הלילה.

דוד אמסלם: גם אם זה יעבור זה לא חוקי, זה לא הגיוני.

קריאות: – – –

מיקי לוי: הוא הזכיר את השם שלי, לכן אני דורש לעלות.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שהמצב היום הוא לא חוקי בעליל, הוא לא הגיוני.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שמישהו תורם לי כסף.

דוד אמסלם: למה שיתרום לי?

דוד אמסלם: למה שיביא לי 45 צ'קים של 10,000 שקל כל צ'ק?

קריאות: – – –

דוד אמסלם: עכשיו, הדמוקרטיה עולה כסף.

דוד אמסלם: רבותיי, יום בחירות במדינת ישראל עולה כמה מיליארדים, אז אולי נבטל את הבחירות?

דוד אמסלם: יש חולים, יש קשישים.

דוד אמסלם: בוא נבטל את מימון המפלגות שלך, הרי אין לך מפלגה.

דוד אמסלם: בוא נממן את זה ובזה נעשה את הפריימריז, מה הבעיה?

דוד אמסלם: אלה המקורות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר: רבותיי, מי שיש לו קצת יושר בלב, בנשמה, טיפה, יודע שהחוק הזה צודק.

דוד אמסלם: עזבו עכשיו פוליטיקה קטנה.

דוד אמסלם: עזבו מה הוא חושב.

דוד אמסלם: מי שיודע את האמת יודע שהמצב הזה לא יכול להימשך והוא לא חוקי; ברמת העיקרון הוא לא יכול חוקי, במדינה נורמלית זה לא יכול להיות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: ההצבעה היא בקריאה ראשונה, על הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר הכנסת), התשע"ח–2017.

אחמד טיבי: מי שבעד – יצביע בעד; מי שנגד – יצביע נגד.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 65 נגד – 52 נמנעים – אין הצעה להעביר את הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר הכנסת), התשע"ח–2017, לוועדת הפנים נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 65, 52 מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ההצעה תעבור לוועדת הפנים להמשך דיון.

אחמד טיבי: הודעה אישית למיקי לוי לאחר ההצבעה.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת אמסלם, הרי החוק של ההמלצות – חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר הודה שזה בא להגן על ראש הממשלה.

מיקי לוי: ומי מבין חברי הכנסת, חברי סיעתי, הולכים לחדרי החקירות במשטרה?

מיקי לוי: החוקרים באים לאסוף אותנו מחדרי החקירות?

מיקי לוי: את מי לוקחים בשמאל-ימין לחדרי החקירות, אותנו או אתכם?

דוד אמסלם: משפט אחד.

מיקי לוי: אפילו לא חצי משפט, זה לא לפי הפרוטוקול.

מיקי לוי: אתה לא יכול לעלות.

מיקי לוי: אתה לא יכול לעלות.

מיקי לוי: נגמר.

אחמד טיבי: דבר.

אחמד טיבי: תמשיך, מיקי.

מיקי לוי: אתה, חבר הכנסת זוהר, אמרת בריאיון, אמרת בריאיון: חבריי טעו שהביאו את החוק הזה כדי להגן על ראש הממשלה.

מיקי לוי: אתם מדברים עלינו?

מיקי לוי: אנחנו המושחתים?

מכלוף מיקי זוהר: אני אמרתי את זה?

מכלוף מיקי זוהר: אני אמרתי ההפך.

מיקי לוי: אנחנו הולכים לחדרי החקירות?

מכלוף מיקי זוהר: אמרתי את ההפך.

מיקי לוי: תסכלו בראי.

מיקי לוי: אתם המושחתים, אתם הולכים לחדרי החקירות; לא חברי סיעתי, עם ידיים נקיות.

מיקי לוי: כדאי שתסתכלו בראי לאיזו סדרה של חוקים אתם מביאים אותנו: החוק לקצץ בסמכותו של מבקר המדינה, החוק לפגוע בפרקליטות המדינה, החוק לפגוע ביועץ המשפטי לממשלה; סדרת חוקים שרומסת ברגל גסה את הדמוקרטיה.

מיקי לוי: אז אתם מדברים עלינו על שחיתות?

מיקי לוי: תתביישו לכם.

מיקי לוי: חבורה של מושחתים.

מיקי לוי: תתביישו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1175); נספחות].

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2017.

אחמד טיבי: יציג את החוק שר הפנים אריה מכלוף דרעי.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: דרעי, היכן אתה, השר דרעי?

אחמד טיבי: ) סגן השר.

אחמד טיבי: הוא מציג במקומו, סגן השר.

אחמד טיבי: תפדל.

משולם נהרי: תבקש מכולם להישאר, כי אני עושה את זה קצר.

אחמד טיבי: רבותיי, הוא יציג את זה באופן קצר, זו הבטחה.

אחמד טיבי: אני מבקש שתשבו.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ידועה האמרה – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואל, אני מבקש להקשיב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משולם נהרי: – – ידועה האמרה: יותר משישראל שמרו על השבת, השבת שמרה על ישראל.

משולם נהרי: הוגי הדעות בכל הדורות הרחיבו והפליגו בתיאור מעלת הערך החברתי והסוציאלי של יום השבת כיום מנוחה.

משולם נהרי: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת להשיב ולקבע את הסטטוס קוו הנוהג בענייני המסחר בפרהסיה בשבת.

משולם נהרי: לפי ההצעה, האיזון המתבקש בין סמכויות השלטון המקומי לסמכויות השלטון המרכזי יישמר כפי שהיה נוהג טרם ההכרעה בבג"ץ ברמר.

משולם נהרי: הצעת החוק אינה פוגעת, חלילה, ואין כוונתה לפגוע בשיקול הדעת של השלטון המקומי בבואו לקבל החלטה על חקיקת חוק עזר, אולם מבקשת היא ליתן משקל מהותי לשיקול הדעת הקבוע ממילא בחקיקה של השלטון המרכזי, אשר יבחן, בין היתר, השלכות רוחב של חוק העזר ברשות המקומית.

משולם נהרי: משמעות פתיחת המסחר בשבת עבור ציבור העובדים קשי היום הינה הרת אסון – תהליך אשר לא נדע מה תהיינה השלכותיו בעוד כמה שנים.

משולם נהרי: שוו בנפשכם כי עובד במדינת היהודים עלול שלא להתקבל למקום עבודה מכיוון שהינו מבקש לנוח ביום השבת.

משולם נהרי: אסיים בדבריו חוצבי הלהבות של ראש ממשלת ישראל המנוח מנחם בגין, שבו תיאר את הישראלי המסב סביב שולחן השבת כמו מלך ואת הנמל בסלוניקי, אשר היה סגור ביום השבת, כאות כבוד והערכה לעובדיו היהודים.

משולם נהרי: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – אל-נאאב טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: יעל גרמן במקום טלב אבו עראר.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, הטרגדיה היא שהחוק הזה לא עוסק רק בענייני השבת; החוק הזה עוסק בעוד הרבה דברים רעים שקורים לנו בחברה, קורים לנו בעם.

איציק שמולי: ולצערי, במקום שיתנהל פה, בבית הזה, בין כל המפלגות ובין כלל חברי הכנסת, ניסיון אמיתי לייצר הסכמות מחודשות על איך צריך להיראות יום המנוחה במדינת ישראל, כל מה שאנחנו רואים פה לנגד העיניים בשבועות האחרונים בהקשר הזה זה רק כיפופי ידיים וניסיון להשביע את רצונן של מפלגות בקואליציה ולמכור את האינטרסים הלאומיים והחברתיים של כלל הציבור.

איציק שמולי: אני מכבד את השבת.

איציק שמולי: כשאני מקדם פה חקיקה חברתית בכנסת אני לא מסתכל מה יש לאנשים על הראש – אם יש להם כאפיה או יש להם כיפה או אין להם שום דבר.

איציק שמולי: מבחינתי זה לא מעניין.

איציק שמולי: אבל כאשר באים ובאופן בוטה, באופן גס, באופן אגרסיבי, הולכים ופוגעים ביכולתם של מרבית אזרחי ישראל לנוע בשבת, לרכוש בשבת, זה לא ערך מקודש, אני אומר לכם, חבריי במפלגות החרדיות.

איציק שמולי: אני מוכן ללכת יחד איתכם לניסיון להגדיר מחדש מה כן ומה לא.

איציק שמולי: גם אנחנו, החילונים, נצטרך לעשות ויתורים מפליגים בתהליך הזה.

איציק שמולי: אבל בסופו של דבר יש דברים שהם חשובים גם לנו, ולדעתי, בראש ובראשונה – העניין של התחבורה הציבורית.

איציק שמולי: נכון, החוק הזה לא עוסק בתחבורה הציבורית, אבל אני אגיד לכם מה הוא עושה: בגלל שהוא הולך באופן אגרסיבי ומנסה לקבוע עובדות בשטח, זה בעצם כשלעצמו מעקר את היכולת שלנו, גם עכשיו וגם בעתיד, לנסות להגיע להסכמות על כל המכלול.

איציק שמולי: ובכלל, מה האיוולת הזאת שהפקידות או השׂרוּת בירושלים תוכל להתחיל לנהל בשלט רחוק את הצביון המקומי של כל עיר ועיר?

איציק שמולי: זה עובד נהדר שכל ראש עיר, בעזרת מועצת העיר שלו, יכול או יכולים לקבוע מהו הצביון הנכון בנוגע לפתיחת עסקים בשבת.

איציק שמולי: ועכשיו, עצם המחשבה שאנחנו הולכים בעניין הזה לאחור ואנחנו אומרים: אנחנו ניתן בידי הממשל המרכזי בירושלים את היכולת להוריד את המתג, זה דבר חמור בצורה בלתי רגילה, 1.

איציק שמולי: כי הוא בעצם פוגע בהרבה מאוד אנשים במדינת ישראל, ו-2.

איציק שמולי: יותר חמור מזה, אם אני חוזר, אדוני היושב-ראש – ובזה אסיים – לנאום השבטים המפורסם של הנשיא ריבלין, הוא רק הולך ומגביה את החומות בין אותם שבטים של החברה הישראלית, וזה דבר מצער וזה דבר שחלילה לא תהיה ממנו חזרה.

איציק שמולי: תודה רבה.

אחמד טיבי: יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אף אחד כאן לא משלה את עצמו – החוק הזה היה אתנן פוליטי.

יעל גרמן: היה משבר פוליטי, וכדי לפתור אותו באו וניסחו מהר חוק.

יעל גרמן: אז אף אחד לא חשב עליו, וכנראה שגם אף אחד לא מתכוון למה שכתוב בו.

יעל גרמן: אז קודם כול, בואו נשים דברים כהווייתם.

יעל גרמן: זוהי הזניה של הליך החקיקה.

יעל גרמן: פשוט איבדתם כל כבוד לתהליך החקיקה.

יעל גרמן: חוק צריך להיות דבר אוניברסלי, דבר שעומד לכל הדורות, לא דבר שבא לפתור בעיה מסוימת, פרסונלית או קואליציונית; משהו שבאמת יש מאחוריו אמת.

יעל גרמן: אז בחוק הזה קודם כול אין שום אמת, מפני שבג"ץ כבר קבע בשני הרכבים שזה תפקידה של הרשות המקומית, ומן הראוי שהיא שתקבע מה יהיה פתוח ומה לא יהיה פתוח.

יעל גרמן: לא דין בני ברק ואלעד, ואולי אפילו פתח תקווה וירושלים, כדין הרצליה, רעננה או רמת השרון, ולא צריך להיות דין אחד לכולם.

אחמד טיבי: הרשימה סגורה.

אחמד טיבי: תמשיכי.

אחמד טיבי: אני נועל.

יעל גרמן: ברמת השרון ובהרצליה ובעוד ערים יהיה מותר ונכון שזה יהיה פתוח, ובבני ברק לא נכון שיהיה פתוח.

יעל גרמן: אז מה פתאום ששר הפנים הוא שיקבע?

יעל גרמן: למה לבוא ולשנות את הדברים מעיקרם?

יעל גרמן: כל זאת ידוע, אבל אני רק רוצה לומר עוד דבר אחד שאף אחד מכם אולי לא חשב עליו – אולי כן.

יעל גרמן: מכיוון שחוק עומד ברבות הימים, הרי שהיום השר שעומד בראש משרד הפנים הוא השר דרעי, וכוונתו היא לכך שהוא לא יאפשר לרשויות מקומיות לפתוח עסקים בשבת.

יעל גרמן: אבל, אדוני השר, השר אוריאל, מה דעתך על כך שאולי בעוד שנה או שנה וחצי, אולי בעוד שנתיים, שר הפנים יהיה אולי עפר שלח, אולי יענקל'ה פרי, אולי מישהו אחר, וכשיבואו אליו ויבקשו ממנו לסגור עסק באלעד, הוא יבוא ויאמר: מה פתאום?

יעל גרמן: אני לא חושב שצריך לסגור את העסק באלעד.

יעל גרמן: מה דעתך?

יעל גרמן: לא מחוקקים חוק מסיבות קואליציוניות.

יעל גרמן: החוק הזה לא ראוי, ואסור לו שיהיה בספר החוקים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מיכל רוזין, בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

מיכל רוזין: זה לכבודי?

עיסאווי פריג': כן, לכבודך.

עיסאווי פריג': לכבודך, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: איזה כיף, לכבודי.

מיכל רוזין: איזה כיף, איזה כיף.

עיסאווי פריג': בבקשה.

מיכל רוזין: הגענו לשעה המאוחרת הזאת ולחוק המיותר הזה.

מיכל רוזין: אבו כמאל, אני יכולה לדבר?

עיסאווי פריג': אבו כמאל, בסדר.

מיכל רוזין: סקר של ישראל חופשית והפורום החילוני מעיד אלפי מונים ממה חילונים במדינת ישראל מוטרדים ומה הם רוצים: 73% מהחילונים מוטרדים מתקצוב היתר לחרדים ולדתיים; 83% מהחילונים חושבים שיחסי דת ומדינה במדינת ישראל הוא נושא מהותי ומרכזי; מעל 60% מוטרדים מהפגיעה בחופש המסחר ומהיעדר תחבורה ציבורית בשבת; 81% חושבים שיש לאפשר שוויון לזרמים פלורליסטיים.

מיכל רוזין: אני כבר לא פונה.

מיכל רוזין: ניסיתי את זה בעבר מול גפני, מול דרעי, לפנות לשכל הישר, להיגיון של המפלגות החרדיות ולהסביר להן שכוח פוליטי ושררה ושיכרון הכוח הזה לא יובילו אותנו למקום טוב בחברה הישראלית, לא יוביל אותם, כחברה חרדית, למקום נכון בחברה הישראלית, ובוודאי לא יאדיר את היהדות ולא יאדיר את השבת בחברה הישראלית.

מיכל רוזין: באופן הזה הוא רק מזיק.

מיכל רוזין: אבל אני לא רוצה לפנות אליהם, כי כנראה, כמו שאמרתי כבר בתחילת הערב, איבדנו את כל הבושה, וכל מה שמדבר זה הכוח והיכולת לשלוט.

מיכל רוזין: אז במקום לשים סוף לסחטנות הזאת – כי זו סחטנות, ראינו את זה הערב – לשים סוף ולהגיד גם למיעוט במדינת ישראל: יש גבול שמיעוט יכפה את רצונו על הרוב.

מיכל רוזין: יש גבול.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שאני בשבת אוכל ללכת למסעדה, הרבה מסעדות, ולאכול פיצות ולאכול דברים אחרים, אבל אם אני ארצה לגשת למכולת ולקנות קמח, רסק עגבניות וגבינה צהובה כדי להכין בבית לילדים שלי פיצה אני לא אוכל.

מיכל רוזין: איפה ההיגיון?

מיכל רוזין: זה לא ברור.

מיכל רוזין: איפה עובר הקו הזה?

מיכל רוזין: זה לא ברור.

מיכל רוזין: כולנו פה עם רכבים מהממשלה, מהמדינה, נוסעים בשבת, וזה לא מפריע לאף אחד, כי זה רכב פרטי, אבל מי שאין לו רכב פרטי לא יכול לנסוע בשבת.

אורן אסף חזן: מה זה קשור?

אורן אסף חזן: מה זה קשור?

אורן אסף חזן: מה ההשוואה המטופשת הזאת?

מיכל רוזין: אז אנחנו – – –

אורן אסף חזן: זה שטויות במיץ עגבניות.

מיכל רוזין: אנחנו מסרבים לקבל את הכפייה של המיעוט על הרוב.

אורן אסף חזן: למה, מישהו אמר לך לא לנסוע באוטו שלך?

מיכל רוזין: אנחנו חושבים שיש פה ניצול כוח ושיכרון כוח שבסופו של דבר בעצם ישרת אותנו, כי בסופו של דבר השחיתות והכפייה הדתית הם שהביאו לא פעם במדינת ישראל להפלת ממשלות ולהחלפתן.

מיכל רוזין: כי הציבור החילוני, אולי הוא רוב דומם, אולי אין לו פה בכנסת לובי כזה, מטורף, שפועל בשבילו – אנחנו עובדים בשבילו, אבל אולי אין איזה בעלי אינטרסים, לשון מאזניים, ובסוף, בסופו של דבר, הרוב הזה נעמד על הרגליים ואומר: עד כאן.

מיכל רוזין: ואתם מותחים את החבל.

מיכל רוזין: התחלנו לראות את זה בהפגנות במוצאי שבת, כשהציבור נעמד על הרגליים נגד השחיתות, ואתם יודעים שהציבור יודע להיעמד על הרגליים גם נגד הכפייה הדתית, כי אתם פוגעים בחופש של הציבור, ואתם מסכנים בזה לא רק את החופש – בעיניי גם את היהדות ואת השבת.

מיכל רוזין: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסף עטאונה.

עיסאווי פריג': יוסף עטאונה לא נמצא.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נחמן שי.

עיסאווי פריג': תורך, נחמן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נחמן שי.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

משה גפני: מה שיפה אצלכם זה שהעובדות לא מבלבלות אתכם.

מיכל רוזין: ממש.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

עיסאווי פריג': יש לך שלוש דקות.

אורן אסף חזן: הרב גפני, זה לא שהעובדות לא מבלבלות, העובדות לא קיימות בכלל.

עיסאווי פריג': בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – –

מיכל רוזין: – – –

נחמן שי: – – הוויכוח הוא לא מי בעד הדת היהודית ומי נגד הדת היהודית; הוא לא מי מכבד את השבת או לא מכבד את השבת.

נחמן שי: בכל הבית הזה יש אנשים שדעותיהם נעות מהקצה הזה לקצה האחר.

נחמן שי: הוויכוח הזה הוא האם ישראל היא מדינה שנותנת לכל אחד מאזרחיה לחיות בדרך שהוא רוֹצֶה או רוצָה.

נחמן שי: זה העניין.

נחמן שי: זה שורש העניין.

נחמן שי: כשאנחנו מדברים בכל מקום ומעל כל במה על ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, זאת הכוונה.

נחמן שי: זאת הכוונה – שבעיקרון הדמוקרטי ניתן לכל אדם השוויון, הזכות, היכולת לחיות בדרכו.

נחמן שי: אם הוא רוצה ללכת לעשות קניות בשבת, הוא יעשה.

נחמן שי: אחרים – לא.

נחמן שי: אם הוא רוצה ללכת לבית הכנסת, לשבת שם ולהתפלל – ואני מכבד מאוד את מי שבוחר בדרך הזאת – גם זה מקובל עליי.

נחמן שי: וכשאני הולך לבית הכנסת בשבת בבוקר אני רואה מי נוסע על אופניים, מי נוסע במכונית ומי הולך לידי ומחזיק את הטלית איתו.

נחמן שי: וזה בסדר גמור – כל אחד בדרכו.

נחמן שי: זה היופי שצריך להיות פה.

נחמן שי: החוק הזה מעוות את הכלל הבסיסי הזה, והוא נותן לקבוצה אחת להכתיב את חייה של קבוצה אחרת.

נחמן שי: זה לא יכול להיות.

נחמן שי: אני אפילו לא מדבר על הגודל; לא אם זה מיעוט שמכתיב לרוב – שזה כנראה המקרה – ולא אם זה רוב שקובע למיעוט – גם זה לא צריך להיות.

נחמן שי: צריך להיות כל אחד בדרכו, ידידי.

נחמן שי: אני רואה שהרב גפני מאזין לי.

משה גפני: אנחנו מדברים על אותו חוק?

נחמן שי: אני חושב שזה מה שצריך להיות.

משה גפני: – – –

נחמן שי: בסדר, זכותך.

נחמן שי: אתה יודע שאני מכבד אותך.

נחמן שי: אני אכבד אותך לפני החוק ואכבד אותך אחריו.

נחמן שי: אני מאמין שזה מה שעושה את המדינה שלנו למיוחדת כל כך.

נחמן שי: רובנו יהודים, אבל בתוך הקהילה היהודית הגדולה, החברה היהודית, יש תפיסות שונות, ואתם מעוותים את זה הפעם.

משה גפני: אנחנו מעוותים?

משה גפני: אתם מאבדים את המדינה היהודית.

משה גפני: מאבדים.

משה גפני: מאבדים.

משה גפני: לא יהיה לנו כלום.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אני אכבד הלאה את השבת, ומי שירצה לשמור את השבת כפי שצריך – ישמור עליה, וישמור אותה, והיא שמרה עלינו לאורך הדורות – –

משה גפני: – – –

נחמן שי: – – גם את זה אני מקבל.

נחמן שי: אני מקבל את זה.

משה גפני: – – – אישור של שר הפנים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: למה אתה לא סוגר מסעדות?

משה גפני: – – –

נחמן שי: הוא לא סוגר מסעדות, בתי קפה ובתי קולנוע.

משה גפני: אתם צודקים.

משה גפני: אתם מדברים – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, התגעגענו לימים.

משה גפני: – – – זה לא חוק.

קריאות: – – –

נחמן שי: אני חייתי בדור שעוד עשו הפגנות והיו ארגונים על כפייה דתית וכן הלאה.

נחמן שי: יצאנו משם, ואפילו בירושלים בנינו איזשהו איזון.

משה גפני: פעם החרדים היו חרדים והחילונים היו חילונים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, מה לעשות, אתה צריך להתאפק.

קריאות: – – –

נחמן שי: לכן, למען אותה מדינה שיקרה לנו, והיא יקרה לכם, אני מאמין, תבטלו את החוק הזה, תמשכו אותו.

נחמן שי: נמשיך לחיות פה ביחד כולנו, כי זו המדינה; אין לנו אחרת, גפני.

נחמן שי: אין לנו.

נחמן שי: זאת המדינה שלנו.

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, התגעגענו לימים ההם, אבל מה לעשות, אתה צריך להתאפק.

משה גפני: לא, מדברים כל הזמן – לא מדברים על אותו חוק.

עיסאווי פריג': אתה צריך להתאפק.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, הבעיה שלי עם החוק הזה נמצאת במישור אחר.

דב חנין: החוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת, הוא פגיעה בדמוקרטיה כפי שאנחנו צריכים להבין דמוקרטיה וכפי שדמוקרטיה צריכה להיות.

אורן אסף חזן: אם הרוב קובע והרוב נבחר – – –

דב חנין: לא, חבר הכנסת חזן, דמוקרטיה מתבטאת בזה – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, למה אתה לא יודע להתאפק?

אורן אסף חזן: הוא עונה לי, שנייה.

דב חנין: – – שיש שלטון מקומי שנבחר – – –

עיסאווי פריג': זה על חשבון הזמן.

עיסאווי פריג': הלילה עוד ארוך, תעשה לי טובה.

אורן אסף חזן: רגע, רגע.

אורן אסף חזן: הוא עונה לי.

עיסאווי פריג': בבקשה.

דב חנין: דמוקרטיה מתבטאת בכך שכשיש שלטון מקומי שנבחר על ידי תושבי המקום, יש לו סמכויות לנהל את המקום, ויש לו סמכויות גם לקבוע איך יתנהלו החיים במקום הזה.

דב חנין: כל הרעיון שאומר שחוקי עזר עירוניים צריכים להיות מאושרים על ידי שר הפנים, אדוני היושב-ראש, לא שייך למדינה דמוקרטית, הוא שריד אחרון לימי המנדט הבריטי.

דב חנין: בימי המנדט הבריטי, כאשר היו רשויות מקומיות – אגב, גם יהודיות וגם ערביות – האנגלים הרי לא סמכו על ה-natives שידעו לקבל החלטות טובות, ולכן הם השאירו לרשויות המקומיות סמכויות לאשר חקיקה מקומית, ובלבד שהממונה על המחוז – שהיה באותו זמן אחד מנציגי הנציב העליון הבריטי – יאשר את החקיקה הזאת.

דב חנין: אנחנו ירשנו את החוק הזה, ועשינו בו רק שינוי אחד: במקום הממונה על המחוז הבריטי – שר הפנים הישראלי.

דב חנין: מדוע?

דב חנין: מדוע צריך שר הפנים בכלל – –

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: – – לאשר חוקי עזר עירוניים?

דב חנין: למה עירייה לא יכולה לנהל את חיי התושבים שלה כרצונה, באופן דמוקרטי?

