ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 284, 2017-12-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ח בכסלו תשע"ח, 6 בדצמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: שר התחבורה לא נמצא, לכן אני אתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת ושר התיירות, חבר הכנסת יריב לוין, לעלות לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מס' 412, לשר הבריאות, מאת חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הנהגת סטנדרטיזציה בבדיקות הדגים למאכל.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, השר לוין ישיב בשמו של שר הבריאות, משרד הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל בפני חבר הכנסת איציק שמולי, שנמצא כאן, אבל השר שאמור להשיב לו טרם הגיע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השר וחברי הכנסת, יש פער בין הבדיקות הנעשות לדגים למאכל המיובאים לישראל ובין הבדיקות המחמירות-במיוחד, הרבה יותר, המבוצעות לדגים הגדלים בישראל.

איתן ברושי: ברצוני לשאול: מדוע אין סטנדרט אחיד לבדיקות, שיבטיח את איכות המזון וייצור תחרות בתנאים הוגנים של התוצרת המקומית מול היבוא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר לוין.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת ברושי, להלן התשובה שקיבלתי ממשרד הבריאות: בכל העולם הרחב שיטת הפיקוח על יבוא מזון, ובכלל זה הפיקוח על יבוא דגים, שונה מהפיקוח על הייצור המקומי.

יריב לוין: בעוד הפיקוח על הייצור המקומי מבוסס על בדיקות של התהליך – הן בשלב טרום השיווק, הן טרם יצוא והן לאחר השיווק – הפיקוח על היבוא מושתת על טיב הבקרה והשקיפות של הרשות המוסמכת במדינת המקור ועל בדיקות אימות שנעשות בשער הכניסה למדינת היבוא, במקרה שלנו – לארץ.

יריב לוין: מזווית ראייה פיקוחית, לא נכון לבסס השוואה על נתון מספרי בלבד, ללא שמביאים בחשבון את כלל הפרמטרים הקשורים לפיקוח ולבקרה.

יריב לוין: לגופו של עניין, כלל הבדיקות המבוצעות לדגים מיבוא, בין אם הם מגידול או מדיג חופשי, הנעשות במדינות המקור ובכניסה למדינת ישראל, אינו נופל מכלל הבדיקות הנעשות לדגים בשוק המקומי.

יריב לוין: כאמור, יש חשיבות רבה לפרמטרים נוספים, מעבר לאלה המספריים, כגון סוג הבקרה העצמית של העוסק במזון, איכות הפיקוח והבקרה של הרגולטור, סוג הבדיקות הנעשות, עיתוי הבדיקות והפעילות המתקנת בעקבות אותן בדיקות, וכדומה.

יריב לוין: כמו כן, יש להביא בחשבון שדיגום יכול להתבצע כחלק מתוכנית טרום-שיווקית בשער הנמל, כחלק מתוכנית הפיקוח בדרכי השיווק או עקב תלונות או נתוני תחלואה.

יריב לוין: כל המדינות והמפעלים שמהם מייבאים דגים לישראל, ללא יוצא מן הכלל, הן של דגי גידול והן של דיג חופשי, מאושרים על ידי האיחוד האירופי, ומכאן שהם עומדים בסטנדרט הבדיקות המחמיר של ה-EU.

יריב לוין: האישורים של ה-EU ותוצאות הבקרות שלו על המדינות והמפעלים כאמור מופיעים באתר האינטרנט באופן שהוא פתוח לציבור בכל רגע נתון.

יריב לוין: כל משלוח יבוא המגיע לאירופה או לישראל מאותם מפעלים מלווה בתעודה וטרינרית של הרשות המוסמכת שממנה הגיעו הדגים, המעיד על עמידה בדרישות, בבדיקות, שהן זהות לפחות לאלה הנעשות בישראל לדגים מדיג גידול.

יריב לוין: עם הגעת המשלוח לאירופה או לישראל, הוא עובר סדרת בדיקות טרם שיווקו, ובמקרה שתוצאות הבדיקות מעידות על אי-קיום הדרישות, המשלוח נפסל.

יריב לוין: מאחר שהשוק האירופי מפרסם כל דחיית משלוח דרך מערכת הנקראת RASFF, אנו חשופים למעשה לכל פסילה בשערי הכניסה לאירופה, וכן לכל תחלואה או recall המיוחסים למוצר המיובא גם לישראל.

יריב לוין: לסיכומו של דבר, משרד הבריאות איננו סבור כלל ועיקר כי סטנדרט הפיקוח על הדגים מיבוא בכללותו נופל מבחינה מספרית או מבחינה איכותית מזה של הפיקוח על הדגים מהשוק המקומי.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שאלה נוספת:

איתן ברושי: כידוע לשר – אתה ממלא מקום עכשיו, אז עם המתחייב מזה – לפני שנה נחתם הסכם בין משרד האוצר למגדלים על הורדת המכס של יבוא דגים בפעימות שהוגדרו מראש ובהתאם להשפעת ירידת המכס על הענף.

איתן ברושי: לקראת כניסת הפעימה השנייה לתוקף, בינואר הקרוב, הציגו המגדלים נתונים המעידים כי הירידה בפדיון הענף מחייבת, לפי ההסכם, עצירה לאלתר של הורדת המכס הנוספת.

איתן ברושי: בפגישה שהתקיימה לפני כמה שבועות עם אגף התקציבים באוצר סוכם על מתווה חלופי שיעכב את המשך הורדת המכס, כדי להציל את הענף הזה, ענף המדגה.

איתן ברושי: בימים האחרונים חזרו בהם נציגי אגף התקציבים מהסיכום, וביקשו לבחון חלופה שתאפשר את המשך הורדת המכס, עד כדי חיסול הענף.

איתן ברושי: האם השר מכיר את העניין?

איתן ברושי: פה אני לא בטוח.

איתן ברושי: אבקש ממך, יחד עם שר האוצר לחזור לשבת עם המגדלים ולהגיע לסיכום שימנע את קריסת הענף, שכידוע הוא ענף שרובו בעמק המעיינות, במקום שגם כך התנאים בו קשים.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יריב לוין: חבר הכנסת ברושי, מטבע הדברים, השאלה הזאת צריכה להיות מופנית לשר האוצר, הוא המוסמך לטפל בנושא הזה והוא גם בוודאי זה שצריך, ככל שיש מקום לכך, לנהל המשך משא ומתן עם המגדלים, ואני מציע שתפנה את העניין הזה אליו.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יריב לוין, שהשיב בשמו של ראש הממשלה, שהוא כרגע מחזיק תיק הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש משר התחבורה והבטיחות בדרכים, שהצטרף אלינו בינתיים, חבר הכנסת ישראל כץ, לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 418, מאת חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: גביית מחיר כפול מנכים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – חברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – חבר הכנסת ג'בארין.

איציק שמולי: תודה רבה, כבוד יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חדשות 2 חשפו – ואם יורשה לי להוסיף, לא בפעם הראשונה: נהגי מוניות גובים מחיר כפול מנכים, בניגוד לחוק.

איציק שמולי: רצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: האם התופעה מוכרת?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אם כן – מה נעשה כדי למגרה?

איציק שמולי: 3.

איציק שמולי: האם נשקלת שלילת ההטבה שניתנה לנהגי המוניות שחרגו ממה שמותר?

איציק שמולי: 4.

איציק שמולי: מה ייעשה כדי למנוע את הישנות המקרים?

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת איציק שמולי, כנסת נכבדה, גביית מחיר כפול מנכים במוניות היא תופעה נלוזה, המוכרת למשרד התחבורה.

ישראל כץ: משרד התחבורה בהנחייתי מטפל ביתר שאת ובחומרה רבה בנהגי מוניות הגובים תעריף נסיעה גבוה מן הקבוע בצו המחירים ומנצלים את ציבור הנכים.

ישראל כץ: המשרד מבצע בקרות תכופות בקרב מוניות בכל הקשור לגביית תעריפי נסיעה יותר מהקבוע בצו המחירים, ובפרט בקרב מוניות המותאמות לאנשים עם מוגבלות.

ישראל כץ: בשנה האחרונה ביצע אגף פיקוח ובקרה ביקורות בעשרות מוניות מיוחדות – בקרות סמויות וגלויות.

ישראל כץ: המשרד, בשיתוף עם מתנדבים של ארגוני הנכים ונציבות שוויון לזכויות לאנשים עם מוגבלות, ביצע נסיעות סמויות, שכללו נסיעות בכיסא גלגלים, הזמנת נסיעה טלפונית, נסיעה עם כלב נחייה, ועוד.

ישראל כץ: בעקבות הבדיקות זומנו עשרות נהגים לחקירה, נפתחו תיקי חקירה ואף הוגשו כתבי אישום.

ישראל כץ: ברצוני לציין כי כל תלונה שמוגשת לרשות הארצית לתחבורה ציבורית מטופלת על פי כל הכללים, עד הגשת כתבי אישום נגד נהגי מוניות המפירים את החוק.

ישראל כץ: בפני המשרד עומדת האפשרות לטפל בתלונות בהיבט הפלילי, עד כדי לקיחת רישיון המוניות.

ישראל כץ: משרד התחבורה ערך שימועים לתאגידי המוניות וימשיך לנקוט יד קשה כלפי כל נהג מונית שיפר את צו המחירים וינצל את ציבור הנכים לרעה.

ישראל כץ: נוסף על כך, המשרד זימן את כלל תאגידי המוניות ליום עיון, וסקר בפניהם את החובה שלהם לעמוד בכל תקנות התעבורה והנגישות, ואת הסנקציות הנובעות מאי-ציות להוראות.

ישראל כץ: הובהר לנהגי המוניות כי משרד התחבורה בראשותי לא יקל בשום מקרה של עבירה, ויעמיד לדין נהגים הגובים תעריף גבוה מן הקבוע, דבר שיכול לגרור העמדה לדין, עד כדי לקיחת הרישיון כאמור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת שמולי, וכמו כן לחברי הכנסת תמר זנדברג וטלב אבו עראר.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני, כבוד השר, על התשובה המפורטת, ואני רוצה גם להגיד לך מילה טובה על כך שהטיפול, לפי תשובתך, הוא כל כך נחוש, בתופעה הזאת.

איציק שמולי: אני חושב, אדוני השר, שיהיה מועיל לפרסם את הנתונים, כלפי חוץ, כדי שגם הנהגים האחרים ידעו שהמשרד עושה ביקורות, מהן התוצאות של הביקורות האלה וכן שיש נהגי מוניות – הם קיימים בינינו – שנלקח מהם הרישיון או שננקטו נגדם עיצומים, כדי שנהגים אחרים יישמרו מלהפקיע מחירים לציבור כל כך מוחלש.

איציק שמולי: שאלתי הנוספת, אדוני כבוד השר: ככל שאני יודע, נעשית עבודה במחלקה הכלכלית במשרד התחבורה, שבדקה כמה יעלה להשוות את הסבסוד שמקבלים הנכים בתחבורה הציבורית בהשוואה לאוכלוסיות אחרות.

איציק שמולי: האומדן הוא 12 מיליון שקל, זה מה שנמסר לי.

איציק שמולי: אם זאת תמונת המצב, אני אבקש ממך להתייחס – אם אתה מכיר את הנתונים הספציפיים הללו.

איציק שמולי: וכמובן גם לבדוק אם אפשר לעשות השוואה של ההנחה שאוכלוסיית הנכים מקבלת בתחבורה הציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, בוועידת התחבורה לפני כשבועיים הודעת כי בכוונתך לפעול להוזלת כלי הרכב על ידי הורדת המס על רכב פרטי ל-60% ממחיר הקנייה, אחרי שוועדת הכספים כאן, בכנסת, כבר אישרה הורדה של המס מ-90% ל-83%.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, זאת שאילתה נוספת.

ישראל כץ: אין לי בעיה, אני אענה עליה.

ישראל כץ: אני מבין שהגשת שאילתה בנושא.

תמר זנדברג: לא לא, זאת שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני חושב – פשוט, אני מנסה לזכור – הנושא עלה בנשיאות כהצעה דחופה לסדר-היום, ולמיטב זכרוני אישרנו את זה, תכף מזכירת הכנסת תבדוק.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים תסיימי את השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את זה כהצעה לסדר-היום, זה יעלה כהצעה לסדר-היום.

ישראל כץ: את רשומה גם באותה הצעה, אבל בסדר, אני אשיב עליה.

תמר זנדברג: אדרבה, אז השר מוכן.

יולי יואל אדלשטיין: את חושבת שהשר יברח עד שתעלה ההצעה?

תמר זנדברג: פה בכנסת אי-אפשר לדעת.

תמר זנדברג: העמדה הזאת, אדוני השר, לא רק מנוגדת לעמדה של משרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה – – –

ישראל כץ: איזו עמדה?

ישראל כץ: המשרדים – – –

תמר זנדברג: העמדה שלך, בדבר הורדת המיסוי על הרכב.

ישראל כץ: מה, הם בעד מחירים גבוהים של רכב?

תמר זנדברג: להורדת המיסוי על הרכב, להורדת מחיר הרכב.

ישראל כץ: כלומר, המשרדים האלה תומכים בזה שמחיר הרכב יהיה גבוה?

תמר זנדברג: חד-משמעית, ואני אסביר.

תמר זנדברג: העמדה הזאת לא רק מנוגדת לנתונים על בריאות הציבור וזיהום האוויר, אלא היא גם מנוגדת למדיניות המוצהרת שלנו, כמדינת ישראל, וגם שלך, להפחתת הנסועה ברכב הפרטי ומעבר לתחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: נשאלת השאלה: איך אתה רואה את המדיניות הזאת בראי הצורך הדחוף להפחית את הפקקים, להפחית את זיהום האוויר, ולעבור להעדפה לאומית של תחבורה ציבורית?

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אני בינתיים יכול לומר שאתמול היו קולות בנשיאות שדרשו שלא לאשר את ההצעה הזאת, כי היו סגנים שאמרו: אנחנו לא אחראים לניהול הקמפיין של השר כץ ולהגברת הפופולריות שלו.

ישראל כץ: כנראה חברת הכנסת זנדברג לא קיבלה, היא רוצה בכל זאת – – –

תמר זנדברג: אני דואגת לפופולריות שלך, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, ראשית כול, אני באמת מודה לך ומברך אותך על העבודות שאתה עושה בנגב, למען כל תושבי הנגב, מבחינת הרחבת הכבישים – – –

ישראל כץ: איך הכביש לאזור?

ישראל כץ: תספר קצת.

טלב אבו עראר: בסדר גמור, כבישים נוחים לכולם, משרתים את כולם, זה בסדר גמור, אבל רק – – –

ישראל כץ: אולי כל אלה שתקפו יכולים להצטרף לחלק מהמחמאות שלך על זה שהכביש קיים, הוא לא נעשה תוך יום אחד.

טלב אבו עראר: אוקיי, תן לי לשאול את השאלה, ואולי תענה אחר כך.

טלב אבו עראר: לפני כיומיים בוטלו תחנות האוטובוס בקטע בין צומת שוקת ובין עומר.

טלב אבו עראר: כל התחנות שהיו, ששירתו את האוכלוסייה שם, בוטלו, וגם לא התחשבו שם, בעבודות, ביישוב המוכר, היישוב אום-בטין.

טלב אבו עראר: לכן, יש לי הצעה, אולי תקבל אותה, מכובדי השר: למה לא יוקם מסוף לתחבורה ציבורית בכניסה ליישוב אום-בטין?

טלב אבו עראר: זאת שאלה ראשונה.

טלב אבו עראר: שאלה שנייה, עם הרחבת כל הכבישים שם, נחסמו כניסות ויציאות של היישובים הבדואיים הסמוכים.

טלב אבו עראר: מה יעשה מכובדי כדי לאפשר לתושבים להיכנס ליישוביהם ולצאת מהם בקלות ובנוחות?

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, שר התחבורה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, לעניין ההערה של חבר הכנסת שמולי לגבי פרסום, אני בהחלט חושב שזה דבר ראוי.

ישראל כץ: אבקש מאנשי המשרד אולי גם להעביר לך – תסייע בדבר הזה, מאחר שיזמת את השאילתה בנושא – כדי שידעו שאכן יש גם ענישה והפקת לקחים.

ישראל כץ: בנושא של השוואת הסבסוד, אליי עוד לא הגיעה העבודה, אני אבקש לבחון ולראות אם אפשר לסייע לציבור האנשים עם מוגבלות, הנכים.

ישראל כץ: למדינת ישראל יש חובה מיוחדת לעשות כל דבר שהיא יכולה, ואם זה גם בתחום הזה, בוודאי שאם זה יהיה תלוי בי אני אשמח לסייע בדבר הזה.

ישראל כץ: לגבי איחוד השאילתות, אדוני היושב-ראש – זאת אומרת, בעצם, אם אני אשיב עכשיו על השאילתה השנייה, מי שייפגע בעיקר זה לא אני, כי אתה אומר – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה המציעים הנוספים, כן.

ישראל כץ: אתה אומר שאם אדם תומך בזה שמי שכבר קונה רכב ישלם פחות, אם באים אליו בטענות, זה באמת מוזר.

ישראל כץ: אבל חברת הכנסת יעל כהן-פארן היא בעצם ראשונת השואלות, ולאחר מכן זחאלקה ותמר זנדברג.

ישראל כץ: אז אם יוחלט שאני אענה כבר, נאפשר לחברת הכנסת יעל כהן-פארן להגיש את השאילתה הזאת, אני אענה כבר לה.

ישראל כץ: אם היושב-ראש יחליט שאני אענה עכשיו, ויאחד את התשובות, גם זאת אפשרות מבחינתי.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שעדיף שהשר יענה אחרי ששלושת המציעים יעלו וינמקו, ואז השר יוכל להשיב.

ישראל כץ: אוקיי, אז זה לגבי זה.

ישראל כץ: מה נשאר לנו בעצם?

יולי יואל אדלשטיין: נגב.

ישראל כץ: לגבי הנגב, זאת גם דרך להביא בשורה, על ידי שאלה – למה, אחרי שעשיתם כבר כביש בטוח, מפואר, משוכלל, באזור שלא היה בו ולא עשו בו לא רק מקום המדינה – הטורקים לא עשו, האנגלים לא עשו והיהודים לא עשו עד עכשיו – ועשינו, נכון, הארכנו את כביש 6 דרומה כדי לחבר בכביש בטוח, ומה שהיה צומת שוקת, המשכנו את הכביש לערד והשלמנו את הקטע האחרון לא מכבר.

ישראל כץ: היה טקס יפה, במובן שהיו שם כל נציגי האוכלוסייה שגרים שם; היו שם ראשי רשויות גם מהיישובים הבדואיים – – –

טלב אבו עראר: אנחנו לא הוזמנו.

ישראל כץ: אתם לא הוזמנתם?

ישראל כץ: אנחנו נשאל את ראשי המועצות למה הם לא רצו – בכל מקרה, דיברו מאוד יפה – – –

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: הגיעו גם – יש לי תמונה מאוד יפה עם ילדה בדואית, ממש – ילדונת, שמנשקת אותי בלחיי, וממש, זה היה דבר יפה.

ישראל כץ: זו בשורה לכל האזור.

ישראל כץ: הבשורה היא שזה כביש בטוח, מסודר, כל המחלפים מול היישובים לא רק קיימים, אלא נקראים על שמות היישובים – אם זה מול תל שבע, אז הצומת הוא כזה, וערערה, וחורה, והכול.

ישראל כץ: אבל זאת בדיוק הקדמה, זאת המודרניזציה.

ישראל כץ: אני, כחקלאי בבסיס, כשראינו את המערבונים – אולי עכשיו אמריקה לא פופולרית אצלכם היום, אני יודע, אצלנו היא עוד יותר פופולרית היום – אבל במערבונים, אתם זוכרים, היו אלה שהגיעו עם הרכבות, סללו, מול החקלאים שגידלו שם את הצאן ואת הבקר, וכל פעם שהגיעה רכבת, או כביש, דחקו הצידה את החקלאים.

ישראל כץ: אז אני הייתי לצד החקלאים – אבל הקדמה מנצחת.

ישראל כץ: אם הכביש הוא בטוח, אז יש לו כניסות מוגדרות – מחלפים, אפילו בלי רמזורים, ולא כל אחד – חבר הכנסת פרי, כן, זה בהווי שאנחנו מכירים, שכל אחד נכנס מכל שני מטר עם הטנדר.

ישראל כץ: אין, אין – – –

טלב אבו עראר: – – – יישוב מוכר – – –

ישראל כץ: כלומר, אם רוצים כביש בטוח, כביש מהיר מסודר, אז אין – כל – – –

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: ודאי, זאת הקדמה.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: אגב, לא שחלילה זה רק מול יישובים בדואיים, או ערביים.

ישראל כץ: אני למשל – תקשיב – כבר דוחף כמה שנים תוכנית שנקראת: פניות שמאלה במרחב הכפרי וביישובים הקטנים, כי ככל שאתה מרחיב את הכביש, קשה להיכנס ולצאת בשמאל, זה הופך להיות מסוכן.

ישראל כץ: יש כ-700 צמתים כאלה, שעכשיו מטפלים בהם.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: אז אני אומר מה יקרה עוד יותר, דרך אגב.

ישראל כץ: הינה, אני יכול לנבא לך.

ישראל כץ: אני מסתכל על מה שקרה באמריקה – ארצות הברית, באירופה, באסיה, ולא רק שהכניסות והיציאות יהיו מסודרות ובטוחות יותר, גם תהיה פעילות כלכלית מואצת במקומות האלה, יבואו משקיעים פרטיים וירצו להקים מיזמים, והערך של הקרקע יעלה, ואולי המגזר הפרטי יפתור את מה שהמדינה לא הצליחה לעשות בעשרות שנים עם הקרקעות – שיבואו משקיעים וגם יקנו את הקרקעות, והבעלים או המחזיקים גם ימכרו את הקרקעות.

ישראל כץ: זה גם יקרה כי תשתית התחבורה, הכבישים, הרכבות וכל התשתית הזאת, היא מביאה להאצת הפעילות הכלכלית.

ישראל כץ: היא מביאה גם לשוויון חברתי.

ישראל כץ: אתה יכול לגור בכל מקום במדינה הלא-גדולה הזאת, ולקבל את אותה רמת שירותים.

ישראל כץ: אתה יכול לגור בכל מקום, לפתוח עסק בכל מקום, ללמוד, לעשות – ולכן, אל תנסה לקחת את הכביש הזה והתשתית היפה והטובה והבטוחה, ולפתוח אותה באמצע בשביל כניסה פרטיזנית.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: לא, זה לא – – –

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: זה לא בטוח, זה לא נכון.

ישראל כץ: להפך, היישובים יתקדמו ויתפתחו.

טלב אבו עראר: עד אז, עד שיתקדמו, יכול גם, באמת.

ישראל כץ: אדוני חבר הכנסת – –

טלב אבו עראר: עד שיתפתחו.

ישראל כץ: – – מה שאנחנו אומרים, אנחנו גם עושים.

ישראל כץ: זה לא עד אז, זה כבר עכשיו.

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, לא נמצה את כל הוויכוח הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תן לשר להשלים את התשובה, ואנחנו נעבור לשאילתה הבאה.

ישראל כץ: אני מבטיח לך שכבר יש יזמים שחושבים איך לעשות את זה.

ישראל כץ: כמובן שיש – כל דבר ספציפי – – –

ג'מעה אזברגה: חוות – – – ליד עארה – – – חוות סוסים, אחד ויחיד, יש לו כניסה ויציאה, ועל חורה, 7,000 אנשים, אין להם כניסה ויציאה.

ישראל כץ: אני אומר באופן כללי, אם יבנו מחלפים, לא רק רמזורים, כדי שהתנועה בכלל לא תתעכב – – –

ג'מעה אזברגה: אנחנו מברכים על זה – – –

ישראל כץ: מטבע הדברים בנו את זה ותכננו את זה, וכמו בכביש המוביל-גולני-עמיעד, גם מְמַחלפים את הרמזורים ועושים כניסות, ועושים את זה כמיטב היכולת לשלב בין תנועה מהירה ובטוחה לבין נגישות של היישובים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים, חבר הכנסת ישראל כץ, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לשאילתה הבאה – אני מזמין את סגן שר הביטחון, חבר הכנסת אליהו בן-דהן, להשיב על שאילתה דחופה מס' 415, מאת חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: היעדר מיגון חירום ביישובים הערביים בצפון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אזברגה יכול לקרוא – – –

ג'מעה אזברגה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לשאול את נוסח השאילתה – אפילו צריך לקרוא את נוסח השאילתה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פורסם בעיתון הארץ כי אין מיגון לשליש מתושבי הצפון, שרובם המכריע ערבים.

ג'מעה אזברגה: ברצוני לשאול: 1.

ג'מעה אזברגה: האם הדבר נכון?

ג'מעה אזברגה: 2.

ג'מעה אזברגה: אם כן – למה אין תוכנית מיגון כללית שתעניק ותבטיח מיגון לחברה הערבית?

ג'מעה אזברגה: 3.

ג'מעה אזברגה: למה אין ועדות משק לשעת חירום ביישובים הערביים, ולמה לא יושמה החלטת הממשלה מס' 2025?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת אזברגה אכן מעלה נקודה חשובה מאוד.

אלי בן-דהן: לצערי, נתוני המיגון במדינת ישראל מעלים כי לשליש מתושבי הצפון באזור הגבול אין מיגון תקני.

אלי בן-דהן: במגזר הערבי פערי המיגון חמורים יותר.

אלי בן-דהן: ההערכה היא כי יותר מ-50% במגזר הערבי הם ללא מיגון.

אלי בן-דהן: המקור לפערים אלה הוא בנייה ישנה שנעשתה טרם הוטל חיוב האזרח בבנייה ממוגנת, אבל גם צריך לומר את האמת: חלקה גם בנייה לא חוקית, שלא נעשתה דרך מנגנון ההיתרים המקומי, האוכף את המימוש של בניית המיגון.

אלי בן-דהן: יש תוכנית מיגון לאומית, שנכתבה על ידי ועדה בראשות מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון וראש רח"ל, שהיא מכוח החלטה 2025, הקובעת קריטריונים לסיוע מטעם המדינה בבניית מיגון באזורים מאוימים.

אלי בן-דהן: התוכנית קובעת סכום של 150 מיליון שקלים לשנה, למשך עשר שנים, להשלמת המיגון ולסיוע לגופים הפרטיים שרוצים לבנות מיגון שם, אולם, לצערי הרב, מימושה של תוכנית זו עוכב על ידי משרד האוצר, שמתנגד לביצוע תוכנית זו.

אלי בן-דהן: הנושא נמצא בטיפולו של שר הביטחון, והוא מתכוון להעלות את העניין הזה בישיבה הקרובה של ועדת השרים למיגון העורף, ואם יהיה צורך אף להביאה למליאת הממשלה.

אלי בן-דהן: אשר לוועדות משק לשעת חירום – באחריות ועדות מל"ח נמצאים כל יישובי מדינת ישראל באופן שווה, ומכאן שאין כל הבדל בין הרשויות והיישובים הערביים ובין שאר הרשויות במדינה בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: האם – שאלה נוספת לחבר הכנסת אזברגה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ג'מעה אזברגה: אדוני השר, אתה יודע, אני רוצה לשאול עכשיו שאלה נוספת: מה נעשה מאז החלטת הממשלה על 2025, מאז שהמלחמה כאילו עצרה עד היום?

ג'מעה אזברגה: האם נעשו דברים, או לא?

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, התוכנית קיימת, אבל למעשה עם התוכנית הזאת שום דבר לא עשו – נשארה במגירה.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה ברורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, מאז החלטה 2025 ישבה ועדה, שעומדים בראשה מנכ"ל משרד השיכון וראש רח"ל – רשות החירום הלאומית.

אלי בן-דהן: הם הכינו תוכנית רחבה מאוד, מקפת, לבניית המיגון לכל היישובים המאוימים באזור הצפון.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, התוכנית כרגע מעוכבת על ידי משרד האוצר.

אלי בן-דהן: היא תעלה בימים הקרובים לוועדת שרים לענייני מיגון העורף.

אלי בן-דהן: אם ועדת השרים לא תקבל החלטה, היא תעלה על ידי שר הביטחון למליאת הממשלה.

אלי בן-דהן: יש תוכנית, צריך רק לתקצב אותה כראוי במשך עשר שנים, ואז אנחנו נוכל לצאת לדרך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון, חבר הכנסת אליהו בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר להגנת הסביבה, חבר הכנסת ירון מזוז, להשיב על שאילתה דחופה מס' 413, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: הצבת אנטנות סמוך לבתי התושבים בשכונת פולג בנתניה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מירב בן ארי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, בלשכתי הצטברו תלונות תושבים משכונת רמת פולג על הקמת חוות אנטנות סלולריות במרחק כ-70 מטרים מבתיהם, כ-150 מטרים מגני ילדים ובתי כנסת וכ-200 מטרים מהקאנטרי.

מירב בן ארי: המיקום המדויק הוא בסוף רחוב שולמית בנתניה.

מירב בן ארי: ברצוני לשאול: מה תעשה כדי שהתושבים לא ייפגעו מהצבת האנטנות כל כך קרוב לבתיהם?

מירב בן ארי: תודה.

ירון מזוז: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, המשרד להגנת הסביבה אישר הקמת אנטנה סלולרית של חברת פלאפון סמוך לשכונת פולג בנתניה.

ירון מזוז: על פי עקרון הזהירות המונעת, הקבוע בסעיף 1 לחוק הקרינה, להקמת והפעלת מוקדי שידור נדרשו היתרי הקמה והפעלה מהמשרד להגנת הסביבה.

ירון מזוז: בהיתרים האלה נקבעים תנאים שלפיהם מוקד השידור אינו יכול לגרום באזורים המאוכלסים בסביבתו חשיפה העולה על עשירית מסף החשיפה הבריאותי אשר נקבע על ידי ארגון הבריאות העולמי כבלתי מזיק לכלל האוכלוסייה.

ירון מזוז: היתר הקמה ניתן לפני הקמת מוקד השידור, על בסיס דוח הערכת רמת חשיפה, שבו מחושבות רמות החשיפה לקרינה באופן המחמיר ביותר, ובהתבסס על תדר השידורים, על הציוד ועל הטופוגרפיה.

ירון מזוז: היתר ההקמה הונפק לחברת פלאפון לאחר שנבדק ונמצא כי רמת החשיפה לקרינה נמוכה מהספים המומלצים.

ירון מזוז: בהתאם לדוח הערכת רמות החשיפה שהתקבל לאנטנה זו, רמת החשיפה לקרינה הצפויה בשכונת המגורים נמוכה באופן משמעותי מהסיפים המומלצים.

ירון מזוז: יש לציין כי היתר ההפעלה יינתן לאחר הפעלת מוקד השידור, על בסיס דוח ממדידות שנעשו בסביבת מוקד השידור על ידי מודד מוסמך.

ירון מזוז: לאחר קבלת היתרי ההקמה וההפעלה המשרד מחייב את החברות לעשות בדיקה תקופתית פעם בשנה לכל מוקד שידור, ולהעבירה לצורך פיקוח ובקרה.

ירון מזוז: נוסף על כך המשרד מפעיל מערכת לפיקוח רציף, המודדת בכל רגע נתון את הספקי השידור של מוקדי השידור, ובאמצעותה הוא מפקח באופן שוטף על רמת החשיפה ממוקדי השידור.

ירון מזוז: אם יימצא כי רמת הקרינה תחרוג מהרשום בהיתר, נפעל להסרת המפגע, בהתאם לסמכויות שנקבעו בחוק הקרינה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מירב בן ארי, וכמו כן לחברי הכנסת דב חנין ויעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן סגן השר יתייחס.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני סגן השר.

מירב בן ארי: ראשית, אני רוצה לברך אותך על כל הפעילות שאתה עושה בנושא הזה.

מירב בן ארי: אני לא השתכנעתי מהתשובה.

מירב בן ארי: קודם כול, מדובר בחוות אנטנות, ולא באנטנה אחת, אז אני מציעה למשרד לבדוק.

מירב בן ארי: מדובר בשלוש אנטנות, גם פלאפון, גם סלקום וגם פרטנר, והתשובה התייחסה לאנטנה אחת.

מירב בן ארי: אני לא יודעת מה הם כתבו, אבל זה לא מה שקורה בשטח.

מירב בן ארי: אני רוצה לבקש מאדוני להצטרף אליי לסיור במקום, לראות את גודל החווה, להבין את המרחק מבתי היישוב ואת הנזק שהולך להיות לתושבים.

מירב בן ארי: אני רוצה גם לחדד עוד משהו, שלא הוזכר כאן, שהאנטנות האלה כבר היו קיימות ליד מועצת חוף השרון.

מירב בן ארי: האם אדוני יודע שהאנטנות הקיימות פשוט התקרבו לאותה שכונה?

מירב בן ארי: אז אשמח אם תענה לי אם תסכים לבוא ולראות בעצמך את המקום, ואם אתה מודע לכך שמדובר בחווה ולא באנטנה אחת.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, פעם נוספת אני מעלה במליאת הכנסת את הסוגיה של המחצבה הענקית שמתוכננת באושרת.

דב חנין: העליתי את זה גם לפני השר להגנת הסביבה.

דב חנין: מדובר במחצבת ענק בשטח של 2,000 דונם עם נזקים סביבתיים ובריאותיים גדולים מאוד, באזור הגליל המערבי – אזור מאוד מאוד יפה ומיוחד, ליד קיבוץ יחיעם, ליד אזורי טבע.

דב חנין: המחצבה הזאת מוקמת בהליך מאוד מאוד משונה.

דב חנין: בזמנו מונה חוקר על ידי גופי התכנון לבדוק את ההתנגדויות.

דב חנין: החוקר הגיע למסקנות והמליץ להטיל כל מיני מגבלות על פעילות המחצבה הזאת.

דב חנין: מה שקרה הוא שהחוקר מת.

דב חנין: מת החוקר, ויחד איתו מתו גם ההמלצות שלו.

דב חנין: אתמול הביאו את התוכנית הזאת פעם נוספת למועצה הארצית לתכנון ובנייה, אחרי שהניסיון להביא אותו לפני קבינט הדיור בינתיים כנראה נתקע, לאחר שנעשתה פנייה בנושא לראש הממשלה.

דב חנין: שאלתי היא, אדוני, האם המשרד להגנת הסביבה מתכוון להתעורר ולהגן על הבריאות ועל הסביבה בגליל המערבי?

דב חנין: או שהתוכניות האלה ימשיכו להיות מקודמות ואנחנו כולנו נתעורר כאשר יהיה מאוחר מדי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ולאחר מכן נשמע את דברי סגן השר להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, סגן השר, אתמול גם במועצה הארצית לתכנון ובנייה אושרה תוכנית מאוד מאוד שנויה במחלוקת, שיש עליה ויכוח ציבורי ער, והיא כריית פוספטים באזור ערד – מה שמכונה שדה בריר.

יעל כהן-פארן: אני לא יכולה להבין איך נציג המשרד להגנת הסביבה במועצה הארצית הצביע בעד התוכנית הזאת אחרי שנציגת המשרד בוועדת הכלכלה של הכנסת לפני שנה או שנה וחצי אמרה שכשתנשב הרוח לכיוון ערד יורו על הפסקת הכרייה במקום – תשובה תמוהה מאוד בעיניי.

יעל כהן-פארן: והחלטות קודמות של שר הבריאות לשעבר ליצמן יחד עם השר להגנת הסביבה היו לבחון מחדש את כל התוכנית הזאת, בחינה מאפס, בחינה שלהערכתי לא נעשתה.

יעל כהן-פארן: האם תפעלו לשינוי ההחלטה בממשלה?

יעל כהן-פארן: כי התוכנית תגיע לאישור הממשלה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר להגנת הסביבה.

ירון מזוז: נתחיל עם מירב בן ארי.

ירון מזוז: מירב, כמו שאת יודעת – נגעת פה בנקודה מאוד רגישה, שאני, מה לעשות, תמיד – מאז שנכנסתי לכנסת – אוהב לרדת לשטח, לנגוע, לבדוק, לעבור – לא לשמוע לכל מיני המלצות ולכל מיני ממליצים שבסוף הם טוענים שהם כן היו או לא היו.

ירון מזוז: אז אני, בעזרת השם, הינה, אני מתחייב פה להגיע איתך לביקור בשטח, בנתניה, במקום שאת אומרת שמוקמת בו חוות אנטנות.

ירון מזוז: אני רוצה לראות את זה בעיניים, ואני גם אזמין את מנהל המחוז, ואנחנו נעשה סיור בכל האזור, ונביא את זה למשרד, ויתקבלו החלטות, אבל תודה רבה לך, באמת, על שהזמנת אותי לראות את המפגע בעיניים.

ירון מזוז: אני אגיע לשם ואנחנו נטפל בזה יחד.

ירון מזוז: לגבי דב – דב, הייתי מציע – וגם לגבי יעל – הייתי מציע לשניכם – כי אני לא מעורב בכל הנושא הזה, אבל אני מוכן להיכנס לעניין – אני מוכן שתגיעו אליי או לכנסת או למשרד להגנת הסביבה, נזמן את הסמנכ"ל של כל אזור ואזור, שהוא עובד שם, לראות מה הבעיה, ולעזור.

ירון מזוז: בריאות האנשים חשובה יותר מכל דבר, וזה חרות אצלי בראש – המציל נפש בישראל כאילו הציל עולם ומלואו.

ירון מזוז: כל מקום שיש מפגעים, זיהומים, אני שם לידכם.

ירון מזוז: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר להגנת הסביבה חבר הכנסת ירון מזוז על תשובותיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: השר כץ ישיב על שאילתה דחופה מס' 416, מאת חברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: מחסור בחוקרי ילדים דוברי ערבית.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, השאלה היא על מחסור בחוקרי ילדים ערבים, שבגללו תיקים פליליים נסגרים.

חנין זועבי: ברצוני לשאול: 1.

חנין זועבי: האם ידוע לך על גודל התופעה – כמה חוקרי ילדים ערבים יש וכמה מחסור יש? 2.

חנין זועבי: כמה זמן ילד ערבי שחווה אלימות או היה עד לאלימות ממתין עד להתחלת חקירה?

חנין זועבי: כי יש תוצאה מאוד חשובה להמשך החקירה.

חנין זועבי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשירות לחקירות ילדים וחקירות מיוחדות שבמשרדי אין מחסור בחוקרי ילדים ערבים, ולא ידוע לנו על תיקים פליליים שנסגרים בגלל מחסור בחוקרי ילדים דוברי ערבית.

חיים כץ: במדינת ישראל יש – במחוז תל אביב ארבעה חוקרי ילדים ערבים, בחיפה והצפון תשעה, בירושלים שלושה, בדרום אחד – סך הכול 17 חוקרים, חוקרי ילדים.

חיים כץ: נוסף על כך יש שני חוקרים מחוזיים – חוקר מחוזי בירושלים וחוקרת מחוזית בחיפה והצפון – חוקרים ערבים, כך שסך הכול בשירות יש 19 חוקרי ילדים, כ-20% מהמצבת החוקרים הכוללת.

חיים כץ: 20% מהחוקרים, מחוקרי הילדים, הם ערבים.

חיים כץ: בשנת 2016 בוצעו 1,929 חקירות בערבית, מתוך 10,748 – עוד פעם, אנחנו עומדים בערך על 20%.

חיים כץ: בהתאם למדיניות השירות, חקירות ילדים וחקירות מיוחדות מונגשות התפתחותית ותרבותית לאוכלוסיות הנחקרות, ולכן ילדים ערבים ייחקרו בשפתם, על ידי חוקרים דוברי השפה.

חיים כץ: מספר תקני החוקרים הערבים במחוזות תואם את הצרכים.

חיים כץ: זה שאני אומר "תואם את הצרכים" – אני יודע שזה לא עודכן מאז 2009, ויש בעיות תקינה לכולם, כי האוכלוסייה גדלה ב-2.9%, 2.6%, בכל שנה, והתקינה נשארת אי-שם מאחור.

חיים כץ: החוקרים הערבים מתפנים לבצע – דרך אגב, כי אין להם מספיק עבודה – החוקרים הערבים מבצעים חקירות רגילות בעברית על פי הצורך.

חיים כץ: לאחרונה נקלט חוקר ערבי במחוז הדרום, לאחר מאמצים רבים לאתר מועמדים מתאימים.

חיים כץ: החוקר נקלט בתקן ייעודי לחוקר דובר ערבית, עבר הכשרה, קיבל מינוי ומבצע את החקירות בערבית במחוז.

חיים כץ: לסיכום, בכל הארץ אין רשימות המתנה לביצוע חקירות, וכל חקירה של ילד יהודי או ערבי מטופלת באופן שוטף וללא דיחוי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת חנין זועבי, וכמו כן לחברי הכנסת יוסף ג'בארין וטלב אבו עראר.

חנין זועבי: האמת שאני לא יודעת מאיפה להתחיל – או שאנחנו לא מדברים על אותה מציאות, או שיש מידע שחסר לכבוד השר.

חנין זועבי: אני לא עובדת סוציאלית, אבל מגיעות אלינו המון תלונות על מחסור.

חנין זועבי: לפחות ידוע לי על נצרת, אזור המשולש, אום אל-פחם והאזור, וידוע לי גם על חקירות שלא מתבצעות כי אין חוקרי ילדים ערבים במידה מספקת; ואתה יודע, יש הרבה מקרים של ילדים שחווים אלימות בצורה ישירה, או עדים לאלימות, וממתינים יותר מחודשיים, ואז החקירה מזדהמת – בלקסיקון המקצועי.

חנין זועבי: החקירה מזדהמת כי או שיש לחצים מהמשפחה שהוא ישתוק, או שהוא עובר טיפול פסיכולוגי ואז העדות שלו לא כשירה.

חנין זועבי: נכון שלא מצאתי סטטיסטיקה באתר של משרד הרווחה, אבל לא ציפיתי לתשובה שאומרת: אין בכלל מחסור.

חנין זועבי: אני יודעת לא רק על מחסור בחברה הערבית, אלא גם על מחסור של חוקרי ילדים בחברה היהודית – ידוע לנו על מחסור כזה, אם כי המחסור בחברה הערבית הוא יותר גדול.

חנין זועבי: אבל להגיד שאין מחסור?

חנין זועבי: האמת, אני לא יודעת איך להתווכח איתך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, השאלה שהעליתי גם קודם, גם בשאילתה דחופה, היא לגבי עומסי יתר בלשכות של הביטוח הלאומי.

יוסף ג'בארין: אני תושב אום אל-פחם, ואני כמעט כל יום מקבל פנייה על כמעט היעדר שירות, מבחינת כוח אדם שכמעט לא קיים, ושעות פעילות.

יוסף ג'בארין: פשוט אומרים לי שהפעילות שם הפכה – כמו סניף דואר, רק מפקידים את הטפסים, והכול מועבר לחדרה, ואחר כך ממשיכים לטפל בזה בחדרה, עם כל הבעיות של היעדר תחבורה ציבורית, וזמן ארוך עד שמגיעים לשם ומקבלים טיפול.

יוסף ג'בארין: אני אודה לשר אם יבדוק את הנושא כדי שיהיה אפשר לשפר את השירות ליישוב אום אל-פחם, שמשרת כ-150,000 תושבים באזור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואז נשמע את השר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, נודע לנו שיופסק התקצוב לסבסוד מעונות היום בשנה הבאה, ככה הבנו או שמענו.

טלב אבו עראר: מה יעשה משרדך בסיוע לנזקקים לו? תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר כץ.

חיים כץ: טוב, אני אלך מהסוף להתחלה.

חיים כץ: הסבסוד של מעונות היום, שקראת, זה מעונות מעל גיל שלוש, ששייכים למשרד החינוך, לא שייכים למשרדי, אז משרדי לא יכול לעשות כלום.

חיים כץ: מה שקורה בסבסוד של המעונות עד גיל שלוש יימשך ולא קרה כלום.

חיים כץ: אז קיבלת תשובה.

חיים כץ: לגבי עומס יתר בביטוח הלאומי, כמו שאתה יודע, אחרי 11 חודשים התמנה מנכ"ל חדש לביטוח הלאומי לפני כעשרה ימים.

חיים כץ: אומנם ממלא המקום עשה את עבודתו נאמנה, שׂם שם הרבה תשומת לב, אבל יחד עם זה, עכשיו יש מנהל חדש, שייכנס לעניין, ואני מקווה שכל השירות ישתפר: גם זמן התגובה, גם שירות במקום – אני מקווה שנראה תוצאות.

חיים כץ: לשאלה הראשונה, אני לא יודע מאיפה את לוקחת את הנתונים – – –

חנין זועבי: מהוועדות, מהעדות של – – –

חיים כץ: תני לי לענות לך.

חיים כץ: אחר כך, אם היושב-ראש ירשה לך לדבר, בבקשה.

חיים כץ: אני לא יודע מאיפה את לוקחת את הנתונים.

חיים כץ: אני אשמח מאוד שתעבירי לי את הנתונים למשרד, ואני אבדוק את מה שאת אומרת ספציפית.

חיים כץ: אני אבדוק ספציפית, תקבלי תשובות ענייניות, אחת לאחת.

חיים כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשואלים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4394/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה – הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – אכיפה מוגברת כנגד עברייני מין), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה מציעים, הם ביקשו לחלק את הזמן, וזה מותר על פי התקנון, בתנאי ששלוש דקות זה המינימום לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון יהיה חבר הכנסת מיקי רוזנטל, הוא מקבל שבע דקות, ואז חברת הכנסת עליזה לביא תציג את ההצעה במסגרת שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני השר וחבריי חברי הכנסת, לפנינו תיקון להצעת חוק שיזמנו חבר הכנסת ביטן, חברת הכנסת עליזה לביא ואנוכי, ונועדה לתקן את אחד הדברים הנוראים שקורים במציאות שלנו, שאדם שעובד ומועסק במוסד חינוכי תוקף ילדים ופוגע בנפשות הכי רכות, במקום שאנחנו, ההורים, שולחים את הילדים שלנו אליו ומניחים שהילד מוגן, ודווקא שם, במקום הזה, מתבצעת תקיפה, ולעיתים אונס.

מיקי רוזנטל: אני הגעתי לסוגיות האלה, לצערי, לפני 15 שנה, כשהייתי עיתונאי ועשיתי כתבה על פדופיליה.

מיקי רוזנטל: זה נושא שעיתונאים לא אוהבים לעסוק בו, וגם הציבור בכלל לא אוהב לעסוק בו, כי הוא אומר: עזבו אותנו מהדבר המגעיל הזה, זה איכסה, אנחנו לא רוצים לדעת מה קורה.

מיקי רוזנטל: אני מבין את התחושה הזאת, ואני בכל אופן הלכתי לעסוק בזה, וזה נושא נורא.

מיקי רוזנטל: המרואיינת הראשונה בכתבה הייתה אימא לילדה.

מיקי רוזנטל: היא שלחה את הילדה שלה בת ה-11 לבית הספר בפתח תקווה, והילדה נאנסה בשירותים של בית הספר – הדבר הזה פשוט לא ייאמן – והאנס, הפדופיל, היה אדם שהשתחרר יום קודם לכן מבית סוהר, לאחר שנשא עונש על עבירות פדופיליה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: זה פשוט לא ייאמן.

מיקי רוזנטל: בעקבות הדברים האלה, ולחץ – באתי אז לכנסת לספר את הסיפור בוועדת העבודה והרווחה, בתור עיתונאי, ואמרתי שחייבים לשנות את החוק, ואכן החוק שונה.

מיקי רוזנטל: הוא לא שונה מספיק, לטעמי, אבל החוק דהיום, שעוסק במניעת העסקת עברייני מין במוסדות מסוימים – והכוונה היא בעיקר במוסדות חינוך, אבל לא רק; מדובר גם על קייטנות שמעסיקות אנשים שיש להם קשר עם ילדים, ועל חוגים.

מיקי רוזנטל: אנחנו שולחים את הילדים, ואנחנו מעריכים ששם הם בטוחים, וכו' וכו', והחוק דהיום אומר את הדבר הבא: אם אדם רוצה להיות מועסק במקום כזה, הוא צריך להביא אישור מהמשטרה שאין לו רקע עברייני, מה שאנחנו קוראים לו תעודת יושר.