דב חנין: אני מניח שבעיריית בני ברק יהיו חוקי עזר אחרים מאשר בעיריית תל אביב, וזה בסדר; זה בסדר, מכיוון שתושבי בני ברק בחרו לעצמם עירייה ובחרו לעצמם ראש עירייה כלבבם, כדי שהוא יתקן את חיי העיר בצורה שמתאימה לאנשים שחיים בתוכה.

דב חנין: החוק הזה, לכן, עמיתיי חברי הכנסת, הוא חוק שיש בו שגיאה עקרונית ומהותית מבחינת ההתנהלות הדמוקרטית.

דב חנין: זה נכון שגם לפני החוק הזה יש לשר הפנים סמכויות לאשר או לא לאשר חוקי עזר, אבל במקום לבטל את הסמכויות הקיימות, אתם מציעים להרחיב אותן עוד יותר.

דב חנין: ההרחבה הזאת היא בדיוק מהלך בכיוון ההפוך למה שצריך.

דב חנין: וכיוון שכבר הועלתה כאן על השולחן גם סוגיית השבת, אומר גם אני את דעתי.

דב חנין: אני חושב ששבת היא אחד ההישגים החברתיים המרשימים ביותר שהיהדות הצליחה להביא לעולם, ואני מאוד אוהב את היום הזה.

דב חנין: אני מאוד רוצה לשמור על צביונו של היום הזה, אבל לשמור על צביונו של היום הזה זה לא אומר להיתקע באיזשהו סטטוס קוו אנכרוניסטי ולא הגיוני, שבו מצד אחד שבת הופך להיות ליום של קניות ללא הפסקה, ומצד שני אין בו את המינימום של תחבורה ציבורית שתאפשר לאנשים להגיע למקומות תרבות, פנאי, נופש, חופי ים.

דב חנין: זה הגנה על השבת?

דב חנין: זה מאבק נגד חילול שבת?

דב חנין: אתם ראיתם איך נראים הפקקים האין-סופיים של רכבים פרטיים ביום שבת?

דב חנין: אם זה לא חילול שבת, אני לא יודע איך נראה חילול שבת.

דב חנין: לכן – משפט סיכום: גם בנושא השבת הגיע הזמן להסדר חדש, שיהפוך את השבת ליום של מנוחה, תרבות, פנאי, נופש, משפחה, גם דת ומסורת למי שמאמין, אבל בוודאי לא זירה שבה כפייה דתית ופגיעה ברצונו של הרוב תשלוט בחברה שלנו.

דב חנין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מירב בן ארי – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

עיסאווי פריג': אחרי חבר הכנסת סמוטריץ – חבר הכנסת אילן גילאון.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: כיף לברך אותך בתואר הזה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, החוק הזה שגוי, מושחת ומעוות שלוש פעמים.

תמר זנדברג: פעם ראשונה – – –

אורן אסף חזן: יש משהו שהוא לא מושחת בעיניכם?

תמר זנדברג: פעם ראשונה, בגלל – ואני חושבת שזה לא הוזכר פה עדיין – –

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – בגלל שזה חוק עוקף בג"ץ.

אורן אסף חזן: הכול מושחת.

תמר זנדברג: צריך להזכיר את זה.

תמר זנדברג: החוק הזה נולד כחוק עוקף בג"ץ.

תמר זנדברג: בג"ץ, דרך אגב, אמר את דברו בסוגיה של חוק עזר שהעבירה – –

אורן אסף חזן: – – – בבית המחוקקים – – –

תמר זנדברג: – – עיריית תל אביב.

תמר זנדברג: מועצת העיר – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, תעשה לי טובה.

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – חוקקה חוק, ובג"ץ בפעם הראשונה פסק פסיקה חשובה לגבי העצמאות של עיר ושל מועצת עיר לחוקק חוק עזר עירוני לפי רצונה ואופייה והצבעתם הדמוקרטית של נבחרי הציבור ברשות המקומית, ובג"ץ שלל את היכולת של שר הפנים לשנות את ההצבעה הזאת, מטעמים פוליטיים.

תמר זנדברג: אז החוק הזה בא לעקוף את ההחלטה הזאת – פעם אחת.

תמר זנדברג: פעם שנייה – זה חוק מושחת, כי זה חוק שנולד מקומבינה פוליטית בשביל לשמור על שלמות הקואליציה, לא בגלל מהות, לא בגלל שמישהו התאהב בשבת, לא בגלל שום דבר אחר.

תמר זנדברג: ובגלל זה אנחנו יושבים כאן בשעה 02:07, לפנות בוקר, וגוררים את כל המדינה – לא בשביל חלילה קצבאות הנכים, לא בשביל אף אחד מהנושאים שהולכים אצלך, חבר הכנסת גפני, בוועדת הכספים, אלא כי החוק הזה, אם לא יעבור הלילה, תיפול הממשלה.

תמר זנדברג: שתיפול הממשלה.

תמר זנדברג: זו ממילא ממשלה שאיבדה זכות קיום, זו ממילא קואליציה שאיבדה לגיטימציה – –

משה גפני: למה?

משה גפני: למה את נגד?

משה גפני: למה אתם נגד?

תמר זנדברג: – – שמסתובבת ומגינה על ראש ממשלה מושחת, ואם זה הדיל הפוליטי ואם זאת הקומבינה – –

משה גפני: איזה מין קואליציה?

משה גפני: על מה אנחנו מדברים, ריבונו של עולם – – –

תמר זנדברג: – – שנועדה לשמר את שלמות הממשלה – שתיפול.

משה גפני: איזה חוק?

משה גפני: על איזה חוק את מדברת?

תמר זנדברג: והדבר השלישי למה החוק הזה פסול – – –

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, אני מבין את היצר – –

משה גפני: 50 שנה – – –

עיסאווי פריג': – – ואני מבין את הכאב שלך, אבל תאפשר לחברת הכנסת זנדברג להמשיך.

עיסאווי פריג': בבקשה.

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: והדבר השלישי ואולי המהותי ביותר – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת תמר זנדברג – – –

עיסאווי פריג': אורן.

אורן אסף חזן: לא, חשבתי – – –

תמר זנדברג: – – מדינת ישראל, חברות וחברים, היא מדינה יהודית, מדינה שבה כל יהודי ברחבי העולם יכול לבוא ולמצוא בה את ביתו.

אורן אסף חזן: מהו יהודי בעינייך?

תמר זנדברג: מדינה יהודית היא לא מדינת הלכה.

תמר זנדברג: היא לא מדינה חרדית – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אורן חזן, אל תהיה ראשון הח"כים שאני קורא אותם לסדר, תעשה לי טובה.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

עיסאווי פריג': תן לחברת הכנסת – – –

אורן אסף חזן: אני נותן לך אישור לקרוא לסדר.

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': אני מבקש.

משה גפני: מה את עונה לבעלי המכולות – – –

עיסאווי פריג': גפני, אתה רואה.

משה גפני: מה את עונה להם?

משה גפני: גם הם יהודים, גם הם אזרחים.

משה גפני: פוגעים להם בפרנסה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני – –

משה גפני: מה את עונה להם?

עיסאווי פריג': – – בלב כבד אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: לא, לא, אתה לא יכול לעשות לי את זה – – –

עיסאווי פריג': אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: לא יכול לכעוס עליך, גפני.

עיסאווי פריג': ואם תמשיכו, אני לא אהסס.

אורן אסף חזן: אני לא מאמין שהוא לקח – – –

עיסאווי פריג': אני מבקש.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל.

משה גפני: אני מתנצל.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, אני אומר לך בלב כבד.

משה גפני: מתנצל.

עיסאווי פריג': זהו.

עיסאווי פריג': בבקשה.

אורן אסף חזן: גפני, לקחת לי את הבכורה.

אורן אסף חזן: זה לא בסדר.

תמר זנדברג: מדינה יהודית היא לא מדינת הלכה והיא לא מדינה חרדית.

תמר זנדברג: אין חובת שמירת שבת במדינת ישראל – –

אורן אסף חזן: אף אחד לא הכריח אותך.

תמר זנדברג: – – וגם לא תהיה חובת שמירת שבת במדינת ישראל.

משה גפני: מישהו דיבר על זה בכלל?

תמר זנדברג: זאת מדינה שבה איש באמונתו יחיה, וכל אחד יעשה – כולל במרחב הציבורי – מה שהוא או היא רואה לנכון.

אורן אסף חזן: בבית שלו – שיעשה מה שהוא רוצה.

משולם נהרי: מאיפה בא המשפט הזה?

תמר זנדברג: והעובדה שאתם, על תל אביב ויתרתם – –

אורן אסף חזן: אנחנו לא ויתרנו.

תמר זנדברג: – – מראה כמה השבת חשובה לכם ורוממות השבת בגרונכם.

משה גפני: אני לא.

משה גפני: אני לא.

משה גפני: יש חוק – – –

תמר זנדברג: אז בוא, אני אגיד לך משהו.

תמר זנדברג: אני מוכנה – וזה דבר שלא כל הציבור שאני מייצגת מסכים לו, אבל אם אתם רוצים, בואו נלך – פשרה היסטורית: צמצום המסחר תמורת תחבורה ציבורית בשבת – –

אורן אסף חזן: לא יקרה.

תמר זנדברג: – – שזה מה שהציבור במדינת ישראל הכי זקוק לו; לבקר את המשפחה – – –

משולם נהרי: סחר מכר.

תמר זנדברג: סחר מכר?

תמר זנדברג: תגיד, אתה לא מתבייש?

תמר זנדברג: אתם פה מכרתם את השבת ואתה מדבר על סחר מכר?

משולם נהרי: את צריכה להתבייש שאת לא יודעת – – –

אורן אסף חזן: את שכחת מה – – –

תמר זנדברג: אני מדברת איתך, לראשונה בתולדות המדינה, על פשרה – – –

עיסאווי פריג': חברים, תנו לחברת הכנסת זנדברג לסכם את הדיון.

עיסאווי פריג': כל עוד אתם מדברים היא תמשיך לדבר.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: נגמר לה הזמן.

עיסאווי פריג': כל עוד אתם מדברים היא תמשיך לדבר.

משולם נהרי: חסר לך – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נהרי, חבר הכנסת נהרי – – –

תמר זנדברג: אתה לא תחנך אותי.

תמר זנדברג: אני לא פחות יהודייה ממך.

עיסאווי פריג': סגן השר נהרי, אני מבקש.

תמר זנדברג: מי אתה שתטיף לי מוסר?

תמר זנדברג: תתבייש לך.

תמר זנדברג: מי אתה שתטיף לי מוסר?

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אורן חזן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אורן אסף חזן: אבל נגמר לה הזמן.

משולם נהרי: אז תשתוק שהיא תסיים.

תמר זנדברג: של נעליך מעל רגליך לפני שאתה מסביר לציבור הישראלי מה הוא צריך ומה הוא לא צריך.

משולם נהרי: מי את שתדברי על השבת – – –

עיסאווי פריג': אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: תוריד אותה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת זנדברג, בבקשה, סיכום.

תמר זנדברג: הכוחנות שבה אתם חושבים שתוכלו לסובב כל ממשלה על האצבע הקטנה בשביל הגחמות שלכם, בניגוד מוחלט למה שהציבור הישראלי רוצה או צריך – זה מה שיוריד אתכם מהשלטון, ובצדק.

תמר זנדברג: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת זנדברג.

עיסאווי פריג': חברים, כל עוד אתם נכנסים – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אתם שכחתם מה להיות יהודים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – לא נמצא.

מיכל רוזין: להיות יהודי – – – תתביישו לכם.

אורן אסף חזן: תתביישו אתם.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': חברים, סגן השר נהרי, חברת הכנסת רוזין, כל עוד אתם תפריעו לנואמים, הם ימשיכו לדבר.

מיכל רוזין: בושה וחרפה.

מיכל רוזין: יהודי – – –

משולם נהרי: בושה וחרפה, עמי ארצות – – –

אורן אסף חזן: אילן, יצאת צדיק, אילן.

אילן גילאון: אין לי צורך בסופרלטיבים.

עיסאווי פריג': בבקשה, ידידי.

אילן גילאון: אני בהחלט באתי כדי לבטא את עמדתי על החוק, ובסוף אומר מדוע לא אוכל להצביע ומדוע התקזזתי עם חבר הכנסת השר דוד אזולאי.

אילן גילאון: אבל קודם כול, בראש ובראשונה, זה אחד מהחוקים האלה, שהוא לא מרכולים ולא שמרכולים; זה חוק של קשקוש, שמישהו צריך להציג לעצמו איזשהו הישג, כי אחרים מנעו קצת את העבודה – עבודה, דרך אגב, שחלקה היה פיקוח נפש במנהרות – מישהו אחר צריך להוכיח את המרכולים.

אילן גילאון: חברים, אם אתם טוענים ששבעים פנים לתורה ולכל אחד יש הדרך שלו, איננו יכולים לעסוק באפליה ובאיפה ואיפה, כי כאשר מקום סגור, לאדם יש רק אפשרות אחת – לא להיכנס אליו; כאשר הוא פתוח – יש לו אפשרות לא להיכנס אליו או להיכנס אליו.

אילן גילאון: מדוע האפליה המובנית הזאת בשירות הדת?

אילן גילאון: איזה מין דת אתם מייצגים פה, לכל הרוחות?

אילן גילאון: איזו דת זאת?

אורן אסף חזן: הדת היהודית.

אילן גילאון: זאת איננה דת יהודית.

אורן אסף חזן: הדת היהודית – – –

אילן גילאון: בסופו של דבר – – –

יואל חסון: איך התקזזת?

יואל חסון: איך התקזזת?

יואל חסון: אתה עולה לדבר על חוק שהתקזזת ואתה מאפשר שהוא יעבור?

אילן גילאון: אתה, תהיה בשקט, שלא אומר לך כמה דברים – – –

יואל חסון: אני לא אהיה בשקט, אתה תהיה בשקט.

אילן גילאון: תהיה בשקט, זה הכול.

יואל חסון: אתה תתבייש.

יואל חסון: אתה תתבייש לך.

יואל חסון: אתה, אילן, תתבייש לך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, אני מבקש.

אילן גילאון: אתה האחרון שיטיף לי מוסר, הבנת?

יואל חסון: אני הראשון – אני וכל האופוזיציה, וכל האופוזיציה, שאתה מאפשר לחוק הזה לעבור.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

יואל חסון: למה התקזזת?

יואל חסון: למה התקזזת?

יואל חסון: על מה?

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: תמשיך להפריע לי.

אילן גילאון: זה בסדר גמור.

יואל חסון: כן, אני אמשיך להפריע לך, כי אתה צריך להיות חבר באופוזיציה.

עיסאווי פריג': כן, אילן, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עיסאווי פריג': פעם שנייה.

עיסאווי פריג': תן לחבר הכנסת גילאון להמשיך.

אילן גילאון: לא, לא הצדעתי למפקד יואל חסון, מפקד האופוזיציה, תסלח לי מאוד.

אילן גילאון: רמת התיאום שלך עם האופוזיציה היא כרמת התיאום שלי איתך – – –

יואל חסון: לא, לא, לא.

יואל חסון: אתה היחיד שלא מתואם – – –

אילן גילאון: ואני מבקש ממך, אל תטיף לי.

אילן גילאון: אל תלמד אותי.

יואל חסון: אתה היחיד שלא מתואם.

אילן גילאון: מי אתה בכלל?

אילן גילאון: שב בשקט.

עיסאווי פריג': כן, בבקשה, חבר הכנסת.

אילן גילאון: לכן, מבחינת החוק הנואל הזה, צריך להבין שבסופו של דבר צריך להגיע להסדר שכל קהילה תוכל לנהל את עצמה באופן שנראה לה ושהרוב בתוכה קובע, כולל תחבורה ציבורית – אקרא לזה תת"ם: תרבות, תנועה, מזון – ואיש לא מתערב בצלחת של השני, ולא בנסיעה של השני, ולא מתי הוא עורך את הקניות שלו.

אילן גילאון: זוהי הדת היהודית האמיתית, אם אתם רוצים להבין אותה.

אילן גילאון: ומי שהביא את הקיצוניות הזאת – – –

אורן אסף חזן: הרב הראשי – – –

אילן גילאון: אני עליכם, ש"ס, מתפלא – אתה יודע למה?

אורן אסף חזן: הרב הראשי למרצ.

אילן גילאון: כי אתם מגיעים ממקומות שהיו רפורמים וליברלים, וכאן קיבלתם את ההקצנה של האשכנזים.

אילן גילאון: פתאום אתם מתחרים.

משולם נהרי: לא רפורמים.

אורן אסף חזן: זה רב רפורמי – – –

קריאה: סתום את הפה כבר.

אילן גילאון: נתבקשתי – כדי לתת תשובה ליושב-ראש האופוזיציה התקיף והקשוח – נתבקשתי על ידי סיעת ש"ס לקזז את חבר הכנסת והשר דוד אזולאי, שנמצא מאושפז בבית החולים.

אילן גילאון: חשבתי שהייתם צריכים לדחות את הדיון הזה מסיבות הומניטריות – –

יואל חסון: נכון.

אילן גילאון: – – כמו שביקשתם ממני.

יואל חסון: נכון.

אילן גילאון: חשבתי שבתוך הסיעות, כמו ישראל ביתנו, יימצא הפתרון של הקיזוז הזה, והוא לא נמצא.

אילן גילאון: והיות שהוא לא נמצא, זה לא אומר שמבחינתי אני יכול למצוא את עצמי פטור בנסיבות כאלה – אף שהדבר הזה איננו משנה את ההצבעה, כי אלמלא קיזזתי את עצמי עם חבר הכנסת והשר דוד אזולאי, היו מביאים את דוד אזולאי לכאן מבית החולים.

יואל חסון: מאה אחוז, אז הם היו משלמים מחיר; הם היו צריכים להסביר למה הם הביאו אדם חולה לפה.

יואל חסון: מה אתה לוקח אחריות?

אילן גילאון: תודה רבה לך.

אילן גילאון: אדוני, אדוני, האחרון שילמד אותי כאן התנהלות זה אתה.

אילן גילאון: ולכן – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, תן לחבר הכנסת גילאון לסכם את דבריו.

אילן גילאון: אל תפריע לי.

אילן גילאון: אל תפריע לי.

אילן גילאון: אני מציע לך – – –

יואל חסון: אתה הפרעת לנו.

אילן גילאון: אני מציע לך שלא תפריע לי.

יואל חסון: אתה הפרעת לנו.

אילן גילאון: ולכן, א.

אילן גילאון: את התוצאה זה איננו משנה – – –

יואל חסון: הצלת את ממשלת נתניהו.

אילן גילאון: לא, אני לא יכול.

יואל חסון: הצלת את ממשלת נתניהו.

עיסאווי פריג': למה, חבר הכנסת חסון, אתה דוחף אותי בכוח, בשתי ידיים, להוציא אותך?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני לא רוצה.

אילן גילאון: תגיד לי, אדוני החכם המהולל, איך קיזוז יכול לתת ניצחון לנתניהו?

אילן גילאון: הלוא אם אני לא הייתי מקזז אותו הייתי מאלץ אותו לבוא מבית החולים לכאן.

יואל חסון: אתה יכול – – –

אילן גילאון: זה מה שאתה חושב לנצח?

יואל חסון: מה, זו אחריות שלך?

יואל חסון: זו אחריות שלך?

אילן גילאון: אדוני, יש דברים יותר חשובים מהסיכומים הפוליטיים הציניים שלך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון.

אילן גילאון: אתם יודעים מה הבעיה כאן?

אילן גילאון: שאנושיות אין, והינה, הוא מבטא אותה יותר מכל דבר אחר – תהיה הכול, רק אל תהיה בן אדם.

אילן גילאון: זה לא צריך פה.

אילן גילאון: פה תהיה ציני, ובזה נגמר הסיפור.

יואל חסון: זה לא קשור לבן אדם.

יואל חסון: אל תהיה לי קדוש מעונה.

יואל חסון: זה לא קשור לבן אדם.

אילן גילאון: ולכן אני החלטתי, על אף מה שאנחנו החלטנו בתוך הסיעה – – –

יואל חסון: קדוש מעונה.

אילן גילאון: אנחנו לעולם לא מתקזזים.

אילן גילאון: לא ראיתי אותך בכלל – מתי זה היה?

אילן גילאון: בחוק הקודם שהיה כאן לא הייתם בכלל בקריאה טרומית – – –

יואל חסון: הייתי.

יואל חסון: תתבייש לך.

יואל חסון: תתבייש.

אילן גילאון: אתה אולי היית.

אילן גילאון: הסיעה שלך – איפה הייתה?

אילן גילאון: אם אתה מדבר על זה.

יואל חסון: אתה לא מתבייש להפיל על אחרים?

יואל חסון: תתבייש.

יואל חסון: אתה הצלת את נתניהו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': מאוד כואב לי לעשות את זה, אבל אתה דוחף אותי בכוח.

עיסאווי פריג': אני מבקש ממך לעזוב.

חיים ילין: אילן, איזו אנושיות יש במקום הזה שאתה מביא חוק למען הנכים והם מצפצפים עליך?

חיים ילין: איזו אנושיות?

חיים ילין: איזו אנושיות?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ילין, חבר הכנסת ילין.

יואל חסון: תתביישו.

יואל חסון: תתביישו.

אילן גילאון: וכי מה, חיים ילין?

אילן גילאון: אתה, אתה יודע – בניגוד למפריע הקודם, אתה איש מכובד, בלי מהלכים – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גילאון, סכם את דבריך.

אילן גילאון: צא החוצה.

יואל חסון: אל תדבר אליי בצורה כזאת.

יואל חסון: אל תדבר אליי בצורה כזאת.

אילן גילאון: אתה מקבל בדיוק את מה שמגיע לך.

יואל חסון: אתה לא מכובד.

יואל חסון: אתה לא מכובד.

אילן גילאון: בדיוק את מה שמגיע לך.

יואל חסון: אתה מתנהג בצורה לא מכובדת.

אילן גילאון: תנסה לעשות גם על הגב – – –

יואל חסון: תתבייש לך.

יואל חסון: הצלת את נתניהו.

יואל חסון: תתבייש לך.

אילן גילאון: חמוד, אתה הרי אופורטוניסט ידוע.

אילן גילאון: תנסה לעשות סיבוב גם על הדבר הזה.

אילן גילאון: ולכן, מתוך דעה צלולה ומתוך רצון נכון – –

עיסאווי פריג': סכם את דבריך, אדוני.

אילן גילאון: – – היות שאף אחד לא עשה את הדבר הזה, חשבתי שזו תהיה טעות לא אנושית לאלץ את חבר הכנסת אזולאי לקום ממיטת חוליו ולהגיע לכאן.

אילן גילאון: כך או כך זה לא היה משנה את התוצאה, למעט דבר אחד – שלפעמים יש מצבים שהם אפילו, אומר לכם, קודמים אפילו למרכולים, תתפלאו לשמוע.

אורן אסף חזן: עיסאווי, זו לא הרצאה לאומה.

אורן אסף חזן: 20 דקות הוא מדבר.

אורן אסף חזן: 20 דקות.

אורן אסף חזן: מה קרה?

אורן אסף חזן: אני טוען לאפליה.

אילן גילאון: 20 דקות אני מדבר דברי טעם.

אילן גילאון: אתה מדבר חיים שלמים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת, אל תפריע – הוא יסיים.

אורן אסף חזן: זו אפליה.

אורן אסף חזן: למה אני לא יכול לדבר כל כך הרבה זמן – – –

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: רציתי שתדעו: א.

אילן גילאון: זה איננו משנה את ההצבעה; ב.

אילן גילאון: רק מן הדין היה לעשות את זה מבחינה אנושית.

אילן גילאון: זה הכול.

אילן גילאון: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': אני מזכיר לך, חבר הכנסת חזן, אתה בשתי קריאות.

אורן אסף חזן: אני עוד רגע יושב פה.

עיסאווי פריג': תשב, תשב כאן.

עיסאווי פריג': מתאים לך.

אורן אסף חזן: או-טו-טו, או-טו-טו.

אילן גילאון: תמשיך לבייש את – – –

אורן אסף חזן: אני מבייש?

אורן אסף חזן: יש תקנון – שלוש דקות – – –

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, גדלנו כולנו על השיר "מי אוהב את השבת?

לאה פדידה: אני, אתה ואת, כל העולם כמעט".

לאה פדידה: אז מה אתם רוצים לעשות?

אורן אסף חזן: ה"כמעט" זה מרצ.

אורן אסף חזן: ה"כמעט" זה מרצ.

לאה פדידה: אז מה אתם רוצים לעשות?

לאה פדידה: למה?

לאה פדידה: למה במקום להנגיש את השבת, במקום שהשבת – כולם ירגישו שהם שותפים לה, אתם מקימים חוק מפריד, שמקעקע אוכלוסייה אחרת?

לאה פדידה: זה הרי בלתי נתפס.

לאה פדידה: הוא לא בא באמת להגן על כבוד השבת; הוא לא בא לשמור על צביון השבת.

לאה פדידה: הוא בא לשרת הון פוליטי של ציבור אחד על חשבון ציבור שני.

לאה פדידה: יש פה חוק שמנסה לנכס את השבת ואת דמותה.