מיקי רוזנטל: התעודה הזאת ניתנת לו, בין היתר, לאחר בדיקה אם לא היו נגדו חקירה או אישום פלילי בגין עבירות מין.

מיקי רוזנטל: אלא שהחוק הזה לא מספק.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא שאנחנו בשנה האחרונה נחשפנו, לצערי, לעובדה שמורה שהואשם – הואשם כבר – בעבירות פדופיליה ממשיך להיות מועסק בבית ספר.

מיקי רוזנטל: והוא פגע בתלמידות בתוך בית הספר – בתוך בית הספר.

מיקי רוזנטל: והוא לא היחיד: יש כמה מקרים, אומנם ספורים, שאנחנו למדנו עליהם בשנה האחרונה, שבהם עובדים שקיבלו אישור מהמשטרה שאין להם רקע של עבריינות מין פוגעים בילדים, משום שהם לא עשו את זה קודם לכן.

מיקי רוזנטל: אבל הם עושים את זה בעת שהותם בבית הספר.

מיקי רוזנטל: עכשיו, יש איזון מאוד חשוב בין הזכות לחפות של אנשים, בחשדות שיש נגדם, ושמם הטוב, לבין המציאות בפועל.

מיקי רוזנטל: בדרך כלל אנחנו אומרים: אם אדם הוא רק חשוד, וודאי לא הוגש נגדו כתב אישום, אז יש לו זכות חפות – הרי אנחנו לא יכולים להפוך אותו לפדופיל עוד בטרם הורשע.

מיקי רוזנטל: ומצד שני עומדים ילדים, והסכנה לילדים והביטחון של הילדים הם אלה שאנחנו מבקשים בגינם להפר את הזכות הזאת לשם טוב.

מיקי רוזנטל: החוק החדש שאנחנו מניחים פה אומר את הדברים האלה: אם יש חשד שבגיר ביצע עבירות מין בילדים, המשטרה רשאית להעביר את המידע – שיש חקירה פלילית בעניין הזה – למוסד שבו הוא מועסק.

מיקי רוזנטל: אם הוא מועסק במוסד הזה פחות משנה, אפשר גם להשעות אותו, אבל בכל מקרה, המשטרה רשאית, על פי חומר הראיות – אם הוא חמור – רשאית – הדגש הוא על "רשאית" – להעביר את המידע הזה למוסד, בדרך כלל זה יהיה בית ספר, קייטנה או חוג, וכדומה.

מיקי רוזנטל: אם הוגש כתב אישום, היא כבר חייבת להודיע על כך.

מיקי רוזנטל: היא חייבת להודיע על כך למוסד, בהגשת כתב האישום, כמו במקרה המתואר, העצוב, בבית ספר בתל אביב.

מיקי רוזנטל: החוק מחייב עוד כמה דברים: להביא אישור – שהמועסק בכל מוסד חינוכי כזה יחדש את האישור שלו בכל ארבע שנים, מהטעם הפשוט שארבע שנים הן תקופה מספיק ארוכה, למדנו, כדי שאדם, חלילה, יזמום עבירות כאלה, ואנחנו חייבים לדעת שאין חקירה נגדו.

מיקי רוזנטל: ויותר מזה – החוק מחייב את המשטרה לאכוף את החקיקה הזאת.

מיקי רוזנטל: אני אגיד לכם מה המצב דהיום.

מיקי רוזנטל: המצב דהיום הוא הוא שהחוק הנוכחי, לצערי, כמו הרבה חוקים שמדינת ישראל מחוקקת, וכנסת ישראל מחוקקת, איננו מיושם.

מיקי רוזנטל: החוק מיושם במערכת החינוך באופן כמעט מלא, אבל איננו מיושם ברמה המוניציפלית – לא בקייטנות – אנשים שמועסקים בקייטנות לא נדרשים להביא אישורים כחוק; אנשים שמועסקים בחוגים לא נדרשים להביא את האישור הזה.

מיקי רוזנטל: ואני אומר לכם, ילד שנפגע מתקיפה מינית, חייו נהרסו, נהרסו, ומשפחתו קורסת.

מיקי רוזנטל: קורסת.

מיקי רוזנטל: כי כמעט אי-אפשר להתמודד עם הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: ולכן אנחנו כמחוקקים מחויבים, קודם כול ולפני הכול, לפני כל זכות אחרת, להגן על ילדים.

מיקי רוזנטל: למה להגן על ילדים ולא על מבוגרים, תשאלו – מהטעם הפשוט שאנחנו חושבים שמבוגר שמתקיפים עוד יכול איכשהו להגן על עצמו.

מיקי רוזנטל: קטין בוודאי לא יכול להגן על עצמו, ואנחנו המחוקקים חייבים להגן עליו, ולכן הצעת החוק הזאת הכרחית.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לחברי חבר הכנסת מיקי רוזנטל על הפריסה של החוק בצורה בהירה ונהירה, שמבהירה באופן חד-משמעי עד כמה אנחנו מחויבים להגן על ילדים, ובאמת, בהצעה הזאת, יחד עם חבר הכנסת דוד ביטן, חברי מיקי רוזנטל ואנוכי אמרנו באופן חד-משמעי: אנחנו צריכים להגן על הילדים שלנו.

עליזה לביא: יש מדינות שעושות את זה יותר טוב; יש מדינות שמפרסמות את הרשימות של עברייני המין באינטרנט, וזה פרוס וידוע לכל אדם – כל אדם יכול לדעת מי בסביבת המגורים שלו הואשם, הורשע, הוא עבריין מין והוא פדופיל.

עליזה לביא: כן, יש רשימות כאלה.

עליזה לביא: אנחנו במדינת ישראל מונעים את הידע הזה מהציבור, הציבור לא יכול להגן על עצמו, ואז אנחנו מוצאים את עצמנו במציאות שבה במהלך השנה האחרונה אנחנו נחשפים לעוד מורה שמנצל את המעמד שלו ועושה מעשים מגונים ופוגע קשה מאוד בנערות ובנערים בבית הספר, ועוד ועוד מקרים.

עליזה לביא: למעשה, כל סביבת ההגנה, הסביבה שהייתה אמורה להיות התומכת, היא זו שפוגעת.

עליזה לביא: איך אנחנו יכולים להמשיך בדרך הזאת?

עליזה לביא: והאיזון כאן, גם אם הוא מוטה, הוא בוודאי חייב לתת הגנה, כי פגיעה מינית היא פגיעה לכל החיים, היא צלקת לכל החיים, ובמוסדות שילדים וילדות מתחנכים בהם, ובקייטנות, ובכל מיני פעילויות, חוגים ואחרים, חובה להציג, אבל אנחנו יודעים שזה לא נאכף, ואנחנו יודעים שבמהלך זמן דברים משתנים.

עליזה לביא: וכאן אנחנו מבקשים, בהצעת החוק שלנו, שהמשטרה תהיה רשאית להעביר מידע למוסד חינוכי, לגוף חינוכי או לכל מוסד, על חקירה, כי מדובר פה בדיני נפשות; מדובר בדיני נפשות ובפגיעה במי שלא יכול להגן על עצמו, שמצפה שהמערכת תגן עליו – ואנחנו כולנו פה הורים, סבים וסבתות, ויפה שעה אחת קודם, שנתקן.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4399/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להצעת החוק הזאת הוצמדה גם הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – אדם שהוגש נגדו כתב אישום בשל עבירות מין), התשע"ז–2017, הפעם של חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל יקבל עד שלוש דקות לנמק את הצעת החוק שלו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, רשמים פרלמנטריים, רבותיי השרים, הורדוס של הכבישים השר ישראל כץ – כן, אני רוצה שתקשיב לי, מה קרה.

חיים כץ: הוא מקשיב, אמרת "הורדוס של הכבישים".

איתן כבל: בוודאי, אני יודע שאפשר – – –

ישראל כץ: אני מקשיב – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת – ואני אומר, במעבר חד – הונחה בעקבות אירוע קשה מאוד מאוד שאירע, בזמנו, של מורה שהיה חשד כלפיו, או עדיין קיים, והייתה לקונה שאפשרה לו חזרה לעבודה בבית הספר.

איתן כבל: ואני אומר את זה בראש ובראשונה גם כהורה, אב לארבע בנות – כל אחד מאיתנו, כאן, יש לו, ברוך השם, ילדים, ורק המחשבה הזאת, שאתה שולח את הילדים שלך, שולח אותם לבית הספר, למקום שבו הם אמורים להיות הכי מוגנים, שבו הם אמורים להיות בתוך מסגרת, ואתה יודע שאתה לא יכול להרשות לעצמך כל הזמן לחשוב מה קורה איתם, לא משנה איפה ומה ואיך – ויש מי שעושה את המעשים האלה – מקומו לא יכול להיות בין כותלי בית הספר ולא יכול להיות בכלל בסביבה או באזור.

איתן כבל: ואת זה הצעת החוק נועדה בעצם לנסות לסגור, ואני מניח שבמסגרת הדיונים בוועדה, כשהנושא הזה יעלה, יעלו עוד נקודות נוספות, על ידי אנשי מקצוע: איך אנחנו עושים את המקסימום כדי לא רק למנוע אירועים מן הסוג הזה, אלא שאם יש אנשים כאלה – ולצערי אני אומר את זה, לא לך ולא לי, אנשים כאלה קיימים, לצערנו – אבל שנעשה את כל הפעולות הנדרשות כדי להוריד למינימום את החיכוך בינם לבין הילדים שלנו.

איתן כבל: זאת הצעת חוק חשובה מאוד, חשוב לקדם אותה, ואני מקווה שכשהיא תגיע לוועדה היא תקודם במהירות האפשרית.

איתן כבל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה, או בעצם בשם משרד המשפטים, ישיב השר ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישראל כץ, בבקשה, אתה משיב בשם שרת המשפטים.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם שרת המשפטים אשיב על הצעת החוק – בהצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מיו במוסדות מסוימים (תיקון – אכיפה מוגברת כנגד עברייני מין), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת דוד ביטן ואחרים, מוצע לתקן את חוק מניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, תשס"א–2001, הקובע איסור על מי שהורשע בעבירת מין לעבוד במוסדות שבהם מטופלים או שוהים קטינים, חסרי ישע או אנשים עם מוגבלות נפשית או התפתחותית, וכן איסור על מעסיק להעסיק עבריין מין במוסד כאמור.

ישראל כץ: נוסף על כך, החוק כיום קובע חובה על מעסיק לקבל אישור מהמשטרה בטרם קבלת בגיר לעבודה במוסד כאמור, שלפיו אין מניעה להעסיקו במוסד זה לפי הוראות חוק מניעת העסקה.

ישראל כץ: בהצעת החוק מוצע לתקן את החוק בכמה עניינים: הרחבת תחולת החוק כך שהאיסורים שבו יחולו גם על מי שהוגש נגדו כתב אישום בעבירת מין או שנפתחה נגדו חקירה פלילית בחשד לביצוע עבירת מין בקטין, ולא רק על מי שהורשע בעבירת מין, כפי שקובע החוק כיום.

ישראל כץ: בהקשר זה מוצע גם להסמיך את משטרת ישראל להעביר למוסד מידע על קיומה של חקירה פלילית בחשד לביצוע עבירת מין בקטין נגד בגיר המועסק בו.

ישראל כץ: כמו כן מוצע להתיר למוסד להחליט על השעיית מי שהועבר לגביו מידע על חקירה פלילית כאמור, ואם מדובר במי שמועסק במוסד פחות משנה – אף להפסיק את העסקתו.

ישראל כץ: הוספת חובות להתעדכן ולעדכן בדבר הגשת כתב אישום או הרשעה של בגיר המועסק במוסד לאחר תחילת העסקתו – בהקשר זה מוצע לקבוע חובה על מעסיק לקבל את אישור המשטרה לגבי בגירים המועסקים בו מדי ארבע שנים, ולהטיל חובה על משטרת ישראל לדווח למוסד שבו עובד בגיר שקיבל את אישורה על הגשת כתב אישום או הרשעה בעבירת מין מאז הונפק האישור הקודם בעניינו.

ישראל כץ: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית, שאחריה ההצעה תקודם בהסכמת משרד האוצר, משרד העבודה והרווחה, משרד המשפטים והמשרד לביטחון הפנים.

ישראל כץ: ההצעה תקודם במסגרת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים).

ישראל כץ: ההצעות המוצמדות יוכפפו לתנאים אלו.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה והדרכים, השר ישראל כץ.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – אכיפה מוגברת כנגד עברייני מין), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת דוד ביטן, מיקי רוזנטל ועליזה לביא.

יצחק וקנין: הצעה זו היא בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 63 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – אכיפה מוגברת כנגד עברייני מין), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 63 בעד, אין מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעה זו התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק דומה – הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – אדם שהוגש נגדו כתב אישום בשל עבירות מין), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: הצעה זו הוצמדה להצעה הקודמת.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 65 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – אדם שהוגש נגדו כתב אישום בשל עבירות מין), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 65 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעה זו התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4766/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ח–2017, של חברי הכנסת יואב קיש, יואב בן צור ועודד פורר.

יצחק וקנין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, וגם היא בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: יציג את ההצעה חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: ישיב בשם שרת המשפטים השר חיים כץ.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ראשית, בפתח דבריי, אני חושב שאי-אפשר להתעלם היום מההחלטה הצפויה הערב של נשיא ארצות הברית על ההכרה הברורה של ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל, וגם על מעבר, עתידי אומנם, של השגרירות לבירה.

יואב קיש: אני רוצה לברך את הנשיא.

יואב קיש: אני חושב שזה מהלך ראוי.

יואב קיש: ברור שאנחנו לא צריכים אישור של אף אחד על ירושלים, בירתנו 3000 שנה, אבל בזירה הבין-לאומית יש אמירה; האמירה הזאת של ארצות הברית ושל הנשיא היא מאוד חשובה.

יואב קיש: בעניין הזה צריך בהחלט לברך אותו, וגם את ראש הממשלה, שאני חושב שהיחסים בינו לבין הנשיא, ומערכת היחסים בין ארצות הברית לישראל מאז נבחר טראמפ – המהלך הזה הוא דוגמה ליחסים הטובים שיש עם ארצות הברית.

יואב קיש: לגבי הצעת החוק, היא מאוד פשוטה.

יואב קיש: אנחנו עושים תיקון לחוק לשון הרע.

יואב קיש: היום מכפישי ישראל בעולם בחרו בחיילי צה"ל כמטרה נוחה להכפשות, בידיעה שאם הם תוקפים את חיילי צה"ל, למעשה אין לחיילי צה"ל אפשרות להתגונן.

יואב קיש: כך ש-מה עשינו?

יואב קיש: חייל צה"ל שנשלח להגן עלינו בלחימה נותר חשוף בצריח מול שקרים והכפשות בלתי פוסקות.

יואב קיש: ראינו את זה אחרי מבצע חומת מגן, שבו חיילי צה"ל רצו לתבוע את הבמאי מוחמד בכרי על סרטו השקרי ג'נין ג'נין, ואפילו בית המשפט המחוזי אישר את העובדה שהבמאי שיקר והשמיץ את צה"ל באותו סרט, אבל החוק לא נתן סעד משפטי לאותם חיילים, ולכן התביעה לא נמשכה.

יואב קיש: אותו דבר גם במקרה האחרון – מקרה דין יששכרוף, הדובר של שוברים שתיקה.

יואב קיש: נקבע על ידי הפרקליטות שדין שקרן, ושיקר בעדותו, ומנהל קמפיין שקרים נגד חיילי צה"ל, אבל אי-אפשר לתבוע אותו.

קריאות: – – –

יואב קיש: הצעת החוק נועדה להכיר בכך שהמשקרים נגד חיילי צה"ל יעברו עבירת לשון הרע.

יואב קיש: אנחנו בעולם שבו ה-BDS וגורמים שפועלים נגד מדינת ישראל בחרו בחיילי צה"ל כמטרה, ולכן הגיע הזמן שלפחות ברמה החוקית נוכל לעצור את זה.

יואב קיש: הסעיף שאנחנו מייחדים מאפשר ללוחמי צה"ל לתבוע – לשון הרע, ולתבוע גם תביעה אזרחית, בהתאם להוראות החוק.

יואב קיש: המטרה של החוק הזה היא להוכיח שאנחנו ניתן את הכוח לחיילינו לא רק להילחם למעננו בשדה הקרב, אלא גם להגן על עצמם בשדה התביעות האזרחיות.

יואב קיש: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יואב קיש: אין פה עניין של קואליציה–אופוזיציה, יש גם בקרב האופוזיציה תמיכה.

יואב קיש: אני מקווה לקבל תמיכה רבה ככל האפשר.

יואב קיש: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה, בשם שרת המשפטים, שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כפי שהתבטאת, אם יש למישהו טענות – אז אני מקריא – אני מקריא את תשובתה של שרת המשפטים.

חיים כץ: כיום, חוק איסור לשון הרע, התשכ"ה–1965, קובע כי אין עילה לתובענה אזרחית או לקובלנה פלילית כאשר מדובר בלשון הרע על חבר בני אדם או על ציבור.

חיים כץ: כתב אישום במקרה מסוג זה יכול שיוגש רק על ידי היועץ המשפטי לממשלה או בהסכמתו.

חיים כץ: בהצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת יואב קיש ואחרים, מוצע לשנות את המצב המתואר לגבי צה"ל.

חיים כץ: לפי הצעת החוק, צה"ל וחייליו הם ציבור השונה באופן מהותי מכל ציבור אחר במדינת ישראל.

חיים כץ: ייחודו של ציבור זה נובע הן מחשיבות מעמדו של צה"ל בעולם ומהפגיעה החמורה שנגרמת לישראל בשל ההאשמות הכוזבות המופנות כלפיו, והן מהפגיעה החמורה הנגרמת לחיילי צה"ל, הנותרים ללא כל אפשרות להגן על שמם הטוב לאחר שנשלחו למלא את המשימות הקשות ביותר.

חיים כץ: לפיכך, בהצעת החוק מוצע להוסיף לחוק איסור לשון הרע סעיף המבחין את צה"ל מכל ציבור אחר וקובע כי אפשר להגיש תביעה אזרחית בשל פרסום לשון הרע על פעולה מבצעית של צה"ל.

חיים כץ: כמו כן, מוצע לתקן את חוק התובענות הייצוגיות ולהבהיר כי חיילי צה"ל שנפגעו מהשמצה שקרית רשאים להגיש תובענה ייצוגית נגד מפרסמי לשון הרע.

חיים כץ: הרקע להצעה הוא ההליך המשפטי סביב תביעת לשון הרע שהוגשה על ידי חיילי צה"ל נגד מוחמד בכרי, יוצר הסרט ג'נין ג'נין.

חיים כץ: בפסק דינו של בית המשפט העליון בעניין הסרט נקבע כי הוא "מעמיד את חיילי צה"ל – –

קריאה: – – –

חיים כץ: – – בשורה אחת עם האחרון בפושעי המלחמה ועם אחרון הרוצחים", וכי הסרט הוא "ביטוי שקרי שהוא אכן קונקרטי ועוצמתי במעשים החמורים שהוא מייחס לחיילי צה"ל".

חיים כץ: עם זאת, השופטים הבהירו שאינם יכולים לסטות מלשון החוק.

חיים כץ: מכאן חשיבותה של הצעת החוק שלפנינו.

חיים כץ: אני מאמינה – אני מקריא בשם שרת המשפטים – שבעקבות תיקון החוק, כל אדם שיבקש להשמיץ השמצה פרועה את מיטב חיילינו יחשוב פעמיים.

חיים כץ: כבודם של חיילינו אינו הפקר, וכבודה של מדינת ישראל אינו הפקר.

חיים כץ: הממשלה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית, שאחריה ימתינו המציעים שלושה חודשים להצעת חוק ממשלתית בנושא.

חיים כץ: לאחר שיופץ הנוסח הממשלתי, יתחייב המציע להשתלב בנוסח הצעה זו ולהתקדם אך ורק במסגרתה, כדי להימנע מקשיים חוקתיים המצויים כרגע בנוסח הקיים.

חיים כץ: אדוני חבר הכנסת יואב קיש, אתה שמעת את מה שכתבה שרת המשפטים ומתחייב להמתין שלושה חודשים להצעת חוק ממשלתית.

יואב קיש: שלושה חודשים אמתין.

יואב קיש: מה שסוכם זה מה שסוכם.

חיים כץ: אני עומד פה על הדוכן בשם שרת המשפטים.

חיים כץ: איתי לא סיכמת כלום.

חיים כץ: אני מקריא את מה שהיא ביקשה.

יואב קיש: מה שהקראת – שלושה חודשים – אני מסכים.

חיים כץ: אתה מסכים להמתין.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יש שלושה חברי כנסת שביקשו להתנגד.

יצחק וקנין: הראשון שבהם סאלח סעד.

יצחק וקנין: מתנגדים גם מוסי רז ויוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: אני אתן לחבר הכנסת סאלח סעד.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתנגד להצעת החוק הזאת, זה חוק לא צודק ולא שוויוני, אבל אני רוצה לדבר על החוק הבא בתור, של חברי הטוב חמד עמאר וקבוצת חברים אחרים, שנועד לתת העדפה לחיילי צה"ל – ליוצאי צבא – במגזר הציבורי.

סאלח סעד: זה אכן צודק.

סאלח סעד: זו הצעה נכונה, זה חוק שיכול, אכן, להיטיב עם חיילי צה"ל, לקבל העדפה מתקנת במגזר הציבורי וכעובדי המדינה.

סאלח סעד: זה חוק שנותן גם את ההעדפה הצודקת – – –

יצחק וקנין: רבותיי – רגע, חבר הכנסת סאלח סעד – הוא יודע שזה לא החוק.

סאלח סעד: אני יודע.

יצחק וקנין: הוא אמר את מה שהוא אמר.

סאלח סעד: תאמינו לי שאני יודע.

יצחק וקנין: אני אאפשר לחבר כנסת אחר לעלות.

סאלח סעד: אני דווקא מדבר על החוק הזה, מכיוון – – –

יצחק וקנין: זה לא נכון, מה שאתה עושה.

יצחק וקנין: אתה צריך לדבר על החוק שאתה מתנגד לו.

יצחק וקנין: אתה צריך לדעת את התקנון.

סאלח סעד: אמרתי, אדוני היושב-ראש, התנגדתי לחוק הזה.

יצחק וקנין: אתה צריך לדבר – למה אתה מתנגד.

יצחק וקנין: אם אתה מדבר על חוק אחר לגמרי – – –

סאלח סעד: אמרתי – זה חוק לא שוויוני, לכן אני מתנגד, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: ידידי היקר, ביקשו שלושה חברי כנסת.

יצחק וקנין: אפשרתי לך כי חשבתי שאתה רוצה להתנגד.

יצחק וקנין: אם אתה לא מדבר על ההתנגדות, הייתי נותן לחבר כנסת אחר.

סאלח סעד: אמרתי שאני מתנגד כי החוק לא שוויוני ולא מיטיב עם כלל האוכלוסייה, אמרתי את זה.

קריאות: – – –

סאלח סעד: חברים, החוק הזה, שבא אחריו, זה חוק צודק, חוק שבא להיטיב עם חיילי צה"ל ששוכבים במארב יום ולילה.

סאלח סעד: אנחנו חייבים לחזק אותם גם בשירות הציבורי וגם בין עובדי המדינה.

סאלח סעד: תודה.

אמיר אוחנה: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, לפני שאני ניגש להצבעה – צריך לדעת לשמור על התקנון בנושא הזה, של התנגדות לחוק.

יצחק וקנין: נתנו את האפשרות הזאת כדי שנתנגד לחוק, ולא שנדבר על חוקים אחרים.

יצחק וקנין: בכל מקרה, אני עובר להצבעה, חברים.

יצחק וקנין: הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ח–2017, של חברי הכנסת יואב קיש, יואב בן צור ועודד פורר.

יצחק וקנין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 61 נגד – 33 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ח–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 61 בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ההצעה התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יואב קיש: איזו ועדה אמרת?

יצחק וקנין: העבודה, הרווחה והבריאות, זה מה שכתוב לנו.

יצחק וקנין: אני מקריא מה שכתוב לי, אדוני.

יואב קיש: אני דורש ועדת חוקה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותיי – יש מישהו שמתנגד?

יצחק וקנין: זה יועבר לוועדת הכנסת, שם ייקבע גורלה של הצעה זו.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1141/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – תקנות לעניין השבת הטבות מס), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה ויוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: ינמק את הצעת החוק חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת – חברי הכנסת מהקואליציה, אתם מאוד מאוד תופתעו לשמוע שעד היום אין לנו חוק כזה בכנסת, ואני בטוח שלאחר שתשמעו את ההסבר, כל אחד ואחת מכם, תבינו שצריך ודחוף שיהיה לנו חוק כזה בכנסת.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, במדינת ישראל יש חברות שמקבלות מהמדינה הטבות הון שונות.

דב חנין: ההטבות האלה ניתנות כדי, בין היתר, לאפשר לחברות להעסיק עובדים, כדי לעודד תעסוקה.

דב חנין: אבל מה קורה – ידידי חבר הכנסת מיקי זוהר, אתה מכיר את זה היטב – לעיתים יש חברה שמקבלת את הטבות ההון, וחודש, חודשיים, שלושה חודשים לאחר מכן, מפטרת את העובדים.

דב חנין: כולנו ראינו את הפרשה של מה שקרה בירוחם, במפעל נגב קרמיקה; חברה מקבלת כסף מהמדינה, מפטרת עובדים, והכשל הגדול הוא שלמדינה אין מה לעשות בעניין הזה.

דב חנין: הכסף הזה, שהועבר לאותה חברה כהטבת הון – המדינה איבדה אותו.

דב חנין: היא לא יכולה לקבל אותו בחזרה.

דב חנין: אין דרך להגן על העובדים, וגם אין דרך להגן על כספי הציבור שניתנו לאותה חברה, שקיבלה כסף כדי להעסיק עובדים, אבל בפועל, עמיתיי חברי הכנסת, מפטרת אותם.

דב חנין: ולכן, עמיתיי חברי הכנסת, אני מביא לפני הכנסת את הצעת החוק שלנו, שמציעה מנגנון מאוד פשוט, מאוד הגיוני, ומאוד מאוד מינימליסטי, להתמודד עם התופעה הזאת.

דב חנין: אנחנו מציעים לתת לשר הכלכלה, באישור ועדת הכספים של הכנסת, לקבוע בתקנות סוגי מקרים שבהם אפשר יהיה לשקול – אפשר יהיה לשקול – לדרוש להשיב את הטבת המס שניתנה מכוח החוק לעידוד השקעות הון, כאשר, למשל, המפעל שקיבל את ההטבות האלה מפטר עובדים שעובדים במסגרתו.

דב חנין: אנחנו חושבים שמנגנון כזה ייתן למדינה כלי ללחוץ על מפעלים להימנע מפיטורים.

דב חנין: אנחנו חושבים שהצעת החוק הזאת תיתן למדינה גם יכולת לקבל בחזרה כספים שניתנו ולא היה צריך לתת אותם, מכיוון שאותו מפעל לא באמת עמד בחובתו להעסיק עובדים, ועשה אפילו את ההפך – הוא אפילו פיטר עובדים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, בכל שבוע אנחנו רואים מקרה נוסף מהסוג הזה.

דב חנין: אני רוצה לומר כמה מילים על הפרשה של חברת טבע.

דב חנין: חברת טבע, אדוני היושב-ראש, מתעתדת לפטר בקרוב 1,700 עובדים בישראל.

דב חנין: העובדים האלה, שאמורים להיות מפוטרים, הם עובדים מצוינים, הם מייצרים לטבע רווחים.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שבזמן שלמשל העובדים של חברת טבע בסין, בהודו ובפולין מרוויחים פחות מממוצע הרווח של החברה באופן בין-לאומי, עובדים בישראל מרוויחים 37% יותר מהרווח הממוצע שהחברה מרוויחה פר-עובד, כלומר אנחנו עוסקים בעובדים שהם רווחיים, עובדים שעובדים בצורה טובה, ראויה, אין שום סיבה לפטר אותם.

דב חנין: הסיבה היחידה שטבע רוצה לפטר אותם היא שהנהלת טבע הסתבכה בהשקעות לא כלכליות, השקעות מוטעות, שגרמו לטבע וגורמים לטבע הפסדים גדולים.

דב חנין: העסקאות הכושלות האלה, שהנהלת טבע עשתה, לא יכולות לבוא על חשבון העובדים.

דב חנין: הן לא יכולות לבוא על חשבון העובדים.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שאפילו אם אנחנו נעשה את החשבון רק עד שנת 2013, טבע קיבלה ממדינת ישראל 20 מיליארד שקלים בהטבות – 20 מיליארד שקלים בהטבות – אבל היום, כאשר טבע רוצה לפטר עובדים, אין למדינה שום כלי – אין למדינה שום אמצעי לפעול נגד המצב הקטסטרופלי הזה.

דב חנין: טבע בעצם יכולה לפטר עובדים, ולמדינה, לממשלה, אין שום אמצעי ללחוץ עליה, אין שום אמצעי לדרוש ממנה אפילו חלק מאותה הטבת מס גדולה שהיא קיבלה בעבר כדי להעסיק עובדים – כדי להעסיק עובדים בישראל, וכדי להעסיק עוד עובדים בישראל.

דב חנין: הצעת החוק שלנו, אדוני היושב-ראש, היא הצעת חוק מאוד מאוד מידתית.

דב חנין: אנחנו לא אומרים בהצעת החוק הזאת: מי שמפטר עובדים, באופן אוטומטי הטבת המס שהוא קיבל תחזור לקופת המדינה.

דב חנין: אנחנו רק מציעים לתת לשר הרלוונטי, לשר הכלכלה, את הכלי לשקול את העניין הזה, לבחון את העניין הזה.

דב חנין: עצם קיומו של כלי כזה הוא אמצעי מצוין להרתיע מפעלים שקיבלו הטבות מס מהמדינה מפני מהלך של פיטורי עובדים, וכן, במידת הצורך, אם אותו מפעל נחוש ברצונו, ולא מוכן לוותר על כוונתו לפטר עובדים, למדינה תהיה דרך לפעול נגדו לגבי הטבות המס שהוא קיבל בעבר.

דב חנין: אדוני סגן שר האוצר, אני אומר לך שאתם, כמופקדים על אוצר המדינה, צריכים להיות מעוניינים בחוק כזה.

דב חנין: אתם צריכים להיות מעוניינים שיהיה לכם כלי כזה – שיהיה לכם כלי כזה מול מפעלים שמפטרים עובדים אחרי שהם קיבלו הטבות מס נדיבות מהמדינה.

דב חנין: אמרתי לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו מציעים לעשות את זה בצורה מאוד מידתית, לא בצורה שרירותית.

דב חנין: כדי שהמנגנון הזה יפעל, אנחנו מציעים ששר הכלכלה יגבש הצעת תקנות, שהתקנות האלה יעברו אישור של ועדת הכספים של הכנסת – מנגנון מאוד מאוד מידתי, מאוד מאוד שקול, מאוד מאוד מרוסן, אבל, עמיתיי חברי הכנסת, גם מאוד מאוד חיוני.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הקואליציה, כל אחד מכם – אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים – הוא כל כך שקוע עם מיקי זוהר.

דב חנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים ואדוני יושב-ראש הקואליציה בוועדת הכספים, אתם יודעים כמה דרוש לכם בוועדת הכספים כלי כזה שייתן לכם, יחד עם הממשלה, אפשרות לפעול מול מפעלים שמפטרים עובדים אחרי שהם קיבלו הטבות מס.

דב חנין: לכן אני פונה אל הקואליציה ואני פונה אל הממשלה: אל תכשילו את עצמכם.

דב חנין: אל תכשילו את עצמכם, אל תקשרו את הידיים שלכם מאחורי הגב כאשר אתם מתמודדים עם מפעלים מופקרים שמקבלים הטבות מס וגם מפטרים עובדים.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: גברתי השרה גילה גמליאל, את משיבה, או סגן שר האוצר?

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק לעידוד השקעות הון – תיקון שמציעים חבר הכנסת דב חנין ואחרים.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, ועדת השרים לענייני חקיקה החלה השבוע לדון בהצעת החוק, ודחתה את המשך הדיון בה בשלושה חודשים.

יצחק כהן: בהיעדר עמדה, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יצחק כהן: מה שאני מציע לך, דב – בוא נדחה את זה, חבל להפיל את זה.

יצחק כהן: יש היגיון בכמה אלמנטים בהצעת החוק, אבל צריכים גם יציבות רגולטורית, אי-אפשר להביא לכאן מפעלים, ושיהיו תלויים על בלי-מה: כן יהיה, לא יהיה, מהם הקריטריונים.

יצחק כהן: אני מציע לך, תן לחברי הוועדה לדון בזה עוד שלושה חודשים – – –

דב חנין: אני מסכים לדחיית החוק.

עיסאווי פריג': נו, מה הבעיה?

עיסאווי פריג': מה הבעיה?

יצחק כהן: מישהו שאל אותך מה השעה?

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: מישהו שאל אותך מה השעה?

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: מה אדוני אומר?

דב חנין: אני מסכים לדחיית החוק.

יצחק כהן: חבל שזה ייפול – – –

יצחק וקנין: חוק – – –

איתן ברושי: אפשר לשאול משהו, סגן השר?

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: אדוני נתן תשובה – – –

יצחק כהן: אם אני אתן תשובה, ההצבעה תהיה עכשיו.

יצחק כהן: אם אתה מסכים להצעה של ועדת השרים לחקיקה לדחות את זה בשלושה חודשים – ידונו, גם איתך ידונו – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: הוא מסכים.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תן לנו לנהל את המליאה.

עיסאווי פריג': – – – כי זאת הצעת חוק טובה.

יצחק וקנין: לא, בסדר, אבל אתה תגיד חודשיים, והוא שלושה – הוא אמר שלושה.

דב חנין: אני מסכים להצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: אוקיי, מוסכם: הצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: רק הצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, כאמור, הצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4562/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לחוק הבא:

יצחק וקנין: הצעת חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מינוי נציגות ציבור), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מאוד שמחה שאתה זה שמנהל את הישיבה, כי אני מקווה שתבין לליבי, במציאות המאוד-מורכבת במדינת ישראל.

עליזה לביא: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, השרים הנכבדים שנמצאים כאן, באולם, אדוני שר הדתות, אני – אדוני, אפשר שיהיה שקט באולם?

יצחק וקנין: אבקש מחברי הכנסת – נא לשמור על השקט.

יצחק וקנין: סדרנים.

עליזה לביא: אני מבקשת להציג לפניכם את הצעת החוק שלי, שמבקשת משהו מאוד מאוד פשוט ומוכר, שקיים מודל שלו בבתי הדין לענייני עבודה, ואני רוצה לבקש להוסיף נציגות ציבור בבתי הדין הרבניים – להוסיף תפקיד נוסף למערכת, שהיא מערכת שלנשים אין כל דריסת רגל בה, בשום תפקיד – לא כמנכ"לית בתי הדין, וכמובן, לצערי הרב, לא כמי שיושבות על כס המשפט כדיינות, והדרך עוד ארוכה עד שניחלץ מהמציאות המורכבת הזאת ונביא לשינוי, אבל חייבים לשנות וחייבים להביא קול נוסף אל בתי הדין, שלפחות 50% מהבאים בשעריהם הם נשים.

עליזה לביא: אבל מאחר שהדלת סגורה ואטומה, ובמבנה הקיים של מערכת בתי הדין לא נוכל כרגע, לצערי הרב, להוביל את השינוי, למרות הפסיקה של בג"ץ לגבי מנכ"ליות בתי הדין, שגם כאן יש לנו חקיקה, אנחנו מבקשים בהצעה שלנו להוסיף נציגות ציבור – נציגות ציבור שתשבנה ליד הדיינים, שתקשבנה, שתשמענה את המקרה, את סיפור החיים, את הקשיים, ותבענה דעה נוספת.

עליזה לביא: נשים שתבענה את הרגישות הנדרשת במקום שלרוב, לצערנו הרב, היא אינה קיימת.

יהודה גליק: מי בוחר את נציגי הציבור?

עליזה לביא: תודה לך, חבר הכנסת יהודה גליק, על ההקשבה ועל השאלה.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים למנות נציגות ציבור בבתי הדין, שתהיינה נשים שבקיאות בתחום ההלכה והיהדות, שימנה שר המשפטים.

עליזה לביא: במקרה שלנו יש לנו שרה, שקשובה לנושא הזה, היא מעורה במינוי שופטים.

יהודה גליק: ואם שרת המשפטים הבאה תהיה מישהי שהיא – – –

עליזה לביא: אני קיוויתי ששרת המשפטים תתמוך, שמשרד המשפטים יתמוך.

עליזה לביא: לצערי הרב, משרד המשפטים פרסם חוות דעת – –

יהודה גליק: אולי שר הדתות ימנה את הנשים.

עליזה לביא: אז אני גם מוכנה לשנות, אתה יודע, ששר הדתות.

עליזה לביא: – – ולכן מאוד הופתעתי – אני מייחלת לשיתוף פעולה, גם עם משרד הדתות, גם עם משרד המשפטים – ומאוד הופתעתי לגלות, לצערי הרב, שמשרד המשפטים מתנגד.

עליזה לביא: כמו שאתה יודע, חבר הכנסת יהודה גליק, אני לא יכולה לראות את חוות הדעת של משרד המשפטים, כי הרי ועדת שרים לענייני חקיקה היא אטומה, היא לא שקופה.

עליזה לביא: גם אם אני רוצה ללמוד למה משרד המשפטים של מדינת ישראל – מה יש לו להתנגד למינוי נציגות ציבור בבתי הדין הרבניים, הרי אנחנו מכירים את המודל הזה בבתי המשפט לענייני עבודה; הייתה חשיבה שם, ובאמת מונו נציגי ציבור שיושבים משני צדדיו של השופט, הם מקשיבים, ושותפים, ודעתם נשמעת, ומגוון הקולות נשמעים בכמה אוזניים, ולא רק בזוג אוזניים אחד.

עליזה לביא: למה לא, בעצם?

עליזה לביא: למה לא לאפשר לנציגות ציבור בבתי דין, נשים שהן בקיאות בתחום ההלכה והיהדות, וברוך השם, אנחנו נמצאים במציאות שבה יש לנו תלמידות חכמות, שבקיאות בהלכה, שמכירות לעומק, אחרי שנים רבות של לימוד ושל הכרה עמוקה של הנושאים הללו – למה לא לתת להן מקום בבתי הדין?

עליזה לביא: אז פרסנו כאן מי כשירה לעמוד ומי יכולה לעמוד, ונתנו את כל האפשרויות.

עליזה לביא: במצב היום, של המציאות הקיימת, שבה אין נשים בבתי הדין, ולא באה לידי ביטוי כל הפעילות הרבה והענפה – כאן המקום לציין לטובה את ארגוני השטח, ארגוני החברה האזרחית, שפועלים רבות נגד המציאות הקשה שבה נמצאות נשים עגונות, מסורבות גט, מספר הממזרים שעולה במדינת ישראל בשל העלייה במספר העגונות, ואנחנו מכירים את המציאות הכואבת, ואת הרשימות, פתאום, שנעשות בבתי הדין במרחבים הללו.

עליזה לביא: מה אנחנו מבקשות ומבקשים?

עליזה לביא: אנחנו מבקשות למנות נציגות ציבור בענייני המעמד האישי בבתי הדין.

עליזה לביא: המודל הזה, כמו שאמרתי, קיים.

יהודה גליק: בדקת ניהול משא ומתן – – – בפני נשיא בית הדין הגדול ודיברת?

יהודה גליק: ניסית לנהל משא ומתן ביניכם?

עליזה לביא: אנחנו ניסינו לדבר, ודיברנו, והבאנו, ופרסנו, אבל התשובה היא: לא.

יהודה גליק: בפני הנהלת בתי הדין?

עליזה לביא: דיברתי עם מנכ"ל בתי הדין, ומנכ"ל בתי הדין: לא, לא בבית ספרנו.

עליזה לביא: לא נכון.

יהודה גליק: לא מוכן לשמוע?

יהודה גליק: לא מוכן לדבר?

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: חבר הכנסת יהודה גליק, ההצעה היום, אחרי הבדיקות שלי, לא מקבלת תמיכה.

עליזה לביא: אני מוכנה להגיש אותה שוב יחד איתך ולנצל את היכולת שלך ואת הקרבה שלך, גם, לנפשות הפועלות.

יהודה גליק: לנהל איזשהו משא ומתן עם בית הדין.

עליזה לביא: אני אשמח מאוד לעשות את זה בשיתוף פעולה.

עליזה לביא: אתה יודע מה?

עליזה לביא: יותר מזה; אמרתי למנכ"ל משרד הדתות, וגם למנכ"ל בתי הדין: אני מוכנה להוריד את ההצעה שלי היום, אם זאת תהיה יוזמה של בתי הדין.

עליזה לביא: לא צריך הצעת חוק.

עליזה לביא: שבתי הדין, לנוכח המציאות, יגידו: אנחנו רוצים לאמץ את המודל הזה, אנחנו רוצים להכניס נציגות ציבור אל בתי הדין.

עליזה לביא: אני מוכנה לקחת את הצעת החוק שלי, להסיר אותה מסדר-היום, לא להצביע, לא להפיל, ובתנאי שזאת תהיה יוזמה.

עליזה לביא: ואם השר יהיה מוכן לומר שהוא מוכן לשקול את זה, אני מוכנה להסיר את הצעת החוק.

עליזה לביא: אני יודעת שהשר קשוב, והוא משתדל, באמת, לקדם הרבה מאוד דברים שלא נגעו בהם עד היום.

עליזה לביא: אז אם השר יהיה מוכן לעלות ולומר שאפשר לשקול את ההעתקה של המודל הזה מבתי המשפט לענייני עבודה אל תוך המחוזות הללו, של בתי הדין, אנחנו נעשה תיקון של עוול היסטורי.

עליזה לביא: אדוני מוכן לשקול?

עליזה לביא: אז אם באמת אנחנו נשמע כאן על תחילה של מהפכה, אני רק אוכל לומר תודה על כך שהצעת החוק הזאת הביאה למודעות הציבורית את המצוקה הזאת, הקיימת, בדרך נוספת, והלוואי שאנחנו היום נחזה באמירה של שר הדתות ושרת המשפטים, שנמצאת כאן, על כך שאפשר להעתיק את המודל הזה אל בתי הדין.

עליזה לביא: הטענה שנשמעת היא: נשים לא מבינות בהלכה, נשים לא ראויות להחליט בנושאים הללו.

עליזה לביא: אלה התשובות שאני קיבלתי בתהליך העבודה על הצעת החוק הזאת.

עליזה לביא: אז אני רוצה לחזור ולומר, תודה לאל, אנחנו נמצאים בתקופה שבה נשים מכירות לעומק, ויודעות, ויש טוענות רבניות, ויש נשים שהן מורות הלכה, ואנחנו לא נמצאים בתקופה שבה ארון הספרים היה נעול בפנינו, והידע קיים, והדרך לחלץ עגונות ולפרק את כל הקונגלומרט הזה, שנמצא על השולחן יותר מדי זמן, בתואנה שאי-אפשר לסייע ואי-אפשר לעזור, או שאנחנו לא יודעים איך לעשות את זה – יש פתרונות הלכתיים, ומי שקשובות ורגישות הן נשים שמכירות לעומק את המצוקה אבל גם יודעות להביא את הכלים ההלכתיים, כמו שבמאות ה-16 וה-17 – לכו תקראו בספרות השו"ת איך ידעו למצוא את הפתרונות כשיש מגוון דעות.

עליזה לביא: ולא בכדי, גברתי שרת המשפטים, שנמצאת פה באולם, את רוצה לגוון את פרופיל השופטים במדינת ישראל.

עליזה לביא: אמרת שאת עושה את אותו הדבר בבתי המשפט השרעיים, ומינית אישה.

עליזה לביא: אז אני לא רצה למנות אישה, אני רק מבקשת את הדבר שקיים בבתי דין לעבודה – להכניס נציגוֹת ציבור לבתי הדין הרבניים.

עליזה לביא: זה המעט שאנחנו יכולים לעשות כדי לשנות.

עליזה לביא: זה גם יעלה את האמון בבתי הדין הרבניים, ובואו נזכור שזאת המציאות של חיינו:

עליזה לביא: בתי הדין שולטים בחיי כולנו – בכניסה, ביציאה, בהגדרות השונות לגבי מיהו יהודי.

עליזה לביא: אז מצד אחד בתי הדין רוצים להגדיל את הסמכויות שלהם בענייני ממונות, מצד שני – –

יצחק וקנין: תודה.

עליזה לביא: – – אם אתם רוצים את התמיכה, תִראו איך אנחנו כולנו מתקנים, ולטובת

עליזה לביא: כם גם משקמים, את אמון הציבור במערכת של בתי הדין הרבניים.

עליזה לביא: אני אשמח שתתמכו בהצעת החוק, ואני אשמח שהשר יענה ברוח הדברים שדיברתי.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: ישיב השר דוד אזולאי, השר לשירותי דת.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת עליזה לביא – איפה היא?

דוד אזולאי: חברת הכנסת עליזה לביא, אני מכיר אותך ואני מכיר את עבודתך; באמת, אני אומר את זה בשיא הרצינות, אני יודע שאת עושה עבודה יסודית.

דוד אזולאי: הפעם פספסת, אני חייב להגיד לך.

דוד אזולאי: אני חושב שנושא כזה טעון ורגיש, מן הראוי היה לשבת עם הנוגעים בדבר ולנסות למצוא – אני לא שמעתי ממך.

דוד אזולאי: אני פעם ראשונה רואה את ההצעה הזאת, אני פעם ראשונה שומע אותה, ואת יודעת בדיוק את הרגישויות בהצעת החוק שלך.

דוד אזולאי: לכן, אני מוכן לקבל את ההצעה שלך – לשבת עם מנכ"ל בתי הדין הרבניים, עם נשיא בית הדין הגדול, כדי לנסות – תדעי, בית הדין הרבני הוא לא בית המשפט; בית הדין הרבני פועל על פי ההלכה.

דוד אזולאי: אנחנו נפעל אך ורק על פי ההלכה.

דוד אזולאי: אם נשיא בית הדין הגדול יגיד שזה אפשרי על פי ההלכה, אני לא רואה בעיה.

דוד אזולאי: ואת יודעת יפה מאוד כמה פעמים היו כל מיני נושאים שאת הצגת והעלית – תמיד שמעו אותך ובאו לקראתך; מעולם לא הלכנו בצורה עיוורת נגד.

דוד אזולאי: אני חושב שטעית במקרה הזה, והיית צריכה לקיים דין ודברים עם הנוגעים בדבר, בהצעת החוק שלך, ואז להביא את זה להצבעה.

דוד אזולאי: ולכן אני בהחלט מקבל את ההצעה שלך כרגע לדחות את ההצבעה.

דוד אזולאי: אם זה מקובל עלייך, נדחה את ההצבעה, אני אדאג לכך שתשבי עם מנכ"ל בתי הדין הרבניים ועם הגורמים האחרים הנוגעים בדבר, כדי לשמוע ולראות אם יש פתרון חלופי להצעת החוק שלך.

דוד אזולאי: אם לא, האופציה להביא את זה להצבעה תמיד קיימת.

דוד אזולאי: אם זה מקובל עלייך – אני רוצה לשמוע לפרוטוקול אם זה מקובל עלייך.

עליזה לביא: כן.

דוד אזולאי: אוקיי.

דוד אזולאי: חברת הכנסת עליזה לביא אומרת שהיא בעד לדחות את ההצבעה למועד אחר, ועד אז לקיים דיון עם מנכ"ל בתי הדין הרבניים ועם הנוגעים בדבר.

עליזה לביא: – – –

יצחק וקנין: מספיק שאת אומרת.

יצחק וקנין: מכיוון שלא מתקיימת הצבעה, אני מקבל את ההחלטה שלה לדחות את ההצבעה למועד אחר – שלכם, של הממשלה.