לאה פדידה: והשבת, חברים וחברות, שייכת לכולם.

לאה פדידה: אז אני באמת בעד דת ומסורת, וגם בעד חופש פעולה, אז במקום שימוש ציני ומיותר, שבו ביחד – בואו נחליט איך השבת שלנו נראית, נקיים דיון על אופייה ואיך כל אחד ואחד מאיתנו כאזרח וכאזרחית מדינת ישראל יכולים ליהנות מהשבת.

לאה פדידה: אני לא מאמינה שהציבור ששלח אתכם שלח אתכם למסע של כפייה דתית.

לאה פדידה: אני מאמינה – לפחות הציבור הדתי שאני מכירה – זה "חייה ותן לחיות", ושמור את הכבוד של האחר ותן כבוד לאחר.

לאה פדידה: מה יותר נכון מראש רשות שמכיר את הקהילה שלו, מכיר את האזרחים שלו, יודע מה האופי שהקהילה שלו רוצה לשבת?

לאה פדידה: החוק הזה זה לא מה שידאג לכם.

לאה פדידה: ולמי שנמצא כאן – בגמרא במסכת ברכות יש ציטוט שמתאים לסיטואציה הזאת: "גדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה שבתורה".

לאה פדידה: זה בדיוק מתאים לחוק הזה.

לאה פדידה: אז התפכחו.

לאה פדידה: הסטטוס קוו הוא דבר טוב.

לאה פדידה: בואו לא נפגע אחד בשני אלא נחיה זה לצד זה ונעצים אחד את השני.

לאה פדידה: הלוואי שתורידו את החוק הזה מסדר-היום.

שולי מועלם-רפאלי: אבל הסטטוס קוו הוא מרכולים סגורים, גברתי.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת סעיד אלחרומי – לא נמצא; חברת הכנסת ציפי לבני – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: מה עם חבר הכנסת יואל חסון?

עיסאווי פריג': יואל – כשאני אראה אותו מולי.

עיסאווי פריג': אני לא רואה אותו.

רויטל סויד: הוא כאן.

רויטל סויד: אני אקרא לו?

עיסאווי פריג': תקראי לו, כן.

קארין אלהרר: קודם יואל?

עיסאווי פריג': לא, יואל אחרייך.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת קארין אלהרר.

עיסאווי פריג': לאחר מכן – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני אגיד לכם מה באמת מצער בכל הסיטואציה הזאת.

קארין אלהרר: לקואליציה לא באמת אכפת מהשבת; לראש הממשלה, שהביא את החוק הזה בבהילות, לא באמת אכפת מהשבת – אכפת לו מהקוניוקטורה הפוליטית; אכפת לו מהאיום שנזרק לחלל האוויר: או תעביר את חוק המרכולים או אין לך ממשלה.

קארין אלהרר: אם באמת היו דואגים לשבת, אם באמת היו רוצים לקדם את הנושא, היו מושיבים נציגים לשולחן עגול.

קארין אלהרר: יש את אמנת גביזון-מדן, אפשר לדבר על הדברים.

קארין אלהרר: אבל לא – בואו נעשה דברים על הראש.

קארין אלהרר: אז בבקשה.

קארין אלהרר: הגעתם, כל הכבוד לכם, הינה הדברים הדחופים באמת לקואליציה – לא קצבאות הנכים, שמהקיץ דוחים אותן בתירוצים: לך, שוב, שתי ועדות, ועדת זליכה, ועדת שמחון ועוד כל מיני, מסיבות עיתונאים לרוב, ושום דבר לא קרה בינתיים.

קארין אלהרר: מה כן קורה?

קארין אלהרר: קורה חוק השבת.

קארין אלהרר: עכשיו, אני מנסה להבין למה לשר הפנים צריכה להיות סמכות וטו כשראשי ערים יכולים לדעת בדיוק מה קורה בתוך העיר שלהם ואיפה צריך שיישמר צביון דתי ואיפה לא.

קארין אלהרר: החוק הזה בא רק כדי לכסות על עוד משבר קואליציוני.

קארין אלהרר: אני באמת אומרת לאנשים ההגונים בקואליציה, לאנשים שבאמת רוצים שיהיה מרקם של כל החברה הישראלית ולא רק של צד אחד בחברה הישראלית, שהם לא חייבים להצביע בעד החוק הזה.

קארין אלהרר: קנו פה חברי כנסת ממש בחוקים ובתפנוקים.

קארין אלהרר: זה מאוד מצער שלשם הגענו.

קארין אלהרר: ממשלת ישראל, עד לאן תוליכו את הבושה?

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחרי זה – מיכאל מלכיאלי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי הרבה מה לדבר על חנוכה, שמחר בערב נתחיל בהדלקת נר ראשון.

ישראל אייכלר: יש לי הרבה מה לדבר על השבת, גם מן התורה, וכבר ציטטתי מאבות המדינה כשדיברו על העניין של השבת.

ישראל אייכלר: אבל אני חושב שעכשיו אני צריך לדבר על המידות האנושיות ביותר שיש בעולם.

ישראל אייכלר: מאז קום המדינה – ואני כבר נמצא פה, בבניין הזה, לפחות כעיתונאי, משנת תשמ"א, 1981 – לא היה מקרה שאדם שהיה בבית חולים, גם בסערות גדולות מאוד והצבעות מאוד גורליות – דיברו פעם, אני לא זוכר מי זה היה – שיביאו אותו באמבולנס לאיזושהי הצבעה, ובסוף לא נמצא קיזוז.

ישראל אייכלר: אני לא אומר שכולם רוצים לתת קיזוז, אני לא אומר שאנשים חייבים לתת קיזוז, אבל אם יש בן אדם כמו חבר הכנסת אילן גילאון, שלא רק היום אלא בכל השנים שאנחנו מכירים אותו פה, כשמגיע לעניין אנושי, כשמגיע לעניין חברתי, הוא הראשון שמתייצב למען העניים והחלשים, והוא הבין שגם כאשר הוא מתנגד, הוא ומפלגתו, בכל מאודו לחוק הזה, חוק המרכולים, אבל כשיש שר בממשלה – שה' ישלח לו רפואה שלמה – שנמצא עכשיו בבית החולים במצב קשה מאוד ועובר טיפול מאוד מאוד מאוד לא נעים – ה' יעזור לו, וכמו שהוא יצא פעם קודמת הוא יצא גם הפעם, בעזרת ה', בבריאות שלמה – והוא בא ומתנדב לעשות לו קיזוז במצב הלא-נעים הזה, הם היו צריכים לשאת אותו על כפיים, כי הוא החזיר את הכבוד של הכנסת כולה.

ישראל אייכלר: ואם היה מקרה כזה, דומה, ולא נתנו קיזוז, זו גם בושה שלא נמצא צדיק אחד בסדום.

ישראל אייכלר: לא הבנתי פעם מה זה נקרא צדיק אחד בסדום.

ישראל אייכלר: היום זה אילן גילאון, וצריך להעריך אותו על הדבר הזה ולשבח אותו.

ישראל אייכלר: אז הוא צריך לעמוד ולהתגונן כנאשם?

ישראל אייכלר: יש לאנשים חוצפה לבוא ולתקוף אותו?

ישראל אייכלר: לפחות היו אומרים בשקט.

ישראל אייכלר: אני רוצה – אני חושב בשם כל חברי הכנסת, לפחות, חוץ מאלה שתקפו – להגיד יישר כוח לאילן גילאון על העניין הזה.

ישראל אייכלר: ועכשיו כמה משפטים על העניין של המרכולים, אבל לא על המרכולים ספציפית.

ישראל אייכלר: שאל אותי היום חבר שהתנגד לחוק המרכולים: תגיד לי, מה זה יועיל למרכולים?

ישראל אייכלר: אתה הרי יודע מה קורה בארץ.

ישראל אייכלר: אמרתי לו: אתה צודק.

ישראל אייכלר: אני יודע שיש ערים שלמות, בעיקר בתל אביב, שהכול פתוח, הכול פרוץ, ואם לא נחנך את הילדים על שמירת שבת לא יעזור לנו כלום.

ישראל אייכלר: זאת הבעיה.

ישראל אייכלר: אבל תדעו לכם שיהדות ארצות הברית, רובה ככולה – לא כולה, רובה – התנתקה מהיהדות מסיבה אחת: כשהגיעו המהגרים לפני 100 שנים לארצות הברית, אבא שלא עבד בשבת לא היה לו מה לתת אוכל לילדים.

ישראל אייכלר: למרבה הבושה, גם יהודים שהעסיקו יהודים – חייבו אותם לעבוד בשבת באמריקה.

ישראל אייכלר: אמרו: פה אין דבר כזה שמירת שבת.

ישראל אייכלר: מי שיזלזל פה בעניין של עבודה בשבת – – –

עיסאווי פריג': משפט סיכום.

ישראל אייכלר: אדוני, אני מסיים.

ישראל אייכלר: מי שיזלזל בעניין הזה שיותר ויותר עסקים עובדים, ודווקא החלשים יצטרכו להשלים הכנסות בשבת, יגרום לכך שבעוד עשור רוב האנשים יצטרכו לעבוד בשבת בגלל פרנסה, ואז הילדים שלהם יתנתקו מן היהדות, גם אם הם לא רוצים.

ישראל אייכלר: ולכן, מי שדואג לדור העתיד, צריך להפסיק, ומייד, את העניין הזה של העבודה בשבת.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת איל בן ראובן.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

עיסאווי פריג': אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

עיסאווי פריג': בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, שוב אנחנו חוזרים לעיסוק בניסיון להכפיף אזרחים ישראלים, יהודים, המשרתים את המדינה בכל רמ"ח אבריהם, למערכת השואפת להכתיב להם ולהכתיב לנו כיצד לממש את יהדותנו.

איל בן ראובן: בפסיקתה האחרונה כתבה כבוד השופטת מרים נאור בנושא השבת כי "החלטת שר הפנים נועדה לפקח על חוקיות החלטתה של העירייה, אך לא להחליף את שיקול דעתה".

איל בן ראובן: החוק המונח לפנינו הוא החלפת שיקול הדעת של הרשויות המקומיות במלוא מובן המילה.

איל בן ראובן: ביישוב יודפת, שבו אני מתגורר, חיים אלו לצד אלו חילונים, שומרי מסורת ואף חוזרים בתשובה חרדים.

איל בן ראובן: אני מזמין אתכם, חבריי, לבקר אצלנו בערב שבת ולחזות במו עיניכם בקבלת השבת, בקולות הקידוש העולים כמעט מכל בית, בהכנסת אורחים בין משפחות שומרות מסורת וחילוניות ובאווירת הקדושה של "שבת אחים גם יחד".

איל בן ראובן: למוחרת בבוקר תוכלו גם לחזות בהמוני מטיילים הפוקדים את יער הקופים, את המרכז המסחרי וגם את תל יודפת – שם נערך הקרב ההירואי האחרון של כוחות לוחמי הגליל במרד הגדול נגד הרומאים בשנת 67 לספירה – ישראלים הבוחרים לטייל בארצנו היפה, ללמוד ולהעמיק במורשתנו, וגם לחזק מרצון את ענפי התיירות והמסחר בגליל.

איל בן ראובן: מדוע להגיד לאנשים האלו בכוח החוק "לא"?

איל בן ראובן: זוהי זכותם המלאה של יישובים ורשויות בישראל להגדיר את צביונם בעבור עצמם.

איל בן ראובן: כל עיר, עיירה, כפר או קיבוץ יכולים וצריכים לקבוע, במסגרת הליך דמוקרטי פנימי, מה יהיה אופיו וייחודו של המקום שבו הם גרים.

איל בן ראובן: השבת כיום מנוחה הוא מאפיין חשוב מאוד באופייה של מדינת ישראל, אך אין הדבר אומר שצביון כל ערי ישראל זהה, ויש מקום לשוני, לגיוון.

איל בן ראובן: התושבים בערים וביישובים יכולים להצביע בקלפיות המקומיות או ברגליהם כיצד הם מעוניינים לקיים את השבת.

איל בן ראובן: אני קורא לחברי הכנסת העומדים מאחורי ההצעה לכבד את זכותם – את זכותנו – של אזרחי ישראל בחופש הדת, ובחופש מדת, לעיתים, החשוב לא פחות.

איל בן ראובן: ואני אומר לכם, חבריי, זאת לא הדרך – באמצעות חוק – לקרב אנשים למסורת היהודית.

איל בן ראובן: בדיוק להפך – כך רק תגבירו את הריחוק.

איל בן ראובן: אני מתנגד נחרצות לכל כפייה בענייני דת ומדינה.

איל בן ראובן: אני גם מתנגד לכפות בכוח גיוס על בני הישיבות, כאשר רבים מתגייסים מרצונם.

איל בן ראובן: אני מתנגד כאשר מנסים לכפות את הלכות השבת עליי ועל חבריי החילונים.

איל בן ראובן: הכפייה לא מובילה לדבר מלבד העמקת השסעים בחברה, ומבחינת

איל בן ראובן: כם – להרחקת שומרי מסורת וליצירת אנטי למגזר הדתי הרחב והמכובד.

איל בן ראובן: תנו לתושבי משגב ובני ברק, תל אביב וירושלים לקיים את השבת כל אחד כפי שהוא מאמין בה.

איל בן ראובן: כולם ישראלים ויהודים טובים.

איל בן ראובן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת רויטל סוֵיד – אחרי זה.

איתן כבל: סוִיד.

עיסאווי פריג': סוִיד?

עיסאווי פריג': אתה רואה, לומדים.

עיסאווי פריג': אנחנו מתים בתהליך למידה.

שלי יחימוביץ': תלמדו לבטא את שמות המשפחה.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך כמה שמות בערבית, ואם תצליחי אחד מתוך שלושה – תקבלי.

עיסאווי פריג': בבקשה חבר הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, בג"ץ המרכולים, מה שהוא עשה – הוא הציף את המתח שיש בין המדינה היהודית למדינה היהודית-הדמוקרטית.

מיכאל מלכיאלי: כשקמה המדינה קבעו שהמדינה תהיה מדינה יהודית ומדינה דמוקרטית, אבל תמיד ידעו – וזה היה איכשהו באיזה מקום מוצפן – שיום יבוא והמתח הזה בין המדינה היהודית למדינה הדמוקרטית יצוף, ואז יתחילו סימני השאלה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שהיום זה מבחן גדול מאוד לנו ככנסת ישראל, האם אנחנו מעדיפים את המדינה היהודית על המדינה הדמוקרטית או לא – אבל אני חושב שבדיוק בכיוון ההפוך.

מיכאל מלכיאלי: עלו כאן נואמים, חשובים ככל שיהיו, ודיברו על הכפייה הדתית שיש במדינת ישראל ושהכנסת כאן הולכת לחוקק חוקים בעלי אופי של כפייה דתית; אבל מי שיסתכל על הכפייה החילונית שיש במדינת ישראל – על מקצועות רבים שחסומים בפני שומרי שבת, על מכרזים שיוצאים לאחרונה במשרד האוצר, בתרבות, שבאופן רשמי מדירים שם את רגליהם של אותם אנשים שומרי שבת, שאם הם רוצים לבוא לעבוד באותה מלאכה, באותן עבודות, הם לא יכולים לעבוד שם – על זה אפשר להסתכל ככפייה חילונית.

מיכאל מלכיאלי: אבל הסיבה שעליתי לכאן לדבר היא כאב גדול שהיה לי לראות את ההתקפה על חברי אילן גילאון, שבאופן אצילי עשה את מה שהיה מתבקש מאחרים לעשות.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר לך, חברי יואל, לא הייתי מצפה מאף אחד מהאגף הזה להתבטא ככה כלפי אילן.

מיכאל מלכיאלי: אילן בא לכאן ואמר את מה שהוא מאמין:

מיכאל מלכיאלי: הוא נגד החוק הזה, הוא חושב שהחוק הזה הוא טעות – ואני חולק עליו בזה – אבל האם מישהו היה רוצה לראות את חבר הכנסת השר אזולאי בא לכאן מתוך בית החולים?

יואל חסון: אתם.

מיכאל מלכיאלי: לא, אתם – אתה ידעת שהחוק הזה הוא חוק שחשוב שהוא יגיע לכאן – –

יואל חסון: אי-אפשר לדחות בשבוע?

יואל חסון: מה קרה?

מיכאל מלכיאלי: – – ואני חושב שזה לא ראוי להטריח – –

יואל חסון: – – –

מיכאל מלכיאלי: – – והוא אמר:

מיכאל מלכיאלי: אני אבוא לכאן – –

יואל חסון: אתם האכזריים.

יואל חסון: אתם האכזריים.

מיכאל מלכיאלי: – – והוא עשה מעשה אצילי, וראוי לשבח אותו על כך, ואני חושב שההתקפה לכיוונו הייתה לא במקום.

מיכאל מלכיאלי: ואני מקווה שהחוק הזה יעבור היום ונביא את הבשורה הזאת לאותם אנשים לא דתיים שפנו בזמנו לשר ואמרו: תן לנו את האפשרות לקיים את השבת כשבת מנוחה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מלכיאלי.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת רויטל סוִיד – נכון אמרתי?

רויטל סויד: – – –

עיסאווי פריג': סוִיד.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יואל חסון: מה עם זכות הדיבור שלי?

עיסאווי פריג': תקבל אותה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת סוִיד.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, זו פעם ראשונה שאני דוברת כשאתה יושב כיושב-ראש.

רויטל סויד: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אם נסתכל ככה במבט מעל על המשכן, על הכנסת, אבל לא רק במבנה הפיזי שלו אלא במהות של מה שקורה פה בשבועות האחרונים, אפשר יהיה אולי להגדיר את זה במילה אחת: עיוות.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בעיצומם של תהליכים מעוותים: חקיקה מעוותת, סדרי דין מעוותים, יחס מעוות אחד לשני.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בגסיסתה של הקואליציה הזאת ושל הממשלה הזאת, והתוצרים של זה הם תוצרים מעוותים.

רויטל סויד: מספיק להסתכל על מה שהיה היום בוועדת הכנסת.

רויטל סויד: חברי חבר הכנסת קיש, יושב-ראש הוועדה, יושב פה.

רויטל סויד: דיברנו על ההסתייגויות שהוגשו לחוק ההמלצות.

רויטל סויד: חברי חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים, נמצא פה.

רויטל סויד: הוא מגיש החוק – חוק שהיה אמור להיות בוועדת חוקה – עיוות ראשון; עבר לוועדת הפנים – עיוות שני – למציע הצעת החוק, חוק ההמלצות, שכל החוק הזה – לא נחזור על התוכן שלו.

רויטל סויד: אלפי הסתייגויות הגישה האופוזיציה לחוק; אלפי הסתייגויות, שסדרי הדין עליהם היו מחייבים פה ימים שלמים של טיעון.

רויטל סויד: היום התקיים דיון, בלי הצבעה, כלום – לגשש לראות את השטח.

רויטל סויד: מה שנאמר שם זה השימוש בסעיף הזה, סעיף החריג, סעיף 98, סעיף שאמורים להשתמש בו אך ורק כאשר מדובר על התקציב וכאשר מדובר במקרים יוצאים מן הכלל וחריגים, ואז סותמים את הפה של האופוזיציה ועושים סדרי דיון ומגבילים.

רויטל סויד: וכשהסתכלנו מה היו התקדימים למקרים האלה – זה היה בהתנתקות, כשהיה סדר זמנים שהייתה חובה לעמוד בו; חוק ההסדרה, כשהיה צריך לפנות את עמונה ורצו לזרז אותו; במקרים של תקציב, כמובן של חוק ההסדרים.

רויטל סויד: לא מדובר על סתם חוק שאין לו סדר או עדיפות מסוימת.

רויטל סויד: אני שואלת אתכם: במסגרת העיוות שאתם מעוותים פה את עבודת הכנסת, אתם רוצים קודם כול להשתיק את המשטרה, אחר כך להשתיק את האופוזיציה, ולא ירחק היום ואתם גם תנסו להשתיק את כל המחאה שעולה מרוטשילד, ובכלל בעם – ואתם לא תצליחו.

רויטל סויד: אז כולם פה, תשימו לב: העיוות הזה לא רק פה עכשיו, הוא לא רק בסדרת חוקים – הוא הולך להיות גם בחקיקה הבאה, ולזה לא ניתן יד.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, יואל.

איילת נחמיאס ורבין: אני רשומה.

עיסאווי פריג': אני דילגתי.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

יואל חסון: תאפשר לי להגיב אחרי זה בפנייה?

עיסאווי פריג': קיבלת זכות דיבור ולא ביקשת.

עיסאווי פריג': אחרי ההצבעה אתן.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת ורבין, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, אתה בשתי קריאות.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה – – –

עיסאווי פריג': אתה בשתי קריאות.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת חזן, כפי שאתה יודע, אני אינני מיטיבה לשמוע, במיוחד כשצועקים עליי מתוך המליאה, אז אנסה בכל זאת להתייחס לחוק המרכולים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת לא מעט עם חברותיי חברות הכנסת שהן שומרות שבת באופן המסורתי, ויש הרגע הזה אצלן ממש לפני השבת, שבו אני יודעת שהן כבר מאוד מאוד דרוכות.

איילת נחמיאס ורבין: הן חייבות לסגור את הסלולרי שלהן, ואני מוכרחה אפילו לספר לכם סיפור אישי: יש במליאה חברת כנסת – לא ברגע זה – שממש לפני שבוע, עשרה ימים, חברת הכנסת קארין אלהרר ואני היינו דרוכות רק מדבר אחד: האם חברת הכנסת הזאת, בגלל סיטואציה שנוצרה באיזו טיסה, תחלל את השבת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה להגיד את זה, כי אולי היא לא רוצה לספר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצאתי את עצמי יורדת אתה מהמטוס, נותנת לה, אומרת לה – היא עוד עושה סמ"סים אחרונים לבני המשפחה, להגיד שבת שלום, מטיסה אותה את כל הדרך, לוקחת, עומדים, מוציאים בעבורה את המזוודה רק כדי שהיא תוכל להגיע למקום מבטחים ולא לחלל את השבת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם משהו מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אמרתי, לדעתי, לחברת הכנסת סויד לא פעם אחת, אבל גם לחברות כנסת אחרות: אני ממש מקנאה בכן.

איילת נחמיאס ורבין: יש הרגע הזה שאתן סוגרות את הטלפון, ואתן יודעות שכ-24 שעות, 26 שעות, אתן לא זמינות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זאת אני.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להחליט בעבור עצמי אם אני רוצה או לא רוצה לחלל את השבת – במונחים שלכם – כי האמינו לי שבמונחים שלי אני מכבדת את השבת.

איילת נחמיאס ורבין: אני נמצאת עם בני משפחתי, אנחנו מדברים על מה שעבר עלינו השבוע, אנחנו מחבקים את ההזדמנות הזאת – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה בבית.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה בחוץ?

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אורלי.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת לוי אבקסיס, אני מבטיחה להתייחס גם לנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם שבאמת באמת, באופן שבו אני תופסת את השבת, אני נמצאת עם בני משפחתי, וזה מה שחשוב לי, ובסוף, מה שחשוב לי זה היכולת להחליט בעבור עצמי, ולא היכולת שלכם להחליט בעבור אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לחבר הכנסת גפני – הוא ביקש שלא אספר סיפורים, אבל לסבתא שלי היה בית קפה, והיא החליטה שהוא בשבת יהיה סגור, בדיוק כמו שבעלה, סבא שלי, החליט שהוא יהיה סגור, בדיוק כמו שההורים שלה החליטו שהם לא יעבדו בשבת.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסדר גמור.

איילת נחמיאס ורבין: בהתייחס למה שאמרה חברת הכנסת לוי אבקסיס – – –

ישראל אייכלר: בגלל בעלז.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל בעלז, כמובן.

אורן אסף חזן: תראו מי הגיע.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון, חבר הכנסת אייכלר.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה מזה קשור ליחסים עם הרב של השכונה ועם חסידות בעלז.

משה גפני: כי היא ידעה שלא תהיה לה פרנסה.

איילת נחמיאס ורבין: אני כן רוצה להתייחס לשאלתה של חברת הכנסת לוי אבקסיס, וטוב מאוד, חבר הכנסת גפני, שאתה מחזק – – –

משה גפני: – – –

איילת נחמיאס ורבין: טוב שנכנסת להעיר פה את כולנו.

משה גפני: מי שמכם?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו רגע, אני רוצה להגיד לכם משהו.

משה גפני: מי שמכם?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה – – –

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אבי תנועת העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת גפני, תאמין לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה ללמד אותך דבר אחד או שניים בעניין השבת, אבל אני אומרת לכם:

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שצריכה להימצא הדרך לתת לאותם עובדים שלא רוצים לעבוד – לוודא שלא יעבדו בשבת, ולמצוא לעניין הזה חלופות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה לא מה שאתם מנסים לעשות פה.

משה גפני: – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': תנו לחברת הכנסת לסכם, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: משום שחברת הכנסת לוי אבקסיס, יש אנשים שכן רוצים לעבוד בשבת, ורוצים להתפרנס, כי הם מתפרנסים יותר טוב, וגם לזה צריך למצוא פתרון.