עליזה לביא: אני רוצה להודות לשר ולבקש שיהיה שותף.

יצחק וקנין: אבל אין צורך.

דוד אזולאי: חברת הכנסת עליזה לביא, ברגע שהסכמתי, בוודאי שאני אהיה שותף, ואני אהיה יוזם, ואני אדאג לכך, כי אני – גם לי חשוב הנושא הזה.

דוד אזולאי: רק מה, הופתעתי שזה הובא בצורה כזאת, זה הכול.

יצחק וקנין: אני מודה גם לעליזה לביא – –

דוד אזולאי: תודה רבה, אני מודה לך.

יצחק וקנין: – – וגם לשר לשירותי דת, השר דוד אזולאי.

יצחק וקנין: ההצבעה נדחתה למועד אחר.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דוד אזולאי: תודה רבה לך, חברת הכנסת עליזה לביא.

דוד אזולאי: [הצעת חוק פ/4503/20; נספחות.

דוד אזולאי: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב עליית מחירי הארנונה), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת מאיר כהן ומרב מיכאלי.

יצחק וקנין: ינמק את הצעת החוק חבר הכנסת מאיר כהן, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, בעוד פחות מחודש יתכנסו כל מליאות העיריות והמועצות לאשר באופן גורף ואוטומטי את העלייה השנתית בתעריף הארנונה.

מאיר כהן: תעריף הארנונה של כולנו – וחשוב מכך, של האזרחים – יעלה שוב, בעוד כמה מאות שקלים.

מאיר כהן: למי שלא מכיר את הרקע, הינה הסבר קצר – אני מקווה שראשי הערים, לפחות שהיו, מקשיבים.

מאיר כהן: שימו לב: בשנת 2007 קבעה הממשלה שתעריף הארנונה יעלה מדי שנה על פי הנוסחה הנצמדת בחציה למדד הכללי ובחציה לעליית השכר במגזר הציבורי.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש קצת שקט.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב, אם אפשר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת אורי מקלב ובני בגין, השר ליצמן, חבר הכנסת ליצמן, יואב קיש, אם תוכלו לעשות את זה בצד, זה יעזור לנו.

קריאה: – – –

מאיר כהן: כן, יש הצבעה, ודאי.

מאיר כהן: על פי הנוסחה הנצמדת – אני עוד פעם מסביר: 3% של טייס אוטומטי על פי הנוסחה חצי צמוד למדד, וחצי – תקשיבו – צמוד לעליית השכר במגזר הציבורי.

מאיר כהן: כן, חברים, הארנונה מתייקרת מדי שנה בהתאם לעליית השכר במגזר הציבורי.

מאיר כהן: במילים אחרות, האזרחים מממנים את עליית השכר של כלל המגזר הציבורי.

מאיר כהן: לצערי, זו לא נוסחה חריגה; זו נוסחה שהיא חלק מסימפטום המאפיין את ממשלות ישראל – לממן משהו צודק בדרך לא צודקת על חשבונם של האזרחים.

מאיר כהן: אני רוצה להבהיר: כראש עיר בעבר אני מברך על כל עליית שכר במשק, ובוודאי על עליות שכר במגזר הציבורי.

מאיר כהן: אני יכול להעיד שבעיריית דימונה 70% מהעובדים השתכרו שכר מינימום.

מאיר כהן: האבסורד הגדול הוא שאף אחד לא שואל בעניין כל כך מהותי את ראשי הערים.

מאיר כהן: האוצר משית עליהם באופן גורף, והציבור מממן את עליית השכר.

מאיר כהן: התוצאה, כאמור, היא עלייה שנתית אוטומטית בתעריף הארנונה, של יותר מ-3%.

מאיר כהן: מדובר ביותר מ-2,000 שקלים שיתווספו בממוצע למס הארנונה.

מאיר כהן: תחשבו כיצד תיראה עקומת הגרף שמתארת את עליית הארנונה בעוד עשר שנים.

מאיר כהן: זה יהיה מטורף.

מאיר כהן: זה לא הגיוני ולא יכול להימשך.

מאיר כהן: בהצעת החוק שאני מעלה עכשיו, חברים, מוצע לשנות את העיוות הזה.

מאיר כהן: הצעת חוק זו תקבע שהעלייה השנתית בתעריף הארנונה תהיה צמודה אך ורק למדד הכללי.

מאיר כהן: למי שעדיין לא הבין, כשיש העלאת שכר במגזר הציבורי, מממנים את זה מעליית הארנונה.

מאיר כהן: זאת אומרת שאם קיבלתי – אני, כעובד המגזר הציבורי, 100 שקלים, את 100 השקלים האלה מוסיפים לי בארנונה, אז אני משלם מכיס לכיס, לא הרווחתי שום דבר.

מאיר כהן: העלו בארנונה – אני מקבל את זה בשכר שלי.

מאיר כהן: חלם.

מאיר כהן: אין לזה אח ורע בשום מקום.

מאיר כהן: מה שאני מבקש – שהארנונה תהיה צמודה אך ורק למדד הכללי.

מאיר כהן: אם המציאות הייתה כך כבר היום, היה תעריף הארנונה לשנה הקרובה עולה רק ב-1%, פחות, ולא ב-3%.

מאיר כהן: רבותיי שר האוצר ושר הפנים, בעודכם פועלים כל אחד בתחום משרדו להקטין את נטל – – –

יצחק וקנין: מאיר, אתה צודק לחלוטין.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: צודק לחלוטין.

מאיר כהן: בעודכם פועלים להקטין את נטל יוקר המחיה בישראל, מונח לפניכם אחד מהתשלומים הגבוהים בכל משק בית בישראל.

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, אתה מבקש להוריד מיסים – בבקשה, תתחיל באחד המיסים המשמעותיים ביותר, הארנונה.

מאיר כהן: אין שום סיבה שהנוסחה הזאת תמשיך להתקיים בישראל.

מאיר כהן: זו לא שאלה של משבר קואליציוני ולא איום בפירוק הממשלה.

מאיר כהן: זו שאלה של צדק חברתי, של היגיון כלכלי, אפילו של הגינות כלפי האזרחים שלנו.

מאיר כהן: אני יודע שזו הצעה שכלכלית קל לממשלה להתגונן בפניה – יעלה לפה מישהו ויגיד לי: זה הרבה מאוד כסף, זה חור בקופת המדינה.

מאיר כהן: זה לא הסיפור, וזה לא נכון.

מאיר כהן: ראינו את הממשלה הזאת מתנגדת גם לחוקים שאין להם שום משמעות תקציבית.

מאיר כהן: זה הכול שאלה של סדרי עדיפות.

מאיר כהן: כאן מדובר באחד המיסים המשמעותיים ביותר לכל משפחה בישראל, והממשלה הזאת צריכה להחליט אם היא רוצה להתמודד עם סוגיית יוקר המחיה או לא.

מאיר כהן: אל תקשקשו, תצביעו.

מאיר כהן: לאף אחד מאיתנו אין מושג כמה ימים נותרו לממשלה הזאת, אולם על פי התכנון, בקרוב יונח על שולחנה של הממשלה תקציב המדינה.

מאיר כהן: תקציב זה חייב לכלול את החוק הזה.

מאיר כהן: אני חוזר, אין שום סיבה בעולם שעליית הארנונה תממן את תוספת השכר במגזר הציבורי.

מאיר כהן: ובנימה אישית אני רוצה להגיד לכם – גם לך, אבי דיכטר, האיש ההגון – מעומק ליבי אני אמר את זה – אחרי חודשים שסדר-היום הציבורי נסב על הצעות חוק של הישרדות אישית, פוליטית, של חקיקה צינית חסרת תקדים שגרמה להתייחסות הציבור אלינו, חברי הכנסת, כאל פרי באושים, בואו נצביע כולנו בעד החוק הצודק הזה, ולרגע, לרגע, נחזיר את השפיות ונבהיר לאזרחיות ולאזרחי המדינה שבראש ובראשונה באנו, אנחנו, כולם, כל חברי הכנסת – ואני לא מטיל דופי באף אחד – כל חברי הכנסת, מכל סיעות הבית – להוכיח להם שבאנו לעבוד בשבילם, להפסיק להתעסק בכל החוקים הפופוליסטיים והמטורפים, ולחזור לשפיות.

מאיר כהן: מגיע לאזרחי מדינת ישראל.

מאיר כהן: להזכירכם – שוב, הצעת החוק שלי אומרת: לא להצמיד את העלאת הארנונה לשכר.

מאיר כהן: זה לא הוגן לנו, זה לא הוגן לאזרחים.

מאיר כהן: לא יעלה על הדעת שכל מי שעובד במגזר הציבורי יקבל העלאת שכר, ובלי שהוא ידע, הוא בעצם מממן מכיסו השני את אותה העלאת שכר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: תשיב בשם שר האוצר השרה גילה גמליאל.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב עליית מחירי הארנונה), של חברי הכנסת מאיר כהן ומרב מיכאלי – פ/4503 – הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

גילה גמליאל: אני מציגה את התשובה של הממשלה בשם ועדת השרים ובשם סגן השר יצחק כהן.

גילה גמליאל: הממשלה מתנגדת, מפאת העובדה שההצעה מדברת על הצמדת שיעור עדכון הארנונה למדד המחירים לצרכן בלבד, במקום העדכון הקיים כיום, שהוא חיבור של מחצית שיעור השינוי של מדד המחירים לצרכן מהמדד שפורסם בחודש מאי של השנה הנוכחית למדד שפורסם בחודש מאי אשתקד, ושל מחצית משיעור השינוי של מדד השכר הציבורי שפורסם באותה תקופה.

גילה גמליאל: נכון, חברי היקר?

גילה גמליאל: זו ההצעה.

גילה גמליאל: מדד המחירים לצרכן משקף את סל ההוצאות של משק הבית.

גילה גמליאל: הרכב ההוצאות של הרשויות המקומיות אינו דומה לזה של משקי בית, ועל כן נטען על ידי נציגי האוצר כי אין היגיון בהצמדה בלעדית למדד זה.

גילה גמליאל: הרכב ההוצאות של הרשויות המקומיות מושפע באופן מרכזי מעלות השכר – באופן ישיר, דרך השכר לעובדים ברשויות המקומיות, ובאופן עקיף, דרך מחירי השירותים שמגלמים גם הם עלויות שכר.

גילה גמליאל: אי-הצמדה למדד השכר הציבורי תיצור מצב שבו כל עלייה בשכר עובדי המגזר הציבורי תביא לירידה בשירותים שאותם רשויות יכולות לתת לתושבים.

גילה גמליאל: זו הסיבה שאנשי האוצר מבקשים מחברי וחברות הכנסת להסיר את הצעת החוק מסדר-היום.

גילה גמליאל: השאלה היא אם מבחינתך, אתה עדיין חושב – – –

קריאה: – – –

גילה גמליאל: בסדר, אז אנחנו – אם כך, אני ארצה לדבר על נושא מעניין שטיפלנו בו, בממשלה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך, באמת, גם את ראש הממשלה וגם את שר הפנים, ואת כל נציגי המשרדים, על הרפורמה ברישוי עסקים.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן חבר הכנסת מאיר כהן, לפחות, כן יהיה מרוצה, שבהקשר הזה סוף-סוף, במקום זה שמי שרוצה לפתוח עסק במדינת ישראל, יצטרך להיות תחת הליך ביורוקרטי כל כך מעיב, של תהליך שמגיע לפעמים לשנה תמימה, כאן קיצרנו את התהליך למשך 28 יום, שבהם יהיה אפשר לפתוח עסקים במדינת ישראל.

גילה גמליאל: כשרה לשוויון חברתי, האמונה על פרויקט ישראל דיגיטלית – דאגנו לקדם את הנושא ולהוביל מצב שבו נדאג שכל הסבב של הטופסולוגיה יהיה מקוון, און-ליין, ויסייע לציבור הרחב ליהנות מעסקים קטנים, וכמה שיותר מהר.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת יואב קיש ולכולכם.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשרה גמליאל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן, שלוש דקות לרשותך לנסות לשכנע את הממשלה, אולי יסכימו להצעת החוק שלך.

יצחק וקנין: יש לך שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני מאפס את השעון.

מאיר כהן: חבריא, אני לא אנצל את שלוש הדקות.

מאיר כהן: אני רוצה עוד פעם, כמו שהסברתי לתלמידיי הטובים – עוד פעם, יש העלאה של טייס אוטומטי, בארנונה, 3%:

מאיר כהן: 1.5% צמודים למדד יוקר המחיה; 1.5% צמודים לעליית השכר במגזר הציבורי.

מאיר כהן: תיקחו עובד עירייה בירוחם, בדימונה, בירושלים, בכל מקום.

מאיר כהן: יש העלאה בשכרו – את אותה העלאת שכר משיתים עליו בארנונה.

מאיר כהן: זה הסיפור.

מאיר כהן: אם אתם חושבים שצריכים להמשיך עם זה – זה לא הוגן.

מאיר כהן: אי-אפשר לתת למישהו העלאת שכר ובלי שהוא ידע, אנחנו לוקחים את העלאת השכר הזאת מהכיס השני.

מאיר כהן: מתמטיקה פשוטה.

מאיר כהן: אני חושב שצריך לתקן את זה, ואסור להיאחז בקרנות המזבח.

מאיר כהן: מה הבעיה?

מאיר כהן: אלה האנשים שלכם, שלנו, אין לזה פוליטיקה.

מאיר כהן: זה לא אופוזיציה וקואליציה.

מאיר כהן: כל אחד מאיתנו, שעובד במגזר הציבורי, צריך שידע שאת העלאת השכר לוקחים לו מהכיס השני, דרך הארנונה.

מאיר כהן: זה הכי הגיוני.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש מכם, תתמכו בהצעה הזאת.

מאיר כהן: לא חוק ההמלצות, חוק פשוט.

מאיר כהן: נעבוד בשביל האזרחים שלנו.

מאיר כהן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב עליית מחירי הארנונה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מאיר כהן ומרב מיכאלי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 52 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב עליית מחירי הארנונה), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 52 מתנגדים, 40 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3844/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטחון, התשע"ז–2017, של חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, על הצעת חוק זו יש בקשה להצבעה שמית.

יצחק וקנין: הוגשה אליי בקשה.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, בדיוק היום לפני שנה, ב-7 בדצמבר 2016, עמדתי כאן והצגתי, וקראתי לכם, חבריי חברי הכנסת, להצביע בעד חוק הגדר, שיחייב את ממשלת ישראל להשלים את תיקון הפרצות ואת בניית הגדר סביב כל יהודה ושומרון בתוך 18 חודשים.

עמר בר-לב: אתם, חבריי חברי הקואליציה, הצבעתם נגד, והצעת החוק הזאת נפלה.

עמר בר-לב: בוודאי אתם שואלים אותי מדוע אני מביא את הצעת החוק הזאת שוב.

עמר בר-לב: מה יקרה?

עמר בר-לב: האם משהו השתנה?

עמר בר-לב: האם צה"ל שינה את עמדתו ועתה הוא חושב שהשלמת הגדר סביב איו"ש איננה צורך ביטחוני דחוף?

עמר בר-לב: זו שאלה ראשונה.

עמר בר-לב: שאלה שנייה – האם מספר פיגועי הטרור, כשליש של מחבלים היוצאים מהאין-גדר שקרויה פרצת גוש עציון, ירד?

עמר בר-לב: שאלה שלישית – האם הגנבות החקלאיות של פלסטינים מהמושבים לאורך קו התפר פחתו?

עמר בר-לב: התשובות על כל השאלות האלה הן: לא, לא ולא.

עמר בר-לב: צה"ל ממשיך לראות בבניית הגדר צורך ביטחוני דחוף, ועל כל אלה הגנבות החקלאיות והאחרות נמשכות.

עמר בר-לב: אז מה השתנה?

עמר בר-לב: לפני כחצי שנה, באוגוסט האחרון, הטריח ראש הממשלה את חברי הקבינט המדיני-ביטחוני, וכולם יצאו לשטח לראות את הפרצות בגדר – ממש גיבוש של הקבינט.

עמר בר-לב: ומה הייתה המסקנה?

עמר בר-לב: ראו זה פלא, ראש הממשלה וחברי הקבינט ראו באמת שיש פרצות בגדר, ויש אזורים שלמים, עשרות קילומטרים, שאין בהם גדר.

עמר בר-לב: איזו הפתעה, ממש קשה להאמין.

עמר בר-לב: אבל האמת, לראש הממשלה זו לא הייתה ממש הפתעה, כי כבר כשנה וחצי קודם לכן, בסיור בגדר המזרחית, אמר ראש הממשלה, ואני מצטט: "בסופו של דבר תהיה גדר בישראל, שתקיף את כולה".

עמר בר-לב: אבל באותו סיור, לפני שנה וחצי, היה ביבי רק עם הרמטכ"ל ומפקד פיקוד דרום – רק איתם.

עמר בר-לב: אז אולי בכלל ביבי שכח.

עמר בר-לב: אולי הוא שכח מה שהוא הבטיח.

עמר בר-לב: אתם יודעים, זה קורה לו מדי פעם, שהוא יוצא בהצהרות ואחרי זה שוכח, ושוכח לקיים – דברים לחוד ומעשים לחוד.

עמר בר-לב: אז או שפשוט קצת משעמם לו קצת, לראש הממשלה, והוא רוצה לצאת לטיול גיבוש עם החבר'ה מהקבינט ולהתאוורר קצת מהיום-יום, אתם יודעים, מהחקירות – באמת לא נעים – או שהפעם הוא באמת התכוון לכך שיש פרצה ביטחונית אמיתית, המסכנת את ביטחון תושבי ישראל, והגיע הזמן להפסיק – ולהתחיל לעשות.

עמר בר-לב: לכן אני בא היום שוב, כעבור שנה, עם הצעת חוק הגדר, להזכיר לראש הממשלה את מה שאמר בפברואר 2016, וחזר על כך, בנוכחות כל חברי הקבינט, באוגוסט 2017.

עמר בר-לב: חבריי חברי הכנסת, אתם מהקואליציה שהצבעתם נגד חוק הגדר לפני שנה, אולי תאמרו הפעם: כן, באמת יש צורך ביטחוני.

עמר בר-לב: אבל אתם יודעים מה?

עמר בר-לב: בטח תגידו שהשמיכה קצרה וצריך להחליט מהו סדר העדיפויות.

עמר בר-לב: אז אני אגיד לכם, אני אזכיר לכם, שרק לפני חודש הודיע נתניהו בגאווה בישיבת הסיעה של הליכוד שזה עתה הוא סגר עם שר האוצר הקצאה של 200 מיליון שקל לשיפור כבישים ותאורה להתנחלויות ביהודה ושומרון.

עמר בר-לב: למתנחלים בהתנחלויות בודדות, שהם הבסיס האלקטורלי שלו – יש, אבל עשרות ואלפי האזרחים שחיים לאורך קו התפר – להם אין.

עמר בר-לב: תאמרו לי שזו לא החלטה פוליטית?

עמר בר-לב: 200 מיליון לתאורה להתנחלויות מבודדות, וכאן, לבניית הגדר, שצה"ל הגדיר אותה כצורך ביטחוני חשוב ודרוש, זה לא?

עמר בר-לב: חבריי חברי הכנסת, אין שום ספק שמדובר במחדל ביטחוני גדול ומתמשך, אבל האבסורד הוא שיש בידי המדינה כל האמצעים לתקן אותו, ומהר.

עמר בר-לב: עלות השלמת הגדר היא 1.3 מיליארד שקל, וכפי שאתם יודעים, משרד האוצר מצא עודפי גבייה של 20 מיליארד שקל.

עמר בר-לב: כל המומחים הכלכליים, גם במשרד האוצר וגם בבנק ישראל, אומרים שאת 20 מיליארד העודפים האלה צריך להשקיע בהשקעות חד-פעמיות, ולא בהשקעות מתמשכות.

עמר בר-לב: ואני שואל אתכם, חבריי חברי הכנסת, מהי השקעה חד-פעמית נחוצה, לאומית, הדרושה לביטחון מדינת ישראל, אם לא השלמת גדר הביטחון?

עמר בר-לב: לפני חודש היינו, ועדת החוץ והביטחון, בסיור לאורך הגדר, והיו איתנו חבר הכנסת יואב קיש, שנמצא כאן, וחבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש הוועדה.

עמר בר-לב: הם אמרו לראשי המועצות האזוריות, שהביעו את דאגתם ממה שקורה לאורך קו התפר – הם אמרו: יהיה בסדר.

עמר בר-לב: אז אני קורא לכם – יואב, אני קורא לך, ואני קורא לאבי, ידידי, שיצא מהאולם: מעכשיו, שפיכם וליבכם יהיו שווים.

עמר בר-לב: הגיע הזמן שתצביעו ותוכיחו שאתם באמת דואגים לביטחון מדינת ישראל.

עמר בר-לב: מילה אחרונה – אי-אפשר שלא להתייחס היום להכרזה הצפויה אחר הצוהריים או בערב, של ארצות הברית, של נשיא ארצות הברית, על ההכרה בירושלים כבירת מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אין ספק שירושלים היא בירת מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אני מברך על ההחלטה הזאת של נשיא ארצות הברית, שמבחינתנו, בוודאי כל היושבים כאן, באולם, זו הצהרה של המובן מאליו.

עמר בר-לב: ירושלים היא בירת הנצח של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אבל הניסיון להפוך את זה – ושמעתי את זה קצת בחדשות – להפוך את זה כאילו זה הצלחה של הימין והאבל של השמאל, אין לזה שום שחר, ולכן אני אומר: ירושלים היא בירתה הנצחית של מדינת ישראל, בלי קשר לימין ושמאל.

עמר בר-לב: כולנו מאמינים בזה, כולנו מברכים על ההחלטה, ואני מאמין שאף אחד מאיתנו לא נבהל מאיומים כאלה או אחרים של גורמים פלסטיניים כאלה או אחרים, או של גורמים – שמענו את ארדואן, נשיא טורקיה, יוצא נגדנו ומאיים – אז: אנחנו לא נבהלים.

עמר בר-לב: אגב, בהזדמנות זו, התברר לי שכבר לפני שנה רוסיה הכירה בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.

נחמן שי: לא שמעתי.

עמר בר-לב: אני לא יודע כמה מחברי הכנסת שמעו את זה.

נחמן שי: לא שמעתי.

עמר בר-לב: גם אני שמעתי את זה רק היום, ברדיו – פעמיים, ואחרי זה בדקתי את זה.

עמר בר-לב: לפני שנה רוסיה הודיעה שהיא מכירה בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אז בהחלט, יש כאן – – –

נחמן שי: – – –

עמר בר-לב: מה?

נחמן שי: אז למה הם לא מעבירים את השגרירות?

עמר בר-לב: נחמן, אתה ואני יודעים שיש הבדל בין העברת השגרירות לבין ההצהרה.

יצחק וקנין: אתה מכיר את הפתגם: עם האימונים בא הגובה?

עמר בר-לב: אבל בוא נברך על ההצהרה.

עמר בר-לב: אם רוסיה הכירה כבר לפני שנה, ועכשיו ארצות הברית, ואני קורא ליתר מדינות העולם להכיר בירושלים כבירתה הנצחית של מדינת ישראל – ואני אומר לפלסטינים מכאן:

עמר בר-לב: תפסיקו עם הפופוליזם הזה, אתם יודעים את זה בדיוק כמונו.

עמר בר-לב: זה לא אומר שעיסאוויה או כפר עקב הם חלק מירושלים שרבין שחרר לפני 50 שנה.

עמר בר-לב: הגיע הזמן להסתכל למציאות בעיניים.

עמר בר-לב: זאת המציאות, וכך היא תישאר.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הביטחון, הרב אלי בן-דהן.

נחמן שי: יש הצבעה?

עמר בר-לב: שמית.

יצחק וקנין: אדוני, עשר דקות לרשותך.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לא בהפתעה – הממשלה מתנגדת להצעת החוק של חבר הכנסת עמר בר-לב.

אלי בן-דהן: ההצעה הזאת, לעגן במסגרת חוק – אפילו הייתי קורא לזה, ברשותך: זו הצהרת חוק – כדי לדרבן את הממשלה להשלים בתוך שנה וחצי מקטעי גדר ביטחון – אתה הדגשת בהצעת החוק שלך – – –

עמר בר-לב: כשממשלה לא מבצעת, צריך לחוקק חוק.

אלי בן-דהן: רגע.

אלי בן-דהן: רגע.

אלי בן-דהן: בעיקר בבקעת הירדן ובדרום מערב הר חברון.

אלי בן-דהן: אני חושב שאין לזה אח ורע, זה בוודאי לא מתאים להצעת חוק, מה זה קשור להצעת חוק?

עמר בר-לב: – – –

אלי בן-דהן: אז אתה יכול לומר, אתה יכול לדרוש, אתה יכול להגיש שאילתה דחופה, אתה יכול להגיש הצעה לסדר, אתה יכול להגיד הרבה דברים.

עמר בר-לב: מה, אתה יועץ חוץ-פרלמנטרי?

איציק שמולי: אתה יועץ פרלמנטרי?

איציק שמולי: אתה סגן שר – –

אלי בן-דהן: חוק?

איציק שמולי: – – תתייחס להצעת חוק.

עמר בר-לב: אתה פרלמנטר חדש?

עמר בר-לב: מה זה?

אלי בן-דהן: חוק?

אלי בן-דהן: לזה מתאים חוק?

עמר בר-לב: כן.

אלי בן-דהן: נו, באמת.

עמר בר-לב: כשמדברים ולא עושים שום דבר – – –

איציק שמולי: כשהממשלה לא עושה, צריך חוק.

אלי בן-דהן: אני מתכוון לומר לך שעם כל הכבוד, הדרך להשלים את הגדר לא עוברת דרך הצעת חוק, הדרך עוברת דרך החלטות ממשלה.

אלי בן-דהן: וכפי שאתה בעצמך בהצעת החוק מציין: יש כמה וכמה החלטות ממשלה.

עמר בר-לב: נכון.

אלי בן-דהן: ואתה יודע היטב שלא רק שיש החלטות ממשלה, אלא גם הקבינט עצמו דן לא פעם ולא פעמיים בנושא הגדר הזאת.

אלי בן-דהן: דיברת על הסיור של הקבינט, בוא תספר לפחות – מאותו סיור, מתרקומיא ועד מיתר, גדר הביטחון הושלמה.

אלי בן-דהן: בשבועות האחרונים הושלמה גדר הביטחון במהירות שיא, גדר גבוהה, גדר בטון, אי-אפשר לחצות אותה, אתה יודע את זה היטב.

אלי בן-דהן: הינה, בעקבות אותו סיור של חברי הקבינט נעשה פה דבר – – –

עמר בר-לב: – – –

אלי בן-דהן: אבל בוא תאמר את האמת – הייתה פה התקדמות.

עמר בר-לב: התמריץ שלי – – – כי אתם לא עושים, פה ושם אתם עושים משהו.

עמר בר-לב: אלה החלטות ממשלה ישנות.

אלי בן-דהן: אתה רואה שיש התקדמות.

אלי בן-דהן: אתה רואה שנעשה.

עמר בר-לב: לא, אני לא רואה.

עמר בר-לב: אני רואה שבשנייה אתם מאשרים 200 מיליון לתאורה, אבל את זה אתם דוחקים.

אלי בן-דהן: הא ראיה – שהוקמה גדר ביטחון, שישה מטרים גובה – מתרקומיא ועד מיתר – הושלמה.

עמר בר-לב: נכון.

אלי בן-דהן: הושלמה, יפה.

אלי בן-דהן: הגדר הזאת הושלמה.

אלי בן-דהן: דיברת על הגבול המזרחי, אתה יודע שכרגע – – –

עמר בר-לב: לא.

עמר בר-לב: לא דיברתי על הגבול המזרחי.

אלי בן-דהן: גם על הגבול המזרחי.

אלי בן-דהן: תסתכל בהצעת החוק שלך.

עמר בר-לב: ציטטתי – ציטטתי את נתניהו.

אלי בן-דהן: אני מצטט את הצעת החוק שלך, לא שלי.

אלי בן-דהן: שלך.

אלי בן-דהן: אתה כתבת שם – דיברת על הגבול המזרחי, אתה יודע לבד שכרגע מערכת הביטחון משלימה גדר גבוהה מאילת ועד תמר – 34 ק"מ.

אלי בן-דהן: 31 ק"מ כבר הושלמו, ואנחנו עומדים להשלים גם את הקטע הזה.

אלי בן-דהן: בכלל, בקטע המזרחי יש גדר זמן רב.

עיסאווי פריג': כסף לנכים ולעניים יותר טוב – – –

אלי בן-דהן: מה אתה רוצה?

אלי בן-דהן: גדר ביטחון או עוני?

אלי בן-דהן: תגיד.

אלי בן-דהן: תחליט מה אתה רוצה, וניתן לך.

אלי בן-דהן: הקבינט דן בזה באופן קבוע, ובהתאם לצרכים הביטחוניים נמשכות השלמות הגדר.

אלי בן-דהן: הזכרת, חבר הכנסת עמר בר-לב – חבר הכנסת בר-לב, דיברת על 200 מיליון לתאורה, רק חבל שאתה כנראה לא קראת את ההחלטה הנכונה.

אלי בן-דהן: 200 מיליון מדובר על כבישים, כבישי ביטחון, שהם טובים לפלסטינים, לערבים, כמו ליהודים – –

עמר בר-לב: לכבישים ותאורה.

אלי בן-דהן: – – כבישים עוקפים, שיש צורך חיוני בהם.

אלי בן-דהן: אני אומר לך שיהודה ושומרון – לצערנו, בתשתיות, מפגרים בעשרות שנים.

עמר בר-לב: אבל מה יותר חיוני מגדר סביב יהודה ושומרון?

אלי בן-דהן: אתה יודע לבד שבמדינת ישראל נסללים כבישים, ונעשית פה עבודה מצוינת – –

עמר בר-לב: לא, אני לא יודע, אני יודע שזה להתנחלויות מבודדות, ואת היתר אתם מפקירים.

אלי בן-דהן: – – ביהודה ושומרון לא, מה לעשות, ולכן הגיע הזמן שמדינת ישראל בהחלט תפעל גם לחדש את התשתיות ביהודה ושומרון, תרחיב אותן, וזה טוב למדיניות שלך, זה טוב לכל האוכלוסיות; גם ערבי שרוצה להגיע משכם לרמאללה, גם הוא צריך את עוקף חווארה, גם לו זה לא נוח שהוא נתקע חצי שעה בכל יום בעוקף חווארה.

עמר בר-לב: יש עשרות קילומטרים של גדר, לגוש עציון אין גדר – – –

אלי בן-דהן: בגוש עציון אתה יודע לבד שזה דבר אחר לגמרי.

עמר בר-לב: זה לא דבר אחר.

עמר בר-לב: מסיבות פוליטיות אתם לא עושים את זה.

אלי בן-דהן: זה דבר אחר, בוודאי.

אלי בן-דהן: בגוש עציון יש התנגדות של התושבים היהודים, יש התנגדות של כל הגופים הירוקים.

אלי בן-דהן: בגוש עציון בכלל אין שום הסכמה; גם בתוך מערכת הביטחון עצמה אין הסכמה ברורה שהגדר הזאת נצרכת – – –

עמר בר-לב: אתה טועה ומטעה.

אלי בן-דהן: אני לא טועה, כי אני אומר לך – – –

עמר בר-לב: בוועדת החוץ והביטחון נאמר חד-משמעית שזה אינטרס ביטחוני ברור להשלים את כל הגדר סביב יהודה ושומרון, כולל באזור גוש עציון.

אלי בן-דהן: לא.

אלי בן-דהן: באזור גוש עציון, ואדי פוכין – אתה טועה.

אלי בן-דהן: זה לא נכון.

אלי בן-דהן: בוואדי פוכין יש הרבה מאוד חילוקי דעות בעניין הזה, ולכן אנחנו לא נמצאים שם.

עמר בר-לב: יש חילוקי דעות פוליטיים בתוך הימין.

אלי בן-דהן: לא, ממש לא.

אלי בן-דהן: לא קשור.

עמר בר-לב: אין חילוקי דעות – – –

אלי בן-דהן: יש עמדות, נכון, של תושבי הגוש – תושבי גוש עציון עצמם אינם מתלהבים מהגדר הזאת, בוודאי.

עמר בר-לב: גם לזה יש פתרון.

עמר בר-לב: גם לזה יש פתרון.

אלי בן-דהן: הפתרון הוא קונקרטי.

אלי בן-דהן: המל"ל עובד על כך, והפתרונות יימצאו – – –

עמר בר-לב: המל"ל – אני אעדכן אותך – סיים לעבוד, מחכה כבר חודשים שתזמנו אותו לדיון.

אלי בן-דהן: כשיגיע מועד הדיון הזה, גם זה יובא לדיון.

אלי בן-דהן: בוודאי ובוודאי לקיים על זה הצעת חוק ולחשוב שבהצעת חוק אפשר לבנות גדר – זאת לא הדרך הנכונה.

אלי בן-דהן: אני מציע לך להסיר את הצעת החוק הזאת, אבל אם תרצה, דע לך שהממשלה כממשלה לא תוכל להסכים להצעת החוק, והממשלה – –

עמר בר-לב: ברור, אתם ממשיכים להפקיר את ביטחון אזרחי מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: – – הממשלה החליטה להתנגד להצעת החוק ולהסיר אותה מסדר-היום של הכנסת.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הביטחון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, ביקשתם הצבעה שמית.

יצחק וקנין: אתה רוצה להשיב, יש לך שלוש דקות, אפשרות.

עמר בר-לב: בדברי סגן השר שמעתי שני דברים: האחד, הדרכה לפרלמנטר הצעיר איך להתנהג ואיך לא להתנהג.

עמר בר-לב: נדמה לי שהוותק שלך הוא לא ממש יותר גדול מהוותק שלי כאן.

עמר בר-לב: זה דבר אחד – –

אלי בן-דהן: – – –

עמר בר-לב: – – אבל כל עצה, אני מברך עליה.

עמר בר-לב: דבר שני, שמענו כאן הסברים פוליטיים לגבי פתחת גוש עציון – שנקראת פתחת גוש עציון, ושליש מהמחבלים שחדרו למדינת ישראל – משם הם הגיעו.

עמר בר-לב: יש לכם מאבק בתוך הימין על העניין הזה.

עמר בר-לב: ואגב, גם לעניין הזה, גם להשאיר את גוש עציון בתוך החומה, וגם להשלים את הפרצה, יש לזה פתרונות.

עמר בר-לב: נכון, זה עולה קצת יותר כסף, אז תיקחו את ה-200 מיליון שקל לתאורה ולדרכים, שהזכרת, ותשקיעו את זה שם – אבל הגיע הזמן.

עמר בר-לב: זה דבר שמדברים עליו שנים, ולמערכת הביטחון יש עמדה ברורה, וכל היתר, תסלח לי, אדוני סגן השר, זה ברבורים פוליטיים.

עמר בר-לב: אנחנו יכולים להתווכח על הנושאים הפוליטיים, אבל זה לא ענייני וזה לא קשור לביטחון.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: אני שוב שואל – הצבעה שמית?

עמר בר-לב: כן.

יצחק וקנין: הצבעה שמית.

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב עליית מחירי הארנונה), התשע"ז–2017.

יצחק וקנין: הצבעה.

יצחק וקנין: סליחה.

יצחק וקנין: סליחה.

יצחק וקנין: הצעת חוק גדר הביטחון, התשע"ז–2017, הצבעה שמית.

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – נגד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד

ציפי חוטובלי: צחי הנגבי לא פה.

קריאה: מי אמר נגד?

קריאה: – – –

יצחק וקנין: מישהו אמר: "נגד".

יצחק וקנין: אני מבקש, חברים, נא לשמור על כבוד הבית.

יצחק וקנין: אחרים עונים במקום אנשים שלא נמצאים פה?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) צחי הנגבי – לא הצביע חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – נגד רחל עזריה – נגד יוסף עטאונה – נגד חמד עמאר – נגד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – נגד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נגד

יצחק וקנין: הקראה שנייה.

יצחק וקנין: נא להקריא פעם שנייה את שמות חברי הכנסת שלא נכחו בהצבעה הראשונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ג'מעה אזברגה – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד יוסף ג'בארין – נגד אילן גילאון – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – נגד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

יצחק וקנין: יש מישהו באולם המליאה שלא הצביע?

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: נא להגיש את התוצאות.

יצחק וקנין: תמה ההצבעה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה על הצעת חוק גדר הביטחון, התשע"ז–2017, של חבר הכנסת עמר בר-לב: 65 מתנגדים, 27 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3197/20; נספחות]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דיפרנציאלי של קצבת הזקנה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: יציג את ההצעה חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי – חבר הכנסת נחמן שי, אני – – –

נחמן שי: אני פה.

יצחק וקנין: מה, אתה פה?

יצחק וקנין: חסר לי, לא יודע, בכריזה לקרוא לך.

נחמן שי: לא, לא שמעתי, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: איך תשמע?

נחמן שי: אבל אני מתייצב לפקודה.

יצחק וקנין: ודאי.

נחמן שי: אני מתייצב לפקודה.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, אני מביא היום הצעת חוק מאוד פשוטה ומאוד צודקת.

נחמן שי: אנחנו כולנו, אני מאמין, רוצים בטובתם של אזרחים ותיקים במדינת ישראל, ואני שמח, אגב, שבדוח העוני שיצא היום, שיש בו הרבה נקודות שחורות, יש בכל זאת הטבה מסוימת במצבם של האזרחים הוותיקים, שקרויים שם "קשישים".

נחמן שי: זו נקודת אור.

נחמן שי: יש הרבה דברים שצריך לומר על דוח העוני, אבל מבחינת הציבור שאני יותר מעורב בו, אני וחבריי פה, אני יכול לראות איזושהי התקדמות, ואני יודע גם ששר הרווחה מתכנן איזשהו סכום של 660 מיליון שקל כדי לשפר עוד את מצבם.

נחמן שי: יפה מאוד.

נחמן שי: אבל אני רוצה להביא פה לידיעת

נחמן שי: כם פגם שקיים בחוק הנוכחי וצריך לתקן אותו, והפגם הוא בכך שכאשר אדם יוצא לגמלאות – אישה בגיל 62, גבר בגיל 67, אפשר לעשות דחייה מסוימת – ונוצרת לו הזכות לקצבת אזרח ותיק, כמו שאנחנו קוראים לה – לא קצבת זקנה, אלא קצבת אזרח ותיק.

נחמן שי: יש פה איזשהו כלל ישן שאומר ככה:

נחמן שי: אם תאריך הלידה שלו או שלה הם עד 15 בחודש, אותו פורש או פורשת יקבלו את אותו חודש ראשון ביציאה שלהם לגמלאות.

נחמן שי: אם יום ההולדת שלהם חל מ-16 בחודש ואילך, הם מפסידים את החודש הראשון.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: אין סיבה, ככה זה.

נחמן שי: הלכנו לבדוק את זה עם הביטוח הלאומי, והתברר שיש להם קושי מסוים במחשבים לסדר את זה כדי שזה יהיה אחרת.

נחמן שי: ההצעה שלנו, שחתומים עליה כמה חברי כנסת אבל אני חושב שיש עליה קונסנזוס, היא לתקן את העיוות שקיים באותה יציאה לגמלאות ולקבוע דבר פשוט: מי שנולד עד 5 בחודש יקבל את יתרת אותו חודש מ-5 ואילך, מי שנולד ב-15 יקבל חצי חודש, מי שנולד ב-26 יקבל ארבעה ימים, וכן הלאה.

נחמן שי: זאת אומרת, כל אדם יקבל את החלק היחסי מתאריך הולדתו.

נחמן שי: לא יהיו כאלה שיקבלו את כל החודש אף שהם זכאים רק לחצי חודש ולא יהיו כאלה שלא יקבלו כלום אף שנולדו במחצית השנייה של אותו חודש.

נחמן שי: החישוב הכספי הזה, לא יהיו בו זוכים ולא יהיו בו מפסידים, הוא יהיה שוויוני, כולם יהיו רשאים – האם הבנת את ההסבר שלי, אדוני היושב-ראש?

נחמן שי: כי אתה היחיד שמאזין לי, באופן כללי.

נחמן שי: הבנת את הנקודה?

יצחק וקנין: ודאי.

נחמן שי: כלומר, אין יותר – לא חשוב מתי נולדת במהלך החודש, תקבל על אותם ימים באותו חודש – 5, 10, 15, 20, וכן הלאה, וכך אלה שנהגו לקבל יותר ממה ש – במירכאות – מגיע להם – יחזירו – במירכאות – את זה, ואלה שלא קיבלו – יקבלו, ואז אנחנו עושים צדק בין כל אלה בחודש הראשון.

נחמן שי: עכשיו, מדובר במאות שקלים.

נחמן שי: אולי אפילו 1,000, יכול להגיע ל-1,000 שקלים.

נחמן שי: אם אנחנו מכפילים את זה במספרים של אנשים שפורשים לגמלאות, נגיע למספרים מאוד גדולים של אלפי-אלפי אנשים, לכן יש פה מידה של אי-צדק כלפי האוכלוסייה הזאת.

נחמן שי: ובכן, יש גם היסטוריה לנושא הזה, והעלינו את הנושא כבר לפני חצי שנה בוועדת שרים לענייני חקיקה, וביקשנו כמובן הסכמה.

נחמן שי: אמרו לנו: תחכו שבועיים.

נחמן שי: שבועיים זה זמן – נקרא לזה זמן ועדת שרים לענייני חקיקה.

נחמן שי: יש כל מיני זמנים.

נחמן שי: זמן ייעודי כזה.

נחמן שי: עברה מאז מחצית השנה, מחצית השנה חיכינו בסבלנות אין קץ.

נחמן שי: עכשיו, הבאנו את זה שוב לפני ועדת שרים לענייני חקיקה, אמרנו: מה אתם רוצים לעשות?

נחמן שי: אמרו: תראו, יש לנו רעיון, אנחנו רוצים לעשות בעצמנו את החוק הזה.

נחמן שי: אה, מצוין, אז תעשו, אמרנו.

נחמן שי: אין סיבה שלא.

נחמן שי: אני מוכן להמתין, אין פה זכויות יתר.

נחמן שי: אני מוכן להמתין, העיקר שהמצב המעוות הזה יתוקן.

נחמן שי: אמרו לי: תן לנו עוד שלושה חודשים.

נחמן שי: אמרתי: זה כבר מוגזם – קודם שישה חודשים, עכשיו שלושה חודשים, בידיעה שכל מי שיוצא לגמלאות לפי העיוות הנוכחי מפסיד כסף – זה לא הוגן ולא צודק ולא נכון.

נחמן שי: לכן אני מבקש מהכנסת לאפשר לעשות את השינוי בחוק, כדי לעשות צדק עם כל החברים והחברות האלה, היקרים, ולתת להם ליהנות מהגמלה שמגיעה להם.

נחמן שי: אני רוצה להוסיף עוד הערה אחת, אדוני, לענייני היום, כי אני חושב שאנחנו הולכים לקראת אירוע חשוב, אני רוצה רק להוסיף מילה אחת.

נחמן שי: אני חושב שבבית הזה יש הסכמה שהכרה אמריקנית באיחוד ירושלים כבירת ישראל היא דבר מפליג, רב-חשיבות, בעל ערך אסטרטגי ממדרגה ראשונה, ואני חושב שבצדק אפשר לרשום את זה כיום חשוב בהיסטוריה שלנו.

נחמן שי: אני מקבל את זה, וזה טוב.

נחמן שי: מה שאני רק מבקש זה להצניע את האירועים המתוכננים, כי כבר שמעתי בבוקר שראש עיריית ירושלים הולך לעשות חגיגות ושמחות, ואומר: זה כמו כ"ט בנובמבר.

נחמן שי: לא צריך.

נחמן שי: תנו לנו לעבור את האירוע הזה בשלום, אני מקווה שכך יהיה, גם בקרב הפלסטינים, גם בקרב מדינות האזור, גם בקרב העולם המוסלמי.

נחמן שי: לא צריך לגרות בכוח ולגרום לתגובה, כי אנחנו באמת לא יודעים מה היא תהיה.

נחמן שי: נרשום את האירוע – – –

אמיר אוחנה: – – –

נחמן שי: כן.

אמיר אוחנה: נחמן, אם לא הריקודים של כ"ט בנובמבר לא הייתה פורצת מלחמת העצמאות?

נחמן שי: כ"ט בנובמבר הייתה שמחת גדולה, הכרת המדינה.

עמר בר-לב: מה אתה משווה?

נחמן שי: עכשיו, אני אומר לך, אמיר ידידי, תאמין לי, תרשום – – –

עמר בר-לב: נכון שאתם עובדים אצל ארצות הברית.

אמיר אוחנה: זאת אומרת, אם תהיה אלימות אז זה בגלל הריקודים?

אמיר אוחנה: כי נשמח?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

אמיר אוחנה: לא, נכון?

אמיר אוחנה: אז אפשר לשמוח.

נחמן שי: אמיר, תאמין לי, גם ליבי שמח, מאוד, כמי שנולד בעיר הזאת, גדל בעיר הזאת, ראה אותה מחולקת, ראה אותה הופכת לעיר אחת – אני יודע את הפערים, וההבדלים, והקשיים.

נחמן שי: אני מקבל את זה כצעד מאוד חשוב, וברגע שתיפול ההחלטה לא יהיה גבול לשמחתי.

אמיר אוחנה: תרגיש חופשי לבטא את עצמך, גם.

נחמן שי: יחד עם זה, אני אומר:

נחמן שי: בוא נחשוב על ההשלכות שיכולות להיות לזה, ולכן, מצידנו צריך להיות איפוק.

נחמן שי: אני רוצה לחזור למה שפעם לימד אותנו אריק שרון, שאיפוק זה כוח.

נחמן שי: אז – לא צריך לגרד את זה, תנו לזה.

ענת ברקו: כשירו עלינו טילים, התאפקנו.

נחמן שי: ומי שיקפוץ ויעשה פה שמחה גדולה, תאמינו לי, זה יהיה ממש counterproductive.

נחמן שי: את זה ההיגיון מחייב, וגם את המסר הזה רציתי להביא פה הבוקר.

נחמן שי: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

יצחק וקנין: אדוני, עשר דקות לרשותך – משום מה – – –

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הייתה שיחה ביני ובין נחמן שי, ואמרתי לו: תשמע, תן לבדוק, נכון שוועדת השרים אמרה שלושה חודשים, ואני אמרתי חודש, ואני לא הולך להשיב, כי אני, אדוני היושב-ראש, מחכה לתשובתו, אולי לא צריך תשובה, אבל שמעתי את מה שאמרת.

חיים כץ: אני רוצה להגיד משהו, לא על חוק הזה.

חיים כץ: ואללה, אתה יודע, יש כלל גדול בתורה: זה נהנה וזה אלא חסר.

חיים כץ: חוסר היכולת שלך לפרגן – – –

נחמן שי: מי אמר שלא?

חיים כץ: אני אגיד לך על מה, תכף, אני לא תוקף.

חיים כץ: היום פורסם דוח העוני.

נחמן שי: דיברתי.

חיים כץ: כן, נכון, אבל במקום להגיד: רואים ירידה דרמטית, של 8.3%, במספר הקשישים – – –

נחמן שי: אמרתי.

חיים כץ: 8.3%?

חיים כץ: אז אני מתנצל.

חיים כץ: מתנצל אני.

נחמן שי: אמרתי שיש נקודות חושך, אבל זאת נקודת אור, ואני – – –

חיים כץ: מתנצל.

חיים כץ: אני לא הבנתי את מה שאמרת.

חיים כץ: אבל בשבילך, הנתונים – בשנה שעברה, בסוף השנה היו 171,500 מתחת לקו העוני; לצערנו המשותף, נפטרו 9,700, למעגל נכנסו 18,300 חדשים, ובגלל הקצבאות, 15,600 יצאו מקו העוני.

נחמן שי: הזכרתי גם את ה-560 מיליון – – –

חיים כץ: מצוין, אני מתנצל.

חיים כץ: אני מבקש: האם אתה מסכים – תוך חודש תשובה והצבעה?

נחמן שי: כן, אבל – – –

חיים כץ: אני אבדוק את מה שאפשר לעשות, ונראה.