עיסאווי פריג': נא לסכם.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל נורא הפריעו לי, חבר הכנסת פריג'.

איילת נחמיאס ורבין: אולי אם אנשים פה יתפרנסו יותר בקלות ולא בדוחק, אז הם לא יהיו כל כך לחוצים לעבוד בשבת.

איילת נחמיאס ורבין: לכן כל מה שאני מבקשת מכם – תזכרו מה אמרתי לכם על האופן שבו אני שומרת את השבת, על האופן שבו אני מסתכלת על חברותיי וחבריי ששומרים את השבת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני יכולה להחליט את זה בעבור עצמי.

עיסאווי פריג': משפט סיכום, חברת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: תפסיקו אתם להיות פטרנליסטיים ולהחליט בעבור אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, ושבת שלום לכם.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': תודה רבה לחברת הכנסת ורבין.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חבר הכנסת מוסי רז.

אורן אסף חזן: לפיד, אתה יכול לספר לנו מה קרה לעדי קול?

אורן אסף חזן: לאן היא נעלמה?

אורן אסף חזן: אין קול ואין עונה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': מוסי.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חבר הכנסת מוסי רז.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, אפשר שאלה?

אורן אסף חזן: אני רק שאלה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, אני מבקש, אל תפריע.

עיסאווי פריג': תבוא, תדבר, תגיד מה שאתה רוצה.

אורן אסף חזן: מי זה הבחור עם השיער האפור שם?

אורן אסף חזן: אני לא מזהה אותו.

אורן אסף חזן: חבר כנסת?

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת בהלול.

זוהיר בהלול: אדוני היושב בראש, אם מותר לי להעלות תפילה שחבר הכנסת והשר דוד אזולאי ישוב אלינו לאחר רפואה שלמה, בריא ושלם – איש יקר, מלא ערכים, שופע דרך ארץ, איש שמיטיב עם סביבתו והתנהלותו; בן עירי עד לפני תקופה קצרה, ואני יכול כאלף עדים לומר שמדובר באיש מזן נדיר.

זוהיר בהלול: שישוב אלינו בריא ושלם.

זוהיר בהלול: לכאורה, ערבי לא צריך להתייחס ולהתערב בענייני שבת, לכן אני אהיה זהיר.

אורן אסף חזן: אתה מזהה את הבחור ליד סתיו שפיר?

זוהיר בהלול: אורן, תן לי להתרכז, בחייאת אורן.

זוהיר בהלול: לכאורה ערבי לא אמור להתערב בענייני דת, ובכל זאת, מדוע עליתי על הדוכן?

אחמד טיבי: ערפי.

אורן אסף חזן: ערפי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת בהלול יעני ערבי.

עיסאווי פריג': ערבי הוא ערפי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת בהלול.

עיסאווי פריג': תמשיך.

אורן אסף חזן: יהיה לך קל.

זוהיר בהלול: ערבי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת בהלול, בבקשה.

קריאה: רגע, שאני אבין, אתם מתווכחים עכשיו על ההטיה של ערבי?

קריאה: יאללה – – –

אורן אסף חזן: – – – יהיה לך קל – – –

עיסאווי פריג': אתה, כנראה לא יהיה מנוס מאשר לשלוח אותך לשתות מים.

זוהיר בהלול: ד"ר טיבי, כל מה שאני יכול לומר לך, שכל מה שקולח מפיך, מבורך.

זוהיר בהלול: אוקיי?

זוהיר בהלול: בסדר?

זוהיר בהלול: אני יכול להמשיך עכשיו?

זוהיר בהלול: אז מדוע התערבתי?

זוהיר בהלול: רציתי להשיא לכם עצה.

אורן אסף חזן: התערפת או התערבת?

זוהיר בהלול: רציתי להשיא לכם עצה.

זוהיר בהלול: מכיוון שחיכיתם כמעט 50 שנה כדי להכריז על ירושלים כבירתכם, מפיו של דונלד טראמפ, אולי תבקשו ממנו להתערב בסוגיה הזאת ולהכריע למענכם אם לפתוח את המרכולים בשבת אם לאו.

זוהיר בהלול: זו הצעה בחינם.

זוהיר בהלול: אתם לא חייבים לשלם שום דבר, כי אסור לשלם בעבור שירותי חינם בשבת.

אורן אסף חזן: אבל אולי יש פה ניגוד עניינים?

אורן אסף חזן: אולי יש לו מרכולים בארץ?

זוהיר בהלול: נקודה שנייה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

זוהיר בהלול: אגב, אני רוצה לדבר על עכו כמדגם מייצג – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת בהלול, אתה רואה – – –

אורן אסף חזן: – – – נגמר הזמן.

זוהיר בהלול: אני לא הספקתי לדבר חצי דקה.

עיסאווי פריג': אני מבקש, בבקשה.

זוהיר בהלול: נקודה שנייה – למה להתערב – – –

אורן אסף חזן: – – –

זוהיר בהלול: אורן, אני לא מסוגל לדבר, אפילו משפט.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת בהלול, נתתי לך דקה נוספת, תנצל אותה, בבקשה.

זוהיר בהלול: אני מוחה על כך שאתם מנסים לפסול חוקי עזר לטובת דורסנות של הקואליציה ומתן סמכויות נרחבות לשר בממשלה כדי לכפות מה שנקרא כפייה דתית במדינה שיש בה גם חילונים, ואני בתוכם.

זוהיר בהלול: אני לא הייתי רוצה שהשיח'ים שלי יכתיבו לי את החיים, עם כל הכבוד.

זוהיר בהלול: אני נלחמתי עד זוב דם בעניין חוק המואזין, אבל אני לא הייתי מוכן שהשיח'ים במסגדים יכתיבו לי את הבון-טון של החיים שלי.

זוהיר בהלול: אני חילוני.

זוהיר בהלול: לפיכך, אני מציע לכם להפריד דת ממדינה ולאפשר לחילונים את הספייס שלהם ולאפשר לדתיים את הספייס שלהם.

עיסאווי פריג': תודה.

זוהיר בהלול: ואל תשכחו להבריק מברק דחוף ובהול לטראמפ, כדי שיפתור לכם את הסוגיה הסבוכה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת רז.

אורן אסף חזן: היושב-ראש – – – יש לי דרישה להקמת ועדת חקירה ממלכתית לברר לאן נעלמה עדי קול.

אורן אסף חזן: אני חושב שאולי ליהיר תהיה תשובה לתת לנו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

אורן אסף חזן: לפיד, איפה נעלמה עדי קול?

אורן אסף חזן: לפיד, איפה הדמוקרטיה?

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני השר, ראשית, מכיוון ששמעתי כאן קול מצד אדם שגר מחוץ לגבולות ישראל, ואני חושב שלא בטוח שהוא יכול להצביע על חוק כזה, אז צריך לקחת את הדבר הזה בחשבון ולבדוק את זה, אולי גם מבחינת ייעוץ משפטי.

מוסי רז: יש פה, אני רואה, דבר חדש.

אורן אסף חזן: לא הבנתי.

מוסי רז: הבנת טוב מאוד.

מוסי רז: רוצים ששר הפנים – הוא יקבל סמכויות לנהל את כל הרשויות המקומיות.

מוסי רז: אז אולי בעצם תציעו דבר אחר: נבטל את הרשויות המקומיות, ושר הפנים – הוא יהיה ראש-עיר-על של מדינת ישראל והוא יחליט הכול: איפה מרכולים ואיפה לא מרכולים; איפה בונים גן ואיפה לא בונים; איפה מואזין ואיפה מסגד ואיפה ישיבה.

מוסי רז: למה לא?

מוסי רז: ככה תוכלו לדאוג לשבת שלכם, נכון?

מוסי רז: פתאום מעניין את יהדות התורה השבת; פתאום מעניין אותה מה כתוב בתורה; פתאום מעניין אותה מהמוסר היהודי.

מוסי רז: רק לפני דקה הם הרימו יד על כל המוסר היהודי כולו, על כל מה שכתוב בתורה כולה – הציעו לגרש מפה אנשים בשר ודם, את הגר שבקרבנו.

אורן אסף חזן: אין להם אישור להיות פה, מה אתה רוצה?

מוסי רז: שכחו שגרים היו בארץ מצרים.

אורן אסף חזן: מסתננים, מוסי.

מוסי רז: פתאום השבת מעניינת, פתאום היא התחילה לעניין.

מוסי רז: מה קרה?

מוסי רז: מה קרה שפתאום היא התחילה כל כך לעניין?

אורן אסף חזן: מוסי, מסתננים.

אורן אסף חזן: מוסי.

מוסי רז: פתאום השבת מעניינת.

מוסי רז: למה?

מוסי רז: אז תסבירו, מה קרה פתאום?

מוסי רז: הרי הצבעתם רק לפני – כמה זה היה?

מוסי רז: שעה?

מוסי רז: שעתיים?

מוסי רז: נגד כל היגיון שכתוב בתורה.

מוסי רז: נגד כל היגיון שקיים שם.

אורן אסף חזן: מסתננים.

מוסי רז: אז אפשר ללכת לפשרות; אפשר לבוא ולהגיד: בואו נתפשר על תחבורה ציבורית לעומת פתיחת מרכולים.

מוסי רז: אבל מה אתם עושים?

מוסי רז: אתם מנסים לכפות על אנשים אורח חיים שאיננו רלוונטי לכם, כי אתם לא חיים שם.

מוסי רז: לא מנסים לכפות עליכם אורח חיים.

מוסי רז: יושבים לידכם חברים בקואליציה וגם שרים בממשלה שאני בטוח שמדי פעם קונים בשבת, שמדי פעם יוצא להם לקנות חלב בשבת – יוצא להם לקנות חלב סויה, כן?

מוסי רז: אנחנו טבעונים – לחם בשבת, יוצא להם לקנות איזה חטיף בשבת.

מוסי רז: מה אתם כופים עליהם?

מוסי רז: הם אומרים לכם איך להתפלל בבית כנסת?

מוסי רז: הם אומרים לכם איפה לבנות אותו, איפה לבנות את הישיבה בבני ברק?

מוסי רז: מה זה הדבר הזה?

מוסי רז: קחו בחשבון – שר הפנים הוא היום ממפלגה אחת, מחר הוא יכול להיות ממפלגה אחרת, והתקדים הזה שאתם קובעים כאן יכול ליצור תקדימים אחרים.

מוסי רז: בסדר, הוא יקבע הרבה דברים אחרים: מתי סגור, מתי פתוח, מתי מתפללים, מתי לא מתפללים, מתי מרעישים, מתי זה בסדר.

מוסי רז: ושמעתי פה גם חבר כנסת שמביא את הטיעון הסוציאלי: יום מנוחה.

מוסי רז: בסדר, בואו נלך על יום מנוחה.

מוסי רז: התעניינתי בעולם מה זה יום.

מוסי רז: הרי אתם לא מציעים שבת כיום מנוחה.

מוסי רז: אם אתם מציעים שבת כיום מנוחה, אז תציעו שיהיה כמו בעולם: אפשר לעבוד עד שישי לקראת חצות, ואי-אפשר לעבוד בשבת, גם לא במוצאי שבת.

מוסי רז: הרי זה לא מה שאתם מציעים, כי לא מעניין אתכם העניין הסוציאלי.

מוסי רז: המצאתם אותו רק בשביל לשרת כאן איזו מטרה של כפייה דתית.

עיסאווי פריג': נא לסכם.

מוסי רז: אתם אולי תעבירו את החוק הזה, אבל הוא לא יעבוד לכם בפועל, והוא ירדוף אתכם – הוא ירדוף אתכם גם כשיתחלף שר הפנים.

מוסי רז: חבל.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

אורן אסף חזן: היידה, פרופסור.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

עיסאווי פריג': אם הוא לא נמצא – חבר הכנסת איתן כבל, שאני לא רואה גם אותו באולם.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חברת הכנסת יעל גרמן; גם אותה אני לא רואה.

אורן אסף חזן: יונה, אתה התעלית על לפיד פעמיים.

יוסי יונה: מה הייתי?

עיסאווי פריג': ואחרי זה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אורן אסף חזן: התעלית עליו פעמיים: הוא הדוקטור לשם כבוד – אתה פרופסור.

אורן אסף חזן: אתה גם יותר יפה ממנו.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, קודם לגבי הטענה הזאת.

יוסי יונה: השיקול הסוציאלי הוא רלוונטי, בוודאי שהוא רלוונטי – – –

מוסי רז: שיהיה מחצות עד חצות.

יוסי יונה: סליחה?

מוסי רז: שיהיה מחצות עד חצות, סוציאלי.

עיסאווי פריג': זה על חשבון הזמן שלך, חבר הכנסת יונה.

עיסאווי פריג': אל תגיב.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אתה בוחר להיות קשוח ונוקשה איתי הערב?

עיסאווי פריג': לא, דווקא אני בצד שלך.

עיסאווי פריג': מה לעשות.

קריאות: – – –

שלי יחימוביץ': הוא גם העיר הערה נכונה, שהשיח הסוציאלי הוא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: כי המוחלשים יהיו מחויבים לעבוד בשבת גם אם הם לא רוצים לעבוד בשבת.

יוסי יונה: נכון.

עיסאווי פריג': אתם, אל תאלצו אותי להוסיף לחבר הכנסת יונה זמן.

יוסי יונה: לא, מה זאת אומרת?

יוסי יונה: הם מפצירים בך להוסיף לי זמן.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת.

יוסי יונה: ולכן, אני מתחיל עם הנקודה.

יוסי יונה: זה לא בהכרח שדברי הפתיחה שלי מעידים על כך שאני תומך בחוק, אבל אני רוצה להעלות על נס את החשיבות של השיקול הסוציאלי, וגם כאשר הוא עולה בקנה אחד עם השיקול הדתי.

יוסי יונה: וכפי שגם חברתי אורלי לוי אבקסיס אמרה כאן, המון פעמים – מה קורה כאשר אנחנו לא מתחשבים בשיקול הסוציאלי?

יוסי יונה: זאת אומרת, המון אנשים – כופים עליהם לעבוד.

יוסי יונה: זה לא שאתם מגלים גדודי עובדים ועובדות שאומרים: אה, מתי יגיע יום שבת כדי שאני אוכל לעבוד?

יוסי יונה: בעצם זו איזושהי אופציה שהם חייבים לחלוק עם אנשים אחרים, כי אומרים להם: פעם בחודש אולי עליכם לעבוד ביום שבת, והם לא רוצים לעבוד ביום שבת.

יוסי יונה: לכן, אנחנו צריכים להיות רגישים מנקודת המבט הזאת, לגבי השיקול הסוציאלי, מוסי.

אורלי לוי אבקסיס: דווקא מרצ מבטלת את השיקול הסוציאלי.

מוסי רז: לא ביטלתי אותו.

מוסי רז: אמרתי: מחצות עד חצות.

אורלי לוי אבקסיס: אמרת, וזה פיקציה – – –

מוסי רז: אם בן אדם עובד עד כניסת השבת ביום שישי ב-16:00 ועובד במוצאי שבת מ-17:00 עד חצות, מה סוציאלי בזה?

מוסי רז: שלא יעבוד בשבת; יעבוד ביום שישי עד הערב, אבל בשבת לא יעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז – – –

הוא חייב משהו שיהיה חילול שבת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מוסי רז: לא, אני – – –

עיסאווי פריג': מוסי, חבר הכנסת מוסי רז – – –

מוסי רז: תגידי לי, היום, איזה יום?

מוסי רז: איזה יום היום?

מוסי רז: קצת שכל.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז, אתה רואה?

עיסאווי פריג': בבקשה, תמשיך.

עיסאווי פריג': אני מוסיף לך דקה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מוסי רז: או שאת לא מבינה מה אני אומר – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז, אני מבקש.

עיסאווי פריג': חבר'ה, זו השעה המאוחרת של הלילה.

אורן אסף חזן: פרופסור יונה, לפיד ברח החוצה כי הוא הבין – – – גם יותר יפה, גם תואר ראשון.

עיסאווי פריג': אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

עיסאווי פריג': בבקשה תעזוב את האולם.

עיסאווי פריג': אני מבקש, תעזוב את האולם.

עיסאווי פריג': די, די, די.

עיסאווי פריג': שעתיים אתה כבר חופר, נמאס כבר.

אורן אסף חזן: אתם חופרים כבר כמה שנים.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יונה.

עיסאווי פריג': תנצל את הזמן, בבקשה.

יוסי יונה: בכל זאת, בכל זאת, לאחר שהעלינו את השיקול הזה – ואני חושב שהוא צריך לבוא לידי ביטוי – –

מיקי לוי: אורן, החוצה.

מיקי לוי: אורן, החוצה.

יוסי יונה: – – צריך לבוא לידי ביטוי בשיקולים שלנו כאשר אנחנו מאפשרים או לא מאפשרים עבודה בשבת – יחד עם זאת, באמת, הפררוגטיבה שניתנת לשר לקבוע היא בעייתית – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – – גזענות איך שהוא הוציא אותי.

אורן אסף חזן: הוא הוציא אותי רק כי קוראים לי חזן.

אורן אסף חזן: זו אפליה על רקע עדתי.

עיסאווי פריג': בבקשה, תמשיך, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: מה היה עכשיו?

אורן אסף חזן: גזענות.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יונה, בבקשה, זמנך עומד לתום.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יוסי יונה: זמני – אדוני היושב-ראש, לא הגנת עליי כהלכה.

יוסי יונה: בכל אופן, אדוני היושב-ראש – את תשומת ליבך, אדוני היושב-ראש – ובכל זאת, לגבי הטיעון שהוא באמת הטיעון המרכזי.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': תחתור לסיכום, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: מתן הפררוגטיבה הזאת לשר לקבוע – יש בה באמת מן הפגם, כי אני בא מבית מסורתי, ככה שאף אחד לא יכול לחשוד שיש לי איזושהי רתיעה או חילוניות להכעיס.

יוסי יונה: ממש לא.

יוסי יונה: מכבדים את השבת אצלנו, ואנחנו מכבדים את קדושת השבת ומקנים ערך ליום הזה, ואצלנו במשפחה שלי אף אחד לא עובד בשבת.

עיסאווי פריג': נא לסכם, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: איך הגענו למסכם?

עיסאווי פריג': יש לך קבוצה – – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, הגזמת.

עיסאווי פריג': איזו אהדה יש לך בקרב – – –

חיים ילין: יוסי, כשנהנים ב-03:00, בבוקר, הזמן עובר מהר.

משולם נהרי: סיימת יפה.

יוסי יונה: לא, אני רוצה ליהנות גם מאהדה ממך, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: חצי דקה.

משולם נהרי: סיימת יפה.

משולם נהרי: סיימת יפה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': קדימה.

זוהיר בהלול: יוסי, הסיכום יותר ארוך מהנאום.

יוסי יונה: לכן, מה שאני מבקש לומר, שבאמת, גם חברות וחברי הכנסת הדתיים, לא רק אתם חרדים לקדושת השבת; גם אנחנו, שלא דתיים, אבל עדיין מכבדים את המסורת ומכבדים את השבת.

יוסי יונה: אנא, תנו את החופש הזה לראשי הערים להכריע ולהחליט, כי אנחנו מכבדים אתכם, מכבדים את השבת.

אורלי לוי אבקסיס: הח"כים מהמחנה הציוני – יהיה להם חופש הצבעה בחוק הזה?

עיסאווי פריג': חברת הכנסת אורלי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: פה הייתה לכם בחירה?

עיסאווי פריג': כן, סיכום, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: אז לכן, במתכונת שלו, הקיימת – –

אורלי לוי אבקסיס: מטעמי מצפון – – – נפש.

יוסי יונה: – – ניאלץ להצביע נגד.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': עוררת שיח באולם.

יוסי יונה: כן, תודה.

עיסאווי פריג': אני קורא, ברשותכם, לחבר הכנסת מאיר כהן שידבר, ואז תורך להחליף אותי.

עיסאווי פריג': אז בבקשה, חבר הכנסת כהן.

עיסאווי פריג': אני שוב מקריא את הסדר: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

עיסאווי פריג': אם לא – חבר הכנסת איתן כבל.

מאיר כהן: משולם, תישאר באולם.

עיסאווי פריג': אם לא – חברת הכנסת יעל גרמן.

עיסאווי פריג': אם לא – חברת הכנסת יעל פארן.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת מאיר.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

מאיר כהן: חברות וחברי כנסת – משולם, בוא נשוחח שלוש דקות.

מאיר כהן: אני באתי מבית דתי ממרוקו, ואני לא יודע מאיפה באת, אבל מבית דתי בטוח.

מאיר כהן: עכשיו, תגיד לי – – –

משולם נהרי: הוא אשר דיברתי.

מאיר כהן: עכשיו, תגיד לי, תסתכל עליי.

מאיר כהן: אתה עומד כאן ומנופף ומדבר בלהט.

מאיר כהן: למה אתה כופה עליי?

מאיר כהן: מה אתה רוצה ממני?

מאיר כהן: אני כופה עליך?

מאיר כהן: אני הולך לבני ברק ומחייב אותך לפתוח עסקים?

מאיר כהן: אני הולך לבני ברק ומחייב אותך לנסוע באוטובוס?

מאיר כהן: אני הולך למאה שערים ומחייב אותך?

מאיר כהן: אני הולך ליד הבית שלך ומעשן בשבת?

מאיר כהן: אני הולך ליד הבית שלך ונוהג?

מאיר כהן: מה אתה רוצה ממני?

מאיר כהן: אני הולך בשבת לבית הכנסת; אני הולך בשישי לבית הכנסת.

מאיר כהן: אני דתי לא פחות ממך, בתפיסת העולם שלי.

מאיר כהן: חינכתי דורות של תלמידים חילונים, שאמרתי להם: היות שלכם קל, כשאתם עוברים ליד בית כנסת בדימונה אל תעשנו, אל תחללו שבת, תכבדו אותם.

מאיר כהן: בבית הספר התיכון שלי, שהיה בית ספר חילוני, ביום שהגיעו אליי עשרה תלמידים ואמרו לי שהם מבקשים שיהיה בית כנסת בבית הספר – לכבודם פתחתי.

מאיר כהן: היה לי בית כנסת בבית הספר – ממלכתי חילוני לגמרי – כי כיבדתי את התלמידים האלה.

מאיר כהן: כיבדתי את התלמידים האלה.

מאיר כהן: כשהייתי ראש עיר עשיתי הכול כדי שהאוכלוסייה החרדית בעיר, במיוחד אנשי ש"ס – תקשיב טוב, תסתכל אליי – במיוחד שהאנשים האלה – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: לא משנה, אני מדבר איתך.

מאיר כהן: חשוב לי לדבר אליך.

מאיר כהן: אליך חשוב לי לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אני לא מעירה לך.

מאיר כהן: אתה יודע, וכיבדתי את כולם.

מאיר כהן: אז למה אתה, בגלל דיל פוליטי – ואתה יודע, וגם אייכלר, שיש לי המון כבוד אליו, למרות שראיתי שהוא כינה אותנו פרענקים.

מאיר כהן: אתה צריך – – –

ישראל אייכלר: שקר וכזב.

אורלי לוי אבקסיס: מה?

אורלי לוי אבקסיס: מה?

מאיר כהן: כן.

ישראל אייכלר: זאת עלילה.

מאיר כהן: לא, זו לא עלילה.

מאיר כהן: למה עלילה?

ישראל אייכלר: אל תצטט – – – כי אז אצטרך לתבוע גם אותך.

מאיר כהן: אני לא יודע.

מאיר כהן: טוב, תראה – – –

ישראל אייכלר: – – –

מאיר כהן: אייכלר, אם אכן הכתבה שבה כתוב, שמצטטים אותך אומר ביידיש – אם אכן לא אמרת את זה, אני מראש מתנצל.

מאיר כהן: אם אמרת את זה, אתה צריך לתת מפה הסבר.

ישראל אייכלר: נתתי באותו יום.

ישראל אייכלר: זה שקר וכזב.

מאיר כהן: אז אבקש לשמוע עוד פעם את ההסבר, כי בי זה פגע, ובינינו יש מערכת של יחסי כבוד.

משולם נהרי: איך הוא אמר – – –

מאיר כהן: אבל נחזור לנושא שלנו.

מאיר כהן: אז למה אתה – – –

משולם נהרי: אני שואל – – –

מאיר כהן: לא, אני עכשיו שואל אותך, כי אני פה.

מאיר כהן: כשתעמוד פה, תשאל אותי.

מאיר כהן: למה אתה כופה עליי, למה אתה כופה על ילדיי, על חבריי, על 70% מהמדינה הזאת – –

ישראל אייכלר: כי אני לא רוצה שיעבדו בשבת.

מאיר כהן: – – על 70% מהמדינה הזאת?

מאיר כהן: תכבד אותי – אכבד אותך.

מאיר כהן: אין לנו שום בעיה לחבק אתכם.

מאיר כהן: אין לנו שום בעיה, אבל תחבקו גם אותנו.

ישראל אייכלר: זה כבוד, להיות עבדים בשבת?

מאיר כהן: גם אותנו.

מאיר כהן: גם אותנו.

ישראל אייכלר: עבדים, עבדים.

מאיר כהן: אייכלר, ידידי הטוב, אתה יודע שיש סטטוס קוו, ואנחנו מכבדים אותו.

מאיר כהן: תכבדו אותו גם אתם.

ישראל אייכלר: אבל מה עם העבדים המסכנים?

מאיר כהן: תכבדו אותו גם אתם.

מאיר כהן: הרי אתה יודע שבכל המפעלים, וגם במפעלים בשירות הציבורי, עובדים בשבת.

מאיר כהן: אז ממה נפשכם?

מאיר כהן: אתם רוצים בשיטת הסלאמי – מה, לפרק את מה שעוד נותר?

ישראל אייכלר: לא, שבת – – –

מאיר כהן: נשאר משהו בממלכתיות שלנו, נשאר משהו בשבט האחד הזה.

מאיר כהן: גם אותו אתם רוצים לפרק?

מאיר כהן: בשביל מה?

ישראל אייכלר: לא, שלא יצטרכו לעבוד בשביל פרנסה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אייכלר, תן לחבר – – –

מאיר כהן: תראה, מי שרוצה לעבוד לפרנסתו – שיעבוד.

מאיר כהן: אבל לא על זה אני ואתה מדברים, אתה יודע שלא על זה.

מאיר כהן: עכשיו תסביר לי למה אני צריך לפגוש אנשים בדימונה – –

עיסאווי פריג': נא לסכם, חבר הכנסת.

מאיר כהן: – – שבאים ואומרים לי שבשבת הם לא יכולים לנסוע לבית החולים בסורוקה, לבקר את היקירים שלהם שמאושפזים, כי אין תחבורה ציבורית, והם לא יכולים לשלם למונית.

מאיר כהן: למה אתה מונע, ולמה אתה מונע מהם לנסוע לבקר את בן המשפחה שנמצא במצב קשה?

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: זהו, תחשבו על זה.

עיסאווי פריג': נא לסכם, חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: ותחשבו על – מה שנשאר מהרסיסים – בואו נאסוף אותם ביחד, במקום לעמוד כאן ולעשות דילים פוליטיים על הגב שלנו.

מאיר כהן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

עיסאווי פריג': אני לא רואה את חבר הכנסת איתן כבל, אז אני מזמין את חברת הכנסת יעל פארן.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת פארן.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אז קודם כול – לברך אותך.

יעל כהן-פארן: אולי כבר בירכו, אבל בשבילי זו הישיבה הראשונה שאתה מנהל כשאני נמצאת.

עיסאווי פריג': תודה, תודה.

יעל כהן-פארן: אז ברכות, עיסאווי.

עיסאווי פריג': תודה.

יעל כהן-פארן: חבריי, חברות וחברי הכנסת, אני לא יודעת אם ב-03:00 מותר לדבר, אם יש חסינות על הדברים שאנחנו אומרים כאן, שלא נגיד יותר מדי שטויות.

יעל כהן-פארן: אבל אתם יודעים, כל החוק הזה, אם אני זוכרת נכון – הדברים זזים פה כל כך מהר במערכת הפוליטית – נולד אחרי המשבר של הרכבת בשבת, שבעצם 03:00 – זה השעות שאתם רוצים שיעבדו; במקום שיעבדו בשבת, שיעבדו רק בלילה כדי לתקן את הרכבת.

יעל כהן-פארן: אז תחשבו על השעה שאנחנו נמצאים בה, וזאת השעה שעובדי וטכנאי הרכבת צריכים לעבוד בה כל לילה כדי שלא לפתוח את התיקונים בשבת, כדי שלא לתפעל את הרכבת בשבת – לא את הרכבת, את עבודות הרכבת.

יעל כהן-פארן: ועל העניין הזה – באמת אני חייבת להתייחס אליו, אולי זה ייקח לי את כל הזמן, אבל הפיקוח נפש של דחיית עבודות הרכבת ליום באמצע שבוע, זה הרי בלתי נתפס שאתם מזלזלים בו כל כך.

יעל כהן-פארן: אנשים שצריכים, במקום לקחת רכבת, לקחת את הרכב הפרטי, אם יש להם, כמובן, או למצוא מישהו שייקח אותם – כל כך הרבה יותר מכוניות על הכבישים.

יעל כהן-פארן: זה פיקוח נפש אם צריך לסגור את הרכבת בשביל שלא יצטרכו לתקן אותה בשבת.

יעל כהן-פארן: הרי זה בלתי נתפס, העיוורון הזה להשלכות של למנוע את עבודות הרכבת בשבת.

יעל כהן-פארן: כן, זה פיקוח נפש.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר, היום למנוע מרכולים בכל הערים, חוץ מבמקומות שכבר אי-אפשר – כי לא נעים, כי כבר חוקקו את החוק לפני שהתעוררנו – אז אולי לא אגיד שזה פיקוח נפש, אבל בטח שזה גועל נפש.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת גליק – אדוני, חבר הכנסת יהודה גליק; חברת הכנסת רחל עזריה, גברתי; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת; עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; זחאלקה – אינו נוכח.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: אני באה.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: אני באה, אני באה, אני באה.

מאיר כהן: בוא, עמר, אני אתן לך.

מאיר כהן: איחרת בשנייה, אבל בסדר.

מאיר כהן: בוא.

מאיר כהן: בבקשה, עמר.

מאיר כהן: שלוש דקות.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: שמעתי אותך לפני כמה דקות, וסיפרת שהגעת מבית דתי, נכון, היושב-ראש?

מאיר כהן: כן.

עמר בר-לב: שמעתי גם חברים אחרים.

עמר בר-לב: אני לא באתי מבית דתי, באתי מבית חילוני.

עמר בר-לב: סבא שלי היה דתי.

עמר בר-לב: סבא שלי, ב-1925, בא לפתיחת אוניברסיטת תל אביב.

עמר בר-לב: אחרי זה הוא נפגש עם ד"ר קראוזה, המנהל האגדי של מקווה ישראל, ואמר לו: יש לי סטודנט בשבילך.

עמר בר-לב: שאל אותו ד"ר קראוזה: מתי אתה שולח אותו?

עמר בר-לב: הוא אמר לו: תשמע, עכשיו הוא בן שישה שבועות; כשיגיע לגיל 14 אני אשלח אותו.

עמר בר-לב: בגיל 14 הוא שלח את אבא שלי למקווה ישראל.

עמר בר-לב: זה היה ב-1939, ערב מלחמת העולם השנייה, ורוב המשפחה נספתה בשואה על יהדותה.

עמר בר-לב: כפי שאמרתי, אני לא דתי, אבל אני גם דור תשיעי למגן אברהם.

עמר בר-לב: אני לא יודע מאלה שנשארו כאן באולם מי יודע מי זה המגן אברהם; בוודאי ביהדות התורה כולם יודעים.

מאיר כהן: אתה תקבל עוד 20 שניות להסביר לנו מה זה.

עמר בר-לב: זה אחד הפוסקים היהודים הגדולים.

עמר בר-לב: לכן אין שאלה, אני חושב, לגבי היהדות שלי, של מי שהוא חילוני, של מי שהשבת מבחינתו מסמלת משהו מסוים, ואולי מבחינת אחרים מסמלת משהו אחר.

עמר בר-לב: לכן, אני חושב שהניסיון כאן לשבור ולשנות את הסטטוס קוו – ויש כאן חד-משמעית ניסיון לשנות את הסטטוס קוו, כי עובדה שעד היום החוק הזה שמנסים להעביר כאן לא היה, ומדינת ישראל כבר קיימת, חבר הכנסת קיש, 70 שנה, נכון?

יואב קיש: בעזרת השם.

עמר בר-לב: בעזרת השם ובעזרתך, ובעזרת עוד כמה אחרים.

עמר בר-לב: בהחלט, עזרת השם תמיד חשובה, אבל זה לא תמיד הדבר היחיד שעוזר לנו.

עמר בר-לב: לכן, אני נגד החוק הזה.

עמר בר-לב: לא מתקבל על הדעת.

עמר בר-לב: צריך לתת לכל אחד מאיתנו לחיות את חייו כפי שהוא רואה, כל עוד הוא לא פוגע באף אחד אחר, ולכן אני אצטרף למתנגדים לחוק.

עמר בר-לב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: 03:12, לפנות בוקר; אין שעה טובה מזו להרהר בנושאי קודש וחול שכאלה.

מרב מיכאלי: כה צר לי שחבר הכנסת גפני לא שב למליאה כשאני רוצה לדסקס איתו את הסוגיה הזאת, שהכותרת שלה: של מי השבת הזאת לעזאזל?

מרב מיכאלי: עמדתי כאן בערך לפני שנה והצגתי הצעת חוק – שלשמחתי כבר הפכה לחוק – ועניינה העברת נפטרות ונפטרים שנפטרו לא עלינו בבית בשבת או בחג או בלילה, בשעה שחברה קדישא לא עובדת ואין מי שיפנה אותם מהבית.

מרב מיכאלי: הבאתי, אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברות הכנסת, הצעה פשוטה, שאומרת שבעצם יש חובה לפנות נפטר או נפטרת מביתה בתוך שלוש שעות.

מרב מיכאלי: ההצעה לא אמרה באיזה מנגנון מדובר, ואיך יתבצע הפינוי, ומי יבצע את הפינוי, ובעיקרון, הייתה הסכמה ביני לבין המשרד לשירותי דת, הביטוח הלאומי ומשרד הרווחה, וכולם הסכימו שזו בעיה שהיא כבר המון המון שנים מחכה לפתרון ושחייבים לפתור אותה, וברור שמי שיעשה את זה בשבת ובחג יהיו לא יהודים, והם יעברו הדרכה, ויהיה מנגנון, וביטוח לאומי ישלם וכו'.

מרב מיכאלי: אבל העברת החוק התעכבה ארוכות, משום שחבר הכנסת גפני צעק עליי שבנוסח הזה של החוק, אני מביאה חוק מחלל שבת.

מרב מיכאלי: ואני עמדתי פה וצעקתי עליו בחזרה שלא מחלל שבת ולא נעליים, בכל הכבוד.

מרב מיכאלי: זה שכתוב שיפונה בתוך שלוש שעות לא אומר שזה יחלל שבת, ואכן, הסידור שהגענו אליו לא מחלל שבת.

מרב מיכאלי: והינה מביאה הממשלה הזאת והקואליציה הזאת – שחבר הכנסת גפני הוא, איך לומר, מוביל את המהלך הזה בתוכה – חוק שמעגן בתוכו סטטוס קוו של חילול שבת מפואר, ובקנה מידה – וואוו, כאילו, וואוו.

מרב מיכאלי: ואת זה הוא כותב בחוק.

מרב מיכאלי: מה אני אגיד לכם, הדבר הבא נישואים חד-מיניים בחוק, בשם איזה סטטוס קוו, או לא יודעת, אולי הרבי מגור, יהיה איזה משהו שילחיץ אותו שאפשר יהיה לחוקק.

מרב מיכאלי: אני אומרת ללכת בדרך הזאת.

מרב מיכאלי: אני רוצה לדעת מה הלחיץ את הרבי מגור.

מרב מיכאלי: אני רוצה בדיוק ככה לקדם את שאר האינטרסים של כל מי שאיננו שייך לחצר של הרבי מגור או עובד אצל הרבי מגור או אצל שלוחיו של הרבי מגור במפלגה האשכנזית החרדית.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, כשהיינו צעירות וצעירים גדעון רייכל היה אומר: מבולבלים?

מרב מיכאלי: ובכן, לא מבולבלים, אבל איך להגיד, מגוחך, זה לגמרי באותה המידה.

מרב מיכאלי: מגוחכות ומגוחכים, חבריי בקואליציה ובממשלה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: מה שלומך?

עליזה לביא: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, החוק הזה, כבוד הוא לא עושה לשבת.

עליזה לביא: חבל, חבל שכך – בטח לא בשעה כזאת של הלילה.

עליזה לביא: ואם חפצה נפשנו בכבודה של שבת ובאהבת השבת ובמקומה של השבת בחיי הציבור בישראל, זאת לא הדרך.

עליזה לביא: מי שאוהב את השבת לא מחוקק חוקים, ובטח לא חוקים שכאלה.

עליזה לביא: הדבר האחרון שחוק כזה בא זה להיטיב עם השבת ולהיטיב עִם עם ישראל.

עליזה לביא: זאת לא הדרך.

עליזה לביא: בחוק הזה, בחוק המרכולים, אין כל מחשבה על השבת.

עליזה לביא: זה לא חוק שאוהבי שבת מביאים.

עליזה לביא: כך לא מגדילים את אהבת השבת.

עליזה לביא: מה שמאוד מאוד מפתיע זה הכלי הפוליטי שהשבת הזאת הפכה להיות.

עליזה לביא: בדרך הזאת השבת רק תלך ותיפגע – ואני אומרת את זה כשומרת שבת, כאוהבת שבת.

עליזה לביא: החוק הזה מלמד על סחטנות פוליטית, סחטנות פוליטית שלא יודעת שובע, רק כי אפשר לסחוט – אז אנחנו נעביר את החוק הזה של השבת.

עליזה לביא: אני לא רוצה מסחר בשבת.

עליזה לביא: אני מאוד לא רוצה שיתקיים במדינת ישראל מסחר בשבת.

עליזה לביא: השבת מאוד מאוד מאוד יקרה לי, ואני אוהבת אותה – המתנה הגדולה ביותר, מקור העונג, אחדות וחיבור, מתנה שקיבלנו, והבאנו את הבשורה לעולם כולו, ורבות מהמדינות, הדתות, העתיקו את השבת מאיתנו.

עליזה לביא: אבל יש אנשים שאוהבים את השבת אחרת, וכולנו צריכים לדור במקום אחד ובכפיפה אחת.

עליזה לביא: הציבור בישראל אוהב את השבת.

עליזה לביא: אתם יודעים שכל פעם שאנחנו מדברים על השבת, בטח כשאני מדליקה נרות שבת – אנחנו מדליקים שני נרות: נר אחד שמור ונר אחד זכור; גם שמירת שבת וגם זכירת השבת.

עליזה לביא: יש אנשים שעל פי הבנתם, ראייתם, הם זוכרי שבת, ולא מקיימים את שמירת השבת.

עליזה לביא: אבל הציבור בישראל אוהב את השבת וזוכר את השבת, וידענו איך לאהוב את השבת בדרכים שונות.

עליזה לביא: זאת מציאות חיינו כאן, במדינת ישראל, ואם אנחנו חפצי שבת במרחב הציבורי, חוק לא יסדיר את זה.

עליזה לביא: מה שכן יסדיר זה דיאלוג, וזה הבנה וזה ראייה נכונה על מקומות המגורים שלנו ועל איך נכון לשמור את השבת.

עליזה לביא: בואו נחזור אל השולחן, נעזוב את החוק הזה ונמצא את הדרך להאהיב את השבת במרחב הישראלי.

עליזה לביא: תודה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: אמיר אוחנה, חבר הכנסת – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, למעשה, החוק הזה – שהוא חוק רע, והוא אתנן למפלגות החרדיות בקואליציה כדי להשאיר את הדבק הזה, הדבק הלא-כל-כך חזק כדי לשמור על הקואליציה הרעה הזאת – למעשה, החוק נותן סמכות לשר הפנים לפסול חוקי עזר עירוניים ברשויות המקומיות.

מיקי לוי: האם שר הפנים יודע יותר טוב מאשר ראש העיר אשקלון או ראש העיר בת ים מה טוב לתושבים שלו?

מיקי לוי: הרי אנחנו לא מתערבים במה שקורה בבני ברק, ולא בביתר עילית, ולא במודיעין עילית.

מיקי לוי: אנחנו מכבדים אתכם, ולא נוסעים בשכונות שלכם, ולא מחללים את השבת בקרבת הבתים שלכם, אז תכבדו אותנו, את הציבור החילוני, ותנו לנו לחיות כמו שאנחנו מבינים.

מיקי לוי: אל תכפו עלינו כפייה דתית.

מיקי לוי: אל תפרקו את הסטטוס קוו העדין במדינה הזו, כי אתם תפרקו את העם היהודי.

מיקי לוי: חיה ותן לחיות.

מיקי לוי: כן, גם אני בא מבית יהודי ומבית דתי, והשבת שלכם היא גם השבת שלי.

מיקי לוי: אין לכם שום בעלות על השבת הזאת, ואל תיקחו אותה.

מיקי לוי: כל אחד מקבל את השבת על פי הבנתו ותפיסת עולמו.

מיקי לוי: אבי היה צועד ברגל לבית הכנסת בשבת, ואני הייתי נוסע במכונית.

מיקי לוי: רב בית הכנסת, בסיום התפילה, עם גדלות רוח בלתי רגילה, היה מחכה עד שכל המתפללים יתפנו מבית הכנסת וילכו לדרכם כדי לאפשר לאלה שהגיעו עם המכוניות לבית הכנסת לצאת בצורה חופשית.

מיקי לוי: העיקר – תבואו לבית הכנסת להתפלל ולשמור על מסורת ישראל.

מיקי לוי: גם האלוהים לא נתן לכם את הבעלות על השבת הזאת.

מיקי לוי: היא לא שבת ששייכת רק לכם; היא שבת ששייכת לכל עם ישראל, לא רק לכם.

מיקי לוי: תנו לנו לחיות כפי שאנחנו מבינים.

מיקי לוי: תנו לנו לכלכל את דרכנו ומעשינו כפי שאנחנו מבינים, ואל תכפו עלינו כפייה דתית.

מיקי לוי: ששר הפנים לא יתערב לראש העיר צפת, ולא לראש העיר טבריה ולראש העיר אשקלון, כי הם הממונים על האזרחים שנמצאים בעיר שלהם.

מיקי לוי: תנו לנו לחיות לפי תפיסת עולמנו.

מיקי לוי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: מסעוד גנאים, חבר הכנסת.

מאיר כהן: אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כבוד השר.

קריאה: – – – על השבת.

אחמד טיבי: האמת היא שאני אדבר יותר על קריאת החרם של שר הביטחון על תושבי ואדי עארה.

אחמד טיבי: זו לא פעם ראשונה – – –

מוסי רז: – – – לסגור את המרכולים בשבת, בין כה אף אחד לא בא.

אחמד טיבי: זאת לא פעם ראשונה שהוא עושה את זה.

אחמד טיבי: פעם, כאשר ועדת המעקב גם קראה לשביתה – עמדה פוליטית; שביתה לגיטימית – הוא גם הוציא הודעה כזאת.

אחמד טיבי: כנראה שיש אווירת בחירות.

אחמד טיבי: כאשר יש אווירת בחירות ליברמן מתלהם על הערבים ומתחיל להסית.

אחמד טיבי: הפעם הייתה הפגנה בוואדי עארה במחאה על ההצהרה של טראמפ, ואנשים אמרו: אל-קודס (אומר בערבית: בירת מדינת פלסטין.

אחמד טיבי: ) נזרקו אבנים, ואז יצא ליברמן, כמו דוב הקוטב שהתעורר כי הוא מרגיש בחירות, וביטל במחי יד את האזרחות של יותר מ-100,000–120,000 אזרחים, וקרא ליהודים להחרים את מקומות המסחר.

אחמד טיבי: האמת היא – בלי לעשות השוואות – כנראה הוא לא מכיר את ההיסטוריה של העם שלו לגבי חרם על בתי מסחר יהודיים.

אחמד טיבי: אני מוכן תמיד לשנן שיעורים בהיסטוריה הזאת, היסטוריה יהודית.

אחמד טיבי: אבל האמת היא שתושבי ואדי עארה הם תושבים גאים; הם לא זקוקים לצלחת של חומוס כדי להרגיש אזרחים.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני קורא לציבור שלא להחרים ערבים ויהודים.

אחמד טיבי: מותר להציג עמדות פוליטיות, ודווקא באזור הזה, בוואדי עארה, אני רואה תופעות של חיים משותפים, למרות הקריאות האלה של החרם.

אחמד טיבי: עכשיו, אומרים לי: טוב, זרקו אבנים.

אחמד טיבי: אז גם החרדים בירושלים, רבותיי, זורקים אבנים, וגם פצעו שוטרים, ואף אחד לא איים על הקולקטיב החרדי לשלול לו את האזרחות, לזרוק אותו מהארץ או להחרים חרדים.

אחמד טיבי: יתרה מזאת: אני יודע – למרות שאין מקום להשוואה – נדמה לי שמתנחלים, חבר הכנסת פרי, שפכו שמן רותח על חיילים, ואף אחד לא אמר – מליברמן את קומפני – צריך להחרים; ב.

אחמד טיבי: לגבי זריקת אבנים, אם בכל מקום שנזרקת בו אבן יש לפנות ולמסור את זה לרשות הפלסטינית, ירושלים המזרחית היא המקום הראשון שצריך לפנות.

אחמד טיבי: למה לא?

מאיר כהן: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: לפנות, כי זורקים שם אבנים.

אחמד טיבי: זורקים בכל מיני מקומות אבנים – או שזה הופך להיות מתכון, לפי ליברמן.

אחמד טיבי: ולכן, אני דווקא קורא – ואני קיבלתי המון קריאות מיהודים שרוצים לבוא ולבקר בוואדי עארה, במקומות המסחר – השוקקים, וימשיכו לעבוד; כך בוואדי עארה, כך ביפו, כך בנצרת, כך בטייבה, כך בטירה – בכל מקום.

אחמד טיבי: העמדות הפוליטיות, אדוני היושב-ראש, ימשיכו להישמע בצורה הדמוקרטית, הנחושה והאצילה ביותר והאותנטית ביותר.

אחמד טיבי: ליברמן, (אומר בערבית: נספר לו שתושבי ואדי עארה הם בעלי המקום.

אחמד טיבי: לא יצאו.

אחמד טיבי: הוא זה שיצא, בגלל שהוא בא.

אחמד טיבי: אנחנו נולדנו פה.

אחמד טיבי: הדברים שהוא אומר חסרי שחר ולא יתממשו.

אחמד טיבי: )

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: טייב, נאאב אחמד.

מאיר כהן: שוכרן.

מאיר כהן: מיכל בירן, בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כשהייתי בכיתה ח', אחות של חברה שלי נתנה לי שאכטה מהסיגריה שלה.

מיכל בירן: באתי לאימא שלי בהתרסה וסיפרתי לה שלקחתי שאכטה מסיגריה.

מיכל בירן: בחוסר עניין מוחלט היא שאלה איך היה, והודיתי שזה היה לא משהו ומעולם לא הרגשתי צורך לעשן.

מיכל בירן: איך זה קשור?

מיכל בירן: אני לא חושבת שזה כזה חשוב שמרכולים יהיו פתוחים בשבת, אבל אני חושבת שזה הפך לסמל, והסמל הוא לקבוצת אוכלוסייה גדולה במדינה – הציבור החילוני, שמרגיש שלוחצים אותו אל הפינה, שדוחקים אותו אל הפינה.

מיכל בירן: המרכולים הפכו להיות סמל.

מיכל בירן: ויכול להיות, אגב, שבסיטואציה אחרת, של דיאלוג, הייתי מגיעה למסקנה אחרת, שונה, לגבי האם צריכים או לא צריכים לפתוח מרכולים בשבת.

מיכל בירן: במציאות שאליה הגענו, שיש קבוצות כל כך שונות בחברה הישראלית, עם תפיסות כל כך שונות לגבי השבת ולגבי החיים שלהם כאן, לא יוכל להיות פתרון אחד קולקטיבי, פתרון אחד שיגיע מלמעלה.

מיכל בירן: בגלל זה, דווקא במצב הזה, העובדה שכל רשות מוניציפלית מוצאת לעצמה את שיווי המשקל המתאים לאוכלוסייה ולתושבים של אותה רשות מקומית – בסופו של דבר זה הפתרון הכי אלגנטי.

מיכל בירן: בניגוד להרבה תחומים אחרים שבהם אני ממש מעדיפה שיהיו חוקי מדינה ברורים – נוהל ברור על חינוך, על תשתיות – לא אוהבת את זה שכל רשות עושה דין לעצמה – אבל פה, בדבר העדין הזה, אין פתרון אחר.

מיכל בירן: ומה שמגיע כאן היום לפתחנו זה לא פחות מניסיון של המפלגות החרדיות בקואליציה הזאת לכופף את ידן של המפלגות האחרות.

מיכל בירן: אני לא רואה את הבוחרים של הליכוד חושבים שהחוק הזה הוא סביר.

מיכל בירן: יכול להיות שהם לא ירצו בכלל לרדת למרכול, אבל הם לא בהכרח ירצו שהוא יהיה סגור.

מיכל בירן: הם ירצו את האופציה, הם ירצו את החלופה.

מיכל בירן: להרבה אנשים שעובדים במהלך השבוע זאת יכולה להיות חלופה.

מיכל בירן: ושוב, אני חושבת שהשבת היא המתנה הגדולה ביותר שהיהדות נתנה לאנושות.

מיכל בירן: לא הייתי רוצה לראות את השבת כיום מסחר רגיל.

מיכל בירן: לכל מי שאומר שאנשים יכול להיות להם יום חופש אחר – זה לא באמת ככה.