נחמן שי: אני רוצה שנוכל לסכם את זה בתוך חודש.

חיים כץ: שמה?

נחמן שי: שנוכל לסכם שאנחנו מקדמים את החוק הזה יחד עוד חודש.

חיים כץ: בלי נדר.

חיים כץ: אולי נצרף את זה לבד.

חיים כץ: אם אני אראה – אני לא מחפש פה קרדיטים; לא מעניין אותי ממשלתי, לא ממשלתי, בעניין הזה.

נחמן שי: תודה.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: כאמור, הצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4442/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העלאת סכום הקצבה המשולמת לשוהה במוסד), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קארין אלהרר תציג את ההצעה.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה – במועד אחר, לחוק הזה.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה, תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שרים, אדוני שר הרווחה, אני רוצה לדבר אליך.

חיים כץ: אליי?

קארין אלהרר: כן.

קארין אלהרר: תראו, אתמול ציינו בכנסת את יום שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ובאמת כבר רבות נאמר על חשיבות היום הזה ועל הזכויות שכתובות בספר.

קארין אלהרר: ואתמול, בנאום שלי, אדוני השר, אמרתי שחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות הביא לשינוי יסודי בתפיסה של אנשים עם מוגבלות: פתאום זה לא חסד, זו זכות, אבל אמרתי שעם כל הזכויות האלה לא הולכים למכולת; בסוף צריך כסף – כדי לחיות, כדי לרכוש תרופות, אוכל, חימום בחורף, קירור בקיץ וכו'.

קארין אלהרר: אנחנו מודעים לכך – – –

חיים כץ: אני צריך לענות לך.

חיים כץ: לא ידעתי.

קארין אלהרר: אתה לא עונה לי הפעם, אתה עונה לי – – –

יצחק וקנין: אין תשובה.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה במועד אחר, אמרתי.

קארין אלהרר: אבל, אדוני השר, ברשותך, בכל זאת את ההקשבה שלך.

חיים כץ: הינה, התקרבתי.

קארין אלהרר: אני מודה לך, אדוני.

קארין אלהרר: אני אומר, כיום בישראל יש יותר מ-11,000 אנשים עם מוגבלויות שונות, שמתגוררים במוסדות, מתוך איזושהי תפיסה – אני אומר בסוגריים – ארכאית, כי בעולם כולו הולכים לשילוב בקהילה.

קארין אלהרר: יש עדיין אנשים שנמצאים במוסדות, חלקם מתוך בחירה – ובזה אני כמובן תומכת – וחלקם עדיין, למרבה הצער, שלא מתוך בחירה, ואני מקווה שהדבר הזה ישתנה.

קארין אלהרר: אבל לא באתי לדבר על השהות במוסד, באתי לדבר על מרכיב בשהות במוסד.

קארין אלהרר: אדם שחי במוסד לא זכאי בעצם לגובה מלא של קצבת הנכות.

קארין אלהרר: הוא מקבל רק 20% מהקצבה, ו-80% הולכים למוסד עצמו, שמממן את הצרכים הגדולים שלו – מממן לו את האוכל, מממן לו את קורת הגג, את המטפל, ואם אנחנו מסתכלים על ההון העצום שנותר בידי אדם, זה 20% מ-2,342 שקלים.

קארין אלהרר: זה לא הרבה כסף.

קארין אלהרר: מקסימום בעצם נשארים לו משהו כמו 300 שקל.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: 20% מכמה?

קארין אלהרר: מ-2,342.

חיים כץ: נשאר לו 460.

קארין אלהרר: 460 שקל, אז – – –

חיים כץ: 20%.

חיים כץ: 20% ממה שאמרת.

קארין אלהרר: בסדר, שנייה, זה כשמדובר ב-100%.

חיים כץ: אוקיי.

קארין אלהרר: אני לא יודעת, אדוני השר, גם ב-400 – אני ניסיתי לחשוב מה אפשר לקנות ב-400 שקל.

חיים כץ: 460.

קארין אלהרר: 460.

קארין אלהרר: תראה, צריך לשלם לפעמים לאפוטרופוס – זה אקסטרה, זה לא מהמוסד – לפעמים רוצים לקנות בקפטריה משהו, צריך לקנות כל מיני אביזרי היגיינה, כל מיני דברים קטנים שהמוסד לא מממן; אפילו בגדים – המוסד לא אמור לתת בגדים.

קארין אלהרר: יש אומנם איזו תרבות כזאת, של קיבוץ, במוסדות, שבעיניי היא לא בצדק.

קארין אלהרר: בסוף, צריך לשמור על כבוד של אדם.

קארין אלהרר: אדם צריך שיהיו לו הבגדים שלו, התחתונים שלו, שתהיה לו היכולת ללכת לקפטריה לקנות לעצמו במבה – באמת, המינימום.

קארין אלהרר: כשיש הורים ומשפחה תומכת ואוהבת, הנושא הזה פתיר.

קארין אלהרר: כשאין הורים ומשפחה תומכת, ולצערנו הרב יש מצבים כאלה – הנושא הזה הוא לא פתיר.

קארין אלהרר: ואני, אדוני השר, אף שאני מחשיבה את עצמי אחת שמכירה, אני לא הייתי מודעת למצוקה הקשה שאנשים חיים בה.

קארין אלהרר: פנו אליי עובדות סוציאליות ואמרו לי: תקשיבי, אין לנו מה לעשות.

קארין אלהרר: הם באים אלינו, פונים אלינו, אומרים לנו: אין לי כסף לקנות קולה – ואין לי מה להגיד להם.

קארין אלהרר: מה אני אגיד להם – שזה מה יש?

קארין אלהרר: עכשיו, אדוני, אני חושבת שההצעה שלי נותנת חלוקה טיפה שונה – לא בהרבה – קודם כול מתוך תקווה שקצבת הנכות תעלה במהרה בימינו, שאז, גם אם זה יהיה – – –

חיים כץ: – – –

קארין אלהרר: אני תכף אצטרף – – –

חיים כץ: בלי שאני אדע, זה הנושא.

קארין אלהרר: אני תכף אצטרף לדיון עם חברי אלי אלאלוף ואילן גילאון.

קארין אלהרר: אני אגיד – – –

חיים כץ: לא, היא אמרה רק שיש דיון.

קארין אלהרר: אני רק אמרתי שיש דיון.

קארין אלהרר: אז אני אומרת, קודם כול, אני באמת מקווה שהקצבה תעלה, כי ראוי שהיא תעלה, ויפה שעה אחת קודם, וגם, אני מבקשת חלוקה טיפה אחרת: שאדם ששוהה במוסד יקבל 35% לניהול העניינים שלו – זו לא עלייה דרמטית, זה לא איזה משהו בלתי נסבל – והמוסד יקבל 65%.

קארין אלהרר: זה נותן עוד כמה עשרות שקלים, או מעל 100 שקלים, כדי להתנהל בחיי היום-יום.

חיים כץ: 65% ממה?

קארין אלהרר: מהקצבה.

חיים כץ: כמה הקצבה?

קארין אלהרר: נגיד 100%.

חיים כץ: 100% זה 2,300?

קארין אלהרר: לא, 100% מה-4,000.

חיים כץ: אני לא מבין מה שאת מדברת.

קארין אלהרר: 4,000 שקל קצבה העלינו?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: 35% זה 1,300.

קארין אלהרר: נו, יפה מאוד, 1,300 שקל.

חיים כץ: בסדר, אז תנקבי במספרים.

חיים כץ: זה לא כמה שקלים, זה 1,300.

קארין אלהרר: בסדר, 1,300 שקל.

קארין אלהרר: לא מדובר בסכומי עתק.

חיים כץ: כמה אנשים?

קארין אלהרר: את זה אתה תגיד, אדוני השר.

חיים כץ: את אמרת לי – – –

קארין אלהרר: יש יותר מ-11,000 איש במוסדות.

חיים כץ: 11,000 – 1,300 זה 1.5 מיליון.

קארין אלהרר: אדוני השר, 1.5 מיליון זה דמי כיס של משרד ממשלתי.

קארין אלהרר: דמי כיס.

חיים כץ: ואללה?

קארין אלהרר: ואללה.

יצחק וקנין: 1.5 מיליון לחודש.

חיים כץ: כן, 1.5 מיליון לחודש – כמה זה דמי כיס?

יצחק וקנין: זה 15 מיליון – – –

חיים כץ: 18 מיליון.

קארין אלהרר: 18 מיליון שקלים, אדוני השר – – –

חיים כץ: זה דמי כיס.

חיים כץ: הבנתי.

קארין אלהרר: לא, אדוני השר, זה דמי כיס במשרד האוצר, לא אצלך.

קארין אלהרר: תשמעו, אני חייבת להגיד לכם, כל פעם שבאים עם איזו הצעה, אומרים: זה הרבה כסף.

קארין אלהרר: זה מצד אחד.

קארין אלהרר: מצד שני אני שומעת כל הזמן: יש רזרבות, יש עודפים.

קארין אלהרר: אז אני אומרת, לאן הולכים העודפים האלה?

חיים כץ: אבל את באה אליי, למשרד שלי, ואת אומרת: להוא יש עודפים.

חיים כץ: אם תבואי להוא – – –

קארין אלהרר: לא, להפך.

חיים כץ: המשרד שלי מממש – –

קארין אלהרר: אדוני השר, אתה לא הבנת.

חיים כץ: – – כל שקל הולך לצדקה.

קארין אלהרר: אני לא הבהרתי את עמדתי.

קארין אלהרר: אין בליבי על משרדך, ברור לי שאתה מנצל את התקציב עד תום.

קארין אלהרר: בליבי על משרד האוצר, שאמור להעביר תקציבים לאנשים שקשה להם להביא בכוחות עצמם, זאת הנקודה.

קארין אלהרר: אני לא חושבת שאתה צריך להביא את זה מתקציבך, אלא שהמשרד צריך לתת תוספת לעניין הזה, משרד האוצר.

חיים כץ: אני בעד.

קארין אלהרר: אתה יודע, יש לנו אינטרס משותף בעניין הזה.

קארין אלהרר: לכן אני באמת חושבת שכשמדברים על כבוד האדם וחירותו, גם כבודם של אנשים עם מוגבלות צריך להישמר, בוודאי של אלו שנמצאים במוסדות.

קארין אלהרר: באמת, בדרך כלל הם רחוקים מעין ומלב.

קארין אלהרר: צריך לתת להם את האפשרות לקנות לעצמם את הדברים הקטנים האלה.

קארין אלהרר: זה לא הרבה כסף, וזה נותן להם את האפשרות להרגיש, אתה יודע מה – לא נורמטיביים, חצי נורמטיביים.

קארין אלהרר: אני מקווה, אדוני השר, שבמסגרת התזכיר שהגשת, שאני מקווה שיעבור – באמת, אני מברכת אותך, גם הכנסת עוד אוכלוסיות, וגם נתת מענים לאנשים שלא קיבלו מענה קודם, אני רוצה לברך אותך ולאחל לך הצלחה בעניין הזה, ולקוות שליבו של משרד האוצר לא יהיה ערל לצרכים הקשים הללו.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הכשלים של המחלקה לחקירת שוטרים בטיפולה באלימות משטרתית חמורה

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הכשלים של המחלקה לחקירת שוטרים בטיפולה באלימות משטרתית חמורה, מס' 8369, של חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: אמורה להשיב לה שרת המשפטים, ואני לא רואה ששרת המשפטים נמצאת.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני כחודש הזדעזעתם כאשר שוטר שלף את אקדחו מול מפגין חרדי ואיים לירות בו.

חנין זועבי: גם לפני כשבועיים הייתה מהומה, ובצדק, כאשר שוטרים הפעילו כוח נגד נכה בכיסא גלגלים שחסם כביש באחת ההפגנות.

חנין זועבי: למזלם הרע של אותם שוטרים אלימים, זה קרה מול המצלמות, זה הונצח, זה הוקרן, וכולי תקווה – אני מקווה שמח"ש אכן תחקור את האירועים האלה.

חנין זועבי: אולם אלימות שוטרים מצולמת נגד אזרחים ערבים פחות תופסת את העין.

חנין זועבי: התקשורת לא כל כך מתעניינת בה, והאמת, גם אתם לא כל כך רגישים לאלימות של שוטרים שבה נהרגים אזרחים פלסטינים.

חנין זועבי: אני חושבת שיש גם מי שלא מגדיר הרג של אזרחים פלסטינים, רצח של אזרחים אלה, אלימות.

חנין זועבי: משנת 2000 עד אוגוסט 2017 נהרגו 56 אזרחים ערבים על ידי המשטרה, רבים נפצעו, חלקם קשה עד קשה מאוד.

חנין זועבי: בחברה היהודית – באותה תקופה נהרגו שלושה אזרחים יהודים.

חנין זועבי: גם זה הרג מיותר, גם זה פשע.

חנין זועבי: הכלים האלימים שהמשטרה מאמצת כלפי החרדים, אדוני היושב-ראש, שמפגינים, למשל, נגד גיוס לצבא – שימוש בטייזרים, מכות – האמת, אנחנו דורשים מהמשטרה להשתמש באותם כלים אלימים – האלימות של המשטרה אינה משתווה לאלימות של המשטרה מול אזרחים ערבים.

ענת ברקו: כלים לא רוצחים אנשים.

חנין זועבי: כאשר המשטרה באה לדכא הפגנה בחברה הערבית, הכללים שונים לגמרי, שם מותר להרוג.

חנין זועבי: ראינו זאת באום אל-חיראן, למשל, ראינו זאת בחיפה, ביאפא, בכפר כנא, בנצרת – ערבים נהרגים אחרי מרדף של המשטרה, שלא תואם בכלל את כללי המרדף, וכאשר אף אחד לא מסכן חיי שוטר.

חנין זועבי: ערבים נהרגים כאשר הם פשוט עומדים ברחוב, כאשר הם יושבים בתוך מכונית שנעצרה, והסטטיסטיקה אומרת הכול: 56 ערבים הרוגים, נרצחים, בידי המשטרה.

חנין זועבי: ומה עוד הסטטיסטיקה אומרת אדוני היושב-ראש?

חנין זועבי: אף כתב אישום אחד לא הוגש.

חנין זועבי: המשטרה לא יכולה לחקור את עצמה בתחום הזה.

חנין זועבי: נכון, זה תפקידה של המחלקה לחקירות שוטרים, זה תפקידה של מח"ש.

חנין זועבי: אז מסתבר שמח"ש לא ממש חוקרת.

חנין זועבי: בשנים 2011–2013 הוגשו למח"ש 11,000 תלונות, יותר – 11,282 תלונות.

חנין זועבי: 93% מהתלונות האלה נסגרו ללא כל חקירה.

חנין זועבי: 3% הובילו להליכי משמעת, ורק ב-2.7% מהתיקים הוגש כתב אישום.

חנין זועבי: גם במקרה הריגה, מח"ש, אדוני היושב-ראש, סוגרת תיקים בלי לבצע שום פעולת חקירה עצמאית.

חנין זועבי: מה מח"ש עושה?

חנין זועבי: היא קובעת על סמך דוח פנימי של המשטרה – לא שחקר את התקרית, שבדק את התקרית – ואז מח"ש מאמצת את כל תוצאות הבדיקה הפנימית של המשטרה.

חנין זועבי: מח"ש עצמה לא מבצעת שום מעשה חקירה; היא לא מבצעת ניתוח לאחר המוות.

חנין זועבי: היא לא מזמינה עדויות.

חנין זועבי: היא לא חושפת עדות מסוימת – ששוטר מסוים סירב לתת עדות, היא לא חושפת שיש שוטרים שלא משתפים פעולה עם הבדיקה הפנימית של המשטרה, וגם במקרה של 3% שהיא בודקת, היא גם לא חושפת אי-שיתוף פעולה מצד אנשי המשטרה.

חנין זועבי: כלומר, היא לא עושה שום צעד שמחייב אותה, שמחייב כל פעולת חקירה אובייקטיבית, הוגנת ומינימליסטית אפילו.

חנין זועבי: היא רק מקבלת את דברי השוטרים כפי שהם.

חנין זועבי: עכשיו, במקרה של הריגה שלא על ידי המשטרה, יש כלל, שמבקשים תמיד לבצע ניתוח לאחר מוות.

חנין זועבי: מבצעים שלל בדיקות אחרות כאשר מישהו נרצח אבל לא על ידי המשטרה.

חנין זועבי: אז למה לא מבקשים אותו דבר כאשר המשטרה עצמה, הגוף האחראי לביטחון הציבור, כאשר היא גורמת למוות?

חנין זועבי: על אחת כמה וכמה אמורים לבצע מהלך בדיקה וחקירה – יותר יסודי, יותר רציני.

חנין זועבי: הדבר הזה מאוד מסוכן, לא רק כי מח"ש אינה חוקרת, אלא כי אין הרתעה, המשטרה מרגישה שאין הרתעה, אין גוף שמרתיע אותה, אין דין וחשבון לגבי אלימות, גם אלימות שמגיעה להרג אנשים, הרג אזרחים.

חנין זועבי: בספטמבר 2015 ההוראות לפתיחה באש של המשטרה השתנו – עברו הקלה.

חנין זועבי: אחרי 2015 יותר קל לשוטרים לירות באנשים, באזרחים.

חנין זועבי: כלומר לא רק שמח"ש לא בודקת, אלא שיש הוראות שמקילות על השוטרים, ואין חקירה אחרי המוות, ויש הוראות לפתוח – אור אדום של פתיחה באש מצד המשטרה.

חנין זועבי: דווקא במצב הזה אנחנו צריכים בדיקה יותר רצינית, יותר יסודית, וכמו שהזכרתי, רק 2.7% מועמדים לדין.

חנין זועבי: במקרה הריגתו של סאמי אל-ג'עאר, זיכרונו לברכה, מח"ש אף הגיעה למסקנה שסאמי נורה על ידי נשק משטרתי, שסאמי נורה על ידי שוטר, ולא הייתה שום הצדקה לרצח.

חנין זועבי: אבל מכיוון שכל השוטרים שיקרו, ולא היה ברור מי החזיק בנשק, מי ירה בסאמי, על פי מח"ש: היא לא יכולה להצביע על האחראי.

חנין זועבי: היא יודעת שסאמי נרצח על ידי שוטרים, אבל היא סגרה את התיק, כי היא לא עשתה חקירה אמיתית.

חנין זועבי: היא ידעה – היא אמרה בגוף הדוח שלה, שהוציאה: אנחנו יודעים שהירי לא היה מוצדק, אבל כל השוטרים מסלפים, כל השוטרים משקרים, אז אנחנו לא מגיעים לאחראי.

ענת ברקו: אל תאשימי את השוטרים, תאשימי את הטרוריסטים שאת תומכת בהם.

חנין זועבי: במקרה של יעקוב אבו אלקיעאן מאום אל-חיראן המצב חמור אף יותר – המשטרה הייתה אלימה, המשטרה רצחה.

ענת ברקו: אל תאשימי את השוטרים.

חנין זועבי: היום זה ברור לכולנו, יש עדויות ויש חומר מצולם, שהמשטרה רצחה את יעקוב אבו אלקיעאן – ולא רק רצחה אותו, היא לא אפשרה לטפל ביעקוב.

חנין זועבי: יעקוב דימם עד מוות – גם סוגיית מניעת טיפול – –

ענת ברקו: – – – המשטרה.

חנין זועבי: – – היא סוגיה שצריכים לבדוק אותה – ואז זה גרם למותו של יעקוב.

חנין זועבי: ועכשיו, בכירי המשרד לביטחון פנים, אנחנו יודעים שהם משקרים, אנחנו יודעים שהשר שיקר, אנחנו יודעים שהמפכ"ל שיקר, אנחנו יודעים שדוברת המשטרה שיקרה.

חנין זועבי: הם מודים והם משקרים.

חנין זועבי: לכן – –

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: – – זה כל כך חשוב, זה כל כך רגיש, העניין של בדיקה אובייקטיבית, בדיקה רצינית, לתרבות האלימה של המשטרה.

חנין זועבי: אלה לא מקרים.

חנין זועבי: 56 אזרחים פלסטינים שנהרגים זה לא מקרה, זו תופעה.

חנין זועבי: יש תרבות – מדובר בתרבות – ואנחנו מזכירים תמיד את הדוח – –

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: – – דוח אור, שמצביע על תרבות אלימה ועוינת מצד המשטרה.

חנין זועבי: אנחנו מבקשים – ההצעה פה היא לוועדת חקירה, ואנחנו מבקשים לשנות את נוהל בדיקות העבודה של המשטרה.

חנין זועבי: מבקשים גם לשנות את נוהלי העבודה של מח"ש לבצע חקירה; לחייב את מח"ש לבצע חקירה עצמאית בכל מקרה של הרג על ידי שוטר; לדרוש לבצע ניתוח לאחר המוות גם אם יש התנגדות מצד משפחת הקורבן – לפחות בדיקה חיצונית.

חנין זועבי: לדרוש לקבל את כל הממצאים שבתיק החקירה, ואם לא בוצעו בדיקות מסוימות, לחייב גוף מחוץ למשטרה לבצע את הבדיקה הזאת.

חנין זועבי: היות שהמשטרה, יש לה מסורת ויש לה היסטוריה של אימוץ תוצאות החקירה של מח"ש, וכנראה יש בתוך מח"ש גם אותה תרבות עוינת כלפי האזרחים הפלסטינים, אנחנו מבקשים ועדת חקירה שתבדוק איך 56 אזרחים פלסטינים נרצחו על ידי המשטרה בלי שום בדיקה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: תשיב שרת המשפטים איילת שקד.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת חנין זועבי ביקשה להקים ועדת חקירה בשל הכשלים לכאורה במחלקה לחקירות שוטרים.

איילת שקד: לטענתה, מח"ש אינה מבצעת את עבודתה נאמנה.

איילת שקד: אתכבד להשיבך כי מח"ש מחויבת להיאבק בנחישות בעבריינות שוטרים ופועלת לחקור ולבדוק תלונות של אזרחים בדבר עבריינות של שוטרים.

איילת שקד: בניגוד למשתמע מההצעה לסדר, מח"ש פועלת מתוך גישה בלתי מתפשרת כלפי אלימות, התעמרות ושימוש לרעה בכוח של שוטרים כלפי אזרחים.

איילת שקד: נתוני השנה שעברה מלמדים על אכיפה אפקטיבית ומשמעותית כלפי שוטרים שביצעו עבירות פליליות כלפי אזרחים.

איילת שקד: מח"ש פועלת ועושה את תפקידה מתוך הבנה עמוקה של הצורך לשמור על אמון הציבור במערכת אכיפת החוק, בפרט כאשר רבים מהמתלוננים נמנים עם האוכלוסיות החלשות בחברה.

איילת שקד: בשנת 2016, בעקבות עבודה מאומצת של מח"ש, התקבלו החלטות לגבי 773 תיקים שבהם נחקרו שוטרים תחת אזהרה.

איילת שקד: אני חוזרת: 773 תיקים.

איילת שקד: כ-30% מהתיקים האלה הסתיימו בהחלטה להעמיד לדין שוטר אחד או יותר, ובסך הכול כ-230 תיקים בהם מועמד שוטר אחד או יותר לדין פלילי או משמעתי.

איילת שקד: גישה המשקיפה על עולם הפעלת הכוח ועל דרך התנהלות שוטרים מבעד לפריזמה הצרה של המשפט הפלילי עלולה להסיט את תשומת הלב מהאחריות הכוללת של הפיקוד המשטרתי לפועלם של השוטרים.

איילת שקד: גם כאשר מח"ש מעבירה למשטרה תיק שלא הבשיל להליך פלילי, אך נאספו בו ראיות המצביעות על התנהגות בלתי ראויה של שוטר, או על כך שלא אמר אמת בחקירתו – בוודאי כשמדובר בקצין או במפקד – מידת האפקטיביות של החקירה והשפעתה על ציבור השוטרים תלויה במידה רבה בתגובת הפיקוד, שבסמכותו לבחון את הממצאים ברמה הערכית ולהכריע בעתידו של השוטר.

איילת שקד: נתוני השנה החולפת ביחס לכמות השוטרים ובהתחשב בעובדה שמדובר בארגון נורמטיבי, שומר חוק, מצביעים על אכיפה אפקטיבית ומשמעותית, שבכוחה להשפיע על התרבות הארגונית במשטרה ולכוון את ההתנהגות בה, כפוף, כמובן, לתמיכה מחייבת ופעילות משלימה מצד פיקוד המשטרה, שאמון על עיצוב פניו של הארגון.

איילת שקד: לאור האמור, הממשלה מתנגדת להצעה להקים ועדת חקירה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, כבוד השרה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בעד או נגד ההצעה לסדר-היום בנושא הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הכשלים של המחלקה לחקירות שוטרים וטיפולה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע, מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 13 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 44 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 13 בעד, 44 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת אי-מימוש חוקי-יסוד במתן שירותים בסיסיים לכ-100,000 אזרחי מדינת ישראל

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת אי-מימוש חוקי-יסוד במתן שירותים בסיסיים לכ-100,000 אזרחי מדינת ישראל, מס' 8473, של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב שר החקלאות אורי אריאל.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות, אדוני.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, 100,000 תושבים בדואים אזרחי מדינת ישראל לא זוכים לשירותים בסיסיים במדינה, למרות העובדה שחלים עליהם כל חוקי המדינה.

טלב אבו עראר: הם משלמים מיסים כמו שאר האזרחים במדינה, אך המדינה נמנעת מלספק להם שירותים בסיסיים, כגון בריאות, רווחה, חינוך, תשתיות בסיסיות ועוד.

טלב אבו עראר: אני מציג כאן את המצוקה של 100,000 האזרחים האלה, שאין להם השירותים האלה.

טלב אבו עראר: בתחום החינוך, מכובדי היושב-ראש, יש יותר מ-5,000 ילדים בגילי 3–5 ללא מסגרות חינוך וכ-11,000 מכל שכבות הגיל שלא מגיעים לבתי ספר.

טלב אבו עראר: בכל הכפרים הבלתי-מוכרים אין כלל בתי ספר תיכוניים, ויש כאלה שאין בהם לא גנים ולא בתי ספר יסודיים.

טלב אבו עראר: רוב הילדים שלומדים שם מוסעים לבתי ספר ביישובים אחרים, ועוברים בכל בוקר עשרות קילומטרים.

טלב אבו עראר: בתחום החינוך, במשך שנים הצהירה המדינה על תוכניות, תוכניות חומש והשקעות, אבל בפועל, שיעור הזכאות לבגרות בקבוצת הגיל הרלוונטית היא סביב 30%.

טלב אבו עראר: זה לא טיפס במשך שנים.

טלב אבו עראר: בתחום הבריאות, מכובדי היושב-ראש, יש יישובים שלא זכו לנוכחות מרפאה כלשהי.

טלב אבו עראר: המצב הזה מתקיים ביותר מ-15 יישובים, ויש כאלה שיש בהם מרפאות נטולות סמכויות ודלות אמצעים לטיפוליים בסיסיים, מכיוון שחסרים בהם אנשי צוות מקצועיים: רופאים, מתמחים, אחים ואחיות ועוד.

טלב אבו עראר: כנ"ל גם בנושא בתי המרקחת.

טלב אבו עראר: בתחום שירותי הרווחה – אין הנגשה של שירותים אלו, אף שרוב התושבים במגזר זה נזקקים לשירותים האלה.

טלב אבו עראר: אין תקנים, אין תקציבים, וגם אבטלה שוררת באזור הזה; חיבור לחשמל – אף שרשת החשמל עוברת בתוך יישובים אלו, הם לא מורשים להתחבר לרשת החשמל הארצית; חיבור לרשת המים – יש מאות משפחות שלא מחוברות לרשת המים.

אורן אסף חזן: טלב, אולי תגנה את הפיגוע?

טלב אבו עראר: דרכי גישה – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה.

אורן אסף חזן: טלב, אולי תגנה את הפיגוע?

יחיאל חיליק בר: תודה.

טלב אבו עראר: – – אין דרכי גישה ליישובים אלו – –

אורן אסף חזן: תנצל את הבמה כדי לגנות את הפיגוע.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן, שמענו.

טלב אבו עראר: – – דבר שמקשה על תנועת אנשים אלו – –

אורן אסף חזן: – – – בדואים.

טלב אבו עראר: – – בעיקר בחורף.

אורן אסף חזן: שיגנה את הפיגוע.

טלב אבו עראר: שירותי רפואת חירום – אין ניידות מגן דוד אדום שנכנסות ליישובים אלו; תחבורה ציבורית – אין תחבורה ציבורית שנכנסת ליישובים אלו, ואף בוטלו עשרות תחנות שהיו פעילות ליד יישובים אלו.

טלב אבו עראר: השר אורי אריאל מתאר את יישובי הנגב הערביים-בדואיים כאילו עשה מהם גן עדן.

טלב אבו עראר: הכספים, התקציבים, מגיעים למינהלת נישול הקרקעות מהבדואים, שנקראת במושג הישראלי הרשות להתיישבות הבדואית.

טלב אבו עראר: כל התקציבים שמגיעים אליה מוקצים להריסת בתים.

טלב אבו עראר: ביישוב אל-עראקיב הרסו בפעם ה-120 – –

אורן אסף חזן: למה אתה לא מגנה את הפיגוע?

טלב אבו עראר: – – בפעם ה-120 – –

אורן אסף חזן: אתה שותף לטרור.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה.

טלב אבו עראר: – – אני יודע, הפעם ה-120 – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני לא רוצה להוציא אותך.

אורן אסף חזן: כשאתה לא מגנה, אתה שותף לטרור, אתה שותף לרצח.

טלב אבו עראר: – – הפעם ה-120 – זה שיא עולמי.

טלב אבו עראר: שיא עולמי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

טלב אבו עראר: שברתם באמת שיא עולמי.

טלב אבו עראר: 120, אפילו גם בתורה, נהרי משולם, אולי בתורה גם המספר 120 אומר משהו, כאילו זה המקסימום.

טלב אבו עראר: האם תמשיכו אחרי 120?

טלב אבו עראר: אפילו לבן אדם מאחלים לחיות עד 120, לא יותר.

טלב אבו עראר: אז 120 – תתביישו לכם.

אורן אסף חזן: אתה תתבייש.

טלב אבו עראר: תתביישו לכם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן – –

אורן אסף חזן: אתה שותף לרצח.

יחיאל חיליק בר: – – אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

טלב אבו עראר: המדינה הזאת מתעללת ביישובים, בתושבים – –

אורן אסף חזן: מה פעם שנייה?

יחיאל חיליק בר: פעם שנייה.

אורן אסף חזן: – – –

טלב אבו עראר: – – באזרחיה הערבים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: ואני אומר: די, האזרחים האלה זכאים לכל השירותים.

טלב אבו עראר: אנחנו לא נחכה ולא נמתין עד שיימצא פתרון לפינוי התושבים האלה מיישוביהם כדי ליישב במקומם תושבים יהודים.

טלב אבו עראר: השר אורי אריאל, אני חושב שהגיע הזמן – או שתתפטר במקום, ותגיד: באמת, אין לי כוח, אין לי פתרונות, או שבאמת תבנה בנגב, במקום להרוס.

אורי אריאל: – – –

טלב אבו עראר: גם האזרח הערבי הבדואי, שם, שאתה מפנה אותו מאדמתו, הוא אזרח מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: דוגמה ממש ברורה לכל העולם, במדינה דמוקרטית – לעקור יישוב, אום אל-חיראן, כי הם ערבים בדואים, ובמקומם ליישב שם יהודים.

טלב אבו עראר: מדינה דמוקרטית?

טלב אבו עראר: תתביישו.

טלב אבו עראר: ולכן באתי להציג את זה, להציע ולבקש מחברי הכנסת, כדי שתבינו את המצב מקרוב, ותחקרו את התמונה שאני מעלה כאן במו עיניכם – אולי אנחנו באמת מנגנים כדי לצבור הון פוליטי?

טלב אבו עראר: לא.

טלב אבו עראר: אני מזמין אתכם, אתם, שתחקרו ותבדקו.

טלב אבו עראר: לכן ביקשתי להקים, מכובדי היושב-ראש, ועדת חקירה פרלמנטרית, מכל הסיעות, כדי שתחקור את מצוקתם של האזרחים הערבים הבדואים בנגב, כי הדור הצעיר, בעיקר, לא יכול להמשיך לחיות עם מצב כזה, שהוא רק הריסת בתים ומצוקה, מצוקת אבטלה, מחסור אדיר אפילו במגרשים, גם ביישובים הקיימים, המוכרים.

טלב אבו עראר: איפה יש מושג של יישוב בלתי מוכר, או של אזרח בלתי מוכר, במדינות העולם הדמוקרטי הנאור?

טלב אבו עראר: איפה, חוץ ממדינת ישראל?

טלב אבו עראר: מדינת ישראל – אני פונה לכל מנהיגיה, שיתייחסו לאזרחים הערבים-בדואים בנגב כמו לשאר אזרחי המדינה; להכיר להם בזכויות הבסיסיות.

טלב אבו עראר: אלה חוקי-יסוד, זכויות בסיסיות של כל אדם באשר הוא.

טלב אבו עראר: כל אזרח במדינה הזאת זכאי לחינוך, ולא שכדי להגיע לבית הספר אני חייב להיות מוסע עשרות קילומטרים עד שאני אגיע לבית הספר.

מירב בן ארי: למה אתה לא – – –

טלב אבו עראר: למה החשמל עובר בתוך היישוב שלי – –

מירב בן ארי: כמעט 20% – – –

קריאות: – – –

טלב אבו עראר: – – וכבדואי אי-אפשר – אני לא מורשה להתחבר לחשמל?

טלב אבו עראר: גם למים.

מירב בן ארי: – – – לא מעניין – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת בן ארי.

אורן אסף חזן: – – –

טלב אבו עראר: אני, באמת, מכובדיי חברי הכנסת, אני שוב פונה אליכם – –

אורן אסף חזן: יש פה עבריין על הדוכן.

יחיאל חיליק בר: אורן, אתה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אתה בקריאה שנייה.

טלב אבו עראר: – – כדי להצביע – –

קריאות: – – –

טלב אבו עראר: – – להצביע – –

אורן אסף חזן: יש פה עבריין, על הדוכן – – –

מירב בן ארי: – – –

טלב אבו עראר: – – ולתמוך בהצעה שלי – –

אורן אסף חזן: איפה היועץ המשפטי לממשלה?

טלב אבו עראר: – – בבקשה שלי, שהיא בקשה צודקת ועניינית, כדי לבחון מקרוב את המצוקה – – –

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: למה?

יוסף ג'בארין: שב בשקט.

קריאה: מה עם החובות?

קריאה: רק זכויות?

יחיאל חיליק בר: אורן חזן, זו אזהרה אחרונה.

יחיאל חיליק בר: אתה כבר בקריאה שישית, לדעתי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממך להירגע.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש – –

אורן אסף חזן: אתה נותן יד לעבריין, נקודה.

טלב אבו עראר: – – אני שוב מבקש גם מכבוד השר שישיב לבקשה, כאן, שידבר עניינית ולא פוליטית.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר, שר החקלאות.

אורי אריאל: אפשר לעלות?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני השר, הזמנתי אותך.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרים, ראשית, אני מבקש – אני חושב שאני יכול להגיד, בשם 120 חברי הבית – לשלוח תנחומים למשפחת קוקיא, שאיבדה את בנה רון יצחק, ה' ייקום דמו, ברצח שהיה ביום חמישי שעבר.

אורי אריאל: הייתי אצל המשפחה, פגשתי משפחה חזקה, משפחה שכולה עם ישראל, ארץ ישראל, ואני בשמכם, בשם כולנו, שולח אליהם – עוד פעם – תנחומים.

אורי אריאל: אתמול הגיעו ראשי המועצות והעיריות הנבחרים של הקהילות הבדואיות בדרום למפגש אצל ראש עיריית ערד, והביעו את תנחומיהם, וגינו את הרצח באופן שאינו משתמע לשתי פנים, חד וחלק.

אורי אריאל: מי לא גינה?

אורי אריאל: חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, בתוכם ארבעה חברי כנסת נבחרים מהקהל הבדואי בדרום.

אורי אריאל: לא כי לא שאלו אותם, לא כי לא פנו אליהם, לא כי לא הייתה להם הזדמנות – כך אתם בחרתם, וכך אני מחשיב אותך, אבו עראר.

אורי אריאל: לא היה פה משפט אחד, בדבריך, שדייקת בו.

אורי אריאל: אני לא רוצה להגיד ששיקרת.

טלב אבו עראר: אתה שקרן.

אורי אריאל: הרי אתה מבין – לא יעזרו לך הצעקות, כי הרמקול אצלי.

טלב אבו עראר: אתה השקרן.

אורי אריאל: ואני יותר – ישמעו אותך כשירצו.

אורי אריאל: אני לא הפרעתי לך עשר דקות.

טלב אבו עראר: אני לא שיקרתי, אתה שמשקר.

אורי אריאל: 95 גנים – אני מבקש שחברי הכנסת ישמעו את זה – משרד החינוך עם הרשות להסדרת התיישבות הבדואים – גמרנו?

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: זה מעניין דווקא.

אורי אריאל: טוב, בסדר.

אורי אריאל: עליזה, יש רק איזה 20 דקות.

אורי אריאל: אחרי זה.

אורי אריאל: אני אגיד את זה בקצרה.

אורי אריאל: משרד החינוך, עם הרשות להסדרת התיישבות הבדואים, בונה עכשיו, בחצי השנה האחרונה, 95 גנים, חלקם הגדול במקומות שאינם חוקיים בעליל.

אורי אריאל: הייתי עם הנשיא לפני עשרה ימים באבו תלול, בבית ספר חדש לחלוטין, כולם מהללים, כולם משבחים, מי לומד שם?

אורי אריאל: ילדי אבו תלול עם ילדי הפזורה.

אורי אריאל: האם הם הולכים ברגל, אבו עראר?

אורי אריאל: אתה מעז להגיד את זה פה, כשהאוטובוסים נוסעים?

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: זה שקר מוחלט.

אורי אריאל: יש להם הסעות.

טלב אבו עראר: 50% מהם – – –

אורי אריאל: משרד החינוך, עם הרשות להסדרת התיישבות הבדואים, שמים – תקשיבו למספר – 100 מיליון שקל להסעות תלמידים במגזר.

אורי אריאל: אף ילד בדואי שרוצה ללמוד לא הולך ברגליו.

אורי אריאל: יש הסעות מסודרות לכל מקום.

טלב אבו עראר: – – – נתונים של משרד החינוך.

אורי אריאל: אנחנו בונים השנה – מפתחים השנה – אלפי יחידות דיור, ויחידות הדיור האלה הן לתושבי היישובים, ולכן לא נסבול בנייה בלתי חוקית ולא נאפשר אותה.

אורי אריאל: אפס סובלנות לדברים לא חוקיים.

אורי אריאל: אנחנו נמשיך – למרות ההפרעות שלך ושל חבריך – נמשיך לטפל באזרחים הישראלים, שכל מה שמגיע להם – מגיע להם בזכות.

אורי אריאל: לא עושים להם טובה, לא עושים להם חסדים.

אורי אריאל: אנחנו נותנים את מה שצריך לתת.

אורי אריאל: הממשלה הזאת – בזה אסיים – עשתה תוכנית חומש של כ-4 מיליארד שקל, תוכנית שלא הייתה כדוגמתה 70 שנה, וגם לא דומה לה, ולכן, חברים, בואו נדחה את ההצעה הזאת, ונמשיך ביתר עוצמה לטפל באזרחים הבדואים בנגב.

אורי אריאל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על ההצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת אי-מימוש חוקי-יסוד במתן שירותים.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע, מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 14 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 46 נמנעים – 1 ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 14, נגד – 46.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: ואתה נגד – גם השר חיים כץ נגד.

יחיאל חיליק בר: אני אאפשר לחבר הכנסת חזן הודעה אישית על דברים שהפנה לממלא מקום יושב-ראש הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לא לא לא לא לא, מהצד.

אורן אסף חזן: לא, הודעה אישית.

יחיאל חיליק בר: מה פתאום, מפה?

אורן אסף חזן: מפה, מפה, הודעה אישית, כן כן.

אורן אסף חזן: חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: אשר לדבריך החמורים.

אורן אסף חזן: תפעיל את השעון, שאני לא אדבר לנצח.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, ראשית, צר לי שהיה מי שמיהר לברוח מהמליאה, אבל אני אגש ישירות לעניין.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני ביקשתי לעלות לכאן, ראשית כדי להתנצל בפניך.

אורן אסף חזן: אני חייב לומר שמעבר לעובדה שאתה חבר טוב שלי, חבר אישי שלי, ויש לנו דרך משותפת – אומנם מחלוקות אידיאולוגיות, אבל חברות עמוקה – אני קראתי לעברך בלהט הדברים, כאשר ראיתי שעומד כאן, מעל הדוכן הזה, עבריין של ממש, ולא עצרת אותו.

אורן אסף חזן: בלא כל כוונה האשמתי גם אותך בדבריו, ואני מתנצל על כך.

אורן אסף חזן: לא הייתה כוונה לפגוע בך, אתה חבר כנסת טוב, אתה עושה עבודה נהדרת כיושב-ראש הכנסת.

אורן אסף חזן: אני מאחל לך רק ימים טובים והצלחה בדרכך.

אורן אסף חזן: אני רוצה רגע לדבר לשאר החברים שלי בכנסת.

אורן אסף חזן: ביום חמישי, רק לפני כמה ימים, נרצח באכזריות רון יצחק קוקיא.

אורן אסף חזן: חייל, ילד, בן, אח, חבר, יהודי, משלנו.

אורן אסף חזן: בהפתעה תקפו אותו חיות האדם מאחורה, רצחו אותו באכזריות, חטפו את נשקו ונמלטו למקום לא נודע.

אורן אסף חזן: עלה חשד שכאילו אולי מדובר בבדואים, בחברים בפזורה.

אורן אסף חזן: בהתחלה דיברו על זה בשקט, אחרי הכול אנחנו לא רוצים לייצר שנאת חינם, לא רוצים לחמם ולהלהיט את האווירה.

אורן אסף חזן: אך לצער כולנו, התבשרנו מפי כוחות הביטחון שרון, לוחם נח"ל, נרצח על ידי בדואים.

אורן אסף חזן: התפלאתי לראות – אתם רואים, אני בקושי מצליח לדבר – שחברי הכנסת הערבים, וגם הבדואים – לא אחד, לא שניים, שלושה במספר – שיושבים פה, בבית הזה, פשוט סותמים את הפה.

אורן אסף חזן: התמלאתי גאווה לראות את ראשי הפזורה הבדואית מגיעים ללשכתו של ראש העיר ערד, מביעים עצב, חרטה, מתאחדים בצער, מגנים בכל תוקף.

אורן אסף חזן: הם גינו את הרצח הנורא, ואת האובדן, אבל הם גינו גם את סתימת הפיות, השקט שצועק לכל עבר, של הערבים שיושבים פה, בבית הזה, של הבדואים שמתפרנסים מהבית הזה.

אורן אסף חזן: שמעתי בקולו של אחד הרוצחים – בקולו של אביו, כמה הוא מזועזע, כמה הוא בהלם.

אורן אסף חזן: פעם ראשונה שאנחנו רואים שאב שנמצא במצב לא נורמלי מגנה את בנו, מגנה את הרצח.

אורן אסף חזן: הרי אנחנו רגילים לתמונות זוועה, שהמשפחות מחלקות סוכריות, עושות סעודות מצווה ומהללות את בניהם הרוצחים הנתעבים, אבל פה ראינו אזרח ישראלי קרוע.

אורן אסף חזן: אבל קולם של חברי הכנסת הערבים, של הבדואים, לא נשמע.

אורן אסף חזן: גם החבר שלהם, יהודי סגולה בתוך רשימה מכוערת ומגעילה, לא מדבר.

אורן אסף חזן: הוא יושב שם בין חבריו לרשימה הנפשעת, ובשתיקה שלו הוא מכיר בפעולה, הוא מכיר בטרור ומכיר ברצח.

אורן אסף חזן: עומד מעל לדוכן הזה חבר כנסת עבריין – כן, הוא עבריין, אני רק מתפלא איך זה שהיועץ המשפטי לממשלה עוד לא הורה לפתוח בחקירה – ביגמיסט מוצהר, שאגב, במאמר מוסגר, גם נתפס אז במערומיו, כאשר דואר המייל שלו והתכתובות שלו נתפסו באתר אשלי מדיסון, משמע לא הספיקו לו שתי נשים, הוא היה צריך עוד.

אורן אסף חזן: מדהים לראות עד כמה אנחנו מסוגלים לשתוק לנוכח המראה המזוויע הזה, של שתיקה שצועקת לכל עבר: אנחנו תומכים בטרור.

אורן אסף חזן: כן, אנשי הרשימה הפלסטינית המשותפת, לא יעזור כמה תברחו מהמליאה, השתיקה שלכם משמעה תמיכה בטרור.

אורן אסף חזן: אתם שותפים לרצח.

אורן אסף חזן: אתם שותפים להסתה, והפעם נתפסתם.

אורן אסף חזן: אז היו לכם תירוצים, שמדובר באלה שנלחמים נגד הכיבוש, רחמנא ליצלן.

אורן אסף חזן: מה תספרו הפעם, כאשר מתוך שנאה תהומית והסתה שיוצאת מעל הבמה הזאת, מהפה המטונף שלכם, נרצח עוד חייל בישראל?

אורן אסף חזן: אני מסיים את דבריי, אדוני היושב-ראש, בקריאה לכל חברי הבית הזה להקיא ולהוקיע את משתפי הפעולה, את תומכי הטרור, את הטרוריסטים המילוליים, את אלה שמחבקים את הרוצחים הנתעבים של רון יצחק קוקיא, השם ייקום דמו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אחמד טיבי: אדוני, אתה מוכן להסביר לכנסת על פי איזה סעיף נתת לאורן חזן – – –

אורן אסף חזן: 34.

יחיאל חיליק בר: לפי סעיף 34, הוא – – –

אחמד טיבי: לחזור בו ולהתנצל, והוא התנצל בדקה האחרונה.

יחיאל חיליק בר: נכון.

אחמד טיבי: אחר כך ארבע דקות אפשרת לחבר הכנסת חזן, לא לפנים משורת הדין.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: ב.

יחיאל חיליק בר: האפשור היה על זה שהוא כינה אותי משתף פעולה עם עבריין, והוא עלה להתנצל.

אורן אסף חזן: זה התקנון.

אחמד טיבי: נכון, הוא חזר בו והתנצל.

אחמד טיבי: אחר כך אפשרת לחבר הכנסת חזן – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אתה יודע שכשחה"כ עולה למליאה, אתה לא יכול להגיד לו לגמרי על מה לדבר, זה מה שאני יודע.

אורן אסף חזן: לא, התקנון.

אחמד טיבי: אתה אפשרת לו, ובצדק, לעלות להתנצל.

אורן אסף חזן: התקנון, תקשיב, אני אומר לך.

אחמד טיבי: והתנצלת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, אם הוא ניצל את זה לא נכון, אני מבקש ממך לפנות בנושא הזה.

אורן אסף חזן: לא לא לא, אל תעשה את זה.

אורן אסף חזן: אתה עושה עוול עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אורן, אורן, אורן, תקשיב, אני אפשרתי לך לעלות להתנצל.

אורן אסף חזן: לא, שנייה, אבל אני רק אסביר, כי נעשה עוול.

אחמד טיבי: זה לא התפקיד שלך לתקן עוול מעל הדוכן.

אורן אסף חזן: התקנון אומר שאני יכול לבקש הודעה אישית כדי להסביר את דבריי.

אורן אסף חזן: עליתי והסברתי את דבריי.

יחיאל חיליק בר: נכון, בסדר, אז אני אמרתי על שאר ניצול הזמן, אם זה בניגוד לתקנון – – –

אורן אסף חזן: זה לא ניצול הזמן, זה הכול יחד, הסברתי למה התפרצתי לעברך, הסברתי מה בער בי.

יחיאל חיליק בר: זה לא הכול יחד, אורן, היית צריך לעשות את זה חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: הייתי רוצה לשמוע אותך מתנצל חמש דקות.