מיכל בירן: בסוף שבת זה היום היחיד שבו כל המשפחה יכולה להתכנס ולבלות ביחד, וזה לא שאם לאחד יהיה יום חופש בראשון ויום חופש בשלישי – בגלל זה אני לא בעד פתיחה גורפת של מסחר בשבת, ואני לא חושבת שהזכות לקנות כשבא לי עולה על כל זכות, אבל החוק הזה הפך להיות סימבולי, ובמצב שנוצר איך דרך אלא להילחם בו ולאפשר לכל רשות מוניציפלית למצוא בעצמה את האיזון ואת הנקודה הארכימדית שמתאימה לתושבי אותה עיר.

מיכל בירן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יעקב אשר – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת יאיר לפיד.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי שאלה אחת לחברי הכנסת החרדים: מה אתם עושים אצלי בבית?

יאיר לפיד: מה יש לכם לחפש אצלי בבית?

יאיר לפיד: מה השלב הבא?

יאיר לפיד: אתם תבואו לכבות את האור בשבת אצלי במטבח?

יאיר לפיד: לסגור את התנור אצלי בסלון?

יאיר לפיד: מה זה עניינכם מה קורה במקום שבו אתם לא גרים?

יאיר לפיד: מה יש לכם לחפש בביתם ובחייהם של אנשים שלא מציקים לכם בשום דרך שהיא?

יאיר לפיד: אם מישהו היה בא לבני ברק או לירושלים – או לכל מקום שבו אתם חיים – ומנסה להתערב בצורת חייכם, אני הייתי נאבק איתכם ביחד, שכם אל שכם, נגד כל התערבות בחייכם.

יאיר לפיד: אז למה אתם מתערבים בחיים שלי?

יאיר לפיד: הרי מה שאתם אומרים לנו זה שאתם הנציגים היחידים של היהדות במדינת ישראל, ואנחנו צריכים לקבל את הגרסה שלכם.

יאיר לפיד: אז אני אגיד לכם משהו על כל הלילה הזה: מי שנותן יד לשחיתות לא יכול לטעון שהוא מייצג את אלוהי ישראל; מי שלא מייצג סטנדרטים מוסריים בסיסיים לא יכול לטעון שהוא מייצג את הדת היהודית.

יאיר לפיד: הדת היהודית היא קודם כול סטנדרט מוסרי.

יאיר לפיד: זאת העוצמה שהיא מביאה לעולם.

יאיר לפיד: ואתם עומדים פה ואומרים שיש לכם, מאיפה שהוא, את הזכות להגיד לנו איך לחיות.

יאיר לפיד: אין לכם את הזכות להגיד לנו איך לחיות, ואתם לא תגידו לנו איך לחיות.

יאיר לפיד: אנחנו לא נתערב בשבת שלכם, ואתם, אל תתערבו בשבת שלנו.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יעקב אשר, לפנים משורת הדין, בבקשה, אדוני.

אדוני היושב-ראש, קודם כול תודה.

מאיר כהן: בבקשה.

מר לפיד, חבל שאתה הולך.

אתה יורה והולך.

יאיר לפיד: לא, אני פה, אני פה.

יאיר לפיד: אני פה בכיליון עיניים ממתין לנאומך.

כן, ממש נוגעים ללב הנאומים שלך ושל חלק מחבריך על הכפייה ועל זה שאתם לא רוצים להתערב לנו.

אל תתערבו לנו – שאנחנו לא נתערב לכם.

הזיכרון שלנו לא כל כך קצר.

כן, מיקי, תקשיב, אתה לא תאהב לשמוע את זה.

מיקי לוי: לך אני מקשיב בקשב רב.

יפה.

כשאתם מדברים על זה: נאה דורש – נאה מקיים.

אתה הקדשת חלק גדול מהקריירה הקצרה שלך כשר כדי לכפות – כדי לכפות על אנשים בניגוד לדעתם, בניגוד לאמונתם, והשתמשת בכלים הכי חריפים של כסף, של אוכל במכולת, של קצבאות ילדים.

הכול היה כשר בעיניך לעשות.

ואתה מדבר עכשיו על – אל תכפו עלינו, לא נגיד לכם מה לעשות בבני ברק, אל תגידו לנו מה לעשות ברמת אביב?

זאת צביעות ממדרגה ראשונה.

עמדת כאן וחינכת אותנו, ואמרת לנו כל הזמן את הדברים שלא יכולת להסתיר אותם אז, בזמנו.

הסתרת את זה שנה, ועכשיו זה פורץ לך שוב, כי אתה חושב שזה יביא אותך למקום הזה.

נאה דורש – נאה מקיים.

זה בשבילך, אבל בשביל שאר החברים, אנחנו לא מבקשים שתכבדו את השבת כדי לכבד אותנו.

אין לנו מזה שום דיבידנדים.

לא נקבל על זה שכר יותר גדול, על זה שתכבדו אותנו.

מיקי לוי: אדרבה.

אנחנו רוצים שתכבדו את עצמכם.

כי אתה סיפרת, מיקי, קודם – שים לב למטריצה, איך היא עובדת.

איציק שמולי: לפני רגע מתחת ביקורת על לפיד על זה.

רגע, אל תפריע.

איציק שמולי: אני כן אפריע, כי מותר לי להפריע.

רגע, תן לי.

אני לא מפריע לך אף פעם.

איציק שמולי: לפני רגע מתחת עליו ביקורת שהוא כפה עליך.

איציק שמולי: עכשיו אתה בא לחנך אותי?

אני לא מבקש לכפות.

אני רוצה להסביר את עצמי, אם לא אכפת לך.

איציק שמולי: בבקשה.

אם לא אכפת לך.

אני אודה לך.

מיקי, אתה עמדת כאן.

מיקי, אתה עמדת כאן וסיפרת – סיפרת על הסבא שלך או על האבא שלך שהלך ברגל לבית הכנסת.

אתה כבר הגעת במכונית.

אבא של סבא שלך גם הוא ודאי הלך חצי שעה ברגל כדי להגיע לבית הכנסת או כשהיה צריך לבקר מישהו, או ביקור חולים או משהו כזה.

יש ירידת הדורות.

קארין אלהרר: אתה תגיד לו מה לעשות?

אם אנחנו לא נהיה שומרי הסף של השבת, של השבת, של דמותה של השבת – אנחנו לא מדברים פה לא על בני ברק, לא על ירושלים בשכונות, לא מדברים על זה, מדברים על דמותה של שבת – הנכדים והנינים שלך ושל החברים הטובים שנמצאים כאן לא ידעו מה זה ערך של שבת.

אז נכון שקשה להיות יהודי; אנחנו משלמים על זה מחיר גדול מאוד – אנשים נרצחים ברחובות בגלל שהם יהודים.

אז לשמור שבת – אז יעשו את הקניות בערב שבת, מה קרה?

בשביל זה לפרוץ את הכול?

אתה לא רוצה שהנינים שלך יידעו מה זה שבת?

הם לא ידעו ככה.

לא יעזור כלום.

אם לא היו אותם יהודים קנאים שעברו מדור לדור, השבת, וחנוכה, ופסח – הכול היה נמחק, כי הרבה יותר קל לאכול חמץ ופיתות בפסח.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

זה בשבילכם, זה לא בשבילנו.

מיקי לוי: אל תדאגו לנו, אנחנו מסתדרים.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: אם אנחנו לא נדאג לכם, אתם תלכו לאיבוד.

מיקי לוי: מה אמרת, אורן?

אורן אסף חזן: שאם לא נדאג לכם, תלכו לאיבוד.

מיקי לוי: בחייך, תעשה לי טובה, אל תטיף לי מוסר.

מיקי לוי: אל תטיף מוסר.

אורן אסף חזן: שמעתי אותך עד לכאן, מיקי.

אורן אסף חזן: אני דורש התנצלות.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני בהלם, אני אפילו לא יודע מאיפה להתחיל.

אורן אסף חזן: אני שואל אתכם, אחיי ואחיותיי: מה השנאה הזאת לכם, ריבונו של עולם?

אורן אסף חזן: לא נמאס לכם?

אורן אסף חזן: לא מספיק לנו אויבים מבחוץ?

אורן אסף חזן: משך דורי-דורות ניסו לקטוע את השרשרת המדהימה הזאת של העם היהודי; במשך אלפי שנים יהודים בכל העולם, בחדרי-חדרים, בסתר, בהיחבא, תוך כדי קידוש השם, שמרו שבת, שמרו על החגים; או-טו-טו חנוכה – היו מדליקים חנוכיות גם במרתפים, העיקר לשמור על המסורת.

אורן אסף חזן: אנשים היו מוכנים למות כדי לשמור על מה שיש לנו.

אורן אסף חזן: הדבר היחיד שמחבר ומאגד בין כולנו, בין שנרצה ובין שלאו, היא העובדה שכולנו יהודים.

אורן אסף חזן: ועכשיו סוף-סוף, כשיש לנו מדינה, אתם רוצים למחוק את זה?

אורן אסף חזן: אתם השתגעתם?

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

אורן אסף חזן: לא טוב לכם פה – טוסו למדינה אחרת.

אורן אסף חזן: קומו, תלכו.

אורן אסף חזן: עופו מפה.

אורן אסף חזן: לא מתאים לכם – לכו מפה.

מיקי לוי: מי אתה?

מיקי לוי: מי אתה?

אורן אסף חזן: כשיהיו לכם צרות – – –

מיקי לוי: מי אתה שתגיד לנו ללכת מפה – – –

אורן אסף חזן: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: נעים מאוד.

אורן אסף חזן: ואם תרצה שאני אעביר לך שיעור בהלכה – – –

מיקי לוי: מי אתה שתגיד לנו עופו מכאן?

אורן אסף חזן: יהודי צעיר, אם תרצה שאני אעביר לך שיעור בהלכה, תבוא אליי.

מיקי לוי: מי אתה?

מיקי לוי: תמחק את עצמך.

אורן אסף חזן: אני מבקש, אדוני היושב-ראש.

מוסי רז: יש לנו מקום במטוס עם המסתננים?

מאיר כהן: חברים.

עיסאווי פריג': אני רגיל לשמוע את זה נגד ערבים.

עיסאווי פריג': מה זה – – –

מאיר כהן: חבריא, אני מבקש.

אורן אסף חזן: עיסאווי, אתה יכול להוציא – – –

מאיר כהן: עיסאווי.

מאיר כהן: עיסאווי.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': זה מעציב אותי.

מאיר כהן: עיסאווי, היית עכשיו יושב-ראש וביקשת שקט.

מאיר כהן: אני מבקש ממך לשתוק.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: 27 שניות.

אורן אסף חזן: כשעמד האדם שאתם רואים את עצמכם ממשיכי דרכו, בן-גוריון, מול כל אומות העולם ושאלו אותו מתוקף איזו זכות אתם מבקשים זכות על הארץ הזאת, הוא הרים את התנ"ך – את הקושאן – ואמר: זו זכותנו.

אורן אסף חזן: כשהוא הגיע לכאן וכבר הכריז על המדינה – הוא לא היה אדם חובש כיפה, אני גם לא בטוח שהוא האמין באלוהים, אבל הוא זכר בדיוק מה שאני אמרתי לפני רגע: שכולנו יהודים.

אורן אסף חזן: הוא נלחם על סטטוס קוו, ואת הסטטוס קוו הזה אתם מבקשים למחוק?

אורן אסף חזן: אין לכם בושה?

אורן אסף חזן: כבר התרגלנו שבבית הזה יש מפלגה שחבריה – בודדים, אפשר לספור אותם על כף יד אחת – עולים מעל הדוכן הזה וטוענים שהם מדברים בשם רוב הציבור.

אורן אסף חזן: אני רק לא מבין איך זה מתיישב עם המציאות שפעם אחר פעם הם בקושי עוברים את אחוז החסימה.

אורן אסף חזן: אם אתם כאלה רוב, איך אתם יושבים הרחק שם באופוזיציה ומעולם לא ראיתם את השלטון?

אורן אסף חזן: אז הם, הם, שבמרץ מוחלט שכחו כבר מה זה להיות יהודים – – –

קארין אלהרר: – – –

אורן אסף חזן: אל תפריעו לי, בבקשה.

אורן אסף חזן: הם, שבמרץ מוחלט שכחו כבר מה זה להיות יהודים – –

אורלי לוי אבקסיס: גם שר חינוך.

אורן אסף חזן: – – אני נקרע מבפנים, אבל אני בטוח שיום יבוא והם יבינו את הטעות שהם עושים.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו?

אורן אסף חזן: איציק שמולי, אנחנו?

אורן אסף חזן: אנחנו לא נשמור על המדינה הזאת?

אורן אסף חזן: אין בעיה שכל בן אדם בביתו, וגם בפומבי, יעשה מה שטוב לו, ככל העולה על רוחו.

איציק שמולי: זה לא מה שאומר החוק.

אורן אסף חזן: ירצה – יניע את הרכב, ייסע – –

איציק שמולי: אורן, זה לא מה שאומר החוק.

אורן אסף חזן: – – ירצה לבלות עם בן זוגו – יבלה.

איציק שמולי: זה לא מה שאומר החוק.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אורן אסף חזן: אני מסיים, ברשותך.

מאיר כהן: דקה.

מאיר כהן: לא דקה, סליחה.

אורן אסף חזן: מגיע לי.

אורן אסף חזן: מגיע לי.

אורן אסף חזן: עיסאווי פה חילק דקות כאילו מחלקים אותן חינם.

מאיר כהן: אני מעכשיו סופר עשר שניות.

מאיר כהן: תדבר.

אורן אסף חזן: לא.

מאיר כהן: עשר שניות תדבר.

אורן אסף חזן: לא.

מאיר כהן: אתה אחרי ה-27.

אורן אסף חזן: תראה איזה אפליה.

מאיר כהן: אתה אחרי ה-27 שניות.

אורן אסף חזן: אני ספרדי מדיאלנה.

אורן אסף חזן: אני משלך.

מאיר כהן: קדימה.

מאיר כהן: עשר שניות.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: אין לתאר.

מאיר כהן: קדימה, אורן.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: תן לי לסיים.

אורן אסף חזן: מתווכחים – נגמר הזמן.

מאיר כהן: דבר.

קארין אלהרר: אורן – – –

אורן אסף חזן: אל תפריעי לי.

אורן אסף חזן: לא, זה לא הגיוני.

אורן אסף חזן: מה זה, קנוניה של יש עתיד פה?

אורן אסף חזן: יאיר בא, גמר, הלך?

אורן אסף חזן: אני לא מבין את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: תן לי לעבוד.

אורן אסף חזן: תן לי להגיד מה שיש לי להגיד.

מאיר כהן: אם תוסיף עוד מילה, אני אוריד אותך.

אורן אסף חזן: אני אומר לך, חברי איציק שמולי, שכל אדם יעשה מה שטוב לו.

איציק שמולי: זה לא מה שאומר החוק.

איציק שמולי: זה לא מה שאומר החוק.

אורן אסף חזן: תרצה לבלות עם בן זוגך – תבלה.

אורן אסף חזן: אני אצא איתכם ביחד לבירה.

אורן אסף חזן: תרצה לנסוע לים בשבת – תיסע.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו כמדינה, מדינה יהודית בארץ ישראל, כמדינה יהודית בארץ, יש לנו חובה לשמור על הצביון – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – היהודי שלנו.

אורן אסף חזן: כי כשבן-גוריון הכריז על המדינה הזאת, הוא לא קרא לכלל אזרחי העולם לבוא, הוא לא דיבר על מדינת – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן – – –

אורן אסף חזן: אני מסיים.

מאיר כהן: אתה תסיים עכשיו.

אורן אסף חזן: מדינה יהודית – – – זה לא הגיוני.

מאיר כהן: אני מבקש ממך לרדת.

אורן אסף חזן: אתם עושים פה קנוניה.

מאיר כהן: אני – – –

אורן אסף חזן: הפריעו לי, אתה קוטע אותי.

אורן אסף חזן: זה לא בסדר.

מאיר כהן: סליחה, אתה מאשים אותי?

מאיר כהן: רד – – –

אורן אסף חזן: זה לא בסדר – –

מאיר כהן: רד מהדוכן.

אורן אסף חזן: – – אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: רד מהדוכן.

אורן אסף חזן: אתה עושה שימוש לרעה – –

מאיר כהן: רד מהדוכן.

אורן אסף חזן: – – בכוח הסמכות והשררה – –

מאיר כהן: רד מהדוכן.

מאיר כהן: תתלונן – – –

אורן אסף חזן: – – ואתה לא מכבד את הכנסת – –

מאיר כהן: תתלונן בוועדת האתיקה.

אורן אסף חזן: – – ואתה פוגע בתקנון.

מאיר כהן: אם אתה טוען שאני עושה קנוניה, רד – – –

אורן אסף חזן: כן, אני טוען.

מאיר כהן: רד עכשיו.

אורן אסף חזן: זה לא בסדר.

מאיר כהן: רד למטה.

אורן אסף חזן: אני ארד אם תבקש יפה.

אורן אסף חזן: תבקש יפה – אני ארד.

אורן אסף חזן: רד למטה.

אורן אסף חזן: אני מבקש להוריד אותו.

אורן אסף חזן: תבקש יפה – אני ארד.

אורן אסף חזן: אין לך טיפת כבוד?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אליך אין לי.

מאיר כהן: כשאתה מאשים אותי – – –

אורן אסף חזן: אין לך כבוד אליי?

מאיר כהן: אין לי כבוד אליך.

אורן אסף חזן: אין לך אליי כבוד?

מאיר כהן: לא כשאתה מאשים אותי בקנוניה.

מאיר כהן: רד למטה.

אורן אסף חזן: אני מאשים אותך כי הפריעו לי פה – – –

מאיר כהן: רד למטה.

מאיר כהן: אתה קיבלת עוד דקה חצי.

אורן אסף חזן: חצוף.

מאיר כהן: מה אמרת?

אורן אסף חזן: במקום שתדבר בכבוד.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: מה אמרת?

אורן אסף חזן: כן, אמרתי – – –

מאיר כהן: צא החוצה.

אורן אסף חזן: אני אצא החוצה, אל תדאג.

מאיר כהן: צא החוצה.

אורן אסף חזן: אני אצא החוצה – – –

מאיר כהן: צא החוצה מייד.

מאיר כהן: צא החוצה מייד.

אורן אסף חזן: אני עדיין אומר לך שאתה חצוף.

אורן אסף חזן: אתם עושים שימוש לרעה – – –

מאיר כהן: צא החוצה מייד.

אורן אסף חזן: אני יוצא בזמני, אל תדאג.

אורן אסף חזן: לא היית מדבר ככה בחיים שלך – – –

מאיר כהן: צא החוצה מייד.

אורן אסף חזן: ולא היה – – –

מאיר כהן: צא החוצה מייד.

אורן אסף חזן: אבל לא נורא, אתם יכולים לשבת בשלטון רק – – – חצוף אתה.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

עיסאווי פריג': הוא שובר שיאים, חבל על הזמן.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: אין כבר כרטיסים להוציא.

חיים ילין: מה מגיע אחרי אדום?

יהודה גליק: אנחנו לא מכירים אותו.

מאיר כהן: סליחה?

מאיר כהן: באמת, חייבים להחזיר את הכבוד למקום הזה.

יהודה גליק: צודק.

יואל חסון: לא צריך לעשות דיונים ב-03:00, לפנות בוקר.

יואל חסון: בשום פרלמנט בעולם זה לא קיים.

מאיר כהן: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, 03:45.

חיים ילין: העסק הזה מספיק חשוב בשביל שאנחנו נשב ונדון על הנושא.

חיים ילין: דרך אגב, אני חייב להגיד לכם שהרבה יותר נוח לדון ככה, להתווכח ולהגיע לעמק השווה, כי זו בעצם התוצאה שצריכה להיות מדיון, אבל לא כשמכתיבים חוק בכוח.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חוק ההסכמה חוקק ב-1990 על ידי המפד"ל והליכוד.

חיים ילין: הוא בא וקבע שלרשות המקומית – אחרי לבטים רבים – יש הזכות לקבוע איך תיראה השבת, איך צו העזר ייראה; לא לאף אחד אחר.

חיים ילין: המפד"ל והליכוד עשו את זה.

חיים ילין: מי היה שר הדתות?

חיים ילין: זבולון המר, זיכרונו לברכה, שבא ואמר – אני לא רוצה לצטט מילה במילה – שזה ישמור על השבת יותר מאשר כל דבר אחר.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי מי שרוצה באמת לשמור בצורה הרמטית את השבת, יחוקק את חוק העזר – בני ברק, ירושלים, שכונות מסוימות.

חיים ילין: הוא הגיע למסקנה שזאת הדרך הטובה ביותר שכולנו ביחד נוכל לחיות.

חיים ילין: מעולם המחוקק לא קבע שמישהו מעל השלטון המקומי, מעל צו העזר, יקבע.

חיים ילין: פה החקיקה, פה מהות החקיקה, לא שמכריחים את האנשים לעבוד בשבת ולא בכלל חוק סוציאלי.

חיים ילין: כשאני בא ומסתכל, הדבר היחיד שאני יכול להגיד בגאווה גדולה לכל הדתות בעולם, שהחוק הסוציאלי ביותר בעולם הומצא על ידי יהודי.

חיים ילין: זאת הדת היהודית.

חיים ילין: אין יותר מזה.

חיים ילין: אבל אנחנו כנראה צריכים לחוקק את המובן מאליו, ולכן אני מתקומם.

חיים ילין: אין פה מצב שאתם יכולים לכופף.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: הרי תראו, אני עובד עם גפני – איפה גפני?

חיים ילין: היה פה – על חוק הגמ"חים.

חיים ילין: איך אני, חילוני שכמותי, עוזר לו להעביר חוק שאני מנסה להבין אותו וללכת לקראתו?

חיים ילין: למה אני יכול לעבוד עם חבר הכנסת אורי מקלב בשיתוף פעולה בלתי רגיל?

חיים ילין: אני אגיד לכם למה: כי יש לנו המון משותף כשאנחנו לא מדברים על כפייה דתית.

חיים ילין: כשנכנסת הדת פנימה, אנחנו מתפלגים.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אם אני יכול לסכם את הדיון, זה שאנחנו חייבים להוציא את הפוליטיקה מהדת.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: הדת חייבת להיות נקייה, לחבר את כולנו כעם אחד ולא לפלג אותנו, ואתם, עם החוק הזה – בצער אני אומר את זה – מפלגים אותנו.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ילין סיים את הנאום שלו בבקשה אחת, ואני חושבת שזו הבקשה שצריכה להוביל אותנו גם בימים כאלה: להוציא את הפוליטיזציה או את הפוליטיקה מהדת.

אורלי לוי אבקסיס: ולצערי הרב, מה שאנחנו רואים בימים האחרונים – ובעיקר היום – זה פוליטיזציה שנכנסה לתוך הדת, הן מימין והן משמאל.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת ימים שבהם חברת הכנסת שלי יחימוביץ ואנוכי היינו פה על הדוכן הזה ודיברנו על השבת כעל היום הסוציאלי שבו אנשים, גם אם אינם שומרים שבת – זה יום המשפחה, זה היום היחיד שבו הילדים לא לומדים ונמצאים בבית ואולי יכולים לנהל איזשהו שיג ושיח עם ההורים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה היום.

אורלי לוי אבקסיס: ושלא ידברו איתי על חופש בחירה, בטח לא מהאגף הזה, כי אינני מאמינה שלמישהו פה במחנה הציוני היה חופש בחירה לגבי החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה משמעת סיעתית, ויש פה משמעת קואליציונית, ומישהו ניסה לעשות גם משמעת אופוזיציונית.

אורלי לוי אבקסיס: ואני – שלא יחשדו בי – אני בחורה שומרת מסורת.

אורלי לוי אבקסיס: גדלתי בבית שבו המסורת הייתה נר לרגלינו, אבל היה לנו גם פלורליזם לבחור.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שאתה מכיר את המשפחה, חלקם עם כיפה על הראש, חלקם נוסעים בשבת, אבל לעולם לא ידליקו אש, ויכבדו את השאר.

אורלי לוי אבקסיס: 15 שנה חייתי וגידלתי את הילדים שלי בקיבוץ מסילות, איתן ברושי, ואני חייבת לומר דבר נורא פשוט: נהניתי לראות את החברים בקיבוץ חילוני הולכים עם הילדים שלהם, ואת הסבים והסבתות נהנים מהנכדים שלהם, ואוי ואבוי אם מישהו היה אומר להם לעזוב את הכול עכשיו וללכת לעבוד כי מישהו צריך לפתוח עכשיו את המרכול.

אורלי לוי אבקסיס: קיבוץ חילוני.

אורלי לוי אבקסיס: אני גרה היום ביישוב שהבסיס שלו הוא על טהרת ההכלה אחד של השני, יישוב של דתיים וחילונים ביחד.

אורלי לוי אבקסיס: יש בינינו משפחות של צד אחד – שהורה אחד הוא דתי והורה אחד הוא חילוני.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כאשר אנחנו באים ואנחנו אומרים, אחרי שהחריגו בחוק הזה את המסעדות ואת בתי הקולנוע ואת התיאטראות, ואנחנו מדברים על המרכולים – מי אותם אנשים שיעבדו במרכולים, אדוני היושב-ראש?

אורלי לוי אבקסיס: מי הם?

אורלי לוי אבקסיס: הקופאית והמאבטח.

אורלי לוי אבקסיס: בעל הבית יישאר בבית ויספור את הכסף שיש לו ביד.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים ייאלצו לבחור: אם לא יעבדו בשבת לא יעבדו גם במהלך השבוע, כי לא יהיה מי שיעסיק אותם.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה בא לריאיון עבודה ואומרים לך: אתה יודע שעובדים פה בשבת, והוא יגיד: אבל אני שומר שבת – באותו רגע נסגרה בפניו הדלת.

אורלי לוי אבקסיס: כשמדברים על כפייה דתית, טלו קורה מבין עיניכם, כי הכפייה שהיום נעשתה פה על ידי האופוזיציה – אפילו לא היו מוכנים לנהל את השיח של הסוציאליזם במדינה מתוקנת, שבה יש שבת מנוחה, יום מנוחה לאותם אנשים עובדים שאין להם אפשרות בחירה, כי הם חיים על שכר מינימום – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: – – הם צריכים להבטיח שיהיה להם גם מי שיביא פרנסה הביתה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך, כשדיברנו על מקדונלד'ס, ששם דובר על ילדים ועל נערים, ואם יעבדו בשבת או לא יעבדו בשבת, היה את דרור ישראל – שזו המחלקה המשפטית של תנועות הנוער – אני ראיתי את כל חברי הכנסת מסיעת העבודה, מסיעת המחנה הציוני, נעמדים אחד-אחד ובאים ומדברים למה צריך להשאיר את יום השבת יום חופשי ולא לכפות עבודה – –

מאיר כהן: גברתי, תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – כי המוחלשים ביותר הם שיכפו עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: אז אל תכפו עלינו ואנחנו לא נכפה על אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לסיים את זה במשפט.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שכל הסיפור פה לא צריך להיות בידי שר הפנים.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות ששר העבודה צריך לתת את דעתו מהו יום המנוחה ואיך אנחנו מבטיחים שהאוכלוסיות המוחלשות לא תאלצנה לוותר על היום היחיד שלהן עם הילדים, כי אם הן יוותרו עליו לא תהיה להן משפחה, או לא תהיה להם עבודה, וזו בחירתה של סופי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מאיר כהן: אני מבקש להקפיד על שלוש שדקות.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, הלוואי שהיה מדובר פה על חוק ששומר על השבת, וכבר שמעתי שמישהו גם אומר לי: בשבילכם, לא בשבילנו.

אלעזר שטרן: לא תודה.

אלעזר שטרן: אף אחד לא יטיף לי על שמירת שבת.

אלעזר שטרן: אני לא אקנה במרכול, ואני מקווה, דרך אגב, שגם הילדים שלי לא יקנו במרכול בשבת.

אלעזר שטרן: אני עובד על זה די הרבה – מצליח בינתיים, אולי לא תמיד – אבל מכאן ועד להפוך את השבת למכשיר פוליטי או לכלי פוליטי עלוב, הדרך ארוכה.

אלעזר שטרן: האם עם החוקים האלה אנחנו הצלחנו משהו?

אלעזר שטרן: האם כשאנחנו כופים נישואים וגירושים, אז יותר אנשים מתחתנים היום ברבנות בגלל שיש חוק?

אלעזר שטרן: האם בתי הקפה והתיאטראות – שלדעתי, טוב שפתוחים, בהנחה שיש לזה ביקוש בשבת – האם הסטטוס קוו באמת שמר עליהם?

אלעזר שטרן: האם לפי הסטטוס קוו יש טלוויזיה בשבת או אין?

אלעזר שטרן: חברתי חברת הכנסת לוי, אל תהיי נאיבית כזאת.

אלעזר שטרן: אני מאלה שחושבים – אני מניח שכמוך – שהשבת היא הסטרטאפ היהודי הראשון והכי מוצלח עד היום.

אלעזר שטרן: אבל ככה נצליח לשמור עליה?

אלעזר שטרן: ככה יותר ישמרו על השבת?

אלעזר שטרן: דרך אגב, אולי, אולי, אם היה קורה מה שקורה בתל אביב, שפותחים מרכולים בשבת כמו בתורנות של בתי מרקחת, כמו באמנת גביזון-מדן, אז אולי ייפתחו פחות – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלעזר שטרן: נכון?

אלעזר שטרן: אבל לא מדברים על זה.

אלעזר שטרן: כוח, זה הולך בכוח.

אלעזר שטרן: יכול להיות, דרך אגב, שבחוק גם, מי שכבר עובד במרכול שנפתח בשבת יוכל לעבוד רק פעמיים בחודש, כחלק מהחוק, כדי להכריח כל אחד לקחת יום מנוחה חופשי.

אלעזר שטרן: אבל על מה אנחנו מתקוממים פה?

אלעזר שטרן: למה אנחנו ערים פה?

אלעזר שטרן: על שמירת השבת.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: אני אומר לך על מה אני.

אורלי לוי אבקסיס: אה.

אלעזר שטרן: על מה אני מדבר ב-04:00 – כדי שלא יהפכו את השבת עוד פעם למכשיר פוליטי ששוחק את ערכה.

אלעזר שטרן: זה מה שעושים פה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלעזר שטרן: זה מה שעושה הקואליציה.

אלעזר שטרן: בגלל שאם הקואליציה לא הייתה עושה את זה, אז היו דנים על שבת כמו שכתוב אצלנו באמנת גביזון-מדן.

אלעזר שטרן: איך עוצרים סוג של הידרדרות?

אלעזר שטרן: בגלל שבחוקים כאלה אנחנו לא נעצור כלום.

אלעזר שטרן: בחוקים כאלה עם ישראל לא יאהב יותר את השבת; בחוקים כאלה עם ישראל לא יתייחס לשבת באמת כסטרטאפ היהודי הראשון והכי מוצלח עד עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: מי זה עם ישראל?

אלעזר שטרן: בחוקים כאלה עם ישראל יתייחס לשבת כמו שהוא מתייחס היום, לצערי הרב, במידה פחותה, לנישואים כדת משה וישראל – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אלעזר שטרן: – – וכמו שלצערי הרב – מאוד – הוא כבר גם עושה היום פחות ברית מילה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – ייאלצו לעבוד בשבת – – –

אלעזר שטרן: ככה יקרה גם לשבת – שהיא תהפוך, כמו שהקואליציה הופכת אותה הלילה, לעוד כלי משחק פוליטי.

אלעזר שטרן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: סאלח סעד, בבקשה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השעה 04:00 עכשיו, לפנות בוקר.

דוד אמסלם: 03:58.

דוד אמסלם: אתה תסיים – יהיה 04:00.

סאלח סעד: בדיוק, אתה צודק.

סאלח סעד: הפעם אתה צודק.

סאלח סעד: כפי שאתם יודעים, אני דרוזי, אני חילוני; מכבד את אנשי הדת שלי, ומכבד גם את אנשי הדת של כל העדות.

סאלח סעד: גם אתכם.

סאלח סעד: אבל אני אומר דבר אחד: למה צריך לכפות על האחר?

סאלח סעד: הרי אני מטייל בכל ישראל – תאמינו לי, גם בשבת אני מטייל – ואני רואה את עם ישראל ביופיו, איך בשבתות נמצאים בכל הקניונים, בכל מקומות הבילוי היפים, גם קונים במקומות הקנייה, עושים כיף.

סאלח סעד: למה צריך לכפות עליהם?

סאלח סעד: כל אחד שיעשה בחצר שלו מה שהוא רוצה.

סאלח סעד: בבני ברק אפשר לעשות מה שאתם רוצים – תנו להם בכרמיאל לעשות מה שהם רוצים.

סאלח סעד: הרי כולנו בסופו של דבר חיים בישראל.

סאלח סעד: המדינה שלנו – כולנו גאים במדינה שלנו.

סאלח סעד: תנו לנו לחיות בשקט.

סאלח סעד: אתם חיים בשקט, הכול בסדר.

סאלח סעד: איך אומרים?

סאלח סעד: עם ישראל חי – צריך להמשיך להיות חי, כמו שהוא קיים היום.

סאלח סעד: והבקשה שלנו: באמת, בלי כפייה.

סאלח סעד: לא צריך לכפות על האחר בשום דרך.

סאלח סעד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שנשאלת השאלה: ישראל בת 70 שנה.

איתן ברושי: האם אנחנו חוזרים לדיונים שהיו אולי בבסיס הקמתה של החברה?

איתן ברושי: מדינה שקיבצה – קראנו לזה פעם מגדל בבל – מדינה שנבנתה לבנה אחר לבנה, שאספה את פזוריה מכל רחבי תבל והביאה לכאן חברה שהתגבשה, ונלחמה גם על חייה ובנתה כאן מדינה מפוארת, האם היא זקוקה היום מחדש לחזור לשאלה של הסטטוס קוו?

איתן ברושי: האם החברה הזאת לא התבגרה ולא מצאה את שביל הזהב?

איתן ברושי: מאז בן-גוריון, שמצא את ההסדרים הפנימיים גם לשמור כל אחד על זהותו וגם עלינו כעם, ועד היום, ודאי כולנו שומרי השבת, כל אחד על פי דרכו.

איתן ברושי: אני חושב שיש כאן שתי נקודות: אני חושב שהגענו לבגרות הזאת שהחוק הזה יכול היה להיות מיותר; העצמאות של השלטון המקומי, שבנושאים רחבים ומגוונים יש סמכויות ויש גם גוונים והבדלים בין עיר לכפר, בין עיר לעיר.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שזו לא חברה אחת, דומה, אלא יש את המורכבות ואת השונות, ומה שנכון ליישוב אחד או לעיר אחת איננו נכון לעיר השנייה.

איתן ברושי: ולכן, נראה לי שהבעיה בחוק שעוד מעט יעבור ברוב של הקואליציה היא לא בחקיקה שלו אלא בשימוש שיעשו בו, ויכול להיות שהתרומה של הדיון תהיה לקבוע גבולות.

איתן ברושי: יהיה את החוק, הקואליציה תעביר אותו, אבל יהיה חשוב השכל הישר לשימוש בחוק הזה, שלא יחזירו אותנו – אני אתן פה דוגמה: למשל, באיזו מסגרת יטפלו בכדורגל.

איתן ברושי: ראיתי שהממשלה מתקשה לתת תשובה לכדורגל; יותר קל לתת תשובה לבתי קפה.

איתן ברושי: ואנחנו יודעים, יישוב כמו ירכא בגליל הופך לבירת הקניות של הגליל כתוצאה מהפוטנציאל שלו ומהיותו יישוב ערבי.

איתן ברושי: אני אתן דוגמה נוספת: הגשתי הצעת חוק שיראו במשתלות תרבות שעות הפנאי ולא עסק כלכלי – מצוי גם על קרקע חקלאית.

איתן ברושי: האם משתלה תפעל בשבת רק אם יעבדו בה ערבים, או שמשתלה היא חלק מתרבות הפנאי של משפחה, אורלי, בשבת, שעושה גם בילוי, וגם צמחייה וגם קצת ירוק בעיניים?

איתן ברושי: לכן, אני חושב שבסוף הדיון הזה – אני כבר 24 שעות, קמתי ב-04:00 בשביל להיות פה בבוקר, מי שבא מרחוק – בסוף הדיון הזה נדמה לי שהמסקנה צריכה להיות שאם נגזר עלינו החוק, לא נהפוך אותו לפיצול ופירוד אלא למשהו שמאחד.

איתן ברושי: בעיקר חשוב המינון של השימוש בסמכות שנתונה בידי כל אחד בביתו וראש רשות באזורו, והפיקוח של הממשלה צריך להיות מאוד מאוד מרחוק, ולשמור את השבת כגורם מאחד ולא כגורם מפצל.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איתן ברושי: ישראל בת 70.

איתן ברושי: ישראל מבוגרת, היא יודעת מה היא עושה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: גפני, ברשותך, אני רוצה לדבר אליך דווקא בגלל – חברתי מרב מיכאלי קודם נתנה איזה נאום והזכירה את האדמו"ר מגור הרבה פעמים; היא אמרה: האדמו"ר מגור, האדמו"ר מגור.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך, אני נינו של איצ'ה קוטובסקי, שהיה, הרב גפני, ראש הקהילה היהודית בעיירה שלו, סקולסק שבפולין, והיה שליח של הרבי מגור בעיירה שלו.

יחיאל חיליק בר: זה סבא-רבא שלי.

יחיאל חיליק בר: דווקא בגללו, הבן שלו, שהוא סבא שלי, הוא שהפסיק את הקשר הזה; הוא חזר בשאלה אחרי השואה, הפסיק את הקשר הזה.

יחיאל חיליק בר: אחרת, יכול להיות שגם אני הייתי יושב במפלגה שלך היום.

יחיאל חיליק בר: אבל תמיד כשהיינו באים אליו כנכדים שלו – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יחיאל חיליק בר: תמיד כשבאנו כנכדים שלו ואמרנו לו – כי לא בא לנו למלא תרי"ג מצוות, למרות שקיבלנו חינוך תורני וכו', אבל אמרנו לו: מה אתה אומר לנו לשמור מצוות?

יחיאל חיליק בר: אתה בעצמך חזרת בשאלה.

יחיאל חיליק בר: היית בן של שליח מגור.

יחיאל חיליק בר: הוא היה אומר לי: אני ניצול שואה.

יחיאל חיליק בר: לי יש את הסיבות שלי, את החשבון שלי איתו.

יחיאל חיליק בר: אתם חייבים להאמין.

יחיאל חיליק בר: זה היה דווקא בחתונה של נכדים של שני נגידים מגור לפני שבועיים, פה, בירושלים, שהייתי בה, שניהם חברים טובים שלי, שהבנתי כמה השיח עם הציבור החרדי – באותה חתונה – בוא אפשרי, והוא כיפי, ואני יכול להבין אותם ולהיות חבר שלהם, ולהפך.

יחיאל חיליק בר: והבנתי כמה אנחנו עושים חטאים – אגב, משני הצדדים של הבית – כשאנחנו מתנצחים על חוקים כאלה, שבוודאי בוודאי בוודאי בסופו של דבר לא משרתים גם את המטרה שלשמה – משולם – אתם באים.

יחיאל חיליק בר: הרי הפתרון בסוף הוא לא לקבוע עובדות חד-צדדיות כי יש לך יותר כוח, כאלה שנראות כפייה, כאלה שיכולים להפוך ציבור חילוני או ממלכתי שיש לו הרבה כבוד וזיקה למסורת ללעומתי, כי כאילו דופקים אותו ועושים לו בכוונה.

יחיאל חיליק בר: ואני לא רוצה שאנשים כמוני – שאתה קורא להם חילונים; אני מגדיר את עצמי אחרת – יהפכו ללעומתיים למסורת שלנו, לערכים היפים שלנו, וגם לא לתורה ולקודשי ישראל.

יחיאל חיליק בר: לכן, אני הייתי רוצה שהבית הזה יגיע לאיזושהי הבנה שהחברה הישראלית שכולנו גרים בה היא – איך אומר השיר?

יחיאל חיליק בר: רקמה אנושית אחת חיה – שאם לא נבין שכשאנחנו פוצעים חלק אחד בה גם שאר הגוף מושפע, אנחנו בסוף נפצע את כל הגוף הזה.

יחיאל חיליק בר: ומי כמונו היהודים יודעים, כמאמר המשפט, שאם לא נהיה תלויים זה בזה נהיה תלויים זה ליד זה – וההיסטוריה שלנו, הרב גפני, כבר הוכיחה את זה.

יחיאל חיליק בר: לכן, לי חבל שמהבית הזה יוצאים חוקים בלי שיח.

יחיאל חיליק בר: ואני קורא לנו: בואו ננסה לעשות שיח, אם לא בציבור, רחמנה לצלן, אולי בינינו פה, לפני שמביאים חוקים מהצד הזה עליכם ומהצד שלכם עלינו.

יחיאל חיליק בר: ואתם יודעים מה?

יחיאל חיליק בר: אני חושב שגם העם, שבסופו של דבר יראה את זה ויראה חוקים שבאים מתוך אותו שיח, גם יעריך את זה יותר.

יחיאל חיליק בר: הלוואי שננהג ככה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת קורן – לא נמצאת; חבר הכנסת ג'בארין – לא נמצא; חבר הכנסת עיסאווי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדיי השרים, כבוד ראש הממשלה, תראו, חברים, רציתי לדבר בכיוון אחר – בכיוון החוק – אבל נפל דבר.

עיסאווי פריג': אני ישבתי ליד חברי מוסי רז, ועלה על הדוכן חבר כנסת מהמובילים בתקשורת ממפלגת הליכוד – שמו אורן חזן – עלה כאן ופתאום – אני בשיח פנימי עם חברי מוסי – הוא פונה לחברים של יש עתיד, ליאיר – ראש הממשלה הבא או לא?

עיסאווי פריג': משהו כזה – ומיקי.

עיסאווי פריג': והוא אומר להם: עופו מכאן, תחפשו לכם מדינה אחרת.

עיסאווי פריג': אני אמרתי לעצמי: בדרך כלל אומרים את זה לי, לערבים: לך לעזה, לך לסוריה.

עיסאווי פריג': אז פתאום אני שומע את זה במדינה היהודית-הדמוקרטית; יש גם יהודים שיעפו מכאן.

עיסאווי פריג': זה דבר חדש בעבורי.

יחיאל חיליק בר: שוויון זכויות.

יחיאל חיליק בר: שוויון זכויות.

עיסאווי פריג': אני שמעתי דבר חדש: כבוד ראש הממשלה הבא, חפש לך מדינה אחרת.

עיסאווי פריג': אתה וחבריך עופו מכאן.

עיסאווי פריג': זה מה שאמר חבר הכנסת, אחד המובילים ממפלגת הליכוד, המפלגה שראש הממשלה עומד בראשה.

עיסאווי פריג': מכאן אני אומר לכם שכשיש גזענות או אנטי נגד אזרחי ישראל הערבים, כמו שר הביטחון, זה מתחיל בנו ויגיע לכל שונה.

עיסאווי פריג': הרי הוזהרתם.

עיסאווי פריג': עכשיו עוד משפט על החוק בדקה שנשארה לי.

עיסאווי פריג': תופסים אותי בחוץ, אומרים לי: עיסאווי, זה חוק טוב לערבים.

עיסאווי פריג': איך אתה תצביע נגד החוק הזה?

עיסאווי פריג': זה טוב לערבים.

עיסאווי פריג': יעני, יוצאים מנקודת הנחה שהגוי, אסור לו לנוח.

עיסאווי פריג': הגוי, אסור לו לנוח, צריך לעבוד שבעה ימים.

עיסאווי פריג': אתה, תגיד תודה.

עיסאווי פריג': ואלכ, נותנים לך לאכול, תגיד תודה.

עיסאווי פריג': זאת הנחת היסוד.

עיסאווי פריג': הנחת היסוד: זה טוב לערבים, אתם צריכים להצביע.

עיסאווי פריג': אז יפה מאוד.

עיסאווי פריג': אז תנו לנו את יום שישי, גם מנוחה.

עיסאווי פריג': בואו נעשה איזון, שוויון.

עיסאווי פריג': חברים – – –

משה גפני: יש את זה בחוק.

עיסאווי פריג': יש את זה בחוק?

עיסאווי פריג': ואללה, אתה גדול אתה.

עיסאווי פריג': אני מוריד בפניך את הכובע.

עיסאווי פריג': הכרחת את כל המליאה וכל העולם להישאר עד שעה כזאת: אם לא תרצו, אתם לא תהיו בממשלה.

עיסאווי פריג': ואלכ, אתה, ממזר אתה, כל הכבוד לך.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: מוותר.

מאיר כהן: אתה מוותר.

מאיר כהן: אחרון הדוברים – חבר הכנסת גפני.

מאיר כהן: אחריו יסכם משולם נהרי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, שמעתי חלק מהדיון, לא היה לי כוח לשמוע את כולם, אבל ככל הנראה החוק לא רלוונטי לדיון שהתקיים פה.

משה גפני: החוק שעליו אנחנו מדברים איננו קשור ברוב הדוברים; הוא לא קשור בכלל לנאומים שנאמו כאן, בחוק הזה.

משה גפני: אני רוצה להקדים ולומר: אני חושב שהשבת היא אחד מהסמלים המרכזיים של העם היהודי.

משה גפני: זה מקור הברכה.

משה גפני: אנחנו בזכות השבת קיימים, זה ברור לחלוטין.

משה גפני: אבל אנחנו יודעים איפה אנחנו חיים.

משה גפני: יש פה חוק, והחוק אומר כדלהלן – אין בו כפייה, אין בו דבר שאומרים למישהו: תסגור את החנות.

משה גפני: לא אומרים דברים מהסוג הזה.

משה גפני: אומרים דבר אחד: היות שלאחר פסיקת בג"ץ בנושא של חוקי העזר יש להם השלכה רוחבית – זה לא נושא טכני אם פותחים את החנות בשבת או לא פותחים את החנות בשבת, יש לזה השלכה לכל הארץ, יש לזה השלכה איך נראית החברה – צריך שלא רק העירייה תחליט אלא גם שר הפנים.

משה גפני: לדורותיהם, הם גם מתערבים בעניין הזה, כמו שהיה בעבר; הם יכולים להגיד אם הם בעד, הם יכולים להגיד אם הם נגד.

משה גפני: אבל מכיוון שחבריי שדיברו כאן הם גם אנשים ליברליים, אז אני רוצה לשאול על הנושא הליברלי.

משה גפני: מי שעתר לבג"ץ – ודיבר איתי אחד מתל אביב, בכה בטלפון; אני מכיר אותו, הוא אדם חילוני, יש לו מכולת, והוא אומר:

משה גפני: ברגע שחולדאי פתח בחוק העזר את המכולת – לא את המכולת, את המרכול הגדול – את הסופר לידי, שהוא יהיה פתוח בשבת, הוא גזר עליי כליה מבחינת פרנסתי ופרנסת משפחתי.

משה גפני: אני לא יכול לפרנס יותר את המשפחה שלי.

משה גפני: שנים רבות הייתה לי פה מכולת.

משה גפני: כמוהו יש רבים מאוד בתל אביב או במקומות אחרים.

משה גפני: אף אחד לא דיבר עליהם; זה לא עניין את אף אחד.

משה גפני: תמיד מדברים על שמירה על זכויות, על ילדים, על משפחה, על אדם שעובד, על מי שמפרנס; מילה לא שמעתי במשך כל השעות של הדיון הזה מה עונים לאנשים האלה.

משה גפני: אנחנו לא מבקשים, לצערי הרב, לסגור את החנויות; אנחנו מבקשים לתת שיקול דעת נוסף – לא רק רשות מקומית, כאשר מדובר בדבר שהוא איננו טכני אלא מהותי, יסודי בחיי חברה במדינה יהודית ודמוקרטית.

משה גפני: ואז אתם לא אומרים מילה; אנשים חילונים, שיכול להיות שאפילו הצביעו מרצ, יכול להיות שהצביעו למחנה הציוני – אתם לא שואלים מילה אחת.

משה גפני: משפט, תקדישו להם.

משה גפני: מה הם עושים?

משה גפני: אתם רוצים לדרוס את השבת; אתם רוצים שהכול יהיה פתוח.

משה גפני: מה תענו לאלה ששומרים שבת, שמתפרנסים ממכולת, מכולת שכונתית מלפני 50 שנה עד היום הזה, והבנים שלהם היום מנהלים אותה?

משה גפני: מילה לא דיברתם.

משה גפני: אנחנו מבקשים את הדבר הכי פשוט: היות שמדובר על דבר שיש לו השלכות רוחביות רבות, בכל הארץ, בכל הנושא המהותי של החברה הישראלית – זה לא נושא טכני – אנא, תיתנו גם שיקול דעת כפי שהיה בעבר לשר הפנים, לממשלה, ושר הפנים אחראי בממשלה לנושא של הרשויות המקומיות.

משה גפני: זה החוק.

משה גפני: עורכי הדין שביני

משה גפני: כם נוהגים לומר: הא ותו לא.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת נהרי, בבקשה.

מאיר כהן: סגן השר נהרי יסכם.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חבריי חברי הכנסת, כמה חשובה השבת, שחברי הכנסת הדירו שינה מעיניהם וישבו לשקלא וטריא כמעט עד עלות השחר.

משולם נהרי: ביום חמישי שעבר השתתפתי בכנס של מסע שורשים שהשתתפו בו 300 בני נוער מחבר המדינות מבתי ספר יהודיים מתוכנית חפציבה, שאני מלווה אותה כבר רבות בשנים.

משולם נהרי: הופיע שם יושב-ראש הסוכנות מר נתן שרנסקי.

משולם נהרי: הוא התכבד לדבר שם, ונשא דברים, ובחר לספר על התקופה של מסך הברזל, כאשר בהיחבא עשו את הכול כדי לקיים את השבתות ומועדי ישראל, וסיכנו את עצמם, ולא היו מוכנים לוותר; במסירות נפש שמרו על שבתות ומועדי ישראל, כי הבינו שאלה השורשים שיעזרו להם לעמוד בפני כל רוח שתנסה לעקור אותם.