אורן אסף חזן: לא, סליחה, יש לך סמכות – – –

אחמד טיבי: הוא נתן לך – – –

אורן אסף חזן: עד חמש דקות.

אחמד טיבי: תתנצל בפניו.

אחמד טיבי: זה הסעיף, תתנצל.

אורן אסף חזן: לא נכון.

אחמד טיבי: תקום להתנצל.

אורן אסף חזן: אבל זה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: אתה, הופנה נגדך משהו?

יחיאל חיליק בר: אתה ביקשת הודעה אישית?

אחמד טיבי: לא לא, אני לא מבקש הודעה אישית, רק שהוא כסגן היושב-ראש, קולגה שלך.

אורן אסף חזן: מה זה כסגן?

אורן אסף חזן: בתקנון הכנסת.

אחמד טיבי: הינה התנצלות, עכשיו, חיליק – –

אורן אסף חזן: לא התנצלות.

אחמד טיבי: – – אדוני היושב-ראש, תקשיב פה רגע, נגיד שדב חנין עכשיו עכשיו, ברגע זה, אומר לך: חיליק, אתה אפס – –

אורן אסף חזן: לא התנצלות.

אחמד טיבי: – – סליחה – ומייד אחר כך הוא יבקש חמש דקות כדי להתנצל.

אחמד טיבי: הוא יעלה, וירד על אורן חזן.

אורן אסף חזן: אני לא ביקשתי את זה.

יחיאל חיליק בר: אז אני אומר, לגבי ניצול שאר הזמן, אם זה מנוגד לתקנון, יש דרכים לטפל בזה.

אורן אסף חזן: אבל בוא תסתכל פה.

אחמד טיבי: לא לא, אני מכיר את התקנון.

יחיאל חיליק בר: אני הבהרתי לחה"כ חזן שהוא עולה לפה בשביל להתנצל על האמירה שלו כלפיי, נכון?

אורן אסף חזן: לא, אני – סליחה, הייתה הבהרה שאני ביקשתי לעלות להסביר את דבריי, אם הייתה אי-הבנה.

יחיאל חיליק בר: לא לא, הסעיף ניתן לך להתנצלות כלפיי על זה שכינית אותי משתף פעולה.

אורן אסף חזן: סליחה, חלק מההסבר למה התפרצתי עליך בזעם ולמה כיניתי אותך בכינוי לא לך הוא העובדה שאני כעסתי כשראיתי עבריין עומד מעל לדוכן ומנצל את הבמה.

אורן אסף חזן: זה חלק בלתי נפרד מההודעה.

אחמד טיבי: אז כל פעם אתה יכול לעשות את זה ולקבל חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: אז בגלל זה היה פה דיון עם נאזם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נברר את זה.

יחיאל חיליק בר: פערי הבריאות:

יחיאל חיליק בר: מחקר חדש חושף כי קשישים עניים וקשישים עולי ברית המועצות לשעבר – חולים יותר

יחיאל חיליק בר: אנחנו נברר את זה, ונעבור לסעיף הבא, הצעות לסדר-היום בנושא: פערי הבריאות: מחקר חדש חושף כי קשישים עניים וקשישים עולי ברית המועצות לשעבר – חולים יותר, מס' 8398, 8401, 8428, 8461, 8467, 8489 ו-8490.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: אורן, אתה רוצה לעלות להתנצל על הניצול הלא-נכון של ההתנצלות?

אורן אסף חזן: אני רוצה להתנצל על דבר אחד – שלא השכלנו, אנחנו בקואליציה, להשתמש בתקנון כמו שהם יודעים לעשות.

אורן אסף חזן: תם העידן הזה, זהו.

דב חנין: אני לא מתכוון להשתתף בקרקס הזה.

יחיאל חיליק בר: בסדר גמור, זה הסתיים.

דב חנין: אתה לא תיתן לו הגנה ויחס מועדף בתור יושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: דב, אתה רוצה גם להתנצל על זה?

יחיאל חיליק בר: יש תקנון, ואני פועל לפי התקנון.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, צר לי על מה ששמענו וראינו עכשיו בכנסת.

דב חנין: היה כאן ניצול ציני של במת הכנסת להשתלחות ולהסתה שלוחת רסן נגד חברי כנסת.

דב חנין: אני אומר בצורה ברורה, אין שום שחר לדברים שחבר הכנסת שעלה כאן על הדוכן אמר.

דב חנין: הרשימה המשותפת, וכל חבריה, יש לנו עמדה מאוד ברורה: אנחנו מתנגדים לכל רצח, חבל לנו על כל טיפה של דם שנשפכת, אנחנו נאבקים כדי שלא יישפך דם, אנחנו נאבקים כדי שיהיה עתיד אחר לשני העמים בארץ הזאת, ליהודים ולערבים.

דב חנין: כל דברי השקר האלה הם עלילת דם, שאין לה שום קשר עם המציאות, וצר לי, אדוני היושב-ראש, שאתה אפשרת לדברים החמורים האלה להישמע כאן, בכנסת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביא בפני הכנסת את הסוגיה הקשה של הפערים בבריאות.

דב חנין: קשישים עניים חולים יותר, וקשישים עניים מתים יותר.

דב חנין: פערים מעמדיים משמעותיים התגלו גם בבדיקות לגילוי מוקדם של סרטן, גם בגילוי מוקדם של סוכרת.

דב חנין: והתמונה הזאת, אדוני היושב-ראש, היא תמונה קשה, שבה אנחנו רואים שאנשים משלמים על עוני גם בבריאות וגם בחיים שלהם.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על פערים בבריאות, צריך לומר גם שהמצב קשה במיוחד באזורי הפריפריה, בדרום הרחוק ובצפון הרחוק, שם שירותי הבריאות מפגרים אחרי אלה שניתנים במרכז הארץ.

דב חנין: שירותי הבריאות באוכלוסייה הערבית מפגרים – וזה מצב אבסורדי, כי אנחנו מדברים על אוכלוסייה שיש בה דווקא שיעור גבוה של תלמידי רפואה, שיעור גבוה של רופאים, שיעור גבוה של אנשים שעובדים במערכות בריאות – אבל אין נגישות של שירותי בריאות ביישובים ערביים רבים.

דב חנין: לפניי דיבר פה חבר הכנסת טלב אבו עראר על מה שקורה ביישובים הערביים הבדואיים הלא-מוכרים בנגב.

דב חנין: מצב הבריאות שם, אדוני היושב-ראש, הוא מצב קטסטרופלי.

דב חנין: אנחנו מדברים על אנשים שחיים בלי תשתית מינימלית לשירותי בריאות.

דב חנין: ולכן, כשאנחנו באים לטפל במערכת הבריאות בארץ, אנחנו צריכים לתת עדיפות מיוחדת להתמודדות עם האי-שוויון בבריאות.

דב חנין: הנתונים הקשים שהתפרסמו השבוע, אדוני היושב-ראש, הם נתונים רשמיים של משרד הבריאות.

דב חנין: אני מברך את משרד הבריאות על המחקר הזה, אבל הצעד הבא חייב להיות התגייסות לא רק של משרד הבריאות, אלא של הממשלה כולה, כדי לבער את האי-שוויון בבריאות.

דב חנין: לא ייתכן שאנשים עניים יצטרכו למות מוקדם יותר ויסבלו מהרבה הרבה יותר ממחלות קשות.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מלינובסקי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, העלינו, כמה חברי כנסת, את הנושא הזה בשבוע שעבר, לאחר שמשרד הבריאות שחרר דוח שלו.

נחמן שי: בינתיים התפרסם הבוקר דוח העוני לשנת 2016.

נחמן שי: אז צריך להודות ששני הדוחות האלה משלימים זה את זה.

נחמן שי: הם אומרים את האמת העצובה – העצובה – שאי-אפשר להתעלם ממנה: יש בישראל 1.8 מיליון איש עניים, 840,000 מהם ילדים.

נחמן שי: אני רוצה לחזור: 1.8 מיליון עניים, 840,000 מהם ילדים.

נחמן שי: עכשיו, יש כל מיני משחקים בפנים, יש קצת עליות וקצת ירידות.

נחמן שי: הקבוצה שאני מתייחס אליה בדרך כלל, וגם חברתי טלי פלוסקוב, הקבוצה שמטפלת בקשישים יכולה לראות אולי שביעות רצון מסוימת, כי ירד במשהו מספר הקשישים העניים.

נחמן שי: אבל זה לא עונה על הבעיה היסודית, שמדינת ישראל, בגדול, מאפשרת לעוני להשתולל, ואנחנו מובילים בין מדינות ה-OECD בעוני.

נחמן שי: אני רוצה שנוביל במדינות ה-OECD בהייטק, אני רוצה שנוביל בהן באושר, אני רוצה שנוביל בהן בעושר בעי"ן, אני רוצה שנוביל בהן – אבל לא בעוני, כי העוני הוא חרפה.

נחמן שי: ועכשיו בא משרד הבריאות וגילה את מה שאנחנו כולנו יודעים – שאם אתה עני, ואם אתה זקן, או קשיש, אתה גם נוטה יותר לחלות.

נחמן שי: ונקודת המפתח היא העוני.

נחמן שי: כי מי שיכול להרשות לעצמו, או מישהו שאפילו חי מהכנסה בינונית, כבר משפר בהרבה את מצבו הבריאותי.

נחמן שי: אז אתה במדינת ישראל גם עני, גם חי חיים קצרים יותר, גם סובל יותר, גם חסר יכולת לעזור לעצמך, גם צריך לבחור בין חימום לתרופות, בין מתנה למיזוג, בין צרכים שכל אדם זקוק להם – רק אתמול העברנו הצעת חוק שמשפרת במשהו את נושא החימום שלהם בחורף, וזה יפה מאוד, אבל עדיין הפערים הם עצומים, וזוהי הבושה הגדולה של החברה הישראלית.

נחמן שי: אני יודע שיש עוד מדינות, אבל אני אומר לכם, אנחנו, כיהודים, כאנשים שטוענים שרמת המוסריות שלהם גבוהה, לא יכולים למעול בתפקיד האזרחי שלנו.

נחמן שי: התפקיד האזרחי שלנו הוא לצמצם את הפערים האלה.

נחמן שי: יהיו עניים תמיד, השאלה כמה הם יהיו ואיזה חיים הם יחיו פה.

נחמן שי: ההתמודדות עם העוני דורשת מאמץ לאומי, ואני לא רואה אותו.

נחמן שי: אנחנו צועקים מעל כל במה: שבו, תכינו תוכנית.

נחמן שי: מילא היום יש עניים, אני חרד להם – מה יהיה עם העניים של מחר או מוחרתיים, כי מספרם, בסופו של דבר, הולך וגדל.

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מלינובסקי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מלכיאלי.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו היום מדברים בכנסת על מצבם של הקשישים בישראל.

יוליה מלינובסקי: כמובן, כולנו מכירים את המשפט הזה: טוב להיות צעיר עשיר ובריא.

יוליה מלינובסקי: כמובן, כל היתרונות.

יוליה מלינובסקי: מובן מאליו.

יוליה מלינובסקי: הייתי מוסיפה לזה גם: טוב שאתה נמצא במקום שמוכר לך, שאתה נמצא במקום שאתה מבין את כללי המשחק, שהשפה היא השפה שלך, שאתה יכול להסתדר עם המערכת הביורוקרטית.

יוליה מלינובסקי: לצערי הרב, הרבה אנשים מבוגרים, מברית המועצות לשעבר במיוחד, נתקלים בקשיים בחיי היום-יום שלהם.

יוליה מלינובסקי: כשזה מגיע למערכת הבריאות, זה קשה שבעתיים, כי הנושא של הנגשת המידע ומיצוי זכויות לאנשים במערכת הבריאות, בכללותו, נמצא במצב לא אידיאלי.

יוליה מלינובסקי: אבל אם יש לך שפה, ואתה יודע להסתדר, ואתה מכיר את הביורוקרטיה הישראלית, עוד יש לך סיכוי בחיים.

יוליה מלינובסקי: אבל אם על זה שאתה מבוגר, ולא בריא, אתה גם לא מבין את השפה, ואתה לא מבין את הזכויות המגיעות לך, אז המצב שלך קשה עוד יותר.

יוליה מלינובסקי: לצורך הדוגמה.

יוליה מלינובסקי: כשנכנסתי לכנסת, התחלתי לטפל בנושא חולי אונקולוגיה.

יוליה מלינובסקי: ברור לכולנו שאנשים חולי אונקולוגיה, מצבם לא קל.

יוליה מלינובסקי: אבל כשהם חולי אונקולוגיה ולא דוברי עברית, ולא מסתדרים עם כל כמות המידע שיש בנושא, אין להם סיכוי.

יוליה מלינובסקי: התברר שבשום קופת חולים בישראל לא היה מידע בסיסי לחולי אונקולוגיה ברוסית, לא בערבית ולא בצרפתית.

יוליה מלינובסקי: התחלתי לכתת רגליים בקופות החולים.

יוליה מלינובסקי: דרשתי, ביקשתי, התחננתי, דיברנו על זה בוועדות הכנסת, וסוף-סוף, אחרי 25 שנה של העלייה הגדולה – סוף-סוף יש לנו בשורה, שקופות החולים הוציאו עלוני מידע כפי שצריך לזכויות החולה האונקולוגי בשפה הרוסית.

יוליה מלינובסקי: לקח לי שנה וחצי בלחץ פיזי לא מתון להגיע להישג הזה.

יוליה מלינובסקי: אני מקבלת דיווחים מכל הארץ שאכן המידע הזה נמצא, וזה מידע חיוני לאנשים.

יוליה מלינובסקי: תחשבו, בן אדם פתאום מגלה שלקרוב משפחה שלו או לו עצמו יש מחלה נוראית כזאת – לאן לרוץ ומה לעשות?

יוליה מלינובסקי: – לא ברור.

יוליה מלינובסקי: זה פחד אלוהים.

יוליה מלינובסקי: אז לפחות מידע מה מגיע, מה הטיפולים, מה ההקלות.

יוליה מלינובסקי: התברר לי שחולי סרטן, יש להם הרבה הטבות בשווי של מאות ואפילו אלפי שקלים, כולל הסעות, כולל דברים מיוחדים שהם צריכים לצורך הטיפול – ואף אחד לא ידע על כך.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה לחשוב שזה מטעמי חיסכון בתקציב.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להאמין שפשוט לא חשבו טוב, לא חשבו שזה מה שצריך לאנשים.

יוליה מלינובסקי: אבל זה רק התחלה, זו רק מחלה אחת, ומה עם כל המחלות הכרוניות האלה?

יוליה מלינובסקי: קשישים יוצאי ברית המועצות הם חסרי יכולת להתמודד עם הביורוקרטיה במערכת הבריאות.

יוליה מלינובסקי: כמובן, גם יש פן נוסף, שהיכולת הכלכלית שלהם היא מועטה, כי רבים יושבים על קצבת זקנה והבטחת הכנסה, ולא כי הם לא עבדו, ולא כי הם עצלנים, אלא ככה זה קרה בחיים.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: אני מקווה מאוד שהנושא הזה יידון בוועדת העבודה, הרווחה של הכנסת ואנחנו נוכל שם להרחיב.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מלכיאלי, ואחריו – חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אני תומך בהצעה לעשות דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הנורא של הקשישים, שהם חולים יותר, העניים, שהם חולים יותר, והעולים, בפרט היום, שהתפרסם שיש קרוב ל-2 מיליון אנשים עניים, מהם 800,000 ילדים.

ישראל אייכלר: אז על הילדים מדברים הרבה – אני לא יודע כמה עושים, אבל הקשישים נדחקים הצידה, ולכן מאוד חשוב שיהיה דיון על זה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כשאנחנו שומעים דברים כאלה, אנחנו מתבוננים במה עוסקת המערכת השלטונית במדינה במקום בקשישים ובחולים ובעניים, ולמה יש כזה עוני ולאף אחד זה לא אכפת.

ישראל אייכלר: אני קורא פה, בעיתון, שבית המשפט איים במאסר על ראש עיריית בית שמש אם לא יוסרו שלטים הנוגעים בצביון השכונות החרדיות בעיר.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, אמר לי פה היום מישהו שבג"ץ לא הוציא צו מניעה נגד הנשיא טראמפ – השר לוין, תקשיב – בג"ץ לא הוציא צו מניעה נגד הנשיא טראמפ שלא יעז להכריז על ירושלים כבירת ישראל, כי הרפורמים לא הספיקו – מהג'יי סטריט – לא הספיקו להגיש עתירה לבג"ץ מאז נודע על הפרסום הזה.

ישראל אייכלר: רבותיי, מעולם לא קרה ששופט יאיים על ראש עיר על מה שנעשה בעירו.

ישראל אייכלר: תארו לעצמכם, אם היה בית המשפט העליון אומר לראש עירייה ערבי: אם אתה לא תסיר סיסמאות נגד המדינה בעיר שלך, ואם הסרת ועוד פעם ציירו, אתה תלך לבית סוהר – הארץ הייתה מזדעזעת ת"ק פרסה על ת"ק פרסה.

ישראל אייכלר: לאיים פעמיים – אני לא האמנתי.

ישראל אייכלר: אני רואה את הפרוטוקול של בית המשפט נגד הרב משה אבוטבול, ראש עיריית בית שמש, פעמיים מאיים עליו השופט העליון ש"יש סנקציה נוספת, והיא סנקציה של מאסר, אדוני רוצה להגיע לזה?

ישראל אייכלר: " מדבר השופט מלצר לראש העיר אבוטבול, שנבחר על ידי הציבור.

ישראל אייכלר: הוא היה מעז לדבר על זה נגד ראש עיר אחר?

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד שזה כי מלצר אשכנזי ואבוטבול הוא מרוקאי, הוא העז לעשות את זה, לא, אני לא מאמין שזו הסיבה.

ישראל אייכלר: הסיבה היא שאבוטבול הוא חרדי, ומלצר מרגיש עליו ככובש אל נכבש, כשליט אל נתין.

ישראל אייכלר: כך מדברים על ראש עיר?

ישראל אייכלר: פעמיים – פעם אחת קורה, יש איזו פליטת פה: "אני חוסך לראש העיר, שבגלל הביזיון להיכנס למאסר, זה יהיה הצעד הבא".

ישראל אייכלר: רבותיי, הגישה הזאת, של שופטי בג"ץ – כבר דובר הרבה על ההתנשאות שלהם, על תפיסת השלטון, על כל מיני דברים, אבל כשהוא מדבר איתו על שלט שיש שם – שהוא הסיר אותו, וראש העיר אומר: ניסיתי, הסרתי, ואני אמשיך להסיר – בית המשפט קנס את העיר ב-150,000 שקל קנס על ביזיון בית המשפט, מכספם של עניים, של אנשים מרודים שמשלמים מיסים בעירייה, ומוציאים דיבת העיר הנפלאה הזאת רעה, כאילו יש שם, רחמנא ליצלן – הוא אומר – גדודים של משטרה, הוא רוצה שיהיו שם, השופט, כאילו יש שם איזה אירועי טרור.

ישראל אייכלר: כשחלילה קרה אירוע טרור, רחמנא ליצלן, בערד, כולנו מנסים, ובצדק, להרגיע את הרוחות מול הבדואים השכנים, כי יודעים שאסור לסכסך בין אזרחים.

ישראל אייכלר: נגד יהודים חרדים, נגד עיר חרדית, נגד ראש עיר חרדי – כלו כל הקיצין, הפקר מוחלט.

ישראל אייכלר: היה לא תהיה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת חזן, ואחריו – חברת הכנסת פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר לוין.

יחיאל חיליק בר: אדוני, עד שלוש דקות.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, בתחילת הדברים אני אצטרף למה שאמר הרב אייכלר.

מיכאל מלכיאלי: אני ראיתי גם את הפרסום הזה, זה נשמע קצת הזוי.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו יודעים, הרב אייכלר, את ההיסטוריה של ראש עיריית בית שמש עם בתי המשפט, תקדימים שהם יצרו אצלו, כנראה מנסים ליצור אצלו תקדים נוסף.

מיכאל מלכיאלי: אבל הנושא שאנחנו מדברים עליו היום זה מחקר שחושף כי הקשישים – העניים והקשישים עולי ברית המועצות לשעבר חולים יותר.

מיכאל מלכיאלי: כשקראתי את ההצעה לסדר-היום הזאת, את הכותרת, נזכרתי בסיפור, אדוני היושב-ראש, ששמעתי בילדותי, על אותו איש שהיה לו אבא מאוד עשיר.

מיכאל מלכיאלי: יום אחד הילד, הנכד, מגיע לבית, והוא מספר לאבא שהוא ראה את הסבא נמצא ברחוב, בגשם, בוכה, ומבקש נדבות מאנשים.

מיכאל מלכיאלי: שואל האבא את הילד שלו: נו, מה אתה רוצה ממני?

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר לו: אבא, אולי נביא לסבא איזשהו מעיל, קר לו בחוץ.

מיכאל מלכיאלי: אז האבא אומר לו: יש בעליית הגג איזה מעיל.

מיכאל מלכיאלי: לך, תביא את זה לסבא, שיהיה לו.

מיכאל מלכיאלי: אני קצת עסוק בעסקים.

מיכאל מלכיאלי: אני לא יכול להתעסק עם זה עכשיו.

מיכאל מלכיאלי: הילד עולה, מתמהמה קצת בעליית הגג, כמה דקות.

מיכאל מלכיאלי: הוא חוזר.

מיכאל מלכיאלי: האבא רואה שהילד לקח את המעיל, וחתך אותו לשניים, והולך להביא לו חצי מעיל.

מיכאל מלכיאלי: אז האבא שואל את הילד: מה קרה לך?

מיכאל מלכיאלי: הסבא נמצא בחוץ, יהודי קשיש, אתה גוזר את המעיל, מביא לו חצי מעיל?

מיכאל מלכיאלי: אז הילד אומר לאבא שלו: חצי אני מביא לסבא, חצי אני שומר לך, שאתה תהיה זקן.

מיכאל מלכיאלי: כשאתה תהיה בחוץ, יהיה לך קר, אני אזרוק גם לך.

מיכאל מלכיאלי: דיברתי על זה אתמול כאן, כשציינו את היום של אנשים עם מוגבלות, ונכים, אין אחד מאיתנו שבסוף לא יהיה זקן.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מתפללים בכל יום: "אל תשליכני לעת זקנה", שנהיה עצמאיים עד יומנו האחרון, אבל בסוף זה מגיע – כל אחד מכיר את הסבא, את ההורים, וכשאנחנו מגלים את המחקרים על הקשישים, שהם יותר חולים, ואין להם יותר אפשרות ללכת לרופאים, לקנות תרופות.

מיכאל מלכיאלי: אני שמעתי על אדם שהיה צריך להתלבט כל חודש האם ישקיע את הכסף באוכל או בתרופות.

מיכאל מלכיאלי: זה דבר שלא יעלה על הדעת.

מיכאל מלכיאלי: אז אני מצטרף לחבריי קודם, בהצעה שנקיים על זה יחד דיון בוועדת העבודה והרווחה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שזו חובתנו המוסרית לדאוג שאותם קשישים יוכלו לסיים את חייהם בכבוד.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מלכיאלי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת פלוסקוב, לפני תשובת השר.

יחיאל חיליק בר: יש לאדוני עד שלוש דקות.

אורן אסף חזן: שנייה, אני מרוויח את השניות של מלכיאלי כדי לסדר את העמדה.

אורן אסף חזן: אני לא אשם שאני לא גבוה, מה אני אעשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, צעירים וצעירות יקרים בקהל, מה שלומכם?

אורן אסף חזן: תראו, אף אחד לא צריך אותנו כדי שאנחנו נספר על הפערים שקיימים היום בין מי שיש לו כסף לבין מי שאין לו כסף, ואיך זה בא לידי ביטוי בבריאות.

אורן אסף חזן: אנחנו יודעים איך זה בא לידי ביטוי בדיור, אנחנו יודעים איך זה בא לידי ביטוי במצרכים שקיימים במקרר, אנחנו יודעים איך זה בא לידי ביטוי בתרבות, אבל אנחנו מרגישים – וזה בדיוק ההבדל – איך זה בא לידי ביטוי בבריאות.

אורן אסף חזן: בסופו של יום, בריאות, שהיא לא רק מוצר צריכה בסיסי, אלא חלק בלתי נפרד מחיינו – זה בעצם הדבר הכי חשוב שקיים – כסף לא קונה הכול, אבל הוא קונה לך בריאות טובה היום.

אורן אסף חזן: מדינת ישראל, אם לא תיקח את עצמה בידיים ותגשר על הפערים האלה, אנחנו נמצא פה חברה מאוד בריאה, אבל מאוד אליטיסטית, בשעה שאלה שאין להם איך לטפל בעצם ילכו ויסתלקו מאיתנו אט-אט, לאט-לאט, ואנחנו נמשיך לשלם על כך את המחיר.

אורן אסף חזן: זה לא סוד שאני מבקר הרבה בבתי חולים.

אורן אסף חזן: זה לא סוד שיש לי בעיות משלי.

אורן אסף חזן: ברוך השם, אני מתמודד עם זה נהדר.

אורן אסף חזן: אגב, כל מי שיש לו בעיה כזו או אחרת – אסטמה, סינוסיטיס, התמכרות לנייד, אדוני היושב-ראש – כל מי שיש לו בעיה כזו או אחרת מבין שאם הוא מטפל בה, ואם יש לו כלים לחיות איתה, הוא יכול לחיות איתה נהדר – הוא יכול לכבוש פסגות.

אורן אסף חזן: נגיד, אני הייתי יכול לכבוש את האוורסט; אני פשוט עצלן, אין לי כוח לעשות את הטיפוס, אבל בריאותית הייתי עושה את זה נהדר.

אורן אסף חזן: למה – כי יש לי יכולת לטפל בעצמי.

אורן אסף חזן: אממה, כאשר אדם מגיע – ובמקרה הזה אנחנו מדברים על קשישים – לשלב כזה בחיים, ואין לו יכולת – הוא מאוד רוצה, אבל אין לו יכולת, שלא לומר, אדוני היושב-ראש, שהוא גם מאוד לבד – אין מי שיעזור לו – אז אני מניח לרגע את העובדה שהבדידות הורגת.

אורן אסף חזן: זו המציאות.

אורן אסף חזן: לא טוב היות האדם לבדו.

אורן אסף חזן: ואגב, אתם, שאני מסתכל עליכם כאן, והחברים בבית, אם יש לכם זמן פנוי, נצלו אותו.

אורן אסף חזן: לכו, תארחו חברה לאנשים מבוגרים, תזכרו שיום יבוא וגם אנחנו נגיע לשם.

אורן אסף חזן: גם אנחנו נגיע לגיל הזה, שאנחנו נשב לבד בבית, והנכדים והנינים והילדים יהיו כל כך עסוקים, שאולי גם הם ישכחו אותנו.

אורן אסף חזן: אני לא יודע, אנחנו צריכים לתמיד לזכור, כשאנחנו מסתכלים קדימה, מאיפה באנו ולאן אנחנו הולכים, ובמקרה הזה אנחנו מגיעים בדיוק לשם.

אורן אסף חזן: מדינת ישראל צריכה התערבות כירורגית בנושא הזה – חינוכית, כלכלית, חברתית.

אורן אסף חזן: פערי התמותה הולכים ומצטמצמים.

אורן אסף חזן: מי שאין לו כסף ולא מטפל בבריאות חי פחות שנים ומסתלק מן העולם מוקדם מן הצפוי.

אורן אסף חזן: כיום, מערכת הבריאות, שמקדמת פעם אחר פעם את האפשרות של רפואה חיצונית, רפואה פרטית, רפואה אלטרנטיבית, לא מביאה בחשבון שהרפואה הזאת עולה הון עתק.

אורן אסף חזן: ומי שאין לו כסף, אפילו מינימלי, כדי לעשות את הביטוח הדרוש, שלא לומר כאשר אתה קשיש – ואגב, אני מוחה על האמירה שרק עולי ברית המועצות – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אלא עולים בכלל, אל לנו לעשות את ההפרדה; מי שכבר עלה, הוא נמצא כאן, ומי שנמצא כאן, נדאג לו, בין אם הוא עלה מברית המועצות, ממרוקו או מתימן.

אורן אסף חזן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש, באמירה אחת מאוד פשוטה: אנחנו צריכים לעשות את התיקון הזה, כי הרפואה הזאת עולה הרבה כסף, וכשאין כסף, במקרה הזה – במקרה הזה – פשוט מתים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: אחריה ישיב השר יריב לוין בשם שר הבריאות.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, כשאנחנו ביקשנו דיון בנושא הזה, עוד לא ידענו על דוח העוני שקראנו היום בבוקר.

טלי פלוסקוב: והיום בבוקר מה שקראנו רק חיזק את עמדתנו ואת התחושות שלנו שמשהו לא טוב קורה לנו בנושא של עוני, ובמיוחד כשאנחנו מדברים על האזרחים הוותיקים, ובמיוחד כשאנחנו מדברים על עולים חדשים.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב, כשאנחנו מדברים על עוני בין הקשישים, רוב הקשישים האלה הם עולים חדשים.

טלי פלוסקוב: לא רק – אבל הרוב, זה הם.

טלי פלוסקוב: מדינת ישראל, שקיבלה החלטה ב-2008, לחייב את המעסיקים להפריש כסף לפנסיה, היא – המדינה שלנו – לא קיבלה החלטה מה יהיה עם אלה שלא הפרישו להם לפנסיה עד שנת 2008.

טלי פלוסקוב: זה אומר שאנחנו דאגנו לאלה שהתחילו לעבוד ב-2008, ולכל מי שעבד קודם – לא.

טלי פלוסקוב: למה לא לחשוב על תקופת הביניים בין אלה – שוב, יש הרבה כאלה שעבדו במגזר הציבורי, ואני מאוד שמחה על הצלחתם, והם זכו לפנסיה תקציבית – אבל כל אלה שהתחילו להפריש להם לפנסיה רק ב-2008, ואלה שאנחנו מדברים איתכם עכשיו עליהם, הם החלשים של החברה שלנו, כי הם עבדו בשכר מינימום, ולא ידעו להילחם על התנאים הסוציאליים שמגיעים להם.

טלי פלוסקוב: הם אלה שכיום הם עניים, במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: חייבים למצוא פתרון גם לאלה שהיום יוצאים לפנסיה, אבל לא זכו לאותו חוק שחייב להפריש להם לפנסיה לפני 2008.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מדברים על נושא הבריאות, אז בכלל – אספר לכם מקרה: באה אליי אישה וסיפרה לי.

טלי פלוסקוב: עולה חדשה, די מבוגרת – אבל מה שאני מעלה עכשיו מדובר לא רק על קשישים – אני נכנסת לניתוח.

טלי פלוסקוב: אני כבר במיטה – באים אליי ונותנים לי פתק לחתום – לפני הניתוח.

טלי פלוסקוב: מי שעבר ניתוח פעם יודע שמה שכתוב שם – מי לוקח אחריות, ובית החולים לא לוקח אחריות על 1, 2, 3, 4, ותדע שאתה יכול למות בניתוח.

טלי פלוסקוב: זה מה שכתוב בפתק.

טלי פלוסקוב: ואותה אישה שצריכה עכשיו להיכנס לניתוח לא יודעת מה כתוב בפתק, אדוני השר, כי היא פשוט לא יודעת עברית.

טלי פלוסקוב: דיברנו על זה בוועדות, ואני רוצה לחזור על זה ולהגיד: חייבים לדאוג לאותם קשישים, שלא כי הם לא רוצים, אלא כי הם לא מסוגלים, ללמוד עברית, אבל הם אזרחי מדינת ישראל – בואו ננגיש להם את מה שהם צריכים לדעת בשפה שהם מבינים אותה.

טלי פלוסקוב: זו מחויבות החברה – זה 1. 2.

טלי פלוסקוב: אדוני, לסיום – אני יודעת שסיימתי – ביום שני הקרוב בשעה 09:30 אנחנו משיקים ועדה חדשה, שהוקמה, ועדה שיש לי זכות גדולה לעמוד בראשה.

טלי פלוסקוב: ומטרת הוועדה היא בניית תוכנית אב לתחום הזקנה.

טלי פלוסקוב: ביום הזה בוועדה יהיו שלושה שרים, תהיה ההסתדרות ותהיה התאחדות התעשיינים, וכל מי שהיום מטפל בקשישים.

טלי פלוסקוב: אבל הדיון הראשון, שיהיה דיון פרקטי בנושא הקשישים, יהיה דיון על עוני.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה אתכם לא רק לדבר על העוני, אלא להציף ולהציג פתרונות שאתם רואים, כאלה שיכולים להיות נכונים לחברה של אזרחים ותיקים במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: השר יריב לוין, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להשיב בשם שר הבריאות כדלקמן.

יריב לוין: גם השנה, כמדי שנה, משרד הבריאות מפרסם את נתוני האי-שוויון והפערים בבריאות.

יריב לוין: משרד הבריאות רואה חשיבות רבה בכך שהנתונים על הפערים בבריאות יתפרסמו באופן שוטף ופומבי, בשקיפות מלאה.

יריב לוין: בשבוע שעבר פורסמו נתונים חדשים על אודות פערים בבריאות בקרב קשישים עניים.

יריב לוין: מצבם הבריאותי של ישראלים בני 65 ומעלה דומה לממוצע האירופי מבחינת מספר המחלות הכרוניות – 2.22 בישראל לעומת 2.20 במדינות הסקר.

יריב לוין: יותר מרבע מהמשיבים בישראל הגדירו את מצב בריאותם טוב מאוד או מצוין, לעומת 14% בקרב המשיבים האירופים.

יריב לוין: לעניין מספר המחלות הכרוניות – בבדיקת נתוני מספר המחלות הכרוניות עולה כי ממדי התחלואה הכרונית משתנים לפי שייכות לקבוצות דמוגרפיות וחברתיות; מספר המחלות הכרוניות מעט גבוה בקרב נשים – 2.3 – לעומת גברים – 2.1 – ועולה משמעותית עם הגיל – 2.6 בקרב בני 75 ומעלה לעומת 1.9 בקרב בני 65 עד 74.

יריב לוין: מספר המחלות עולה עם הירידה ברמת ההכנסה – אלה שנמצאים בחמישון ההכנסה הנמוך מדווחים על שיעור גבוה משמעותית של מחלות בהשוואה לחמישון ההכנסה העליון – 2.7 לעומת 1.8.

יריב לוין: נתונים אלו הם חלק מהתוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל.

יריב לוין: התוכנית מבוססת על שיתוף פעולה בין מינהלת אקדמית לבין ארבע קופות החולים בישראל ופועלת במסגרת המכון הלאומי לחקר שירותי הבריאות ומדיניות הבריאות בישראל, במימון מועצת הבריאות.

יריב לוין: בחלק זה של התוכנית הלאומית מוצגים הנתונים על מדדי איכות הטיפול בבני 65 ומעלה בשנת 2016, והוא מאפשר השוואה של מדדי האיכות לפי המצב החברתי-כלכלי של הקשישים בהתאם למקום המגורים.

יריב לוין: החלוקה למצב חברתי-כלכלי נעשתה לפי רבעונים – רבעון 1 הוא הנמוך ביותר, רבעון 4 – הגבוה ביותר.

יריב לוין: להלן ממצאים עיקריים: בעניין חיסון נגד שפעת: שיעור הגברים המחוסנים גבוה בכ-5% משיעור הנשים המחוסנות – 65.5% לעומת 60.8% בקרב הנשים.

יריב לוין: בחלוקה למצב חברתי-כלכלי שיעור המחוסנים הגבוה ביותר נמצא ברבעון העליון וברבעון התחתון (97% ו-65%) ואילו בקרב מעמד הביניים נצפו שיעורי התחסנות נמוכים יותר (59%–63%).

יריב לוין: שיעור ההימצאות של סוכרת: קיימת מגמה ברורה של עלייה בשיעור ההימצאות הסוכרת לפי מצב חברתי-כלכלי: נצפה פער של 15.7% בין השכבות החלשות לשכבות החזקות – 38.9% לעומת 23.2% בהתאמה.

יריב לוין: שיעור ביצוע בדיקות סוכרת – לא נמצאו פערים בשיעור הבדיקות לפי מצב חברתי-כלכלי.

יריב לוין: שיעור חולי סוכרת מאוזנים – קיימים פערים בשיעורי איזון הסוכרת, לפי מדד HbA1C, ירידה ברורה בשיעור המאוזנים עם הירידה במצב החברתי-כלכלי: פער של 15.7% בין השכבות החזקות לחלשות – 84.8% לעומת 69.1% בהתאמה.

יריב לוין: שיעור הביצוע של בדיקות ממוגרפיה לגילוי מוקדם של סרטו השד: נמצאו פערים משמעותיים בביצוע הבדיקה לפי מצב חברתי-כלכלי, פער של 9.5% בין השכבות החזקות לחלשות, 72.7% לעומת 63.2% בהתאמה.

יריב לוין: שיעור ביצוע בדיקה לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס: נמצאו פערים משמעותיים בביצוע הבדיקה לפי מצב חברתי-כלכלי, יש ירידה בשיעור הביצוע עם הירידה במצב החברתי-כלכלי, פער של 17.9% בביצוע הבדיקה בין השכבות החזקות לחלשות.

יריב לוין: משרד הבריאות רואה חשיבות רבה ושם דגש מיוחד בקידום הבריאות של האוכלוסייה המבוגרת בישראל והגברת זמינות השירותים הנדרשים לה, בהסתכלות בקשיים הסוציו-אקונומיים והצורך לתת להם מענה.

יריב לוין: בשנה האחרונה פרסם משרד הבריאות מבחני תמיכה לקופות החולים בנושא קשישים מקבלי הכנסה, שמטרתם לשפר בצורה משמעותית את הטיפול בקשישים העניים.

יריב לוין: נוסף על כך, המשרד מקדם את תוכנית הסיעוד הלאומית, שתביא לשיפור משמעותי בטיפול הסיעודי לקשישים הסיעודיים, ובעיקר לאלה שידם אינה משגת.

יריב לוין: כמו כן המשרד מקדם את התוכנית למתן טיפולי שיניים לקשישים; הטיפולים יכללו טיפולים מונעים ומשמרים ואף טיפולים משקמים של תותבות.

יריב לוין: במקביל המשרד ממשיך לקדם את התוכניות הלאומיות שלו לציבור הקשישים, תוכנית שכוללת תוכניות בנושא: דמנציה, מניעת נפילות וטיפול בסוף החיים.

יריב לוין: לסיום, לאור החשיבות הרבה שמשרד הבריאות מייחס לצמצום הפערים בבריאות הוקמה יחידה במשרד שתפקידה הייעודי לפעול לצמצום הפערים בבריאות, והוא ימשיך לפעול לקדם את הנושא ללא לאות.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני מסכים לכל בקשה של המציעים בעניין הזה.

יחיאל חיליק בר: דב, באיזו ועדה?

דב חנין: ועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: בוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: השר מסכים?

יחיאל חיליק בר: אוקיי, הוא מציע ואתם מסכימים, אז אנחנו נצביע על העברת הנושא להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע, מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אני אוסיף אותך להצבעה, לא לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אם כן, 14 בעד, כולל רויטל סויד, שהצביעה בעד, אין מתנגדים, ואנחנו נעביר את זה להמשך דיון בוועדה.

יחיאל חיליק בר: כוונתו של נשיא ארצות הברית להעביר את השגרירות לירושלים

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: כוונתו של נשיא ארצות הברית להעביר את השגרירות לירושלים, מס' 8468, 8492, 8493 ו-8494.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת סמוטריץ.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי היושבת-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, שוב נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מסעיר את הרוחות, והפעם בהבטחה להעביר את השגרירות האמריקנית לעיר ירושלים.

טלב אבו עראר: רוצה בזאת לענות לנשיא – הכרזה זו היא משורת הספינים הפוליטיים שחילק כדי לגרוף את קולותיהם של פרידמן ויהודי אמריקה, וכמובן בעיתוי מציל חיים להסכם הקואליציוני, שכולנו מושפעים ממנו בבית הזה.

טלב אבו עראר: הצהרתו של הנשיא טראמפ פירושה תעודת קבורה לתהליך השלום, כי לא תקום מדינה פלסטינית שבירתה לא תהיה ירושלים המזרחית, כלומר, רמיסת אופציית שתי המדינות.

טלב אבו עראר: פירושה גם שארצות הברית שותפה ישירה לכיבוש הישראלי, הכרזת מלחמה על העולם הערבי והמוסלמי כאחד, ועל האמנות הבין-לאומיות והחוקים הבין-לאומיים.

טלב אבו עראר: חיסול מוחלט של השיתוף עם ישראל בעניין הפלסטיני.

טלב אבו עראר: אומנם הנשיא התחרט והחליט לדחות את מועד קבלת ההחלטה הפופוליסטית, שכן בדיעבד ההשלכות וההתפרצויות בעולם הערבי עלולות להיות כואבות במיוחד, בהפגנות וכל דבר כזה, והכול תחת הכותרת הרווחת ברבים, כי הרודן העולמי מושיט יד אחת לשלום, ובשנייה כותב הכרזות וכרזות שסותרות את השלום ויסודותיו.

טלב אבו עראר: התזמון להצהרה חד-צדדית זו, בין היתר, מתפרש כגלגל הצלה לממשלה הנוכחית ולעומד בראשה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, הכרה של הרודן העולמי בירושלים כבירת ישראל היא שינוי דרמטי ונשיקת מוות – קוטלת – לפתרון שתי מדינות לשני עמים, כאשר הצרפתים, הגרמנים, האיחוד האירופי ועוד שורה ארוכה של שגרירים ודיפלומטים מן העולם מוחים בתקיפות רבה על מהלך פוליטי מסוג זה.

טלב אבו עראר: מדובר בסוגיה שעומדת בלב-ליבו של הסכסוך הפלסטיני–ישראלי.

טלב אבו עראר: אני מסיים בערבית: (אומר בערבית: אני אומר לטראמפ: ירושלים היא שלנו, ואל-אקצא הוא שלנו, ומדינת פלסטין ובירתה ירושלים תקום, בין שירצה טראמפ ובין שימאן, ובין שירצה נתניהו ובין שימאן.

טלב אבו עראר: ) תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

רויטל סויד: לא הבנו מה אמרת.

יריב לוין: זה שכל ירושלים היא שלהם – – –

עיסאווי פריג': הוא אמר "ירושלים", לא "כל ירושלים".

רויטל סויד: אנחנו לא הבנו מה נאמר פה.

רויטל סויד: פספסנו את שני המשפטים האחרונים.

יריב לוין: אתה הבנת את זה בדיוק כמה שאני הבנתי את זה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, מה שחשוב זה לא מה הוא אמר בשפה הערבית, מה שחשוב זה מה נאמר אנחנו בשפה העברית.

בצלאל סמוטריץ': ובשפה העברית צריך לומר בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים: לא תקום לעולם מדינה ערבית בארץ ישראל.

טלב אבו עראר: ראס בן ענא תקום.

טלב אבו עראר: ראס בן ענא.

בצלאל סמוטריץ': ראס בן אמו וראס בן ענא, לא תקום לעולם – אתם קראתם לזה מדינה פלסטינית; אני לא מכיר את הביטוי הזה בכלל.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה עם פלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא תקום למרות – – –

בצלאל סמוטריץ': לא תקום מדינת טרור ערבית בלב-ליבה של ארץ ישראל – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – היא קום תקום.

בצלאל סמוטריץ': – – וככל שתפנימו את זה מהר יותר, כך יהיה טוב יותר לכולם.

עיסאווי פריג': מה החלופה?

בצלאל סמוטריץ': החלופה שלי ידועה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מכיר את תוכנית ההכרעה, עיסאווי, שפרסמתי לפני שלושה חודשים, ובבסיסה ההבנה שאכן, אדוני השר, צריך לומר את האמת – והיתרון הגדול של הימים האחרונים, ושל המהלך הזה של נשיא ארצות הברית, הוא בחשיפת הפרצוף האמיתי של הסכסוך הזה ושל מה שעומד מאחוריו, וחוסר הנכונות שלכם להכיר בירושלים, עיר עם 3,000 שנה – אגב, זה עוד הרבה לפני שאתם נולדתם כעם, כדת, הרבה לפני שמוחמד המציא את הדת שלכם אנחנו כבר היינו בירושלים.

בצלאל סמוטריץ': היא הייתה עיר הבירה של העם היהודי, וחוסר הנכונות שלכם להכיר באיזו ירושלים שלא תהיה, יהיו גבולותיה אשר יהיו, כבירתה של המדינה היהודית, מלמד על ההתנגדות שלכם, על חוסר הנכונות שלכם, לקבל את קיומו של העם היהודי, את קיומה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי, שחוזר אליה אחרי אלפיים שנות גלות ונדידות, בתהליך אלוקי גדול, ומקים בה מחדש את ביתו הלאומי.

בצלאל סמוטריץ': ומכיוון שנחשפת עכשיו ההתנגדות האמיתית שלכם, אז ברור שהפיקציה הזאת, האשליה הזאת, הפנטזיה הזאת, שמישהו הניח כאן כאיזו אקסיומה – שתי מדינות – היא אשליה חסרת היתכנות.

בצלאל סמוטריץ': אתם הרי לעולם לא תסכימו לחיות לצידה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

בצלאל סמוטריץ': אחמד טיבי עומד פה כל פעם ומדבר על שתי מדינות: מדינה פלסטינית ו-?

בצלאל סמוטריץ': שואלים אותו פה תמיד מהאגף הזה, ואיזו מדינה ליד?

בצלאל סמוטריץ': איך קראת לזה, אחמד?

אחמד טיבי: מדינה ישראלית.

בצלאל סמוטריץ': אה, מדינה ישראלית.

בצלאל סמוטריץ': אתם הרי בחיים – זה נורא פשוט, יריב, השר לוין, אתה יודע, זה נורא פשוט, הרי כל זכות הקיום שלהם כתנועה לאומית זה שלילת הקיום שלנו.

בצלאל סמוטריץ': הרי לא היה עם כזה, פלסטיני.

בצלאל סמוטריץ': ערבים – אל-מצרי ממצרים.

בצלאל סמוטריץ': בא המופתי והחליט שהוא צריך לייצר תנועת נגד לתנועה הציונית, אמר: אני אמציא עם.

בצלאל סמוטריץ': אבל זכות הקיום שלו, מה שהופך אותו לתנועה לאומית, זה השלילה, הניסיון שלו לשלול את התנועה הציונית, את מדינת ישראל כמדינה יהודית.

בצלאל סמוטריץ': בשנייה שאחמד טיבי יעמוד כאן, על הדוכן, ויגיד: אני מכיר במדינה יהודית, הוא הפך להיות ערבי ככל הערבים, הוא שמט את השטיח מתחת לעצם זכות הקיום שלו כְּמה שהוא אוהב לקרוא לו עם.

בצלאל סמוטריץ': אז אני באמת מסיים, גברתי היושבת-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אני מברך את נשיא ארצות הברית.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי היום – אני חייב משפט אחד – אני אמרתי היום שאני מרגיש, ככה, רגשות מעורבים, כמו שסיפרו לי – אני צעיר – שהרגשנו ככה ערב תוכנית החלוקה.

בצלאל סמוטריץ': מצד אחד בשורה גדולה: מקימים את מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': הינה, הנשיא הולך להכיר היום בירושלים, אבל אומרים שהולך להיות בצד השני – גם עוד פעם הוא חוזר על השטות הזאת של שתי מדינות.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מקווה – כאדם מאמין גם קל לי, ומתפלל – שכאז – אנחנו מתקרבים לחנוכה, בימים ההם בזמן הזה – כמו שאז הקדוש ברוך הוא גרם לזה שהחלק החיובי של תוכנית החלוקה קרה, והסרבנות הערבית העיקשת, שנמשכת עד ימים אלה, גרמה לזה שכל ארץ ישראל שלנו, ותוכנית החלוקה ירדה מהפרק, בעזרת ה', גם החלק החיובי של ההכרה בירושלים כבירתה של ישראל יתקיים.

בצלאל סמוטריץ': ואם יהיו גם לצד זה אמירות שליליות, אתם תמשיכו הרי לסרב לכל פתרון, תעשו לנו את העבודה, ובעזרת ה', ארץ ישראל כולה תישאר שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עיסאווי, נשארתי בשבילך, דבר בעברית.

עיסאווי פריג': אני אעשה כמיטב יכולתי.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, תראה, למען האמת, אני מאתמול יושב ושומע ומנסה לחשוב ומתייעץ עם חברים שמבינים פופוליטיקה – לא מבינים מה המשמעות של מה שנשיא ארצות הברית הולך לעשות.

עיסאווי פריג': הגעתי למסקנה – ראשית כול, אני לא מברך אותו, כי הוא לא רוצה טוב כאן.

עיסאווי פריג': הוא לא חושב עלינו.

עיסאווי פריג': טראמפ זה אותו טראמפ; איך אמר כשקיבל את השלטון?

עיסאווי פריג': אמר: תסתדרו ביניכם.

עיסאווי פריג': תביאו לי פתרון, וכל פתרון שתסתדרו ביניכם – אני אקבל אותו.

עיסאווי פריג': מה השתנה טראמפ מאז עד היום?

עיסאווי פריג': אני חושב ומאמין שהנסתר הרבה יותר מהגלוי, עם מה שאנחנו מנסים לדמיין לעצמנו מה הוא הולך להגיד.

עיסאווי פריג': הנסתר הרבה יותר מהגלוי.

עיסאווי פריג': הנסתר – במעורבות כל הצדדים – הפלסטינים, הסעודים, המצרים, כאן, ארצות הברית – כולם.

עיסאווי פריג': מה הנסתר?

עיסאווי פריג': ואני רוצה לחשוב איתכם על שני תהליכים – למה אני מתנגד ואני חושב שזה מזיק לנו כאן, ההצהרה הזאת?

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם.

עיסאווי פריג': אני אישית, ירושלים המערבית היא בירתה של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': כשאומרים ירושלים, אני שואל את עצמי אם זה כולל את כפר עקב ושועפאט, וכולל – – –

ענת ברקו: אני מוכנה להזדכות עליהם, הם לא רוצים.

עיסאווי פריג': וכולל את שועפאט, ובית חנינא, ואבו דיס, וואדי ג'וז – –

ענת ברקו: אז תעשו שם מדינה.

עיסאווי פריג': – – ואום טובא.

עיסאווי פריג': אני לא, לא – מה זה ירושלים?

עיסאווי פריג': האם זה כולל את כל השכונות האלה, כל מזרח ירושלים, או לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: העיר העתיקה.

ענת ברקו: העיר העתיקה?

ענת ברקו: בחלום הלילה.

מיקי לוי: – – – חד-משמעית.

ענת ברקו: העיר העתיקה שלנו – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו וחבר הכנסת מיקי לוי, לשניכם יש הבעת דעה.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

רויטל סויד: בבקשה.

עיסאווי פריג': חברים, אני התנגדתי לזה, ואצלי במפלגה התנגדו לזה, לא כי אנחנו לא רוצים ולא מכירים.

עיסאווי פריג': כן, ירושלים בגבולות 67' היא בירתה של מדינת ישראל, אבל צריך לעשות את הכול בהסכם.

עיסאווי פריג': האדון בארצות הברית, שזורק את האש הזאת – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

ענת ברקו: איך אפשר לעשות הסכם?

עיסאווי פריג': נעשה הסכם, נעשה הסכם.

ענת ברקו: הם רוצים שיבה, וכל מיני דברים.

עיסאווי פריג': ואני שואל את השאלה השנייה.

בצלאל סמוטריץ': הסכם על ירושלים המערבית?

עיסאווי פריג': 20 שנה מתקיים משא ומתן עם אבו מאזן וכל הרשות הפלסטינית, ואין שום תוצאה.

עיסאווי פריג': מה התועלת של אבו מאזן אחרי הצעה כזו?

עיסאווי פריג': תגידו לי, אני שואל, מה צריך רשות?

עיסאווי פריג': אני שואל.

יריב לוין: טוב, אני אענה.

עיסאווי פריג': מה צריך רשות, חברים?

רויטל סויד: השר לוין, נדרשת תשובה.

יריב לוין: איזו הסכמה יש בינינו.

יריב לוין: מה זה?

עיסאווי פריג': אם אין מקום, אין מזרח ירושלים, אין אל-אקצא, לא כל הסיפור הזה, מה צריך רשות?

רויטל סויד: תודה.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם.

יריב לוין: עיסאווי, אני – – –

עיסאווי פריג': חברים – אני מסכם, גברתי – יש לי המון מה להגיד בנושא.

עיסאווי פריג': נשיא ארצות הברית, לא מעניין אותו מה שקורה כאן, שנשבור את הראש, וכל טיפת דם, וכל אחד שייפול כאן, יהיה באחריות וחוסר האחריות שלנו.

עיסאווי פריג': וימים יגידו.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת חיליק בר – רציתי לומר סגן יושב-ראש הכנסת, אבל אז נזכרתי שגם עיסאווי פריג' הוא סגן יושב-ראש הכנסת וגם בצלאל הוא סגן יושב-ראש הכנסת.

יחיאל חיליק בר: יש יותר סגנים מחברי כנסת.

איתן ברושי: חשבתי שתגידי שחיליק בר הוא מהמחנה הציוני.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך שהדגשת את זה.

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש שדולת ירושלים.

בצלאל סמוטריץ': חבר מועצת העיר לשעבר.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להגיד לשני הצדדים – אני שמעתי פה דמגוגיה שלא קשורה למציאות, גם מהצד של הערבים בכנסת וגם מצידו של ידידי בצלאל סמוטריץ, והאמת, כרגיל, נמצאת בדיוק בין מה שהם אומרים למה שאתה אמרת פה, סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: הרי אני לא צריך את ההכרה של ארצות הברית על זה שירושלים היא בירתו של העם היהודי.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שכל יהודי – כמעט, אולי יש כאלה שלא, בודדים – כל יהודי יודע ומבין, בין אם אמריקה תכיר בזה ובין אם רוסיה תכיר בזה, שירושלים היא לב-ליבו של העם היהודי, והיא בירתו של העם היהודי.

יחיאל חיליק בר: אני לא צריך על זה הכרה, אפילו שזה תמיד נחמד.

יחיאל חיליק בר: וגם אף אחד לא מתנגד להכרה כזאת, זה בסדר שיש הכרה כזאת.

יחיאל חיליק בר: אבל מדינת טרור, שאתה אומר שתקום בלב ישראל, סמוטריץ – אנחנו, מדינת טרור גם לא נותנים שתקום בסוריה, כידוע לך.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו לא ניתן שמדינת טרור תקום בשום מקום.

יחיאל חיליק בר: אבל בסופו של דבר, אתה לא יודע לתת את התשובות האמיתיות, וקראתי אפילו – השקעתי – את התוכנית המדינית שלך.

יחיאל חיליק בר: מה אתה עושה עם אותם מיליוני פלסטינים שנמצאים בין הירדן לים?

יחיאל חיליק בר: אתם לא יודעים לתת תשובות לזה.

יחיאל חיליק בר: אני שומע את ענת ברקו לפעמים אומרת שהיא מוכנה להזדכות על הכפרים האלה, ואני שמח שגם אצלך וגם קצת אצל אלקין יש איזושהי התעוררות – בוקר טוב לליכוד – –

ענת ברקו: שום התעוררות.

יחיאל חיליק בר: – – שהכפרים הללו מסביב לירושלים הם לא ירושלים, והם צריכים להיות חלק מהמדינה שתקום לצד ישראל.

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: מדינה מפורזת, בצלאל סמוטריץ, לא מדינת טרור.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו גם יודעים לטפל במדינות שמקדמות טרור, ולהילחם בטרור.

בצלאל סמוטריץ': נראה אותך מגיע איתם להבנה על מדינה מפורזת, על מה אתה מדבר?

יחיאל חיליק בר: בסדר, אבל מה לעשות שהממשלה הזאת היא ממשלה תבוסתנית – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

ענת ברקו: תשמע את הנאומים של אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: – – שקופאת על השמרים שלה ולא עושה שום תהליך מדיני, אפילו לא בכאילו, כמו שאתה רומז, חברי בצלאל סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: בסופו של דבר – בסופו של דבר – אני הייתי רוצה לראות הכרה כזאת של ארצות הברית – קודם כול, הייתי רוצה לראות אותה באופן כללי, אני לא מתנגד לה.

יחיאל חיליק בר: אבל הייתי רוצה לראות אותה, השר יריב לוין, כחלק – אתה יודע מה, אפילו לא מהסכם סופי; אני מבין שהסכם סופי עם הפלסטינים, כנראה ייקח לו זמן, אבל הכרה כזאת בירושלים כבירתה של ישראל – שזה דבר מרגש, זה דבר נדרש, זה דבר שאנחנו רוצים אותו – שתהיה לפחות כחלק מהתקדמות בתהליך המדיני.

יחיאל חיליק בר: שהאמריקנים וראש הממשלה נתניהו יגידו: יש לנו רצון אמיתי – לא ללכת לחזון של סמוטריץ למדינה פלסטינית, שתהיה כולה, בסוף, מדינה פלסטינית, עם אנשים כמוך עם דעות כמו שלך, וגם לא לחורבן הרעיון הציוני, כמו שיש כאלה שאולי רוצים בצד הערבי של הכנסת, אלא מהלך מדיני אמיץ שיגרום לנו להיפרד מהפלסטינים לשלום, שיגרום להם לממש את האיוויים שלהם במדינה מפורזת קטנה לצידה של מדינת ישראל, ולנו לחיות פה עם רוב יהודי, שהוא לב-ליבו של הרעיון הציוני.

יחיאל חיליק בר: ככה גם לפלסטינים יהיה טוב, ועתיד טוב להם ולילדים שלהם – זה בסדר גמור שיהיה להם טוב – וגם לנו יהיה טוב במסגרת מדינה יהודית דמוקרטית עם מיעוט ערבי פלסטיני שהוא חלק ממנה.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח – אני מסיים, גברתי היושבת-ראש – שהמדינה הזאת תצא מהתבוסתנות הכל-כך גדולה שלה בנושא המדיני, ותביא כחלק מחבילה מדינית אמיתית גם את ההכרה של ירושלים כבירתה של ישראל, אם כי אנחנו בוודאי לא צריכים הכרה של אף אחד בנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

רויטל סויד: ישיב השר יריב לוין, בשם ראש הממשלה.

רויטל סויד: לאחר מכן יש הבעת דעה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, ראשית, ירושלים המאוחדת והשלמה היא בירתה הנצחית של מדינת ישראל, היא הלב הפועם של העם היהודי והמקום שאליו דורות התפללו וייחלו להגיע ולשוב לשבת בו, וזה לא מצריך לא הכרה של אף אחד ולא אישור מאף אחד.

יריב לוין: למען האמת, מזה גם אלה שמנסים להתעלם יודעים שאי-אפשר להתעלם.

יריב לוין: אבל אם אכן נתבשר היום בבשורות טובות מן הדברים שיאמר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ – אם אכן זה מה שיקרה, ואני מציע שנמתין ונראה – אני חושב שבסופו של דבר ההכרה הבין-לאומית בעובדה ההיסטורית הפשוטה והבלתי-ניתנת לערעור הזאת בוא תבוא.

יריב לוין: ואם היום הזה יהיה היום שבו הדבר הזה יקבל את החותמת הרשמית החשובה ביותר, קרי הכרה של ארצות הברית בכך, זה בוודאי יהיה יום היסטורי, זה יהיה יום גדול, זה יהיה, חבר הכנסת בר, משהו שעומד מעל כל הדיבורים והוויכוחים השוליים.

יריב לוין: אני מוכרח להגיד לך, אני בכל פעם מתפעל מהדבקות הזאת בעגל הזהב הזה, של התהליך המדיני.

יריב לוין: אתה יודע, זה קצת דומה למה שאנחנו לפעמים רואים בעולם הביורוקרטי שלנו כאן.

יריב לוין: יותר מדי פעמים התוצאה בכלל לא משנה, מה שחשוב זה התהליך.

יריב לוין: אם התהליך היה סדור, והכול בסדר, זה שלא הגענו לתוצאה, את מי זה מעניין?

יריב לוין: אבל מה שחשוב הוא התוצאה.

יריב לוין: התהליך הוא רק אמצעי.

יחיאל חיליק בר: נכון, אני מסכים איתך.

יריב לוין: חבר הכנסת בר, אם מדינת ישראל תגיע הלילה להכרה של ארצות הברית בירושלים כבירתה, זה הישג עצום.

יריב לוין: למה זה מצריך להיות מעורבב באיזה תהליך?

יריב לוין: למה זה בכלל קשור לאיזה תהליך?

יריב לוין: להפך, אפשר לברך על התהליך של עבודה קשה – דיפלומטית – מאומצת, שאני מאוד מקווה שתביא אותנו לרגע הזה, ואפשר יהיה אולי גם לחשוב שהיה משהו בדברים שנישאו מעל הדוכן הזה על ידי ראש הממשלה נתניהו לאורך כמעט תשע השנים שהוא מכהן ברציפות כראש הממשלה החל בקדנציה השנייה שלו.

יריב לוין: כנראה הוא ידע לאן הוא הולך, כנראה הוא ידע מה הוא עושה.

יריב לוין: ואני חושב שיש בזה עוד לקח אחד מאוד חשוב.

יריב לוין: אני חושב שכאשר אנחנו עומדים על שלנו, עומדים על הדרך שלנו, עומדים על האמת שלנו, בסופו של דבר מדינות העולם מכבדות אותנו; בסופו של דבר הן גם מכירות בזה; בסופו של דבר אנחנו מתחילים את המשא ומתן, אם יגיע, מנקודת פתיחה הרבה יותר טובה; בסופו של דבר אנחנו גורמים אפילו לאנשים בעלי אידיאולוגיה מוצקה, כמו חבר הכנסת עיסאווי פריג', להרהר באקסיומות האלה, שתמיד חונכנו על כך שהן מין כללי יסוד שירדו כמעט מן השמיים – על שטחים תמורת שלום, ועל תפקידה ההכרחי של הרשות הפלסטינית, ודברים אחרים.

יריב לוין: אני מאוד מקווה, שוב, חבר הכנסת בר, שנגיע הלילה הזה ונשמע דברים שכמותם לא נשמעו, ונהיה אסירי תודה לנשיא טראמפ, אם אכן כך יהיה, ואין לי ספק שהוא ירשום את עצמו בספר הזהב של ההיסטוריה ושל ירושלים במקום שאיש מקודמיו לא ניצל את ההזדמנות שהייתה לו כדי לזכות לעשות זאת.

עיסאווי פריג': ימים יגידו.

עיסאווי פריג': ימים יגידו.

יריב לוין: בעניין הזה אני חושב שאין בכלל ספק, כשם שאת מה שבנו בירושלים דוד המלך ושלמה המלך ואחרים איש לא יוכל לקחת מהם, גם לא החלטות של אונסק"ו, אני חושב שהדבר הזה נכון גם בעניין הזה.

יריב לוין: אני רוצה לומר משהו גם לחברי חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יריב לוין: תראה, חבר הכנסת אבו עראר, יש שתי אפשרויות: האחת, שאתה באמת מאמין במה שאתה אומר, והאחת שאתה אומר את הדברים לצורכי ההתלהמות, ובעצם עמוק בלב פנימה הדבר האחרון שהיית רוצה הוא שכל ירושלים וכל המדינה הזאת תהפוך לחלק מהמדינה הפלסטינית הזאת שאתם כל כך חולמים עליה.

יריב לוין: אני אפילו לא אסתכן ואומר שלו מישהו היה מציע להרחיב את גבולותיה של המדינה הפלסטינית ולכלול את היישוב שבו אתה גר, אתה היית ראשון המתנגדים.

יריב לוין: נדמה לי ככה.

יריב לוין: לא נראה לי שאני מסתכן יותר מדי בהנחה הזאת.

ענת ברקו: אף אחד לא יממן את ההרמון שלו.

יריב לוין: מכיוון שזה כך, חבר הכנסת אבו עראר, אני חושב שקשה לבוא אליך בטענות.

יריב לוין: צריך לבוא בטענות למי שמאפשר להפקרות הזאת להתקיים כאן, ולמי שיושב שם, בבית המשפט העליון, ומאפשר לחברי כנסת שעומדים בתוך בניין הפרלמנט בעצם להצהיר שהם תומכים בחיסולה של המדינה שבפרלמנט שלה הם יושבים.

יריב לוין: הרי זה דבר מטורף.

עיסאווי פריג': הוא לא אמר את זה.

עיסאווי פריג': הוא לא אמר את זה.

יריב לוין: חבר הכנסת פריג' – –

ענת ברקו: שמענו את הנאומים שלך.

ענת ברקו: שמענו את הנאומים שלו.

יריב לוין: – – שמענו את המילים, שמענו את הטון ושמענו את הקול.

ענת ברקו: – – –

יריב לוין: אני רוצה להבין, אם למדינת ישראל בכלל אין מה לחפש בירושלים, לפי שיטת אבו עראר, כמו ששמענו אותה, אז איפה יש לה לחפש?

יריב לוין: אז בוא לא ניתמם.

יריב לוין: אני בעניין הזה חושב שכדאי וצריך לקוות שגם הלקח הזה יופק במקום שבו צריך להפיק את הלקח הזה.

טלב אבו עראר: ירושלים המזרחית גם שלך?

יריב לוין: ואם יש לך מה לתקן, תתקן.

יריב לוין: קודם כול, אני אשמח לשמוע תיקון.

יריב לוין: תיקון לא יזיק.

יריב לוין: רק תתקן, בבקשה, חבר הכנסת אבו עראר, בערבית.

ענת ברקו: מה יש לו לתקן?

ענת ברקו: בתנועה האסלאמית – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, יש לך זכות להבעת דעה.

רויטל סויד: תני לשר לסיים.

יריב לוין: בדיוק כמו שמצאת לנכון לומר את דברי הבלע האלה בערבית, תתקן אותם בערבית, אז אני אולי אאמין שאתה נמצא במקום אחר.

יריב לוין: מכובדיי, אני מאוד מקווה שאכן נשמע היום בשורות גדולות.

יריב לוין: אני חושב שהבשורות האלה הן לא מה שמשנה את מעמד ירושלים – מעמד ירושלים תלוי בנו, והוא בלתי ניתן לערעור – אבל הוא בהחלט מקדם אותנו למקום של הכרה, שעוד תלך ותתרחב, באמת ובצדק של התנועה הציונית, של המפעל הציוני ושל מדינת ישראל.

יריב לוין: גברתי, אני מוכן שהנושא הזה יעבור – –

רויטל סויד: מה השר מציע?

יריב לוין: – – לכל דבר שהמציעים מבקשים, בין אם דיון בוועדה, בין אם יסתפקו בזה.

עיסאווי פריג': מסתפקים.

רויטל סויד: להסתפק בזה?

רויטל סויד: להעביר לדיון בוועדה?

רויטל סויד: האם המציעים מסתפקים, או מבקשים דיון בוועדה?

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': ועדה, בסדר.

רויטל סויד: ועדה, אוקיי.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי לוי, הבעת דעה.

רויטל סויד: בבקשה, דקה לרשותך.

רויטל סויד: זה מהצד.

מיקי לוי: לא נורא.

מיקי לוי: גברתי היושבת בראש – – –

רויטל סויד: רגע, חבר הכנסת לוי, זה מהצד.

מיקי לוי: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, גילוי נאות – אשתי הייתה נוהגת להגיד: לבעלי יש מאהבת, קוראים לה ירושלים – וכאן אני רוצה להתחיל – ואני לא יכולה להתחרות בה.

מיקי לוי: ירושלים הייתה ותישאר בירתו של העם היהודי ובירתה של מדינת ישראל לנצח-נצחים, על אפם וחמתם של כל המתנגדים והמאיימים באלימות.

מיקי לוי: כמקצוען אני יכול הגיד לכם: אלימות לא מפחידה אותנו – יואב, אתה מפריע לי.

מיקי לוי: בבקשה, זה כל כך חשוב.

רויטל סויד: חבר הכנסת קיש, בבקשה, אתה מונע משני שרים מכובדים לשמוע דברים חשובים מאוד.

מיקי לוי: כמקצוען אני יכול להגיד לכם: אלימות לא מפחידה אותנו.

מיקי לוי: כמי שגדל בעיר הזאת, ראה אותה מחולקת ואחר כך מאוחדת בריבונותנו, וכמי שזכה להיות בין שומרי חומותיה של ירושלים, אני מברך בכל ליבי על ההכרזה הצפויה של הנשיא טראמפ.

מיקי לוי: זהו צעד חשוב, שיעזור לקבע את מעמדה הבין-לאומי של ירושלים כבירתה של מדינת היהודים, ואין להקל בכך ראש.

מיקי לוי: כולי תקווה שמעבר להצהרה החשובה נזכה לראות בקרוב גם את השגרירות האמריקנית בירושלים.

מיקי לוי: כך נהוג בכל העולם, וכך ראוי שיהיה גם במדינת ישראל.

רויטל סויד: תודה רבה.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד – חצי דקה, גברתי?

רויטל סויד: חצי דקה זה מה שהוספת על הדקה שכבר הייתה לך.

מיקי לוי: אני מבקש, חצי דקה.

מיקי לוי: אני אגלה לכם סוד קטן: היה לי חלק באיתור מקום לקונסוליה האמריקנית, ששכנה פעם בחלקה המזרחי של העיר, קרוב לימק"א, ובהעברתה לשכונת ארנונה, כך, בשקט בשקט, על הגבול שהיה במלחמת ששת הימים, כדי להכשיר מקום ענק בבנייה מחודשת, מוכוונת, עבור מקום לשגרירות העתידית, השגרירות האמריקנית בירושלים.

מיקי לוי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

רויטל סויד: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, גבירותיי ורבותיי, אין ילד אחד באל-קודס א-שריף שאם תשאל אותו על ירושלים ואל-קודס, הוא יגיד לך: פלסטינייה ערבייה.

אחמד טיבי: לכן, ההצהרה של הנשיא טראמפ, שמחסלת את תוצאת המשא ומתן – מבטלת את תהליך המשא ומתן – אין יותר צורך במשא ומתן כזה, שקרי, שיש בו תכתיב מראש של נשיא הרפתקן שרוצה לסכן את כולנו, ואת ירושלים – אל-קודס, אל-קודס א-שריף – בגלל הבטחת בחירות הזויה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ירושלים היא הפנינה שבכתר.

אחמד טיבי: ירושלים על כנסיותיה, מסגדיה, מסגד אל-אקצא, כנסיית הקבר, צלאח א-דין, רחוב צלאח א-דין, שער השבטים, העיר העתיקה, כנסיית הקבר ומסגד אל-אקצא, הייתה ערבית ותישאר ערבית לפני טרמפ ואחרי טראמפ, לפני אמריקה ואחרי אמריקה.

אחמד טיבי: מסעות הצלבנים) – מסעות הצלבנים, השר לוין, נמשכו 91 שנים.

אחמד טיבי: שערי מסגד אל-אקצא נסגרו 91 שנים.

אחמד טיבי: הלכו הצלבנים, נגמרו מסעות הצלבנים (אומר בערבית: ונשארה ירושלים ונשאר מסגד אל-אקצה.

אחמד טיבי: ) ירושלים המזרחית היא שטח שנכבש ב-67', היא שטח כבוש.

אחמד טיבי: השטח הישראלי שם הוא שלטון זר, ולכן – – –

יריב לוין: וגם הישראלי.

אחמד טיבי: לא הפסקתי.

אחמד טיבי: יכול להיות שהדברים שלי יהיו דברים קשים.

אמיר אוחנה: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אוחנה, חבר הכנסת אוחנה, בבקשה, תן לחבר הכנסת טיבי לסיים.

אחמד טיבי: בשם כל ילד בירושלים, בשם כל שוחרי השלום האמיתיים.

רויטל סויד: נא לסיים, בבקשה.

אחמד טיבי: הם הפסיקו אותי, גברתי.

אחמד טיבי: ולכן (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אלו דברים על אודות מצב הירושלמים משער השבטים עד סמטאות ירושלים: "בירושלים בניינים.

אחמד טיבי: אבניהם ציטוטים מהאוונגליון והקוראן.

אחמד טיבי: בירושלים השמיים מתפזרים בין האנשים.

אחמד טיבי: הם מגינים עלינו ואנו עליהם, ואנו עומסים אותם על כתפינו, במרוצת הזמן.

אחמד טיבי: אל תזיל דמעה, ערבי.

אחמד טיבי: דע לך שבירושלים נמצא מי שנמצא, ואין אני רואה בירושלים אלא אותך".

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: נגמר הזמן.

ענת ברקו: קודסי, קודסי, גם אני אדבר אותו זמן.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

רויטל סויד: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אותו זמן, אני מבקשת.

קריאה: אבל רק אם תדברי בערבית.

רויטל סויד: רק חבל שלא הבנו שום דבר.

רויטל סויד: כן חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, הצלחה רבה.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת טיבי, אנחנו לא הצלבנים, אל תבנה על זה.

ענת ברקו: 70 שנה למדינה, ואנחנו נמשיך לחגוג – ונמשיך לחגוג כל שנה.

אחמד טיבי: – – – מסגד אל-אקצא.

ענת ברקו: נמשיך לחגוג.

ענת ברקו: היה שם משהו, בהר הבית, קצת לפני מסגד אל-אקצא.

ענת ברקו: משהו לא מסתדר עם הזיכרון.

ענת ברקו: ואף אחד לא קורא – – –

קריאה: – – –

ענת ברקו: אתה תגיד "כלום" ותמשיך להסית.

ענת ברקו: אז בוא נגיד משהו.

טלב אבו עראר: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

ענת ברקו: אנחנו מכירים בכך שמסגד אל-אקצא קדוש למוסלמים.

ענת ברקו: אין שום בעיה עם זה.

טלב אבו עראר: כל המסגד – – –

ענת ברקו: אבל תגיד לי, מכה לא קדושה לערב – לכל המוסלמים?

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: האם היא בירה של מישהו?

ענת ברקו: לא, היא לא בירה – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, רגע, שנייה.

רויטל סויד: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

רויטל סויד: אתה גם דיברת, פתחת את הנושא – – –

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: תני לו להתבטא, אני נהנית מזה.

רויטל סויד: אנחנו ממש רוצים גם לשמוע את חברת הכנסת ברקו, וגם להבין, וזה לא הולך יחד.

רויטל סויד: תודה.

ענת ברקו: אפילו עומר אבן אל-ח'טאב, שעלה להר הבית עם כעב אל-אחבאר, ידע בדיוק מה המקום הקדוש, ואני לא איכנס לפרטים ההיסטוריים.

ענת ברקו: אבל בואו נדבר קצת על העניין המוסלמי.

ענת ברקו: קוראן – מי מוזכר בקוראן?

ענת ברקו: בני ישראל.

ענת ברקו: אין פלסטינים, לא ב-P ולא בפ"א, שום דבר, זה לא קיים, לא בתורה ולא בקוראן.

ענת ברקו: ירושלים לא מוזכרת בקוראן.

ענת ברקו: אז אם אתה אומר שזה מקום קדוש, מכבדים את הקדושה.

ענת ברקו: אדרבה, היחידים שיכולים לשמור על המקום הקדוש הזה, כשמסגדים מתפוצצים בכל רחבי המזרח התיכון, זה אנחנו.

ענת ברקו: אנחנו רואים מה אתם עושים לאחיכם ולמסגדים.

ענת ברקו: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר – איך עם שמעולם לא הייתה לו מדינה מעז לדרוש בירה של עם אחר, כדי לעשות לנו דה-לגיטימציה – איך?

ענת ברקו: מה?

ענת ברקו: מה יש לך בירושלים?

ענת ברקו: אני לא מדברת על כפר עקב, וגם לא על שועפאט, קחו אותם, מצידי, אני מוכנה מחר לוותר עליהם.

ענת ברקו: אתם חושבים שהם כל כך רצים – כל כך רוצים להגיע לרשות הפלסטינית הנאורה והנפלאה?

עיסאווי פריג': – – – גמרנו – – –

רויטל סויד: תודה רבה.

ענת ברקו: לא, הם יודעים מה מחכה להם שם.

רויטל סויד: תודה רבה.

ענת ברקו: דרך אגב, אני בעד, עיסאווי.

עיסאווי פריג': – – –

רויטל סויד: תודה רבה.

ענת ברקו: משפט אחד, משפט לסיום.

רויטל סויד: משפט לסיום בבקשה.

ענת ברקו: אני רוצה לומר לכם: אל תבנו על זה.

ענת ברקו: ירושלים הייתה בירת הנצח של מדינת ישראל לאורך כל הדורות, וגם כשירדן שלטה 19 שנה בירושלים, או כשהיו כאן העות'מאנים, הם לא העבירו את הבירה לירושלים, כי לא היה לזה ערך בעיניהם.

רויטל סויד: תודה רבה.

ענת ברקו: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ברקו.

רויטל סויד: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

קארין אלהרר: – – –

איתן ברושי: כל אחד יכול לדבר.

לאה פדידה: כן, זה ייקח – – –

רויטל סויד: עוד שנייה.

אמיר אוחנה: להירשם.

רויטל סויד: צריך להירשם.

לאה פדידה: אבל כמה ערבית נשמע היום, בחייאת רבאק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם וגם.

לאה פדידה: אני לא מבינה כלום, שום דבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש – – –

רויטל סויד: שנייה, רק רגע.

רויטל סויד: סליחה.

יחיאל חיליק בר: בחייאת רבאק, דברי עברית.

לאה פדידה: – – –

רויטל סויד: חבריי היקרים, אנחנו מפסידים פה דברים חשובים.

רויטל סויד: כן, בבקשה.

לאה פדידה: אין מילה כזאת בעברית.

עיסאווי פריג': היא אמרה: בחייאת רבאק, דברו בערבית.

לאה פדידה: בעברית.

איתן ברושי: חבר'ה.

רויטל סויד: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ונא לא להפריע לו.

רויטל סויד: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, אני לא אדבר על הקדושה של אל-קודס ומסגד אל-אקצא, כי זה קבוע, ועל זה לא הולכים להתווכח – –

ענת ברקו: אף אחד לא – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – וזה לא הנושא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הוא שבהחלטה הזאת טראמפ מפסיק להיות מתווך באיזשהו תהליך מדיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא הפך להיות צד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה שיש התכנסות של הליגה הערבית, אני צופה וחושב שהם יחליטו על ביטול היוזמה של הליגה המערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות שלה היא – –

ענת ברקו: – – – זכות השיבה – –

עיסאווי פריג': – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שהליגה הערבית מחליטה שבזה מבטלים כל תהליך שלום.

ענת ברקו: – – נסתדר בלעדיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא תהיה מלחמה אולי, היום, אבל המצב ישתנה.

ענת ברקו: אל תאיימו עלינו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב ישתנה.

ענת ברקו: – – עם הטרור שלכם.

ענת ברקו: אל תאיימו עלינו.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי תפסיקו אותה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא כל הזמן מדברת שטויות – –

ענת ברקו: אומרת לך את האמת, הא?

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ונכנסת לדברים של אחרים.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אני פשוט אומרת את האמת.

רויטל סויד: אני לא רוצה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – השטויות שלך.

ענת ברקו: אל תאיים.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר, בבקשה.

רויטל סויד: זה נושא שכל אחד רוצה להביע את עמדתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את לא צריכה כל פעם שאני מדבר להיכנס לדבריי וגם לדבר שטויות.

ענת ברקו: ממש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, ממש שטויות.

ענת ברקו: אל תאיים עלינו בטרור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זהו, זה השטויות שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהבנת הנשמע יש לך בעיה.

ענת ברקו: אל תאיים.

רויטל סויד: טוב.

רויטל סויד: אני מבקשת ממךְ לא לענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך בעיה גם בהבנת הנשמע, מה אני יכול לעשות לך – –

רויטל סויד: אני לא רוצה לקרוא אותךְ לסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אני יכול לעזור לך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יכול.

רויטל סויד: תמשיך בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר: ההחלטה הזאת, שנועדה לבטל כל תהליך מדיני, נועדה לפגוע, בראש ובראשונה, באלה השמחים עכשיו על ההחלטה הזאת, באלה שחשבו שהם קיבלו איזה הישג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההישג, אם נסתכל לטווח ארוך, יהיה תהליך שלום, ותהליך שלום צריך להיות מושתת על הסכם ועל זכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הזכויות לא מתבטלות בהתיישנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכיבוש הוא כיבוש, והוא צריך להסתיים, והוא יסתיים, אבל אני מקווה שהוא יסתיים בהסכם, ולא בדברים אחרים.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

רויטל סויד: בבקשה.

יריב לוין: – – – שותפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שותפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא שותף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא שותף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה שלך – – –

ענת ברקו: לא יעזור לכם.

ענת ברקו: לא יעזור לכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – אתם לא – – –

ענת ברקו: אתם רוצים שאנחנו נתאבד, וזה לא יקרה.

קריאות: – – –

אמיר אוחנה: תגידי לי מתי להתחיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – אתם חושבים – – – בהיסטוריה – – –

ענת ברקו: אה, בהיסטוריה.

ענת ברקו: אתה קורא עכשיו היסטוריה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ענת ברקו: הקוראן שלך זה היסטוריה?

ענת ברקו: הקוראן שלך זה היסטוריה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

רויטל סויד: את חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – פעם ראשונה – וזהו.

רויטל סויד: תודה.

ענת ברקו: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה.

אמיר אוחנה: גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חבריי וחברותיי חברות הכנסת, ביוני 1967 הכיבוש על חלקים מירושלים, הר הבית וירושלים המזרחית, הסתיים – הסתיים – והיא שוחררה והושבה לבעליה החוקיים, משום שהרבה לפני, מאות שנים לפני, חבר הכנסת טיבי, כשסיפרת על המאורעות, היהודים ייחלו, אחרי שגורשו מירושלים: "לשנה הבאה בירושלים" – אלפיים שנה, לפני שהמוסלמי הראשון בא לעולם – אלפיים שנה – היהודים ייחלו ”לשנה הבאה בירושלים".

אמיר אוחנה: ברוך השם, השנה הבאה הגיעה, והיום הזה הוא אולי, נראה בהמשך, יהיה יום חגיגי, אבל שיהיה ברור: ירושלים היא בירת הנצח של העם היהודי, עם או בלי הכרה אמריקנית, עם או בלי ההכרה שלכם ועם או בלי האיומים שלכם.

אמיר אוחנה: אילו היינו שומעים לאיומים, גם מדינת ישראל לא הייתה קמה, וברוך השם שהיא קמה, קיימת ותתקיים לנצח.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – ספק.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן ברושי.

ענת ברקו: – – – ספק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן – – –

ענת ברקו: – – – רוצים, כולל אלה שיושבים כאן – – –

איתן ברושי: גברתי – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת ברושי, אל תתחיל.

רויטל סויד: אני מבקשת – בבקשה – אני באמת אפשרתי פה לאנשים לחרוג מעבר לדקה.

רויטל סויד: אני מבינה שלכל אחד – הנושא טעון, ורגיש, ורוצים להבהיר את הדברים, אבל בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ירושלים היא של כולם, היא לא מתחלקת בין ימין ושמאל, ירושלים היא עיר הבירה, והיום כדאי לומר שעוד טראמפ לא אמר דבר, ואנחנו זוכרים את פורצי הדרך לירושלים, שהתנהל קרב גדול על הנצחתם, במבואות ירושלים, ואנחנו זוכרים את מגיני ולוחמי מלחמת השחרור, אנחנו זוכרים את מי שאיחד את ירושלים, בראשות הרמטכ"ל יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אנחנו זוכרים את טדי קולק, שבנה את ירושלים.

איתן ברושי: אנחנו יודעים מי עמד בראש המערכה, לאורך שנים, שהביאה לירושלים את היכולת להיות עיר מאוחדת ובירתה של ישראל לנצח.

איתן ברושי: זה לא סותר את השאיפה לשלום ולהסדרים שאנחנו רואים אותם כחיוניים.

איתן ברושי: אבל ביום הזה אני מציע לא להפוך את השאלה של ירושלים לסלע המחלוקת, אלא את הערב הזה, אם תהיה הזדמנות, לא רק לחבר את ירושלים פעם אחרונה ודי, אלא נקודת מוצא חדשה, לאפשרות שנגיע לחלק מתמונה שלמה של הסדר עתידי.

איתן ברושי: אבל ירושלים היא לא של הליכוד, ירושלים היא לא של הימין, וביום כזה צריך לזכור מי הביא את ירושלים להיות בירה מאוחדת לנצח – אלה קודם כול הלוחמים, המגינים, ומי שבששת הימים הוביל להכרעה היסטורית של איחוד ירושלים.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: בבקשה.

עיסאווי פריג': דברי בעברית, לאה.

לאה פדידה: אין בעיה.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, לרגע לא הבנתי על מה הדיון.

לאה פדידה: רוצה הנשיא טראמפ להגיד מה שכל ילד וילדה יודעים מהתקופה שקראו בתנ"ך: ירושלים בירת ישראל.

לאה פדידה: נקודה.

לאה פדידה: אז עכשיו הוא נזכר להגיד את זה?

לאה פדידה: צריך להגיד לו: too late, אבל אנחנו יודעים שירושלים אחת היא, כתובה בתנ"ך, מימי קדם – גם התגעגענו, גם נלחמנו, גם פרצנו בשעריה וגם היו דמעות מול הכותל.

לאה פדידה: זה לא זה סותר את החתירה והרצון לשלום ולהידברות – יש בה מקומות קדושים לארבע הדתות, אבל ירושלים לנצח הייתה ותהיה בירת מדינת ישראל, בה שוכנים מוסדות הממשל שלנו, לכן אנחנו תמיד אומרים: ארץ ציון ירושלים.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: המציעים עדיין מבקשים להעביר את זה?

עיסאווי פריג': דיון במליאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מליאה.

רויטל סויד: דין במליאה.

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: רגע, נעבור להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד דיון במליאה?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 12 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

רויטל סויד: 12 בעד, אחד נגד.

רויטל סויד: הנושא יועבר לדיון במליאה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: הודעה למזכיר הכנסת.

רויטל סויד: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה מטעם הכנסת – –

רויטל סויד: חברת הכנסת פדידה, בבקשה.

נאזם בדר: – – הצעת חוק החזקת תכשיר אפינפרין במוסדות חינוך ובמקומות ציבוריים, התשע"ח–2017, של חבר הכנסת יואל חסון וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: המצב החמור שבו נמצאו חומרים רעילים במזרני החתלה לתינוקות

רויטל סויד: עוברים להצעה לסדר-היום הבאה: המצב החמור שבו נמצאו חומרים רעילים במזרני החתלה לתינוקות, מס' 8469.

רויטל סויד: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, לפני כמה ימים שודרה בערוץ 10 כתבה מאוד מדאיגה, ללא כל ספק, כתבה שמדאיגה כל אבא וכל אימא במדינת ישראל, ומדאיגה גם אותי – אני סב לשישה נכדים, ובוודאי שחברי הכנסת והשרים, יש להם ילדים ונכדים.

אכרם חסון: בכתבה ששודרה נאמר כי בתוך המזרנים שעליהם רובנו מחתלים את התינוקות – – –

רויטל סויד: שנייה.

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: אפשר לנהל את השיחה הזאת – סליחה, חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה, חברת הכנסת פדידה, סליחה.

רויטל סויד: חבר הכנסת וחברת הכנסת, אפשר לנהל את זה בחוץ, וגם בשקט.

רויטל סויד: יש פה דובר, ואתם מפריעים לו.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: תמשיך בבקשה.

אכרם חסון: בתחקיר של ערוץ 10 נאמר שנמצאים חומרים רעילים ומסוכנים בהיקף גדול ומדאיג, חומרים אשר נקראים ביספינול ופתלטים.

אכרם חסון: אנחנו כמובן שמענו שהחומרים האלה הם מסוכנים וקשים.

אכרם חסון: הדבר מדאיג במיוחד כי אלה חומרים שיש להם השפעות ארוכות טווח.

אכרם חסון: להורים אין דרכים להתגונן מהחומרים המסוכנים שנמצאים כמעט בכל מזרן החתלה, בסדיני הגומי, בשעווניות ובמוצרים שעליהם התינוקות שלנו שוכבים שכיבה ממושכת, שעות רבות, בשעות יום וגם בלילה.

אכרם חסון: בתחקיר נמצאו בבדיקות מעבדה שבמזרני החתלה יש 20%–25% של חומר זה, וזה שווה ערך לפי-200 מהמותר בתקן של צעצועים.

אכרם חסון: הנזקים הם לטווח ארוך, ועלולים ליצור בעיות הורמונליות שיביאו לכך שבעוד כמה שנים יגדל כאן דור שלם שיסבול מקושי להיכנס להיריון ומבעיות רפואיות אחרות.

אכרם חסון: אני כמובן סמוך ובטוח שהשר אלי כהן ומשרד הכלכלה ידאגו לתקן את המצב הזה וייצרו תקן מחמיר כמו שקיים כיום במדינות כמו אנגליה וגרמניה, אבל צריך גם לתת פתרון למצב הקיים, שבו כמעט בכל בית יש מוצרים רעילים כאלה.

אכרם חסון: חבריי היקרים, אין ספק שיש חשיפה של מאות אלפי תינוקות במדינת ישראל לחומר הרעיל הזה, שאנחנו משתמשים בו כמעט בכל יום.

אכרם חסון: גם ראינו בחלק מהכתבות שלפעמים יש מוצר שמייצרים אותו בפולין, או במדינות אחרות, לא בגרמניה ובאנגליה – הוא לא מתקבל שם, כי התקן לא מאפשר.

אכרם חסון: כנראה משרד הבריאות לא בדק את הדברים, ולכן מישהו ניצל את העסק הזה, והוא מסכן את הבנים שלנו.

אכרם חסון: לפי דעתי זו גם עבירה פלילית חמורה מאוד, אדם שפוגע בדור העתיד, הדור של כולנו, של מדינת ישראל, ולכן אני כמובן שוחחתי עם שר הכלכלה, אני שמח שהוא המופקד, ואני סומך עליו בעיניים עצומות, שהוא יעשה עבודת קודש.

רויטל סויד: אם הוא לא יסמוך, מי יסמוך?

אכרם חסון: ולכן אני מוכן להסתפק, כבוד היושבת-ראש, בתשובת השר, כי כבר יש לו תוכנית עבודה.

אכרם חסון: סיכמנו.

אכרם חסון: הוא יעשה את עבודתו נהדר, אני בטוח שהוא ייצג אותנו בכבוד וידאג לכל ילדי ישראל.

אכרם חסון: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

רויטל סויד: תשובת השר, השר אלי כהן, שר הכלכלה והתעשייה.

רויטל סויד: בבקשה.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, זו פעם ראשונה שאני עולה לדוכן המליאה כשאת מנהלת את הישיבה, אז – קודם כול, נעים שאת כאן.

אלי כהן: חבריי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת אכרם חסון, למזרנים ומשטחי החתלה יש תקן ישראלי מחייב, שמספרו 1548, וכאן אנחנו אימצנו את התקן הבריטי.

אלי כהן: התקן הזה לא התייחס לחומרים מזיקים – כפי שציינת וכפי שעלו בתחקיר של ערוץ 10 – חומרים מסוג ביספינול ופתלטים.

אלי כהן: כאמור, נעשתה בדיקה על ידי משרד הבריאות ונמצאו רמות גבוהות של החומרים האלה, ולכן הוחלט על רוויזיה.

אלי כהן: לכן בהחלט אני חושב שהשאילתה שלך היא במקומה, ובהחלט גם התחקיר של ערוץ 10 בנושא הזה הוא במקומו.

אלי כהן: בסוף נובמבר 2017 הועבר לנו תקן מעודכן, כדי שאנחנו נעדכן אותו, ולכן אנחנו כאן אומרים שנפעל לכך שבתוך שלושה חודשים הנושא יטופל, וייכנס תקן רשמי שידאג לבוא ולמנוע את אותם חוליים.

אלי כהן: לגבי שעווניות וסדיני גומי, אנחנו מציינים שנכון להיום לא קיים תקן בנושא הזה, אנחנו לוקחים על עצמנו ללמוד את הנושא כדי שנוכל לתקן בהקדם.

אלי כהן: בנושא הראשון, בתוך שלושה חודשים אנחנו נגמור את הטיפול בנושא של פתלטים וביספינול, ובנושא השני – אנחנו נלמד אותו.

אלי כהן: זה נכנס לסדר העבודה.

אלי כהן: אנחנו כמובן ניתן לו את הדחיפות.

אלי כהן: ככלל, אנחנו רוצים לציין שכיום אנחנו עושים רפורמה בכל הנושא של מכון התקנים, במטרה שיהיה אימוץ תקנים בין-לאומיים מיידיים, ללא ועדות תקינה ישראליות.

אלי כהן: צפוי שנפיץ את זה במהלך השבועיים הקרובים.

אלי כהן: כבר קיבלנו את ההסכמה מכולם, וזה יתייחס לנושאים ולסוגיות אחרות.

אלי כהן: קודם כול, זה לשאלתך, ידידי חבר הכנסת אכרם חסון – –

קארין אלהרר: אדוני השר – – –

אלי כהן: – – גברתי היושבת-ראש – –

קארין אלהרר: אדוני השר – –

אלי כהן: – – אני רוצה בהחלט לציין היום – – –

קארין אלהרר: – – אתה מתעלם בכוונה?

אלי כהן: לא, אני לא מתעלם, אני רוצה להגיד משפט, אני חושב – תני לי לסיים – את יודעת, תרבות דיבור בסיסית, נראה לי.

אלי כהן: אני מבטיח שאני אתייחס.

קארין אלהרר: אוקיי.

אלי כהן: תודה.

אלי כהן: אני רוצה לציין היום – שנת 2017 – 100 שנים להצהרת בלפור, 50 שנה לאיחוד ירושלים – ובהחלט אנחנו מצפים להכרזה של הנשיא טראמפ שתבוא ותעגן את מה שכולם יודעים, שירושלים היא בירת מדינת ישראל, בירת העם היהודי – מה שכולנו יודעים וקיים בהיסטוריה.

אלי כהן: זו בהחלט הצהרה חשובה, של המעצמה הגדולה ביותר וידידתנו הגדולה בעולם, שאחריה אנחנו בטוחים שתוביל גם מדינות נוספות.

אלי כהן: חברת הכנסת אלהרר, רצית להוסיף?

קארין אלהרר: כן, אני רוצה לדעת – – – לוועדת הכלכלה על שינוי התקן.

אלי כהן: אני אומר כאן מעל הדוכן, גברתי, שכבר יש לנו רוויזיה לתקן בנושא המוצרים מסוג פתלטים וביספינול.

אלי כהן: תוך שלושה חודשים – לפי הדיווח, שכמובן הערכנו לקראת השאילתה של חבר הכנסת חסון – אנחנו כמובן נסיים אותו.

אלי כהן: לגבי שעווניות וסדיני גומי, אנחנו מתחייבים ללמוד אותו.

אלי כהן: אני מבטיח לך – אני מניח שגם כאן

אלי כהן: בתוך שלושה חודשים נלמד את זה.

אלי כהן: בנושא הראשון אנחנו מתחייבים שבתוך שלושה חודשים נסיים את הטיפול, מכיוון שכבר קיבלנו את ההערות ממשרד הבריאות.

אלי כהן: בנושא השני אנחנו צריכים לקבל את ההתייחסות ממשרד הבריאות, ולכן אני עוד לא רוצה להתחייב על זמן, אבל אני מזמין אותך – בתוך שלושה חודשים, תקבלי מאיתנו עדכון שהנושא הראשון יסתיים.

אלי כהן: בנושא השני נעדכן אותך על סטטוס.

קארין אלהרר: זה בסדר, אבל האם בזמן הזה אתם כרגולטור יכולים לפעול כדי שלחנויות יהיה ברור שהם לא יכולים להכניס את המוצרים האלה?