משולם נהרי: ככל שהשורשים עמוקים, אז יוכלו לעמוד גם בפני רוחות חזקות, והבינו שזה סוד קיומנו.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, אתה הקדשת לי שלוש דקות.

מאיר כהן: בכבוד.

משולם נהרי: בכבוד, כן, ואני מכבד את זה.

משולם נהרי: שלוש דקות של שאלות: מדוע אתם כופים עלינו?

משולם נהרי: אחרים דיברו על פגיעה.

משולם נהרי: אחרים אמרו שהחוק מושחת, וכל אחד לפי צחות לשונו בחר לתאר את מה שהוא חש, את מה שהוא מבין ואת מה שהוא מרגיש.

משולם נהרי: אבל הדברים – המשותף להם, כך אני בכל אופן חושב, הוא שלא מבינים את מהות החוק.

משולם נהרי: לא היה צורך בחוק הזה כל זמן שבג"ץ לא אמר את דברו.

משולם נהרי: מדובר בסטטוס קוו שהיה ורוצים שהוא ימשיך להיות כפי שהוא היה, מפני שזה הדבר היחיד, כמו שאמר נחמן שי: כל אחד בדרכו שלו, כל אחד הולך לדרכו, כל אחד יחיה לפי דרכו.

משולם נהרי: אבל איך אפשר לחיות יחד כשיש דעות מנוגדות וכל אחד בדרכו שלו?

משולם נהרי: אז בא הסטטוס קוו ומאפשר לנו להיות יחד, לחיות יחד ולחיות בשלום – זה מוותר לזה וזה מוותר לזה, וזה הסטטוס קוו.

משולם נהרי: בא בית המשפט וביטל את הסטטוס קוו הזה, פגע בו.

משולם נהרי: מה שאנחנו מבקשים זה לקבע אותו, את אותו סטטוס קוו, ללא שינויים.

משולם נהרי: אין כאן פגיעה, אין כאן כפייה, אין כאן חרמות, אין כאן קונמות, אין פה שום דבר; מה שהיה הוא שיהיה, אבל שהסטטוס קוו יהיה מוגן, שהסטטוס קוו ימשיך לאפשר לנו לחיות יחד, ולא אחד נגד השני.

משולם נהרי: זו הייתה המטרה.

משולם נהרי: חבל שאנחנו מורגלים בכנסת ישראל – בכנסת זו, גם על מעשים טובים חוטפים גינוי.

משולם נהרי: היה פה מעשה טוב של חבר הכנסת אילן גילאון, של גמילות חסדים, שזה תכונה של אברהם אבינו, של עם ישראל, וגם זה לא מצא חן.

משולם נהרי: ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה בכנות: אין פה כפייה.

משולם נהרי: אף אחד לא מתכוון לכפייה, אף אחד לא מתכוון לפגוע.

משולם נהרי: לא בכל דבר צריך להסתכל במשקפים השחורים האלה, צריך להסתכל על הדברים גם לגופו של עניין.

משולם נהרי: אבל אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, ואתה זוכר – אני זוכר, אני זוכר תקופה ב-2013 וב-2012 של פגיעה מכוונת, כינון ישיר לציבור מסוים, לחינוך מסוים.

משולם נהרי: אתה זוכר, אדוני היושב-ראש, מה קרה במערכת החינוך כאשר ללא שום היגיון פגעו בקבוצות שלמות, במאות אלפי תלמידים?

משולם נהרי: ולא שמעתי קול צעקה, קול מחאה: איך אפשר לפגוע, איך אפשר לעשות דבר כזה לתלמידים?

משולם נהרי: אני לא מדבר על משרד העבודה והרווחה, אני מדבר על מקרה ספציפי במערכת החינוך.

משולם נהרי: שם זאת הייתה כפייה, פגיעה.

משולם נהרי: פה בפירוש כל המטרה היא לשמר את הסטטוס קוו.

משולם נהרי: ואני אמרתי, כשהגשתי את הצעת החוק, כדברים האלה: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת להשיב ולקבע את הסטטוס קוו הנוהג בענייני המסחר בפרהסיה בשבת.

משולם נהרי: בהצעה, האיזון המתבקש בין סמכויות השלטון המקומי לסמכויות השלטון המרכזי יישמר כפי המצב שהיה נוהג טרם ההכרעה בבג"ץ ברמר.

משולם נהרי: זו הייתה הכוונה, לא הייתה שום כוונה אחרת, ולא באים לכפות, לא באים לשנות דברים, וחשוב מאוד שכך ייראו פני הדברים ולא אחרת.

משולם נהרי: אנחנו צריכים לזכור שאנחנו נמצאים דווקא בתקופה היסטורית, כאשר המטרה של היוונים הייתה לעקור את יהדותנו, לא את גופנו.

משולם נהרי: הם באו לכאורה בדברים הגיוניים, הם באו במתק שפתיים: אנחנו דואגים לכם, אנחנו רוצים שיהיה לכם, אנחנו רוצים שתהיה לכם רווחה, אנחנו רוצים לעזור לכם, אבל המטרה שלהם הייתה לעקור את היהדות.

משולם נהרי: דווקא בימים האלה, כשאנחנו מפיצים את אור היהדות, ראוי שנעגן גם את השבת, שהיא יסוד קיומנו.

משולם נהרי: רבותיי, אני קורא לכולם לזכות ולהצביע עבור החוק.

משולם נהרי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בוקר טוב לכולם.

מאיר כהן: נא לשבת.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2017.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 נגד – 54 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, 59 בעד, 54 נגד.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה, ותעבור להמשך דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מאיר כהן: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): כבוד היושב-ראש, תודה.

מאיר כהן: רק רגע, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, אני מבקש ממך לצאת מהאולם.

מאיר כהן: אני הרחקתי אותך מהישיבה.

מאיר כהן: כל עוד אני נמצא פה, אתה בחוץ.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: צא החוצה, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – – הסגן שלו.

מאיר כהן: צא החוצה, בבקשה.

מאיר כהן: אתה ממשיך – צא החוצה.

אורן אסף חזן: – – – משתמש לרעה – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ח–2017, פ/4766/20, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: הודעות למזכירת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, יוסף עטאונה, אורי מקלב וטלי פלוסקוב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: ילדים חולי סרטן שאיבדו את תוספת הקצבה רק משום שהם מקבלים טיפול שונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, חבר הכנסת אילן גילאון ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור מכירה), התשע"ז–2017, שמספרה פ/4536/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: (רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1181); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: הצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה – הוראת שעה), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: קיבלה פטור מחובת הנחה.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים היא הצעה חברתית ראשונה במעלה.

איילת שקד: מאז שנת 2006 החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה עסקה באיתור ובמימוש של נכסים שהיו שייכים לקורבנות השואה.

איילת שקד: חלק מהכספים שקיבלה החברה שימשו לצורך סיוע לניצולי שואה – החברה שילמה מענק שנתי לאלפי ניצולי שואה נזקקים בעלות של כ-100 מיליון ש"ח לשנה.

איילת שקד: כמו כן, החברה מימנה פרויקטים בתחום ההנצחה.

איילת שקד: החברה תיסגר בסוף השנה, והפעילות של האיתור והמימוש של הנכסים תועבר לידי מפרק החברה ולידי האפוטרופוס הכללי.

איילת שקד: ההערכה היא שמתוך הנכסים הללו יועברו למדינה בשנים הקרובות בסביבות 150 עד 200 מיליון ש"ח.

איילת שקד: לחוק יש ארבע מטרות: המטרה הראשונה היא לקבוע שהמדינה, באמצעות הרשות לזכויות ניצולי השואה, תמשיך לתת את הסיוע שהחברה נתנה לניצולי השואה הנזקקים; הנכסים של החברה לא יספיקו לממן את העלות הזאת, לכן אוצר המדינה ימשיך לממן את הסיוע.

איילת שקד: המטרה השנייה היא המשך הסיוע שהחברה נתנה בתחום ההנצחה.

איילת שקד: המטרה השלישית היא לקבוע שהנכסים של החברה שימומשו, יעברו לאוצר המדינה; המטרה הרביעית היא להאריך את התוקף של תיקון מס' 4 לחוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה), שמסדיר את הטיפול בנכסים לאחר פירוק החברה.

איילת שקד: לבקשת משרד האוצר, הצעת החוק נקבעה כהוראת שעה ל־2018, אבל אני מאמינה שיחד עם משרד האוצר נפעל לכך שבתקציב 2019 התיקון ייכנס כהוראת קבע.

איילת שקד: לאור האמור, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו עוברים לרשימת דוברים.

מאיר כהן: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: אני סוגר את הרשימה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, שלוש דקות.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש.

מאיר כהן: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב בראש.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, החברה להשבת נכסים של נספי שואה – יש פה שותפות ושותפים שעבדו קשה מאוד בשביל שהחברה הזאת תעביר יותר כסף לניצולות והניצולים הנזקקים ביותר, ותעביר אותם ישר לחשבונות הבנק שלהם ולא לכל מיני חברות שייתנו להם תלושים בכל מיני תנאים.

מרב מיכאלי: הצלחנו להגיע למצב הזה שבאמת הניצולות והניצולים הכי נזקקים מקבלים ממנה את התוספת הזאת, שמאפשרת להם להרים את הראש מעל פני המים.

מרב מיכאלי: והינה, הגענו לימים שבהם עומדת להיסגר החברה – זה לא קורה בהפתעה; אנחנו יודעות את זה כבר שנתיים – והתחלנו להיערך ליום הזה.

מרב מיכאלי: אנחנו הגשנו לפני כשנה וחצי הצעת חוק שבאה להבטיח את ההמשכיות של תשלום הקצבה הנוספת הזאת לניצולות ולניצולים, כי אמרנו דבר נורא פשוט – החברה אולי תיסגר; הניצולות והניצולים הם, ברוך השם, טפו, לא נסגרים באותו יום.

מרב מיכאלי: הם ממשיכים.

מרב מיכאלי: אומנם הם הולכים ונפרדים מאיתנו, אבל כל אלה שעדיין נמצאות ונמצאים לא יכולים ביום אחד להפסיק לקבל את הקצבה הזאת רק משום שהחברה נסגרה.

מרב מיכאלי: אמרה לנו הממשלה: מאה אחוז, חכו להצעה הממשלתית, כי תבוא הצעה ממשלתית בשביל לסגור את החברה.

מרב מיכאלי: חיכינו, חיכינו, בכינו, בכינו, והינה באה ההצעה הממשלתית, חברות וחברים, ולא תאמינו – היא סוגרת את כל הפינות: היא בודקת, היא מסדרת בדיוק אילו נכסים יעברו לאפוטרופוס, באילו תנאים, כמה זמן ימשיכו לחפש יורשים, באילו תנאים יעבירו ליורשים.

מרב מיכאלי: רק פרט קטן אחד נשמט מההצעה הממשלתית הגדולה הזאת.

מרב מיכאלי: רוצות ורוצים לנחש איזה?

מרב מיכאלי: הניצולים.

מרב מיכאלי: העניין הפעוט הזה – באמת, כזאת הצעה עבת כרס, הסדירה את כל סוגיית סגירת החברה והעברת הנכסים, אבל התעלמה לחלוטין מהקצבה שעוברת לניצולות ולניצולים.

מרב מיכאלי: לכן, גם ההצעה הפרטית שלנו מחכה עדיין להצעה הזאת, שבאה היום, וברוך השם, סוף-סוף מגיעה – כרגיל בממשלה הזאת – ברגע האחרון, שנייה לפני שנגמרת השנה, וזה כבר מאוחר מדי; אבל היא באה עם שתי הרעות תנאים דרמטיות: אחת, כפי שציינה השרה – הוראת שעה.

מרב מיכאלי: אנחנו נצטרך לעבור את כל הסאגה הזאת בשנה הבאה שוב ולקוות שהאוצר יואיל בטובו להבטיח את הסכום הזה לניצולות ולניצולים הנזקקים, למרות שמובטח שהוא יקבל אותו חזרה מהחברה, ואחר כך – מהאפוטרופוס.

מרב מיכאלי: אבל הדבר השני הוא חמור עוד יותר, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: היום הניצולות והניצולים האלה מקבלים את הכסף ישר מהחברה, לפי רשימה שנמסרת ממשרד הרווחה.

מרב מיכאלי: בהצעת החוק שמונחת לפנינו הם יצטרכו להגיש בקשה, למלא טפסים.

מרב מיכאלי: פשוט, גבירותיי ורבותיי, מדובר בהצעה, בהקשר הספציפי הזה, לא ראויה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני מנסה לסיים.

מרב מיכאלי: אגיד כך: בהצעה הזאת צריך לתמוך, משום שחובה לוודא שהניצולות והניצולים יקבלו את הקצבה הזאת, אבל אני קוראת לכם להבטיח יחד איתנו בוועדה שהם בטח ובטח לא יצטרכו להגיש שום בקשה בשביל זה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: שרת המשפטים רוצה להגיב, לסכם?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: איפה השרה?

מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את השרה.

מאיר כהן: לא צריך.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: להכניס את חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: נכנס.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מאיר כהן: תחסוך את המילים האלה.

אורן אסף חזן: אמרתי תודה רבה.

אורן אסף חזן: גם זה לא בסדר?

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה – הוראת שעה), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 96 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה – הוראת שעה), התשע"ח–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מאיר כהן: 96 – בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ועדת כספים.

שולי מועלם-רפאלי: חוקה.

מאיר כהן: אם כך, זה יעבור לוועדת הכנסת.

מאיר כהן: [מס' כ/654; דברי הכנסת, מושב שני, חוב' ל"ה, עמ' 16156; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת לי אלאלוף.

מאיר כהן: אדוני.

אלי אלאלוף: קצר?

אלי אלאלוף: מישהו רוצה קצר אחרי מה שעשיתם לנו – להאריך אין-סופי?

אלי אלאלוף: טוב, אני – – –

יואל חסון: מה אתם עשיתם לנו.

אלי אלאלוף: תרשו לי לפנות להורים שכולים שנשארו משעה 22:00 לדיון, והיו בכל הדיונים של הוועדה.

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכם ותודה על הכבוד שעשיתם לנו, להישאר איתנו.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה אחד החוקים ההומניטריים המרגשים ביותר בעיניי, שהגיע.

אלי אלאלוף: אני מביא בפניכם הצעת חוק של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ושולי מועלם-רפאלי.

אלי אלאלוף: מדובר בהצעת חוק פרטית שיזמו שני החבר'ה בצירוף עוד חברים.

אלי אלאלוף: עסקנו בזה רבות, בגלל המורכבות, כדי לעשות חוק הומניטרי במיוחד.

אלי אלאלוף: מדובר בהורים שכולים שעובדים במפעלים של 25 עובדים ומעלה לפחות.

אלי אלאלוף: חוק גיל הפרישה קובע בסעיף 4 שהגיל שבו ניתן לחייב עובד לפרוש מעבודתו, כפי שאתם יודעים, הוא לגברים גיל 67 ולנשים גיל 62.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מציעה לקבוע שהמעסיק לא יחייב עובד – –

מאיר כהן: חבריא, אנחנו כל הלילה פה.

מאיר כהן: שבו עוד שתי דקות.

אלי אלאלוף: – – שהוא הורה שהילד שלו נפטר והגיע לגיל פרישה לעזוב את העבודה לפני גיל 71, או 66 לנשים.

אלי אלאלוף: מדובר בעובד שעבד במקום עבודתו האחרון לפחות שבע שנים לפני גיל 67.

אלי אלאלוף: הוראה זו נועדה להקל על ההורה שאיבד את ילדו ועולמו חרב עליו, כך שיוכל להמשיך בעבודתו עד הגילים שאמרנו.

אלי אלאלוף: הצעת החוק נקבעה כהוראת שעה לארבע שנים, ובתקופה זו המשרד לשוויון חברתי יעשה מחקר במהלך שלוש השנים הראשונות – עד שיביא את מסקנות המחקר אם להמשיך או להפסיק את הפעולה הזאת.

אלי אלאלוף: אני בטוח שזה יהיה מאוד משמעותי.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין פה את הנכונות של כל המעסיקים והתעשיינים שתמכו בהצעת החוק.

אלי אלאלוף: אני מבקש, הסתייגויות – לתמוך בהן, כדי לאפשר להחריג את החיילים, את הכבאים ואת עובדי המוסד והשב"כ, שנכללו בהתחלה בהצעת חוק.

אלי אלאלוף: אני מבקש שתצביעו בקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: בהזדמנות זו אני רוצה להודות במיוחד לחברי הכנסת סמוטריץ ומועלם, וגם לצוות של הוועדה, ליועצת המשפטית שמרית ולכל היועצים, שעבדו בצורה מיוחדת בהצעת חוק זו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: לחוק הוגשו הסתייגויות, נרשמו גם בקשות דיבור, אבל אתם מבקשים להצביע על ההסתייגויות בלי לנמק.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו רוצים להצביע.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה), התשע"ח–2017.

מאיר כהן: אין הסתייגויות לסעיפים 1–4, לכן נצביע על שם החוק ועל סעיפים 1–4, כולל, כלשון ההצעה.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–4 – 88 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

מאיר כהן: 88 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: שם החוק וסעיפים 1–4 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

מאיר כהן: לסעיף 5 הוגשו ארבע הסתייגויות.

מאיר כהן: אנחנו נצביע על ההסתייגות הראשונה, לסעיף 5, של חברי הכנסת אלי אלאלוף, בצלאל סמוטריץ, מאיר כהן וטלו פלוסקוב.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 87 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות (1) של חברי הכנסת אלי אלאלוף, בצלאל סמוטריץ, מאיר כהן וטלי פלוסקוב לסעיף 5 נתקבלה.

מאיר כהן: 87 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: ההסתייגות התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 2, לסעיף 5.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 88 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חברי הכנסת אלי אלאלוף, בצלאל סמוטריץ, מאיר כהן וטלי פלוסקוב לסעיף 5 נתקבלה.

מאיר כהן: 88 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 2 התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 3, לסעיף 5.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 88 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות (3) של חברי הכנסת אלי אלאלוף, בצלאל סמוטריץ, מאיר כהן וטלי פלוסקוב לסעיף 5 נתקבלה.

מאיר כהן: 88 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: ההסתייגות התקבלה.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים להסתייגות מס' 4, לסעיף 5.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 88 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות (4) של חברי הכנסת אלי אלאלוף, בצלאל סמוטריץ, מאיר כהן וטלי פלוסקוב לסעיף 5 נתקבלה.

מאיר כהן: 88 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, ארבע ההסתייגויות התקבלו.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים להצביע על סעיף 5, כולל ההסתייגויות שהתקבלו.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 24 בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגויות שנתקבלו – 87 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגויות שנתקבלו, נתקבל.

מאיר כהן: 87 בעד, מתנגד אחד, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, סעיף 5 התקבל, כולל ההסתייגויות שלו.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסעיפים 6 ו-7, ולא היו הסתייגויות – כלשון הוועדה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 25 בעד סעיפים 6–7 – 89 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 6–7 נתקבלו.

מאיר כהן: 89 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, גם סעיפים 6 ו-7 עברו בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אם כן, אדוני יושב-ראש הוועדה, החוק עבר בקריאה שנייה, כולל ההסתייגויות.

מאיר כהן: ממשיכים לקריאה שלישית, בבקשה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על החוק בקריאה שלישית, כולל ההסתייגויות.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 26 בעד החוק – 88 נגד – אין נמנעים – אין חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, נתקבל.

מאיר כהן: 88 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה), עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, סמוטריץ, היוזם רוצה לברך.

בצלאל סמוטריץ': תסלחו לי, שנייה אחת.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה תודה גדולה קודם כול לאריה ונילי, שיזמו את החוק הזה וליוו אותו לאורך כל הדרך.

בצלאל סמוטריץ': וגם מגיע להם מזל טוב – הלילה נולדה להם נכדה כאן, בירושלים; הספיקו ללכת ולחזור בזכות החוקים הגדולים.

בצלאל סמוטריץ': אריה ונילי, הורים של תחיה ז"ל.

בצלאל סמוטריץ': אגב, הם לא ייהנו מהחוק הזה, מכיוון שהם כבר עברו גיל פרישה, וזה רק מחדד כמה הלשם שמיים שלהם בעניין הזה, כדי לעזור למי שנמצא במעגלים שלהם.

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש הוועדה, בשעה כזאת בלילה – – –

נחמן שי: דבר יותר לאט.

נחמן שי: דבר יותר לאט.

בצלאל סמוטריץ': אז פתחתי בתודה גדולה לאריה ונילי, ההורים של תחיה ז"ל, שיזמו את החוק הזה כדי לעזור למשפחות נוספות שנמצאות במעגל הזה; ליושב-ראש הוועדה, על עבודה נפלאה, נפלאה, נפלאה, באמת בשום שכל; לכל גורמי הממשלה והמעסיקים, שהתאחדו כאן להסכמה אדירה; לכל חברי הכנסת שהעבירו את החוק הזה פה אחד; לחברת הכנסת שולי מועלם, שותפתי לעניין הזה; לצוות המקצועי של ועדת העבודה והרווחה, עורכת הדין שמרית, מנהלת הוועדה ענת; ליועצים שלי, איתן, עדיאל ועומר, וכמובן לכולכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה מאוד.

בצלאל סמוטריץ': שנמשיך לעשות דברים טובים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1180); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה; קיבלה פטור מחובת הנחה.

מאיר כהן: אדוני שר העבודה והרווחה יציג את – לא, בשמו של השר שטייניץ.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג את הצעת החוק בשמו של שר העבודה והרווחה חיים כץ.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, רשימת הדוברים סגורה.

מאיר כהן: סליחה.

יובל שטייניץ: בשמו של שר העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ.

יובל שטייניץ: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה, 2017.

יובל שטייניץ: מטרת החוק המוצע היא להבנות את שיקול הדעת שעל שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים להפעיל בעת מתן היתר להעסקת עובדים בשעות המנוחה השבועית, בהתאם לעילות הקבועות בסעיף 12 לחוק שעות עבודה ומנוחה, 1951.

יובל שטייניץ: סעיף 9 לחוק קובע כי העסקת עובדים במנוחה השבועית אסורה, אלא אם כן היא הותרה לפי סעיף 12 לחוק.

יובל שטייניץ: ואילו על פי סעיף 12(א) לחוק, רשאי שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים להתיר העסקת עובדים בשעות המנוחה השבועית אם הוא משוכנע שהפסקת העבודה למנוחה השבועית, כולה או חלק ממנה, עלולה לפגוע בהגנת המדינה או בביטחון הגוף או הרכוש, או לפגוע פגיעה רבה בכלכלה, בתהליך עבודה או בסיפוק צרכים שהם, לדעתו, חיוניים לציבור כולו או לחלק ממנו.

יובל שטייניץ: לאיסור העסקת עובדים במנוחה השבועית שתי תכליות: האחת, תכלית סוציאלית, והיא לשמור על רווחת העובדים; השנייה, תכלית דתית לאומית – קביעת יום השבת כיום המנוחה בהתאם לצביונה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

יובל שטייניץ: בהתאם לתכליות אלה מוצע לעגן בחוק שורה של שיקולים שיצטרך השר לשקול בעת ההחלטה על מתן היתר לעבודה במנוחה השבועית מקום שקיימת עילה לעשות כן לפי סעיף 12(א) לחוק.

יובל שטייניץ: השיקולים שמוצע לחייב את השר לשקול כאמור הם כאלה: קיומה של חלופה שלא תחייב העסקת עובדים במנוחה השבועית, רווחת העובד, מסורת ישראל ומידת הפגיעה הצפויה במרחב הציבורי אם יינתן ההיתר.

יובל שטייניץ: לשם כך מוצע לתקן את סעיף 12 לחוק, ולקבוע כי בהחלטה על מתן היתר להעסקת עובדים בשעות המנוחה השבועיות, לפי סעיף קטן (א) של סעיף 12 האמור, על שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים לשקול, נוסף על התקיימותם של התנאים למתן ההיתר כאמור באותו סעיף קטן, גם את כל השיקולים הנזכרים לעיל.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אין דוברים, על כן אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אם כן, להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017.

מיכל רוזין: איך זה שאין דוברים?

מיכל רוזין: איך זה שאין דוברים?

מאיר כהן: סליחה?

מאיר כהן: אין דוברים כי הם לא פה.

מאיר כהן: זהו.

יואב קיש: אתה בהצבעה, היושב-ראש.

מאיר כהן: חבריא, ממשיכים.

מאיר כהן: בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: אין דוברים.

יעקב מרגי: מה קרה?

מאיר כהן: אנחנו מצביעים.

מאיר כהן: מי בעד ומי – – – הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – 34 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017, לוועדה נתקבלה.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים לדבר.

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: רבותיי, הודעתי שאני סוגר, ואנא מכם – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: על מה הצעקות?

מאיר כהן: לא נרשמתם.

מאיר כהן: מה, מה הצעקות?

תמר זנדברג: – – –

מאיר כהן: לא, אף אחד לא נרשם, סליחה.

מאיר כהן: יאיר לפיד לא נמצא כאן.

מאיר כהן: זהו, הוא היחידי שנרשם.

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה תתקיים היום, אם ירצה השם, בשעה 13:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.