קארין אלהרר: בסוף מסתובבים הורים לילדים – – –

אלי כהן: מכיוון ששנינו חברי כנסת – אנחנו נמצאים בבית המחוקקים, והדברים עוברים דרך חקיקה ודרך תקנות, צריך ללכת בנושא של מודעות הציבור בנושא הזה, כללית, ולכן אנחנו נפעל שהנושא הזה לא יהיה רק כדבר של רצון טוב, אלא נפעל לעגן אותו בתקנות.

אלי כהן: פרק הזמן הכי מהיר שאפשר לעשות את זה הוא שלושה חודשים, נעשה גם מאמץ להקדים זאת.

אלי כהן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לשר.

רויטל סויד: השר מציע להסתפק בדבריו.

רויטל סויד: אני מבינה שחבר הכנסת אכרם חסון – – –

אכרם חסון: בהחלט.

אלי כהן: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: הודעה למזכיר הממשלה – מזכיר הכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מזכיר הממשלה?

רויטל סויד: עוד מעט.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 51), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי בנושא:

נאזם בדר: בתי משפט קהילתיים – תרומתם למאבק באלימות נגד נשים, ומסקנות הוועדה המיוחדת לפניות הציבור בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת מיקי לוי בנושא:

נאזם בדר: בעיות קשות בתדירות התחבורה הציבורית בשכונות נווה יעקב ובית וגן בירושלים.

נאזם בדר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה למזכיר הכנסת.

רויטל סויד: קביעת ערך שערורייתי למפעלי המים לצורך מכירתם במסגרת תיקון 27

רויטל סויד: נעבור לנושא הבא על סדר-היום, הצעה לסדר-היום מס' 8438, בנושא: קביעת ערך שערורייתי למפעלי המים לצורך מכירתם במסגרת תיקון 27.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן ברושי מציע.

רויטל סויד: בבקשה.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, "הרצחת וגם ירשת" – זאת הכותרת שנתתי לדברים שאני הולך לומר.

איתן ברושי: מפעלי המים החקלאיים העצמאיים הם מקור גאווה לאומי למדינה.

איתן ברושי: ראשיתם של רבים מהמפעלים עוד לפני קום המדינה.

איתן ברושי: התפתחותה של ההתיישבות בישראל הלכה יד ביד עם התפתחותם של מפעלי המים.

איתן ברושי: הרבה דם, יזע ודמעות נשפכו על מפעלי המים הללו.

איתן ברושי: סיכונים רבים נלקחו על ידי בעליהם, וכספים פרטיים אדירים מימנו אותם.

איתן ברושי: לא יהיה מוגזם לומר כי ההתיישבות והחקלאות באזורי ארץ רבים התאפשרו אך ורק בעזרת אותם מפעלי מים.

איתן ברושי: תיקון 27 לחוק המים, אשר עבר בקריאה שנייה ושלישית בתחילת השנה הנוכחית, הוא רפורמת עומק במשק המים בישראל.

איתן ברושי: תיקון 27 משנה לחלוטין את כללי המשחק המופעלים על מפעלי המים החקלאיים העצמאיים ופוגע בהם אנושות, עד כדי קריסה כלכלית מלאה והיעדר המשך יכולת קיום.

איתן ברושי: חקיקת המשנה שעשתה מועצת רשות המים מאז חקיקת התיקון הוכיחה מעבר לכל ספק את כוונות הממשלה: כוונתה להעמיס עלויות עודפות אדירות על מפעלי המים החקלאיים, תוך הבאתם לקצה גבול יכולתם ואף מעבר לכך.

איתן ברושי: אנו כאן, בבית המחוקקים, הבנו את גודל הרפורמה ואת הפגיעה הקשה בפעילות המפעלים האלה, ולכן עוד במסגרת החקיקה נכנסה דרישה ברורה לקביעת כללים להעברת המפעלים לחברת מקורות הממשלתית.

איתן ברושי: דרישה זו הייתה כל-כולה במטרה לאפשר ירידה מן המגרש בכבוד לאותם מפעלים שיבחרו בכך, למנוע מצב של "רצחת וגם ירשת".

איתן ברושי: הלכה רשות המים, כתבה כללים, אשר נמצאים היום ערב אישורם הסופי במועצת רשות המים.

איתן ברושי: כללים אלו קובעים מצב בלתי מתקבל על הדעת, אשר אין לו אח ורע בהתנהלות שלטונית במדינת ישראל.

איתן ברושי: הכללים המוצעים אינם מורכבים; הם קובעים בפשטות את הערך שבו יימכר מפעל מים לחברת מקורות – שאי-אפשר להתפאר בה – שהחוק האמור מחייב אותה לקנות את המפעלים.

איתן ברושי: הכללים המוצעים עוד יותר פשוטים, בכך שלא קבעו כל מנגנון להערכת השווי של התשתיות האדירות האלה, אלא קבעו כי ערך המכירה הוא ערכם המופחת הרשום בספרי אותם המפעלים.

איתן ברושי: יצא המרצע מן השק – אין מדובר במכירה אמיתית של המפעלים, על בסיס ערך השוק שלהם, כי אם בהלאמת המפעלים אל תוך חברת המים הממשלתית.

איתן ברושי: אין מנוס מקביעת מנגנון ראוי לקביעת ערך המפעלים לצורך מכירתם לחברת מקורות.

איתן ברושי: מנגנון זה ראוי שיהיה חיצוני לרשות המים, ובו ישבו נציגי השמאי הממשלתי, נציגי הממשלה ונציגי החקלאים.

איתן ברושי: קיימים מנגנונים להערכת שווי ולקביעת פיצוי עבור הפקעת נכסים, במדינת ישראל.

איתן ברושי: אין צורך להמציא את הגלגל.

איתן ברושי: אני קורא מעל במה זו לדחות את ההצבעה על הכללים האלה, אשר נמצאים על סדר-יומה של מועצת רשות המים, שתתכנס מחר, יום חמישי, אדוני השר, ולעצור את השיגעון ולפעול לקבוע מנגנון ראוי וסביר.

איתן ברושי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ישיב השר יובל שטייניץ.

אחמד טיבי: אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת איתן ברושי, אין שום זדון וכוונת קונספירציה בתיקון 27.

יובל שטייניץ: המטרה שלו הייתה ברורה, נכונה: א.

יובל שטייניץ: לאפשר הורדה של מחירי המים באזור ה-15%, כפי שאכן נעשה בקיץ האחרון, לצרכנים הביתיים; ב.

יובל שטייניץ: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הייתה דרישה של דרעי, לא?

יובל שטייניץ: מה?

יובל שטייניץ: זו הייתה גם דרישה שלי, אני אומר מה עשה תיקון 27, בהחלט גם השר דרעי פעל בעניין.

יובל שטייניץ: מה שאפשר את זה היה העובדה שאנחנו שכנענו את האוצר והכנסנו את זה לתיקון, להחזיר 300 מיליון שקל לטובת משק המים מהיטלי ההפקה, וזה אפשר את הורדת המחירים.

יובל שטייניץ: והמטרה השנייה של אותו תיקון מבורך הייתה לייצר אמבטיה של מים חקלאיים ולהשוות את מחירי המים לחקלאים בצפון ובדרום, בהרים ובמישור החוף, בשפלה ובמרכז, בבקעת הירדן ובנגב.

יובל שטייניץ: שתי המטרות האלה – אחת כבר הושגה, ההפחתה של כ-15% במחיר המים לצרכנים הביתיים, והשנייה – היא תושג בהדרגה – התחלנו בתהליך, והיא תושג בהדרגה.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר, גם לא מדובר בהלאמה של מפעלי מים נקודתיים או מקומיים.

יובל שטייניץ: ירצו – ימכרו; לא ירצו – לא ימכרו.

יובל שטייניץ: אף אחד לא מכריח למכור מפעלי מים מקומיים, הם יכולים להמשיך לייצר מים לטובת חברת מקורות.

יובל שטייניץ: מי שלא רוצה להחזיק אותם, יכול למכור אותם.

יובל שטייניץ: בעקבות תיקון החוק, מועצת רשות המים פרסמה שימוע ציבורי, ובשימוע נכללו הכללים הקובעים את המנגנון למכירת הרישיון של אלה שיהיו מעוניינים למכור – אף אחד לא מחויב למכור.

יובל שטייניץ: מקורות מחויבת לקנות, אבל אף אחד לא מחויב למכור.

יובל שטייניץ: על פי כללים אלו, במקרה שבעל הרישיון יבחר למכור אותו לחברת מקורות – יבחר, הוא לא חייב, אין פה הלאמה; הלאמה זה שמחייבים אותך למכור, כאן נותנים לך אופציה, אתה בוחר.

יובל שטייניץ: אין פה הלאמה, אף אחד לא מכריח אותך, אתה יכול להשאיר.

יובל שטייניץ: יבחר למכור אותו לחברת מקורות – התמורה תיקבע לפי ערכו המופחת בספריו של בעל הרישיון.

יובל שטייניץ: יש לציין כי מדובר במנגנון מקובל בעסקאות מסוג זה, והמנגנון הזה נועד לאזן בין הקביעה של מחיר סביר למי שירצה למכור, לבין מניעת הטלת עלות עודפת על הציבור, כי הרי המכירה הזאת, הסכום של המכירה מטיל עלות על כלל הציבור, ולכן צריך למצוא את האיזון הנכון בין אלה שהקימו את אותם מפעלי מים, כחלק מההתיישבות הציונית – בהחלט כולנו מעריכים את זה – לבין הטובה של כלל הציבור, כי אם נשלם להם סכומי עתק, יותר מערכם המעשי, פירוש הדבר שנצטרך שוב לייקר את המים לשאר הציבור, וזה כמובן דבר שאנחנו לא רוצים לעשות, ולכן, המנגנון שנקבע לאחר שימוע יוצר את האיזון הנכון.

איתן ברושי: אפשר לשאול משהו?

יובל שטייניץ: אפשר, כן.

איתן ברושי: אתה מוכן לעכב את זה בשבוע ובכל זאת לבדוק את הטענות?

יובל שטייניץ: לא.

איתן ברושי: נגיד שיש טענות צודקות.

יובל שטייניץ: לא, אני לא מוכן, אני אגיד לך גם למה, ברושי.

יובל שטייניץ: קודם כול, אתה יודע מה, אני מוכן לברר אם זה אפשרי – אני לא מכיר את התנאים, אני לא מתחייב כאן לכלום.

יובל שטייניץ: לא מתחייב לכלום.

איתן ברושי: אם זה אפשרי.

יובל שטייניץ: שנית, אני רוצה להזכיר לך – היה שימוע ציבורי – –

איתן ברושי: – – –

יובל שטייניץ: – – והטענות נשמעו, ואני סומך על ראש רשות המים ועל חברי רשות המים – –

איתן ברושי: – – –

יובל שטייניץ: – – שהם ביצעו את השימוע בצורה רצינית ושמעו את הטענות.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה בכל זאת להתייחס פה לסוגיה שעלתה קודם.

יובל שטייניץ: ישבתי פה ושמעתי את הדיון הסוער על ירושלים כבירת ישראל, ואני רוצה לומר לחברי הכנסת, כולל לחברי הכנסת חבריי ידידיי הערבים: ירושלים היא בירתנו – בירתו של העם היהודי, לא של מדינת ישראל – עדיין לא קמה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי הקים אותה?

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא, תן לשר להמשיך את התזה שלו.

יובל שטייניץ: ירושלים היא בירתנו מעל ל-3,000 שנה.

יובל שטייניץ: דוד המלך כבש את כפר יבוס, שהיה כפר קטן, והקים את בירת ישראל בירושלים, ככתוב בתנ"ך – וגם העובדות הארכיאולוגיות תומכות בזה – לפני יותר מ-3,000 שנה.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני אגיד לכם מה אני מצפה מכם.

יובל שטייניץ: דווקא אנחנו, שכן מכירים בקדושת ירושלים וקדושת מסגד אל-אקצא לערבים הפלסטינים, למוסלמים בכלל, מצפים מכם לא להתעלם מההיסטוריה, מהזכויות ההיסטוריות, מהדת, מהרגשות – של עם אחר.

יובל שטייניץ: אי-אפשר לתבוע להכיר בזכויות הערבים והמוסלמים, בהיסטוריה שלהם, במסגדים על הר הבית, ולהגיד: היהודים לא היו פה מעולם, אנחנו לא מכירים בהיסטוריה היהודית, אנחנו לא מכירים ברגשות היהודיים, אנחנו לא מכירים בכך שירושלים הייתה רק בירה של העם היהודי ושל מדינות יהודיות בעבר.

יובל שטייניץ: אי-אפשר לעשות את הדבר הזה, מבחינת הוגנות בסיסית.

יובל שטייניץ: אבל יותר מכך, מי שאומר שהוא לא מכיר בהיסטוריה של העם היהודי, בקשר המיוחד של העם היהודי לירושלים, ודאי וודאי, ועל אחת כמה וכמה, שהוא איננו מכיר בהיסטוריה היהודית ובקשר של העם היהודי לארץ ישראל בכלל.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, מי שאומר את הדברים הללו, שירושלים כולה ערבית מוסלמית, ולא היה פה העם היהודי, ואין היסטוריה, המשמעות היא שהוא שולל לא רק את ירושלים ואת הקשר של העם היהודי לירושלים, אלא שולל את העם היהודי בכלל, ושולל את הזיקה ההיסטורית ואת הקשר ההיסטורי ואת הזכויות ההיסטוריות של העם היהודי בכל ארץ ישראל.

יובל שטייניץ: אי-אפשר לבקש מאיתנו, לדרוש מאיתנו, הכרה בזכויות של ערבים, של מוסלמים, של פלסטינים, ובאותו זמן להגיד לנו שאנחנו כלום, שאנחנו לא עם, שאין לנו היסטוריה, שלא הייתה ירושלים יהודית, שאין לנו קשר לארץ הזאת ולמולדת הזאת.

יובל שטייניץ: זה בעצם דרך מכובסת לאנטישמיות, דרך מכובסת לטעון שאין עם יהודי, אולי יהדות זה רק פרקטיקה דתית – כמו שבאמת כתוב באתר האינטרנט של המשמר הנשיאותי של אבו מאזן, שאין עם יהודי וממילא אין לו זכות למדינה משלו ולהגדרה עצמית.

יובל שטייניץ: די לצביעות הזאת.

יובל שטייניץ: מי שמבקש הכרה בזכות הפלסטינים להגדרה עצמית, הכרה ברגשות, בדת, בהיסטוריה של המוסלמים, של הערבים, לא יכול, בזמן שהוא פונה לעם היהודי ולמדינת ישראל על בסיס הכרה הדדית לשתי מדינות, לשני עמים – לא יכול להגיד: אבל אין עם יהודי, ואין לו היסטוריה משלו, ואין לו שום קשר לארץ הזאת – אין לו מולדת.

יובל שטייניץ: איך אתם יכולים לומר דבר כזה, מבחינה מוסרית אנושית אפילו?

יובל שטייניץ: איך אתם יכולים לא לראות, איך טחו עיניכם מלראות, שזה סוג של אנטישמיות?

יובל שטייניץ: איך אתם מצפים מיהודי כמוני – איך מצפים מיהודי כמוני, שכן שואף – – –

אחמד טיבי: אתה מאשים את הרשימה המשותפת באנטישמיות – –

יובל שטייניץ: אני מאשים את מי שדיבר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה להבין אם אתה מבין – – –

יובל שטייניץ: מי – – –

אחמד טיבי: – – כלומר אותי ואת חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם אתה מבין – – –

יובל שטייניץ: אני אומר, אחמד, אני אומר שאי-אפשר – – –

אחמד טיבי: בוא נשמע, כי הוא הזכיר אותי בשם.

אחמד טיבי: כן, בבקשה.

יובל שטייניץ: אני אומר – אני לא הזכרתי אותך בשם.

אחמד טיבי: לא, אמרתי לעבד אל חכים, עכשיו פנית אליי, אז אני רוצה להקשיב לך.

אחמד טיבי: לא, תקפת את המשותפת – – –

יובל שטייניץ: מי הזכיר אותך בשם?

אחמד טיבי: השר.

אחמד טיבי: אמרת – – –

יובל שטייניץ: אני הזכרתי אותך בשמך?

אחמד טיבי: עכשיו אמרת: אחמד.

אחמד טיבי: אז אני רוצה להקשיב.

אחמד טיבי: להקשיב.

יובל שטייניץ: אה, אוקיי, בסדר.

יובל שטייניץ: זה שאתה רוצה להקשיב זה כבר טוב, זו התחלה טובה.

אחמד טיבי: לא, אני גם אענה לך, כי דיברת על המשותפת.

אחמד טיבי: בהמשך, לא מכאן.

יובל שטייניץ: אם אתה רוצה גם לנסות להבין, זה עוד יותר טוב, אבל גם להקשיב זה טוב.

אחמד טיבי: אני רוצה להקשיב ולהבין אותך.

יובל שטייניץ: אז אני אומר לך: תנסה קצת לשים את עצמך בנעליו של העם היהודי, בנעלינו.

יובל שטייניץ: לבוא, לדבר על זכות העם הפלסטיני להגדרה עצמית, ועל הזכויות של מוסלמים במקומות קדושים בירושלים, ולשלול את ההיסטוריה היהודית, ואת הקשר היהודי, ואת זכות העם היהודי להגדרה עצמית משלו, ואת הזכות של העם היהודי שתהיה גם לו מדינה – מדינה יהודית, בית לאומי לעם היהודי.

יובל שטייניץ: עכשיו, הפלסטינים צריכים מדינה משלהם, כדי שתהיה להם הגדרה עצמית – זה עם.

יובל שטייניץ: אני, דרך אגב, מקבל את זה שהפלסטינים זה עם, בניגוד לכמה שדיברו פה קודם, אוקיי?

יובל שטייניץ: לא חשוב מתי הוא נוצר ובאיזה נסיבות, אבל באים אנשים, אומרים שהם עם, מרגישים שהם עם – אני לא שולל את זה.

יובל שטייניץ: אבל לבוא להגיד ליהודים שהם אינם עם, שאין להם מולדת, שאין להם זכות להגדרה עצמית במולדתם שלהם, זכות למדינה יהודית – איך אפשר לדרוש זכות למדינה פלסטינית ערבית ובאותו זמן לבטל את זכותם של היהודים למדינה משלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מתחפש למסכן, וזה לא נכון.

יובל שטייניץ: לכן – לא, אני אומר לך למה אתם מעוררים חשש וחשד שהמטרה האמיתית שלכם זה לא דו-קיום בשלום אלא השמדת מדינת ישראל, השמדת העם היהודי, סילוק היהודים מכאן.

יובל שטייניץ: כי מי שאומר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת הסתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת הסתה.

יובל שטייניץ: תקשיב.

יובל שטייניץ: כי מי שאומר – – –

אחמד טיבי: כן, דברים חמורים.

יובל שטייניץ: תקשיב טוב ללוגיקה של הדברים.

יובל שטייניץ: מי שאומר שאין עם יהודי, או שאין לנו קשר היסטורי למולדת שלנו, לכאן, שאנחנו צריכים להיות רק באיזה פזורות בגולה – מי שאומר את הדבר הזה, פירושו של הדבר הזה זה אידיאולוגיה שמובילה לדרישה להשמיד את מדינת ישראל ולמנוע מהעם היהודי את זכות ההגדרה העצמית שלו.

אחמד טיבי: ואמרת אנטישמיות.

יובל שטייניץ: יכול להיות שהוא אומר שמדינת ישראל כרגע חזקה מדי, קשה להשמיד אותה – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יובל שטייניץ: – – אבל כשאתה אומר שזו לא המולדת שלנו, שירושלים איננה המולדת שלנו, שארץ ישראל איננה המולדת שלנו, אתה בעצם, מבחינתנו, מכין את הקרקע ואומר: אם היה אפשר להשמיד או לסלק אתכם מפה, זה מה שהייתי עושה.

יובל שטייניץ: לכן אני מציע לכם לשקול טוב את הדברים ואת המשמעות.

יובל שטייניץ: מי שאומר שאנחנו לא שייכים לירושלים, שאנחנו לא שייכים לארץ ישראל, מכין את הקרקע, מבחינתנו, לנסות לסלק אותנו מארצנו ומולדתנו.

יובל שטייניץ: הוא לא מדבר על דו-קיום בשלום, הוא מדבר, מבחינתנו, על השמדתנו.

יובל שטייניץ: ולכן, כל מי שיש כוונות שלום ודו-קיום בליבו, שייזהר בכבודו של האחר, שייזהר לא לשלול את ההיסטוריה, את הדת, את הזיקה, של העם היהודי לירושלים ולארץ ישראל, ואת זכותו של העם היהודי למדינה יהודית ולביטוי של ההגדרה העצמית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי מציע לשר לחזור להקלטות ולשמוע לאט-לאט – –

יובל שטייניץ: תודה רבה לכולכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אולי תבין – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: לפי התקנון, כאשר רשימה מותקפת, נציג הרשימה רשאי לענות, לעלות וזה.

אחמד טיבי: אני, כיושב-ראש הרשימה – – –

יובל שטייניץ: לא תקפתי רשימה.

אחמד טיבי: לא לא, תקפת רשימה.

יובל שטייניץ: לא הזכרתי שום רשימה.

אחמד טיבי: על הח"כים הערבים – נו, אוקיי.

יובל שטייניץ: לא הזכרתי שום רשימה.

יובל שטייניץ: קודם כול, רק לדייק.

אחמד טיבי: ידידיי הח"כים הערבים, במקרה שהם נמצאים באולם, הם נציגי הרשימה המשותפת.

יובל שטייניץ: אתה דיברת – – –

אחמד טיבי: אתה לא רוצה שאענה לך משם, באופן אקדמי?

אחמד טיבי: אולי תצליח להקשיב ולהבין.

יובל שטייניץ: אחמד, תחליט מה שתחליט.

יובל שטייניץ: אני רק רוצה להגיד לך, גם בשם היושר וההגינות:

יובל שטייניץ: אתה עמדת פה לפני שעה קלה ודיברת נגד ניסיון של חבר כנסת – בשם תגובה – לקחת לעצמו זכות שלא הייתה קיימת.

יובל שטייניץ: היה פה ויכוח.

יובל שטייניץ: אל תעשה אותו דבר.

אחמד טיבי: בוא תראה, בוא תראה עכשיו, בוא תראה – – –

יובל שטייניץ: אם אני עניתי לדוברים, כולל דוברים ערבים, זה לא אומר שיש לך זכות להגיב.

יובל שטייניץ: לא העלבתי אותך אישית.

אחמד טיבי: אתה דיברת, אתה האשמת את ידידיך חברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: ככה אמרת.

יובל שטייניץ: לא ציינתי שמות.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: לא אמרת שמות, אבל ידידיך חברי הכנסת הערבים שדיברו הם נציגי הרשימה המשותפת.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: דיברו גם אחרים.

יובל שטייניץ: דיברו גם ממפלגות אחרות.

אחמד טיבי: אז הינה, יש להם שלושה נציגים באולם.

אחמד טיבי: אחד מהם, שזה אני, מאשר לעצמי לענות משם ולהסביר לך שאתה טועה, את השקפת העולם שלי – לפי התקנון, אגב.

יובל שטייניץ: אני אף פעם לא מתנגד לשמוע אותך – – –

אחמד טיבי: יכולתי להגיד את זה לסעיד, לאשר לסעיד או לעבד אל חכים.

יובל שטייניץ: אני חושב שאתה מסרס את התקנון ופוסל במומך, כי קודם פסלת חבר כנסת – – –

אחמד טיבי: 53(ה)(2), אדוני השר, בדיוק נוגע במה שאני אומר לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יובל שטייניץ: כן?

יובל שטייניץ: בוא נשמע מה אומר 53(2).

יובל שטייניץ: אני לא זוכר ששר או חבר כנסת שענה לחברי כנסת שדיברו לפניו – זה נותן להם זכות תגובה אחר כך.

אחמד טיבי: לא אם הם תוקפים אותם בצורה בוטה.

יובל שטייניץ: אתה תקבע מה זה בצורה בוטה או לא?

אחמד טיבי: אנטישמיות, אמרת.

מיקי לוי: מהצד – לא, אחמד?

אחמד טיבי: לא, משם.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: מהצד, אדוני.

אחמד טיבי: אתה לא יודע את התקנון.

יובל שטייניץ: אני חושב שאין לך זכות.

יובל שטייניץ: אני הגבתי על דברים שנשמעו פה, ואין לך זכות להגיב עוד פעם.

יובל שטייניץ: תקבע אולי היושבת-ראש – – –

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, השר שטייניץ – שאני מחבב – השר שטייניץ ענה – – –

מיקי לוי: גברתי, הזמן.

אחמד טיבי: יש לי עשר דקות, הבנת?

אחמד טיבי: עשר.

אחמד טיבי: אבל אנצל פחות מחצי מהעשר האלה.

אחמד טיבי: השר שטייניץ, שאני, אגב, אוהב להתווכח איתו, ברמה האקדמית, בדרך כלל, עלה לכאן וביקש ממני, מחבריי, להקשיב ולנסות להבין.

אחמד טיבי: אני גם הקשבתי וגם הבנתי.

אחמד טיבי: לא הסכמתי, אבל הבנתי את הדברים שלך.

אחמד טיבי: בפתח הדברים שלך אמרת שאתה פונה לחבריך וידידיך הח"כים הערבים, שדיברו לפניך, ואמרת בצורה שלא משתמעת לשתי פנים שאי-הכרה בירושלים, אי-הכרה במדינה היהודית, היא אנטישמיות.

אחמד טיבי: כלומר, האשמת את חברי הכנסת האלה באנטישמיות, בשל עמדה פוליטית – מדובר בעמדה פוליטית.

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: לטעון שאין עם יהודי – –

אחמד טיבי: דקה.

אחמד טיבי: אתה מפסיק אותי, אדוני השר.

יובל שטייניץ: – – שאין לו זכויות – זה לא עמדה פוליטית.

אחמד טיבי: אדוני השר, מה הבון טון היום, שאתה חלק ממוביליו, גם הממשלה, גם ראש הממשלה?

אחמד טיבי: שכל מי שמתנגד בחוץ לארץ למדיניותה של ממשלת ישראל נגד ההתנחלויות – מאשימים אותו אוטומטית בזה שהוא אנטישמי, כדי להפחיד אותו, ולהפסיק את האפשרות שהוא ימתח ביקורת על מדיניות – ואני אומר לך שאסור לעשות את זה.

אחמד טיבי: אתה מבזה את המושג אנטישמיות, את המאבק.

אחמד טיבי: כי גם אני, גם עבד אל חכים, גם סעיד, גם כולנו, נגד אנטישמיות.

אחמד טיבי: אנחנו גם שמים.

אחמד טיבי: אנחנו שמים.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אנחנו שמים.

אחמד טיבי: ) גם מי שמתנהג באופן גזעני אלינו, כערבים, או כמוסלמים, באסלאמופוביה – הוא אנטישמי.

אחמד טיבי: אז אנחנו יחד צריכים להתנגד לאנטישמיות, אבל לא לעשות באופן מלאכותי קבוצה חדשה שנקראת: כל מי שלא מקבל את עמדתי – כשר יהודי, או כממשלת ישראל – הוא אנטישמי.

אחמד טיבי: נכון, אנחנו ברשימה המשותפת חושבים שצריך להכיר במדינת ישראל כמדינה דמוקרטית, נקודה, ולחזק את הערך הדמוקרטי – שיש בה שוויון, שיש בה הכרה גם ברוב וגם במיעוט לאומי – לאומי – גם ברוב וגם במיעוט.

אחמד טיבי: ולכן אני חושב שהחטאת את המטרה.

אחמד טיבי: בנושא ירושלים – וזה הנושא שבעטיו, אדוני, אתה עלית לכאן – נכון, אנחנו חלוקים בדעה.

אחמד טיבי: דעותינו, הדעות הפוליטיות, המדיניות, הלאומיות – הן שונות.

אחמד טיבי: יש סכסוך, יש פער, יש תהום מדינית בינינו.

אחמד טיבי: זה עדיין לא הופך את עמיתיך כאן, ברשימה, לאנטישמים.

אחמד טיבי: אל-קודס, לגבי כל אחד מאיתנו, היא הכתר.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: היא הכתר.

אחמד טיבי: ) היא הפנינה שבכתר.

אחמד טיבי: אני לא אומר לך במה להאמין, אל תגיד לי ולחבריי אם האמונה שלנו היא נכונה או לא.

אחמד טיבי: אני מאתגר אותך ואת כל השרים, ומנהיגים, נשיאים, בכל העולם, לשאול ילד פלסטיני אחד מהי ירושלים, אל-קודס.

אחמד טיבי: הוא יגיד לך: אל-קודס ערבי, פלסטינייה.

אחמד טיבי: ולכן, גם מאזני כוח בין שולט לנשלט, בין כובש לנכבש, לא ישנו היסטוריה, לא ישנו אמונות.

אחמד טיבי: עכשיו, מגיע נשיא ארצות הברית, שאומר בשיחות טלפון למנהיגים באזור: הבטחתי הבטחת בחירות, ואני אקיים, כי אני נשיא חזק.

אחמד טיבי: לא יכול להיות שהבטחת בחירות תבעיר את האזור.

אחמד טיבי: הבטחה הזויה, התנהגות – התנהלות הזויה – – –

יעל כהן-פארן: אז שלא תבעיר את האזור.

אחמד טיבי: היא מסוגלת.

אחמד טיבי: אני אומר לך שהדרך הטובה ביותר, שאני רוצה לראות, של ההתקוממות העממית, היא אותה התקוממות של אנשים שהתפללו בבאב אל-אסבאט, כאשר הציבו את המגנומטרים.

אחמד טיבי: התפללו שם, היו שם, מחו שם, ללא כדור, והשיגו הישג אדיר.

אחמד טיבי: בלי אלימות.

אחמד טיבי: מה זה "בלי אלימות"?

אחמד טיבי: כך אני רוצה שהמחאה הזאת תהיה – ללא אלימות.

אחמד טיבי: אתם חילקתם לאנשים – – –

אחמד טיבי: והסירו את המגנומטרים.

אחמד טיבי: אנשים נפגעו על ידי השוטרים, לא שוטרים על ידי המפגינים – –

אחמד טיבי: איזה שקר, זה שקר.

אחמד טיבי: – – וזה היה ניצחון של התקוממות עממית.

אחמד טיבי: טיבי, אתה משקר.

אחמד טיבי: ולכן, גברתי היושבת-ראש – אני בטוח שתאפשרי לי להמשיך לדבר בלי הפרעות – אין לי ספק שאנחנו חלוקים בנושא הזה.

אחמד טיבי: כל העולם חלוק עם טראמפ, ואומר לו: אתה טועה.

אחמד טיבי: לכן אמרתי שההצהרה שלו היא פיגוע מדיני רב-נפגעים.

אחמד טיבי: אתה מאיים?

אחמד טיבי: גם התהליך, התהליך המדיני, נפגע – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, בבקשה, יש לך יכולת אחר כך – – –

רויטל סויד: כשהראיס – – –

רויטל סויד: סליחה, חבר הכנסת חזן, יש לך יכולת אחר כך להבעת עמדה.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: חצוף, משקר מעל בימת הכנסת.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן.

אחמד טיבי: ולכן, יכול הנשיא טראמפ להודיע מה שהוא רוצה להודיע, זה לא ישנה את העובדה שירושלים המזרחית נכבשה ב-67', כמו שכם, כמו רמאללה.

אחמד טיבי: והשטחים האלה – עליהם תקום המדינה הפלסטינית, שבירתה אל-קודס א-שריף, ירושלים המזרחית.

אחמד טיבי: בלי זה לא יהיה הסכם מדיני.

אחמד טיבי: על איזה עסקה ודיל אולטימטיבי מדבר הנשיא טראמפ?

אחמד טיבי: אני סומך – לא סומך, לא על מנהיגי המערב, לא על מלכים, לא על נשיאים – על העם הפלסטיני, על זה שהוא ידחה את ההצהרה הזאת.

אחמד טיבי: בשטח יוכיח שהוא נגד ההצהרה הזאת.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני קורא תיגר בפני כל הנשיאים והמלכים בעולם שאחד מהם יצליח לשכנע ילד ירושלמי אחד שירושלים אינה ערבית.

אחמד טיבי: אנחנו קורצנו מירושלים.

אחמד טיבי: הביטו אל צבע הפנים שלנו – צבעם כצבע האדמה הזאת, וצבע הפנים של ילד מבאב א-סאהרה, ושער השבטים והעיר העתיקה, כמו סמטאות ושכונות ירושלים.

אחמד טיבי: אותו הצבע מתמזג ביגון ובשמחה שלה, במסגד אל-אקצא ובאזורים שבפנים החומה ומחוץ לחומה.

אחמד טיבי: ירושלים הזאת יכלה לפולשים.

אחמד טיבי: 91 שנה הצלבנים כבשו וסגרו את שעריו של אל-אקצא.

אחמד טיבי: הצלבנים הלכו, הסתלקו, ומסגד אל-אקצא נשאר.

אחמד טיבי: כמובן, עמיתיי, שאיני רוצה להוציא את המדינות הערביות והמוסלמיות.

אחמד טיבי: יש 22 מדינות ערביות ו-57 מדינות מוסלמיות.

אחמד טיבי: אני לא רוצה שהן יקטעו את היחסים שלהן עם אמריקה.

אחמד טיבי: לא צריך להגזים בדרישותיי ולהביך את כולם.

אחמד טיבי: אני רוצה שהן רק יחזירו את השגרירים שלהן להתייעצויות למשך חודש, חודשיים, שבוע – (–

אחמד טיבי: – – –

אחמד טיבי: (– – יחזירו להתייעצויות – – –)

רויטל סויד: חבר הכנסת אחמד – – –

אחמד טיבי: – – –

אחמד טיבי: היושבת-ראש, אני מבולבל באיזה פרלמנט אני נמצא.

אחמד טיבי: אני מבולבל באיזה פרלמנט אני נמצא – – –

אחמד טיבי: – – –

אורן אסף חזן: בוש ונכלם.

אורן אסף חזן: הוא לקח לעצמו זכות דיבור לא לו.

אורן אסף חזן: זה ממש "הרצחת וגם ירשת".

אחמד טיבי: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: זו בושה – – –

אחמד טיבי: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, זו זכותו, הוא יכול לדבר בשפה – – –

רויטל סויד: אין לו זכויות.

רויטל סויד: סליחה.

אורן אסף חזן: צריך לשלול לו את כל הזכויות.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אני לא רוצה לא לקרוא אותך לסדר ולא להוציא אותך.

רויטל סויד: אני בטוחה שחבר הכנסת אחמד טיבי יקדיש את הדקה האחרונה לתרגם לנו את הדברים שהוא אמר עכשיו.

רויטל סויד: אלה דברי הסתה.

רויטל סויד: אין לי ספק שכך הוא יעשה, כי הוא רוצה שאנחנו נבין מה הוא אמר – –

אורן אסף חזן: את ההסתה – – –

רויטל סויד: – – ואני מבקשת שאתה לא תפריע.

רויטל סויד: חבל, כי גם הצעירים יוצאים ולא מבינים מה אתה אומר.

אחמד טיבי: אני אמרתי את מה שאמרתי בהתחלה, ואני בהחלט אסכם בסוף.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ולכן, אנו סומכים על הירושלמים, אשר אילצו את נתניהו להסיר את השערים האלקטרוניים בעמידה האיתנה בשער השבטים, צלאח א-דין, רובעי ירושלים, רחובותיה וסמטאותיה, והם הצליחו בכך ללא כדור אחד, בגופם, באמונתם ובהשתחוויות שלהם, במצחם הנעלה.

אחמד טיבי: "בירושלים השמיים מתפזרים בין האנשים.

אחמד טיבי: הם מגינים עלינו ואנו עליהם, ואנו עומסים אותם על כתפינו, במרוצת הזמן.

אחמד טיבי: אל תזיל דמעה, ערבי.

אחמד טיבי: דע לך שבירושלים נמצא מי שנמצא, ואין אני רואה בירושלים אלא אותך".

אחמד טיבי: אנחנו בעלי המקום, וירושלים ערבית.

אחמד טיבי: )

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

מיקי לוי: את זה הבנו, וזה לא יקרה לעולם, אחמד.

רויטל סויד: כמה חבל שאנחנו לא הבנו את מה שאמרת.

רויטל סויד: אין לי ספק שהדברים היו חשובים מאוד.

מיקי לוי: את זה הבנתי, וזה לא יקרה לעולם.

רויטל סויד: הבעת דעה נוספת – חבר הכנסת אורן חזן.

אחמד טיבי: אתה נגד שתי מדינות?

מיקי לוי: לא, אני בעד, אבל אמרת: ירושלים שלנו, וכו' – אלא אם כן לא הבנתי טוב.

אחמד טיבי: כן, היא שלנו, מה, אל-קודס א-שריף – מה, אתה לא יודע מה זה אל-קודס א-שריף?

מיקי לוי: יודע, אבל אני מתנגד לזה, מה לעשות.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, חבריי השרים – – –

רויטל סויד: חכה, חכה.

אורן אסף חזן: לא, בינתיים, כשהם מדברים, אני רוצה רק לחזק את השר שטייניץ על הנאום הנהדר שהוא נתן.

אורן אסף חזן: כל מילה חקוקה בסלע – –

רויטל סויד: חכה, חכה.

אורן אסף חזן: – – וכן, כל מי שלא מכיר בזכותו של העם היהודי על ארץ ישראל, ובעובדה שירושלים היא בירתו הנצחית של העם היהודי, הוא אנטישמי – נקודה.

אורן אסף חזן: אני לא הולך סחור-סחור ואני גם לא הולך מסביב.

אורן אסף חזן: אם יושבים בבית הזה אנשים שלא מכירים בזכות שלנו להיות כאן אחרי שאלפיים שנות גלות חלמנו לחזור לביתנו, למולדתנו, הם אנטישמים – נקודה.

אורן אסף חזן: והשקרים האלה, מעל הדוכן, שהם לא מתעסקים באלימות, ושבמאבק על המגנומטרים – אותם מגנומטרים שאגב אין להם שום בעיה להיכנס ולעבור דרכם כשהם באים לגנוב את הכסף מביטוח לאומי, אז הוא שקרן, כי הייתה אלימות.

אורן אסף חזן: ובעוד משפט אחד דווקא יש לי שאלה לאחמד טיבי, היושב-ראש.

אורן אסף חזן: מספרים לי סיפור, שאחד מהחברים פה, בבית הזה, נפגש עם ערפאת, יימח שמו וזכרו, וכשהוא נפגש עם ערפאת הוא אמר לו, תגיד לי, איך אתם לא מגרשים את כל המושחתים אצלכם?

אורן אסף חזן: אז עונה לו ערפאת, יימח שמו וזכרו: אני מודע למושחתים, אבל אם אני אוציא אותם, יבואו מושחתים אחרים.

אורן אסף חזן: זה בסדר.

אורן אסף חזן: ואז שואל אותו אדם מהכנסת: תגיד לי, ערפאת – יימח שמך, אגב – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – תגיד לי, ערפאת, אתה הרי יודע שטיבי הוא שתול של השב"כ, שהוא משת"פ של השב"כ, איך אתם לא עושים עם זה שום דבר?

אחמד טיבי: תודה רבה, תודה.

אורן אסף חזן: אז הוא אומר לו, טיבי, הוא אומר לו: אנחנו יודעים, וגם בזה נטפל, אדוני הג'אסוס.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אה, וכן, ארץ ישראל היא לעם ישראל, ולא לישמעאל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני, תודה רבה לך.

מיקי לוי: באמת, אתה יודע שאני רוחש לך כבוד, ברמה האישית, אבל הנאום בערבית במשך חמש דקות, כשהבטחת שזה יהיה מחצית מהזמן, לא היה לעניין, כי לא הבנו.

אחמד טיבי: אמרת שהבנת.

מיקי לוי: אני הבנתי רק את השורה האחרונה, אני קטונתי לידך, בערבית.

מיקי לוי: אתה יודע, אני מבין ערבית מדוברת, לא כזאת.

אחמד טיבי: אל-קודס א-שריף, אתה לא יודע שזה ירושלים המזרחית?

מיקי לוי: יודע, ולכן אני אומר לך, אני לא מסכים לכך.

אחמד טיבי: בלדת אל-קדימה זה העיר העתיקה.

מיקי לוי: אני לא מסכים לכך.

מיקי לוי: ירושלים היא בירתו של העם היהודי לנצח-נצחים.

מיקי לוי: ואמרתי לך, היה לי הכבוד להיות בין שומרי חומות העיר ירושלים.

מיקי לוי: הדם של ירושלים זורם בגופנו, בנפשו של כל יהודי.

מיקי לוי: אין כאן עניין של ימין, ואין כאן עניין של שמאל, זוהי בירתו – בירת הנצח של העם היהודי.

מיקי לוי: ואם תחזיקו בדעות האלה, בחיים לא יהיה כאן הסדר.

מיקי לוי: תתחילו להבין, אתם נמצאים פה רק 1,450 שנה, אנחנו – 4,000 שנה; סליחה, 3,300, ליתר דיוק.

מיקי לוי: ולכן, אדוני, ראוי שלא תעוותו את ההיסטוריה.

מיקי לוי: אם אתם רוצים איזושהי תקווה לשני העמים, שישבו פה, אני מצפה מכם לדבר אחרת.

מיקי לוי: ירושלים – בירתו של העם היהודי לנצח-נצחים.

מיקי לוי: כולה – ככולה.

מיקי לוי: הזמנתי אתכם לא פעם אחת לבוא איתי למנהרות הכותל כדי לחוש בהיסטוריה של העם היהודי, לגעת בה.

אחמד טיבי: ובכל זאת לא אמרתי שאתה אסלאמופוב, אפילו שדעתי שונה מדעתך.

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש, צריך לשאול את מיקי, לפרוטוקול, אם זאת הייתה הצהרת כוונות להתמודדות לראשות עיריית ירושלים, כי ככה זה נראה.

רויטל סויד: אה, זה מעניין.

אחמד טיבי: הצבעה, רבותיי.

אחמד טיבי: מי שבעד הוא בעד להעביר לוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: מי שנגד הוא בעד הסרה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – שבעה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את זה להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: כוונת משרד התחבורה להוריד את מחיר הרכב הפרטי

אחמד טיבי: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 8426, 8443 ו-8457, בנושא: כוונת משרד התחבורה להוריד את מחיר הרכב הפרטי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, אדוני שר התחבורה – אני ארד קצת מהנושא שתפס את כולם פה היום, כולל השר שענה על המים אבל בא לדבר על ירושלים, לדברים הרבה יותר ארציים, ש-מה לעשות, לדעתי מטרידים הרבה יותר כל אחד ואחת במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: ישראל תקועה בפקקים, והמצב פשוט הפך להיות בלתי נסבל, וכמו שזה נראה, הוא לא הולך בדיוק להשתפר בשנים הקרובות.

יעל כהן-פארן: הפתרון היחיד – וזה ידוע מכל העולם; עוד ועוד כבישים לא יעשו שום דבר, רק יביאו אותנו לפקק הבא יותר מהר – רק תחבורה ציבורית טובה, יעילה ונוחה, שאנשים ישתכנעו לעבור אליה ולוותר על הרכב הפרטי שלהם בבית, וכן, אפשר גם carpool, אפשר גם נסיעות שיתופיות – כל דבר שיפחית את הנסיעה ברכב פרטי של נהג יחיד שנוסע לבד.

יעל כהן-פארן: עכשיו, אדוני השר, לפני ממש לא הרבה זמן, ב-21 בנובמבר, במסגרת ועידת הרכב, הצהרת שאתה מתכוון לפעול להוזיל את המס על הרכבים ל-60% ממחיר הקנייה.

יעל כהן-פארן: העמדה הזאת פשוט לא מתיישבת עם הצהרות אחרות שלך בעניין פיתוח תחבורה ציבורית ועידוד תחבורה ציבורית.

יעל כהן-פארן: כי אין מה לעשות, אי-אפשר גם וגם וגם – גם להשקיע בכבישים, גם להגיד שרוצים תחבורה ציבורית וגם להוזיל את הרכב.

יעל כהן-פארן: זה לא עובד יחד.

יעל כהן-פארן: בישראל נוסעים רק 25% מהנסיעות בתחבורה ציבורית, ובממוצע של מדינות ה-OECD זה 60%.

יעל כהן-פארן: אנחנו פחות מחצי ממוצע ה-OECD.

יעל כהן-פארן: ההשקעה בכבישים ב-2016 הייתה 47% מתקציב התשתיות של המשרד, והשקעה בתשתית לאוטובוסים – 3%, פחות מעשירית.

יעל כהן-פארן: להפחית מס על רכב פרטי, אני מצטערת לומר את זה כך, אבל זה פשוט פופוליזם.

יעל כהן-פארן: זה פופוליזם, אבל זה טעות ממדרגה ראשונה, כי הציבור ישלם עליה ריבית דריבית.

יעל כהן-פארן: התוספת של כלי רכב פרטי משיתה עלויות מאוד כבדות על הציבור: עומס, פקקים, שטחים לחניה, אובדן שעות עבודה, אובדן פריון למשק – זה נאמד במיליארדים, ואנחנו כולנו יודעים את זה – וכמובן זיהום אוויר.

יעל כהן-פארן: פה אני חייבת גם לגעת בנקודה המאוד-מאוד כואבת הזאת:

יעל כהן-פארן: 2,500 ישראלים – זאת ההערכה של מספר המתים מדי שנה בגלל זיהום אוויר.

יעל כהן-פארן: עכשיו, לא הכול מתחבורה, זה נכון, אבל ההערכה היא שבערך חצי מזה הוא מתחבורה, והמקור העיקרי במוקדי הערים, במרכזי הערים, זה זיהום אוויר מתחבורה.

יעל כהן-פארן: אין מה לעשות, אחת הדרכים המרכזיות לצמצם את זיהום האוויר מתחבורה זה לצמצם את הנסיעות ברכב הפרטי, ולהעדיף תחבורה ציבורית; 56 אנשים שנוסעים באוטובוס הם 56 מכוניות פחות על הכביש, שכל אחת מהן מזהמת הרבה יותר מ-1:56 מאוטובוס.

יעל כהן-פארן: וכמובן להעדיף כלי רכב שמזהמים הרבה פחות – חשמליים, על גז וכו'.

יעל כהן-פארן: צמצום כלי הרכב הפרטיים במדינת ישראל, והורדת הפקקים, הורדת הגודש בכבישים, זה היעד – בעיניי – צריך להיות יעד לאומי ממדרגה ראשונה של ממשלת ישראל.

יעל כהן-פארן: זו צריכה להיות תוכנית חירום, אנחנו במצב חירום, המצב בלתי נסבל, והוא לא הולך להיפתר בצעדים קטנים ומדודים של קידום עוד קצת ועוד קצת פה – לא.

יעל כהן-פארן: צריך מהפכה.

יעל כהן-פארן: ואני פונה אליך מכאן, שר התחבורה, כדי לשמוע אותך עכשיו ולקבל הסברים גם להודעה שלך על הורדת המס על רכב, וגם בכלל על מדיניות התחבורה הרצויה בעיניך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

אחמד טיבי: אדוני השר, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לומר שאם זה היה תלוי בי, וזה היה בסמכותי, או אם זה יהיה תלוי בי ובסמכותי, בכל מקום שבו אוכל להשפיע – –

אורן אסף חזן: כשזה יהיה תלוי בך.

ישראל כץ: – – אני אוריד את מיסי הרכב בצורה דרסטית.

ישראל כץ: אני אוודא שכל אחת ואחד בכל משפחה יוכלו לקנות רכב חדש ובטוח, נוח במחירים שמקובלים בעולם הרחב.

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: המיסוי במדינת ישראל, מיסוי הרכב, הוא גבוה.

ישראל כץ: מיסוי הרכב הוא מופרז.

ישראל כץ: נכון שהנושא באחריות משרדי האוצר לדורותיהם, נכון שהתקבולים משמשים גם למטרות ראויות – כמו כל מס הכנסה, הם משמשים גם למטרות ראויות, אבל מחיר הרכב הוא מופרז.

ישראל כץ: מה שתלוי בי, משרד התחבורה, אני חמש שנים עמלתי על חוק רישוי שירותי רכב, שהתקבל בבית הזה בקונסנזוס של פה אחד – עבר בממשלה פה אחד, עבר בכנסת פה אחד, בוועדות ובמליאה.

ישראל כץ: משלימים עכשיו את התקנות כדי לוודא תחרות ביבוא הרכב, בטיפול במוסכים, במכירת חלקי חילוף, להסדיר את השמאות, ואת כל שרשרת העיסוק בכלי הרכב, משום שההוצאה על רכב בישראל היא ההוצאה השנייה בהיקפה לכל משפחה, אחרי ההוצאה על דיור.

ישראל כץ: עכשיו, התזה שאומרת שצריך לתת עדיפות לתחבורה ציבורית היא נכונה לחלוטין, אבל היא לא סותרת.

ישראל כץ: אני מקדם תחבורה ציבורית יותר מכל אחד אחר בתולדות המדינה.

ישראל כץ: להקריא לי אחוזים זה יפה מאוד.

ישראל כץ: בפועל, הלגו הזה, של התחבורה הציבורית, גם כבר בשנתיים האחרונות – עלייה של 12% אחוזים, בניגוד לכל המגמה שהייתה בעבר, ואני יודע גם לאן זה הולך: זה הולך למקום שתהיה במדינת ישראל תחבורה ציבורית מודרנית, באוטובוסים, במוניות, במוניות שירות, באופניים – שזו לא תחבורה ציבורית, אבל זה סוג של תנועה – רכבות, רכבות מהירות, רכבות קלות.

ישראל כץ: זה לא היה כשנכנסתי לתפקידי אלא במידה מועטה מאוד, ומאז, יותר משמונה וחצי שנים זה קורה.

ישראל כץ: אומרים לי: למה אתה סולל כבישים?

ישראל כץ: לא צריך כבישים.

ישראל כץ: כבישים זה עוד רכבים, כבישים זה עוד פקקים, כאילו אנשים זה חיילי בדיל שמזיזים אותם.

ישראל כץ: חברת הכנסת הנכבדה, את באמת הגשת הצעה, ונימקת אותה – לפי התיאוריה הזאת, אם רוצים להגיע לתוצאה מסוימת, אז מכים בציבור, ודרך המכות בציבור ננסה להגיע לתוצאה.

ישראל כץ: למשל, אביא לך דוגמה: אנשים, יש להם רכב פרטי.

ישראל כץ: להרבה אנשים יש רכב פרטי.

ישראל כץ: אגב, היקף המינוע, 300 ומשהו כלי רכב ל-1,000 נפש – זה כמעט חצי מאירופה ושליש מארצות הברית, בממוצע.

ישראל כץ: אבל מה?

ישראל כץ: למה שם, בערים הגדולות, ובכלל, יש שימוש יותר רחב בתחבורה ציבורית, אפילו שיש יותר כלי רכב?

ישראל כץ: כי התחבורה הציבורית יותר מפותחת.

ישראל כץ: הפיתוח של התחבורה הציבורית הוא מתחייב, הוא מתבצע היום בממדים שלא היו מעולם, אבל לא בשיטה – לא בשיטה שאם יש אנשים שמנים, אז בואו נייקר את האוכל, נכריח אותם לא לאכול.

ישראל כץ: לא בשיטה שאם אין מספיק בתים שנבנו, בואו נייקר את מחירי הבתים, כדי שיקנו פחות.

ישראל כץ: לפי התיאוריה הזאת, זה מה שמציעים.

ישראל כץ: התוצאה הרצויה, שקורית במדינות מודרניות – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: – – בסוף, התוצאה הרצויה, שקורית במדינות מודרניות – שבשעות העומס משתמשים בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: באו אליי לפני שמונה שנים: בואו נטיל אגרת גודש.

ישראל כץ: כן, בואו נטיל על מי שרוצה להיכנס לתל אביב – בלונדון יש אגרה, אבל בלונדון יש תשתית של תחבורה ציבורית, ואז אומרים לבעל רכב: אתה רוצה – בשעות מסוימות, שעות העומס – אתה רוצה להיכנס לעיר?

ישראל כץ: שלם כסף, כי אם תוותר על הרכב, יש לך תשתית של תחבורה ציבורית מתקדמת.

ישראל כץ: אם אין תשתית, אז זה בעצם תשלום מס, ולא – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: – – ולא כדי לנתב אנשים – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: למה?

ישראל כץ: תקשיבי.

ישראל כץ: – – אני לא רוצה לנתב אנשים.

ישראל כץ: אתה יכול ליצור אלטרנטיבות, ולתמרץ.

ישראל כץ: יש שיטות, אגב, שאני לא שולל.

ישראל כץ: נאמר, עובדי מדינה, שהיום, כדי לקבל תוספת במשכורת, אומרים להם: תוכיח שיש לך רכב, או שאתה נוסע ברכב – שאתה נוסע ברכב – בשביל לקבל תוספת רכב.

ישראל כץ: אני לא ממונה על התחום, אבל אני בהחלט תומך שיגידו: מי שייסע בתחבורה ציבורית, שיקבל את התמריץ דרך הדבר הזה.

ישראל כץ: יש כל מיני דברים שכן אפשר באופן לגיטימי לנתב ולתמרץ ולתת לאדם לבחור.

ישראל כץ: אבל לא להצליף באנשים, לא לייקר רכבים בגלל – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: סליחה, תני לי בבקשה לדבר.

ישראל כץ: – – לא לייקר רכבים בגלל תיאוריות, איזה מין דבר זה?

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: מה, את פקידה במשרד האוצר?

יעל כהן-פארן: היום אנשים קונים רכבים – – –

ישראל כץ: התיאוריה הזאת, דרך אגב, היא גרמה לייקור המכס בישראל – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: – – ולמכס גבוה, ולמס קנייה גבוה.

יעל כהן-פארן: היום יש – – –

ישראל כץ: אני מייצג את כל אזרחי מדינת ישראל – אני לא רוצה אפילו לפנות ליושב-ראש, תני לי לדבר – אני מייצג את כל אזרחי מדינת ישראל, תקשיבי, תלמדי, תאמיני לי.

ישראל כץ: מה את חושבת, שאני, שר בראש משרד, עם מנכ"לית מצטיינת ועם צוות עובדים מצוין, ועם חברות ואחרים, לא יושבים וחושבים ומתכננים את כל הדברים?

ישראל כץ: לפעמים יש הצעות טובות, בסדר, אבל – לא יודעים?

ישראל כץ: לא הגדרתי מטרה לקדם את התחבורה הציבורית?

ישראל כץ: זה קורה יותר מאשר קרה מאז ומעולם, וזה יהיה.

ישראל כץ: זה כבר מתקדם, ובאזורים מסוימים זה כבר טוב מאוד, ובאזורים אחרים זה הולך ומשתפר, אבל לא להכות בציבור.

ישראל כץ: מה את רוצה שיחשבו על המפלגה שאת חברה בה – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: – – שאתם רוצים להכות בציבור?

ישראל כץ: לייקר את הרכבים, מתוך איזושהי מטרה כביכול-תחבורתית?

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: תפקידנו לאפשר לאנשים אלטרנטיבה מרצון.

ישראל כץ: אפילו ברוסיה זה כבר לא עובד, השיטות האלה.

יעל כהן-פארן: אני ממש לא רוצה להכות את הציבור.

ישראל כץ: אולי זה עובד בצפון קוריאה, אני לא יודע.

אחמד טיבי: אני מבקש להקשיב לשר.

ישראל כץ: אולי בצפון קוריאה אין נגישות – – –

יעל כהן-פארן: אני ממש לא רוצה להכות את הציבור.

יעל כהן-פארן: אתה עובד על אנשים.

חיים כץ: אבל למה הצעקות?

חיים כץ: את הרי באה – רוצה מערכות מסודרות, אחד הדברים המסודרים זה דיון מסודר.

חיים כץ: תקשיבי, תוכלי ללמוד.

חיים כץ: האמיני לי, אחרי שתשמעי – תלמדי, תעדכני את עצמך.

חיים כץ: יכול להיות שתהיה לך ביקורת על דברים אחרים, זה בסדר.

יעל כהן-פארן: כדאי שגם אתה תשמע.

חיים כץ: הרי את לוקחת תחום שהוא המתקדם ביותר בארץ מבחינת הביצוע שלו.

חיים כץ: אף אחד לא חולק שהתחבורה כאן והתשתיות – זה דבר חוצה מחנות; כולם מבינים שיש כאן מהפכה מאוד גדולה, ואגב, זה לא פוליטי מבחינתי.

חיים כץ: מטפלים בכל רשות, בכל דבר, בכל נושא.

חיים כץ: זה לא שלא יכולים להיות רעיונות טובים, אבל לבוא לבטל את מה שעושים, ולהגיד ולהגיד תיאוריה: בואו נייקר את המזון ונכריח אנשים לא לאכול, כי זה לא בריא.

חיים כץ: בואו נייקר את הבתים ונוריד את הביקוש.

חיים כץ: בואו עכשיו נטיל גזרות על גזרות – את יודעת מה?

חיים כץ: עוד מעט תגיעי למצב שאם בעיר צפוף מדי – – –

יעל כהן-פארן: אתה מבין שאתה פופוליסט, אתה מכניס דברים – – –

חיים כץ: אנחנו נעשה את זה – תקשיבי, אנחנו נעשה את זה בדרך הנכונה.

חיים כץ: אנחנו בונים תשתית של תחבורה ציבורית – –

יעל כהן-פארן: תן לאנשים – – –

אחמד טיבי: יעל, את מפריעה לשר.

חיים כץ: – – והטיעון של הפקקים – קודם כול, בכל מדינה מודרנית יש פקקים.

חיים כץ: הייתי עכשיו בניו יורק – הייתי בניו יורק, ואני אומר לכם – –

יעל כהן-פארן: – – –

חיים כץ: – – כן, האמריקנים אנשים כנראה יותר רגועים מאשר אנחנו, הישראלים.

חיים כץ: אם במדינת ישראל היו פקקים כמו בניו יורק, לא היו מפסיקות ההפגנות כאן כל היום, חד-משמעית.

חיים כץ: ואני לא רוצה ללכת למוסקבה ולרוב הערים בעולם.

חיים כץ: כן, יש פקקים אצלנו, למרות העבודות על הרכבת הקלה בתל אביב, רכבת תחתית, רכבת קלה, שהיה צריך לעשות אותה לפני 100 שנה, 60 שנה, ולא עשו, ואני עושה תחבורה ציבורית אמיתית – רק הקו האדום הראשון מפתח תקווה עד בת ים, שאולי גם נמשיך אותו עד ראשון, ייסעו בו יותר מ-70 מיליון נוסעים בשנה.

חיים כץ: ואנחנו משיקים בקרוב, בשנה הבאה, עוד שני קווים מאזור קריית אונו ומאזור חולון–ראשון גם לכיוון הרצליה.

חיים כץ: חסרה כאן תשתית של תחבורה ציבורית.

חיים כץ: כשאני באתי, אני אומר: אני, להוציא לדרך את קו רכבת הנגב, שיחבר את שדרות ונתיבות ואופקים לאשקלון ובאר שבע ולמרכז, אמרו לי: זה לא כלכלי.

חיים כץ: היה פרויקט מתוקצב, דרך אגב.

חיים כץ: היה מתוקצב ב-2 מיליארד שקלים.

חיים כץ: הקפיאו אותו, שחררו את הקבלנים ונטשו את הפרויקט הזה.

חיים כץ: הייתי חייב ממש בעוצמה להוציא אותו לדרך.

חיים כץ: כשבאתי עם עניין רכבת העמק, נכנסתי לתפקידי, אמרו לי: צריך לטמון קו גז באזור, בוא, בוא תחתום – תחתום שאתה מוותר על התוואי, כי בלאו הכי לא הולכים לעשות את רכבת העמק, אז שנוכל לשים את צינור הגז שם.

חיים כץ: אמרתי: אני לא חותם, ותהיה רכבת.

חיים כץ: ואחרי זה מאבק גדול להוציא את הפרויקט לדרך, ולמנוע את הקפאתו באמצע, ואותו דבר רכבת לכרמיאל.

חיים כץ: אמרו שאף אחד לא ייסע שם – נוסעים מאות אלפי אנשים בכל קו בשנה.

חיים כץ: יותר ממאות אלפים.

חיים כץ: את יודעת מה קורה בבית שאן?

חיים כץ: בעפולה?

חיים כץ: בקיבוצים?

חיים כץ: ביישובים הערביים?

חיים כץ: מה קורה בשדרות?

חיים כץ: ובמועצות האזוריות?

חיים כץ: מה קורה בנתיבות?

חיים כץ: מה קורה בכרמיאל עכשיו?

חיים כץ: ובכל היישובים שסביב?

חיים כץ: אנשים משתמשים בתחבורה ציבורית.

חיים כץ: אנחנו עושים קווים מזינים, מתקנים את זה תוך כדי תנועה – בהתחלה הנסיעה חינם ברכבת, שלושה חודשים; מתאימים את האוטובוסים, מפתחים אותם; עושים שבילי אופניים, מחברים את התשתיות.

חיים כץ: כל הדברים האלה קורים תוך כדי.

חיים כץ: הרפורמה שעשינו, רפורמת התעריפים בתחבורה הציבורית – את יודעת שאני הכנסתי את הרב-קו לשימוש בישראל בכלל?

חיים כץ: לא היה רב-קו באוטובוסים.

חיים כץ: וכשבאתי אמרו: לא, הם לא יכולים להתארגן, לא אגד ולא דן ולא האחרים.

חיים כץ: ונתתי תאריך יעד, וכפיתי עליהם להתחיל להשתמש בזה.

חיים כץ: אז תיקנו את זה תוך כדי.

חיים כץ: הרכבת הקלה בירושלים – לא רצו לסיים את העבודות, הייתה בוררות – מי הרוויח?

חיים כץ: הבוררים.

חיים כץ: הבוררים הרוויחו.

חיים כץ: היזמים הוכיחו שזה לא בגללם, קיבלו כסף, והמדינה שילמה לעורכי דין פרטיים.

חיים כץ: קבעתי תאריך, הוצאנו את זה לדרך, נתנו חצי שנה נסיעת חינם, כי האיכות עוד לא הייתה מספקת, ואז במהירות גדולה מאוד – 150,000-140,000 איש ביום, ומאריכים את השלוחות, ועכשיו אושר תוואי הקו הכחול, ועוד נפתור את הקצה שלו מול עמק רפאים, פארק המסילה, בשביל לא לפגוע בתושבי הסביבה; הקו הירוק יוצא למכרז של רשת רכבות.

חיים כץ: הרכבת המהירה לירושלים חמש שנים הייתה תקועה, היה תקציב 7 מיליארד שקלים, הרשאה להתחייב.

חיים כץ: חמש שנים גלגלו את ההרשאה לכל מיני מקומות.

יעל כהן-פארן: – – – שיחליטו על זה.

ישראל כץ: באתי להוציא אותה לדרך – לא נתנו לי.

ישראל כץ: העברתי החלטה במועצה ארצית.

ישראל כץ: שלוש החלטות במועצה, החלטה בכנסת, בשטח, והיום, בעזרת השם, באביב הבא הרכבת תתחיל לנסוע.

ישראל כץ: חצי שעה מתל אביב לירושלים – זו לא תחבורה ציבורית?

ישראל כץ: זה לא מפנה כבישים?

ישראל כץ: אבל גם כביש 1 לירושלים, היינו חייבים לעשות אותו, כי הגישה שאומרת:

ישראל כץ: אל תעשו כבישים היא גישה שהיא פשוט בלתי נתפסת.

ישראל כץ: מה רצו, שיהיה סיבוב המוות במוצא?

ישראל כץ: שיהיו עליות הקסטל – שהחלפנו אותן במנהור, החלפנו אותן בסיבוב, שלא יעשו את הכביש מהמוביל, מחלף גולני ועמיעד לקריית שמונה?

ישראל כץ: שלא יעשו את עוקף הקריות?

ישראל כץ: שלא יעשו את הכביש לערד, שרק לפני שנה ומשהו נהרגו שמונה מתפללות בדואיות שם כשחזרו, ונהרגו שם עשרות עשרות אנשים, וחנכנו אותו?

ישראל כץ: ואת כביש 6 דרום?

ישראל כץ: אני יכול למנות כאן עשרות.

ישראל כץ: למה אני זוכר?

ישראל כץ: כי הייתי מעורב בכל הדברים האלה.

ישראל כץ: כי אם לא אני, זה לא היה קורה.

ישראל כץ: אני אומר את האמת.

ישראל כץ: גם הכביש לבית שמש, כביש אדום שהפך לכביש בטוח – לקח לי שנים להתגבר על התפיסות המיושנות האלה, שזה לא כלכלי, שלא נוסעים מספיק.

ישראל כץ: היום מבית שמש מגיעים לירושלים ברבע שעה, 20 דקות, במקום בשעה וחצי, ואין תאונות חזית.

ישראל כץ: כך שהכבישים נדרשים גם לבטיחות וגם לחיבור כלכלי וחברתי של כל המדינה, והתחבורה הציבורית נדרשת כדי שבשעות העומס, ובכלל, כל מי שרוצה יוכל לנוע בתחבורה הציבורית – ואנחנו בכיוון.

ישראל כץ: הרכב הפרטי הוא בגדר עובדה.

ישראל כץ: והעובדה הזאת – להגיד שנייקר אותו ולא נוזיל אותו, כדי לנתב מדיניות, זו פשוט אמירה וגישה שאין לה מקום במדינת ישראל.

ישראל כץ: לכן אני אמרתי, ואני חוזר ואומר, שאם זה היה תלוי בי – ואני מודע לזה שההכנסות הן – איך אמרתי – הרכבים הפכו לפרה החולבת של מדינת ישראל, לצערי.

ישראל כץ: כן, הרכב, הדלק, כל הדברים שמסביב, ואנחנו צריכים להיות כמו כל מדינה, לאפשר לאנשים – אגב, ה-300 ומשהו זה הממוצע.

ישראל כץ: בפריפריה זה הרבה יותר נמוך.

ישראל כץ: למה שלאדם לא תהיה אפשרות לרכוש רכב?

ישראל כץ: את מוכנה לחיות בלי רכב?

ישראל כץ: מישהו כאן מוכן להיות בלי רכב?

יעל כהן-פארן: אני הייתי בלי רכב עד שנכנסתי לכנסת.

ישראל כץ: כל אחד רוצה שלשני לא יהיה.

ישראל כץ: ואני אומר, אנחנו לא צריכים להמציא כלום, בואו נעשה את מה שקורה במדינות המתקדמות בעולם: גם שיהיה רכב טוב, בטוח וזול, וגם שתהיה תחבורה ציבורית מתקדמת, ובשעות העומס אנשים יעלו וייסעו בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אבל ירצו לנסוע לטייל או להיפגש או לעשות דברים אחרים – ייסעו ברכב שלהם.

ישראל כץ: והרכב הוא לא – התירוץ הזה, שנייקר את הרכב, ולא נוזיל, בשביל לקבוע מדיניות – הוא לא נכון.

ישראל כץ: אמרתי, יש תחומים – תקבולים לעובדים, דברים אחרים – כן.

ישראל כץ: אבל בלי שתיפרס רשת תשתיות של כבישים, רכבות, רכבות קלות, נת"צים – שאני עושה עכשיו, שלא היו קיימים, וכבר מתוקצבים, והחתמנו את ראשי הערים, והעברנו את האכיפה האלקטרונית לראשי הערים.

ישראל כץ: באופן נדיר האוצר הסכים שההכנסות ילכו לראשי הערים, כדי לפנות את הנתיבים, אבל זה ייקח בין שנה לשלוש שנים לגמור בגוש דן את הנת"צים, שהאוטובוס יגיע בחצי שעה במקום בשעה וחצי.

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: אבל עושים את זה.

יעל כהן-פארן: לאט מדי, זה הכול.

ישראל כץ: לא, עושים את זה, אני – – –

יעל כהן-פארן: אתה עושה הרבה, אבל לא מספיק.

ישראל כץ: אני נראה בעינייך – בואי נדבר בכנות – כאדם שאין לו יכולת ביצוע?

ישראל כץ: אנחנו לא מאותה מפלגה – –

יעל כהן-פארן: איך היום כל ראשי הערים תוקעים את הנת"צים – –

ישראל כץ: – – אבל מאחת עד עשר, איזה ציון היית נותנת לי ביכולת ביצוע?

יעל כהן-פארן: – – זה לא נתפס בכלל.

ישראל כץ: לא את, אזרחי המדינה, אוקיי?

ישראל כץ: אני עושה את זה בכל העוצמה, ואנחנו מתגברים על הרבה דברים בדרך.

ישראל כץ: ואני רואה את התמונה, ואני לא עושה את זה רק בשביל לחנוך דברים.

ישראל כץ: לא ידעתי לפני שמונה שנים וחצי שאני בכלל אחנוך הרבה מהדברים האלה, וטוב שזה קרה.

ישראל כץ: אני ידעתי מה נדרש למדינה הזאת: מהפך תשתיתי תחבורתי.

ישראל כץ: ולכן, בצורה מאוד מאוד תקיפה, חזקה, ותוך סיכון פוליטי, מול ועדים – ואני לא נגד ועדים ונגד עובדים – התעמתי עם הוועדים החזקים ביותר במדינה.

ישראל כץ: מי העז להיכנס לנמלים?

ישראל כץ: 40 שנה לא דרכו שם, והיום בונים שני נמלים חדשים מתחרים, וגם משדרגים את הקיימים, שתהיה כאן תחרות.

ישראל כץ: ולא רק שלא יפטרו עובדים, עוד יוסיפו עובדים, כי ישראל תהפוך למרכז בין-לאומי של תובלה ימית, וכל הספינות ירצו לבוא להיות מטופלות כאן.

ישראל כץ: והיום כבר מחפשים שטחים, שטחי נמל, עורף נמל, חדשים, כי הפעילות תתרחב.

ישראל כץ: ושתי חברות ענק בין-לאומיות מסין, מהולנד ומשווייץ באות להפעיל כאן נמלים חדשים ולהביא לכאן קווי תובלה בין מזרח למערב.

ישראל כץ: ואותו דבר ברכבת, עשינו סדר.

ישראל כץ: ואותו דבר פתחתי את השמיים – שנים דיברו על זה, למה לא עשו את זה?

ישראל כץ: אמרו שאל-על תקרוס, וישראייר תיעלם, וארקיע תימוג, ומה קרה?

ישראל כץ: השנה, יותר מ-20 מיליון נוסעים יעברו בנתב"ג.

ישראל כץ: כשאני הגעתי ב-2009 היו 9 מיליון.

ישראל כץ: ולמה זה קורה?

ישראל כץ: כי השמיים נפתחו, יש תחרות, המחירים ירדו, היעדים מגוונים, וזה הולך בשנה הבאה להיות עוד יותר טוב.

ישראל כץ: ומה עשינו כאן בעצם?

ישראל כץ: כל אחד יכול לטוס לאן שהוא רוצה, לנסוע ולחזור, וגם כמה פעמים – אנחנו לא במצור, אנחנו מאפשרים, דרך תחרות – לא מסובסד, מבחינתי, דרך תחרות.

ישראל כץ: ומה קרה לחברות הישראליות?

ישראל כץ: לא רק שלא התמוטטו, התחילו להרוויח כסף, כי הכמות עלתה, כי הן גיוונו את עצמן, הן התארגנו, והן מרוויחות, אז החברות הישראליות קולטות עובדים, לא מפטרות, וכל העולם בא הנה, ומשקיעים בנתב"ג – עוד מעט צריך לפתוח איזה אוהל מיוחד גם לנוסעים, וצריך לבנות עוד שדה תעופה, ואנחנו עושים את זה, ועוד מעט ייפתח שדה התעופה החדש רמון, ליד אילת.

ישראל כץ: וכל הדברים האלה, זה מתוך אותה ראייה – ראייה לאומית, כלכלית, חברתית, והתחבורה הציבורית היא נדבך מאוד חשוב, את יודעת למה?

ישראל כץ: כי זה עניין חברתי, לאפשר לכל שכבות האוכלוסייה להיות מסוגלות להיות ניידות ולהגיע לעבודה ולכל מקום.

ישראל כץ: אבל זה לא היעד עכשיו.

ישראל כץ: וזה קורה.

ישראל כץ: זה קורה, רואים את זה בנתונים, ואנחנו יודעים את התוכניות, והדברים מתבצעים – ושיַחנכו אותם אחרים, בעניין הזה אין לי שום בעיה – אבל הדברים קורים.

ישראל כץ: עוד ארבע שנים ייפתח הקו של הרכבת הקלה בתל אביב, כבר עובדים על זה תקופה, ואז, ברשת הזאת אנחנו נהיה בדיוק במקום שנמצאים.

ישראל כץ: עכשיו, אני חייב לומר, אנחנו גם מקדמים את הרכב האוטונומי.

ישראל כץ: אנחנו מהמדינות המתקדמות ביותר, ואנחנו כממשלה דוחפים את זה, ויהיו גם רכבים ללא נהגים.

ישראל כץ: השימוש בכלי רכב יהיה הרבה יותר אפקטיבי, יעיל, זה יחסוך פקקים, זה יקבע יעד של אפס תאונות והרוגים.

ישראל כץ: זאת הקדמה.

ישראל כץ: אנחנו הולכים לקראתה, ובתוך חמש שנים יתחילו לנוע כאן רכבים בלי נהגים, זאת לא תיאוריה, וחמש שנים זה לא הרבה זמן.

ישראל כץ: אז יחד – גם התחבורה הציבורית, גם התחבורה הפרטית – כל הדברים האלה מתבצעים בצורה חסרת תקדים.

ישראל כץ: אני חושב שהציבור מבין את זה, והציבור הוא חכם – הציבור הוא חכם, אי-אפשר להטעות אותו, ולכן – אני לא מדבר עלייך כרגע, כי באמת ניסית לנמק את התזה.

ישראל כץ: משמיעים סיסמאות: אל תעשו כבישים, אבל שאלתי: מי יוותר על הכביש?

ישראל כץ: חבר הכנסת אחמד טיבי ישב כאן קודם.

ישראל כץ: יש הכביש לטייבה, שהוא נורא ואיום – מקום המדינה מבטיחים; 140 מיליון שקלים עכשיו מתקצבים, כי התושבים שם וגם כל הסביבה נוסעים שם.

ישראל כץ: קחי את הכבישים בגליל, בנגב, גם במרכז, וגם כאן – וגם בירושלים, ובכל מקום – היה חוסר בתשתית – אין כביש אחד שהוא מיותר.

ישראל כץ: הכביש מאשקלון, מצומת סילבר לכיוון קסטינה, שם, כביש בריטי עתיק, אדום, עם הרוגים.

ישראל כץ: עכשיו, עוד מעט מסיימים את החלק הראשון.

ישראל כץ: שנים נאבקתי על זה.

ישראל כץ: אגב, זה לא מגיע למושב שלי, לשמחתי, שם זה מסודר; עוד היו אומרים שאני עושה את זה בשביל זה.

ישראל כץ: אני אתן לכם מקום-מקום.

ישראל כץ: אמר לי יעקב פרי פעם – באמת איש חכם – באיזושהי ועדה שישבנו, פנו עוד: אני גם רוצה, גם רוצה, גם רוצה, כן?

ישראל כץ: הוא אמר: ככל שתעשה יותר – ירצו יותר.

ישראל כץ: כשלא עושים, לא מבקשים.

ישראל כץ: ברור שפתאום רואים שזה אפשרי, ובכל המקומות יש תשתיות, אז רוצים עוד, זה בסדר.

ישראל כץ: אנחנו הולכים עכשיו לעשות, מעבר למה שעשינו, את הכביש מבית שאן לעפולה, שהוא כביש אדום, מעפולה לגולני, כביש מגדל העמק, את כל הכניסות לנהריה ואת כל הכבישים לגליל המערבי, את כל הדברים – בדרום ובכל מקום – אנחנו הולכים לעשות, ובמרכז, כי הכבישים נחוצים, כי הם צריכים להיות כבישים בטוחים, מהירים ומחברים, כי הרכבות נחוצות, הרכבות הקלות נחוצות, האוטובוסים נחוצים, וגם הרכב הפרטי נחוץ.

ישראל כץ: תורידי את העניין הזה של לייקר אותו כאמצעי להכוונת מדיניות.

ישראל כץ: אמצעי להכוונת מדיניות זה ליצור אלטרנטיבות, לתת לאדם כבוד ואפשרות לבחור – כמו הנתיב המהיר בכניסה לתל אביב.

ישראל כץ: גם, אני הוצאתי אותו לדרך – הוא היה תקוע.

ישראל כץ: אמרו: נתיב לעשירים.

ישראל כץ: לא, מי שרוצה משלם ונוסע בנתיב, מי שלא רוצה – נוסע במקום הרגיל, אבל כל התחבורה הציבורית נוסעת חינם בנתיב המהיר.

ישראל כץ: ואנחנו הולכים לעשות עוד שלושה כאלה, וכבר מתוקצבים ובתהליכים – וכן, זה ייקח כמה שנים – מכיוון נתניה שפיים, מכיוון ראש העין, מכיוון ראשון, לתת לכל אחד אפשרות לבחור.

ישראל כץ: צריך לכבד את האזרחים.

ישראל כץ: מי שיש לו או מי שרוצה – לתת לו את האפשרות, אבל לא לייקר לו את הרכב כדי להכריח אותו.

יעל כהן-פארן: אבל לא דיברנו על לייקר, אף אחד לא מדבר על לייקר.

ישראל כץ: אני חושב שתשובתי הייתה ברורה – הייתה ברורה – ואני מקווה, חברת הכנסת פארן, שגם למדת מזה משהו.

ישראל כץ: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לשר.

רויטל סויד: אדוני השר כץ, מה אתה מציע לגבי ההצעה לסדר-היום?

ישראל כץ: אם היא השתכנעה, אנחנו יכולים לסיים בזה.

ישראל כץ: אם היא רוצה עוד – – –

יעל כהן-פארן: אני חושבת שיש מקום לדיון יותר רחב.

רויטל סויד: אז להעביר את זה לוועדת הכלכלה?

ישראל כץ: את רוצה ועדה?

ישראל כץ: את רוצה להוריד?

יעל כהן-פארן: ועדה.

רויטל סויד: אז אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: מי שבעד העברת ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הכלכלה יצביע בעד.

רויטל סויד: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הדיון לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הדיון לוועדת הכלכלה נתקבלה.

רויטל סויד: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

רויטל סויד: הגידול ברווחי הבנקים על חשבון העסקים הקטנים עקב כשלים בתחרות בענף וחולשתם של העסקים הקטנים לעומת הכוח של הגדולים

רויטל סויד: נעבור לנושא הבא – הגידול ברווחי הבנקים על חשבון העסקים הקטנים עקב כשלים בתחרות בענף וחולשתם של העסקים הקטנים לעומת הכוח של הגדולים, הצעות לסדר-היום מס' 8464, 8465, 8474 ו-8491.

רויטל סויד: המציע הראשון – בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

רויטל סויד: ישיב השר צחי הנגבי בשם שר האוצר.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי, אדוני השר, בשנה האחרונה אני מעלה פה כמעט מדי שבוע את הקושי של העסקים הקטנים והזעירים לשרוד נוכח העמלות הגבוהות שגובים מהם הבנקים וחברות האשראי על סליקת האשראי בבתי עסק.

מיקי לוי: סליקת האשראי – לוקחים מצד אחד, מעבירים לצד השני.

מיקי לוי: ואני לא רוצה להכשיל אותך, אדוני השר, אז אני אגיד את הנתונים.

מיקי לוי: סכום הכסף האדיר שמגלגלות חברות כרטיסי האשראי נושק ל-300 מיליארד שקל, כמעט כמו תקציב המדינה; כמעט, פחות 100 ומשהו מיליארד; הם כל שנה, על פי הדוחות הכספיים שבדקתי, של 2015, הרוויחו 3 מיליארד שקל נקי.

מיקי לוי: הכול כדי לקחת כסף מצד אחד ולהעביר אותו לצד השני.

מיקי לוי: רק לפני חודשיים דחתה הקואליציה הצעת חוק שלי להגבלת עמלת הסליקה לעסקים קטנים וזעירים, אבל אני אמשיך מכאן לזעוק את היעדר התחרות בענף ואת הגזל של העסקים הקטנים.

מיקי לוי: ואם לא די בכך, הרי הדוחות הכספיים של הבנקים לרבעון השלישי של השנה ולתשעת החודשים הראשונים, שפורסמו בשבועות האחרונים – הם הוכחה לכוחם של הבנקים ולניצול של חוסר התחרות במגזר העסקים הקטנים והזעירים, מצב שמאפשר להם להגדיל את היקף הפעילות בענף תוך הגדלת הכנסותיהם ורווחיהם – הכול, כאמור, מכיסם של העסקים הקטנים.

מיקי לוי: הבנקים צריכים להרוויח, אבל לא על חשבון קריסת עסקים קטנים וניצול חמור של חולשתם.

מיקי לוי: זוהי אוזלת יד של הרגולטור – בנק ישראל והפיקוח על הבנקים.

מיקי לוי: על פי נתוני משרד הכלכלה, עסקים קטנים ובינוניים אחראים ל-50% מהתוצר העסקי ולכ-45% ממספר המועסקים במשק, ומדי שנה נסגרים – תקשיבו – 40,000 עסקים קטנים, בין היתר לאחר שלא עמדו בנטל תשלומי חובותיהם לבנקים; זאת לצד אגרות, מיסים והרבה ביורוקרטיה וקשיים רגולטוריים שעימם הם מתמודדים, והכול, כאמור, בהיעדר תחרות בשוק האשראי, שהופך אותם לבני ערובה של חברות האשראי, שמאלצות אותם לשלם עמלות סליקה מופרזות.

מיקי לוי: יכולת המיקוח שלהם כמעט אינה קיימת.

מיקי לוי: בינואר–ספטמבר 2017, לפי דיווח הבנקים, היה הרווח המצרפי של הבנקים הגדולים – הגדולים – מפעילות בתחום העסקים הקטנים והזעירים כ-1.6 מיליארד שקל – עלייה של 110 מיליון שקלים, 7.3%, לעומת התקופה המקבילה אשתקד.

מיקי לוי: בראש טבלת המרוויחים על חשבון העסקים הקטנים נמצאים שני הבנקים הגדולים: הפועלים – רווח מצרפי של 526 מיליון שקלים בשלושת הרבעונים, מעסקים קטנים וזעירים, ולאומי – רווח מצרפי של 482 מיליון שקלים בשלושת הרבעונים.

מיקי לוי: רבותיי, יכולתי לעמוד כאן ולדבר שעות על העושק של הבנקים את העסקים הבינוניים והזעירים, ואם הכנסת לא תעשה סוף לעניין, אני אעמוד פה פעם אחר פעם ואזעק את זעקתם של העסקים הקטנים והבינוניים.

מיקי לוי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

סעיד אלחרומי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, העסקים הקטנים הם מנוע צמיחה ומנוף כלכלי לצמיחה של הרבה מדינות, בעיקר באסיה ובמדינות מתפתחות – וברור שהעסקים הקטנים והפעילות והעידוד של העסקים הקטנים הם שהביאו את הצמיחה הכלכלית המאוד-מאוד ברורה, ורואים אותה.

סעיד אלחרומי: הנתונים שחברי מיקי דיבר עליהם, על סגירת 40,000 עסקים קטנים בשנה, על כך שהם 50% מהתוצר העסקי שייכים לעסקים הקטנים, ועל כך שהמועסקים – וזאת הנקודה החשובה – 45% מהם מועסקים בעסקים הקטנים.

סעיד אלחרומי: במה אנחנו עוסקים עכשיו?

סעיד אלחרומי: בבנקים, שהקופה שלהם תופחת והם גדלים ומתפתחים על חשבונם – אני מדבר על התפתחות של ההון הכספי שלהם, שבסופו של דבר מגיע למשפחות העשירות בישראל, לכמה משפחות עשירות ששולטות בבנקים, אבל בסופו של דבר, רוב העם ורוב התושבים מפסידים.

סעיד אלחרומי: דיברנו על סגירת עסקים, 40,000 בשנה, אבל תראו, חברים, במגזר הערבי רוב הפעילות העסקית היא בעסקים הקטנים, ושם מנוע הצמיחה העיקרי הוא בעסקים הקטנים.

סעיד אלחרומי: ואני אסבר את אוזנכם ואגיד לכם שלמשל בהרבה יישובים ערביים אין אפילו סניף בנק, שיהיה קשר ישיר, לפחות, בין בעלי העסקים החלשים האלה, באותם יישובים, ובין הפקידות, שלפעמים – ולצערי הרב בגלל מחסור בתחרות – נעשית יותר ויותר חזירית.

סעיד אלחרומי: למה תחרות, רבותיי?

סעיד אלחרומי: כולנו שילמנו מאות ואלפי שקלים לפני מעט שנים לחברות הסלולר, וראינו שהתחרות הזאת רק היטיבה עימנו, אנחנו התושבים, ורק היטיבה עם העם, עם אנשי היישובים, עם האנשים החלשים, ובסופו של דבר מי שניזוק זה העשיר – זה מספר מצומצם של משפחות ששולטות, בעצם, בכלכלה הישראלית.

סעיד אלחרומי: רבותיי, או שאנחנו מחזקים יותר ויותר את החזקים, ובעצם מפקירים 50% מהמועסקים שלנו, מפקירים ענף מאוד מאוד חשוב, מבחינתי, ואני חושב שגם כל בר-דעת מבין את זה, או שאנחנו נוקטים פעולה.

סעיד אלחרומי: ונקיטת הפעולה היא להגיד: די, צריך לפתוח את הנושא לתחרות.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

רויטל סויד: ישיב השר צחי הנגבי, בשם שר האוצר.

צחי הנגבי: תודה, גברתי היושבת-ראש, רווחי הבנקים מהפעילות במגזר העסקים הקטנים והזעירים אכן גדלו בשלושת הרבעים הראשונים של שנת 2017.

צחי הנגבי: עליית הרווחים נובעת ברובה מגידול משמעותי, של כ-10.3% אחוזים מתחילת השנה, באשראי שנתנו הבנקים לעסקים הקטנים והזעירים.

צחי הנגבי: הגידול הזה תומך בצמיחה של המשק, ובפרט בצמיחה של העסקים הזעירים והקטנים, ועם זאת, הגידול באשראי לעסקים קטנים לווה גם בגידול מסוים בשיעורי הריבית על הלוואות אלו, ככל הנראה על רקע עלייה בסיכון הגלום בהם.

צחי הנגבי: המרווח מפעילות באשראי לעסקים קטנים וזעירים עלה מעט – מ-3.5% בספטמבר 2016 ל-3.67% בספטמבר 2017.

צחי הנגבי: בד בבד, בשנה האחרונה חל גידול משמעותי בסיכון שהבנקים מזהים בהעמדת אשראי לעסקים קטנים וזעירים, כפי שמשתקף בהוצאות שלהם להפסדי אשראי בגין המגזרים האלה.

צחי הנגבי: השיעור הזה גדול מהותית משיעור ההוצאה להפסדי אשראי במגזרי העסקים הגדולים והבינוניים, וגדל מ-0.24% בספטמבר 2016 ל-0.61% בספטמבר השנה.

צחי הנגבי: עדות נוספת לכך שהעלייה במרווח מפעילות באשראי אינה ניצול של כוח השוק של הבנקים אפשר למצוא בתשואה מנכסים במגזר העסקים הקטנים והזעירים.

צחי הנגבי: התשואה במגזרים האלה נמוכה משמעותית בהשוואה למגזר העסקים הגדולים, והיא עלתה רק במעט בשנה האחרונה – מ-1.16% בספטמבר 2016 ל-1.18% בספטמבר 2017.

צחי הנגבי: במטרה לעזור לעסקים הקטנים לחסוך בעלויות ניהול החשבון, הוציא הפיקוח על הבנקים לפני כעשרה ימים מכתב למערכת הבנקאית, ובו הבנקים נדרשים לפעול באופן יזום לאיתור עסקים קטנים שלא יצטרפו למסלולי העמלות.

צחי הנגבי: הבנקים נדרשים להודיע בכתב, גם ללקוחות הפרטיים וגם לעסקים הקטנים, בצורה בולטת במיוחד, את סכום החיסכון השנתי, אם יצטרפו לאחד מאותם מסלולי עמלות מוצעים.

צחי הנגבי: נוסף על כך אני מציין כי במסגרת החוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות בשוק הבנקאות בישראל ננקטו צעדים רבים – כדי להגדיל את התחרותיות באשראי הקמעונאי, להגדיל את מקורות האשראי ולהוזיל את עלויותיו.

צחי הנגבי: מרבית הצעדים האלה טרם יושמו, ונמצאים היום בתהליך עבודה.

צחי הנגבי: במסגרת זאת הוקמה ועדה לבחינת התחרות בשוק האשראי – ועדת היישום – שהתפקיד שלה הוא לעקוב אחר יישום הוראות החוק ולהמליץ על צעדים לשיפור ולהגברת התחרות בשוק האשראי, לערוך בדיקות תקופתיות של מצב התחרות בשוק האשראי ולאתר חסמים בהתפתחות של התחרות בשוק.

צחי הנגבי: הדוח הראשון של הוועדה הזאת צפוי בקרוב.

צחי הנגבי: לסיום – אני מדגיש זאת גם באוזני חברי הכנסת, היושבת-ראש וגם שני חברי הכנסת המציעים – הפיקוח על הבנקים עוקב אחר ההתפתחויות האלה מקרוב, דואג ביתר שאת לשמירה על ההוגנות ולעידוד התחרות במערכת הבנקאית בכלל ובדגש על המגזרים האלה בפרט.

צחי הנגבי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לשר.

רויטל סויד: מה אתה מציע, להסתפק בדברי השר?

מיקי לוי: מפאת הכבוד שלי לא הפרעתי לו באמצע, אבל האכילו אותו לוקשים, וצר לי שאתה היית צריך להקריא את זה.

מיקי לוי: 0.7, זה המעוגן בחוק; מצאתי עסקים בפריפריה שמשלמים 2.85, 3.4.

מיקי לוי: הרווחים שלהם ב-2015: 3 מיליארד שקל – רק מחברות האשראי.

רויטל סויד: השר מציע להעביר את זה לוועדה?

מיקי לוי: אבל בסדר, אדוני, אני מבין את השליחות שלך, צר לי.

מיקי לוי: לוועדת כספים.

רויטל סויד: לוועדת הכספים.

רויטל סויד: טוב, אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

רויטל סויד: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההצעה לסדר תועבר לדיון בוועדת הכספים.

רויטל סויד: נעבור להצעה לסדר הבאה: הממשלה חתמה השבוע עם קרן שפילברג על מיזם להנצחת מורשת יהודי המזרח.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

רויטל סויד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1171); נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת החוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) (הארכת תוקף), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה.

רויטל סויד: יציג את ההצעה השר צחי הנגבי.

רויטל סויד: בבקשה.

צחי הנגבי: תודה, גברתי, כנסת נכבדה, חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, 2006, נחקק בעקבות החלטת הממשלה מיום י' בתמוז תשס"ה, 17 ביולי 2005, בדבר תוכנית לאומית רב-שנתית לבטיחות בדרכים.

צחי הנגבי: אני גאה לציין שיחד עם חבר הכנסת דאז אברהם בורג, זכיתי להיות אחד משני יוזמי החוק ההוא, ועשרות רבות של חברי הכנסת נרתמו להעביר אותו.

צחי הנגבי: הממשלה בשעתה לא התלהבה מן הרעיון, ובסופו של דבר החוק הזה התקדם והפך להיות מציאות, ואני מאמין שגם לאורך השנים הרבות שחלפו מאז גם הציל חיי אדם.

צחי הנגבי: מכוח החוק הוקמה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ונקבעו היעדים והתפקידים שלה.

צחי הנגבי: החוק נחקק לתקופה של שש שנים, כלל אפשרות להאריך אותו בחמש שנים נוספות, ואכן תוקף החוק הוארך ב-2013, והחוק בנוסחו כיום אינו מאפשר להאריך אותו בתקופות נוספות.

צחי הנגבי: משרד התחבורה שוקד בימים אלה, בשיתוף פעולה עם הרשות הלאומית למאבק בתאונות הדרכים, לגבש מתווה לעתידה של הרשות באופן שיאפשר לה לפעול בצורה המיטבית כדי להשיג את היעד של שיפור הבטיחות בדרכים והפחתת תאונות הדרכים.

צחי הנגבי: כדי לאפשר להשלים את התהליך בלי להשמיט את העוגן המשפטי להמשך פעילות הרשות יש צורך להאריך את תוקף החוק במתכונתו הנוכחית לפרק זמן קצר נוסף, ולכן, הממשלה מציעה להאריך את תוקף החוק עד ליום 30 ביוני 2018.

צחי הנגבי: אנחנו מקווים שהכנסת תתמוך בהצעה הזאת, והיא תועבר לוועדת הכלכלה של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

רויטל סויד: תודה רבה לשר צחי הנגבי.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסף עטאונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: אדוני השר, תמשוך אותו, יש לנו רוב, אנחנו נפיל אותו.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, אני רק מקווה שהדיבור שלי ייתן את האפשרות לממשלה להעביר את החוק הזה, אבל גם בלי זה, אני רוצה מצד אחד לברך, מצד אחד להעביר ביקורת.

אורי מקלב: אנחנו עדים לכך שאנחנו דוחים מפעם לפעם את הוראת השעה בעניין הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

אורי מקלב: זה נראה בימים האלה, ועל ציר הזמן שאנחנו צריכים להתמודד עם תופעה של תאונות דרכים, תופעה באמת קשה, שאנחנו לא מצליחים להתגבר עליה, אך מיום ליום שומעים על האסונות שקורים בכבישים – על תאונות דרכים, תאונות דרכים קטלניות ותאונות דרכים עם פצועים קשה.

אורי מקלב: הרשות הלאומית, יש לה תפקיד מאוד מאוד בכיר – היא קמה כדי להתמודד – כדי להילחם בתאונות הדרכים.

אורי מקלב: המלחמה בתאונות הדרכים היא מלחמה מורכבת.

אורי מקלב: היא גם דינמית.

אורי מקלב: יש פעמים שאנחנו רואים שזה נושא של שכרות, ויש פעמים שאנחנו יודעים שזו תופעה של דיבור בפלאפונים, היסח הדעת.

אורי מקלב: דברים רבים ומגוונים יש לנו במלחמה בתאונות הדרכים.

אורי מקלב: החלק המקצועי שמלווה את הנושא – הוא חייב להיות כזה שיש לו אופק ארוך, שיש לו באמת עתיד.

אורי מקלב: אנחנו הלנו על כך בעבר, שהרשות כשהיא בהוראת שעה, זה פוגם ביכולת שלה, זה פוגם במקצועיות שבה.

אורי מקלב: אנחנו היינו עדים גם למשברים לא קטנים שהיה ברשות בנושא פרסונלי כזה או אחר.

אורי מקלב: הגיע הזמן, אדוני השר – הגיע הזמן שהרשות תתקבל בחוק קבוע, כדי שהיא תוכל לדעת את התפקיד שלה, תוכל לבצע אותו, להתמקצע בדברים, במשימות שאנחנו הטלנו עליה.

אורי מקלב: יש לה מחקרים לעשות – נושא החינוך הוא נושא רב מאוד, המענה שהוא נותן – כלי עזר בוועדות השונות, בנושאים שונים שעולים לסדר-היום.

אורי מקלב: לכן, בזה שההארכה היא קצרה יש צד חיובי וצד שלילי – כל פעם חצי שנה, באמת, לרשות כזאת, יש בזה טעם לפגם – בנראות שלה ודאי.

אורי מקלב: אני סמוך ובטוח שזה שאנחנו מדברים רק עד אמצע 2018, דהיינו, שזאת תהיה ההארכה האחרונה, שההסדר בעניין הזה יהיה הסדר, וניתן לה את הכבוד הראוי, את הכבוד המקצועי, את ההערכה ואת האפשרות לפעול.

אורי מקלב: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מקלב.

רויטל סויד: נעבור לדובר הבא.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי –אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – אינו נוכח; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: צריך לשנות את התקנון, פלוס על המבריזנים, שישלימו את החסר.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך, ונדייק בזמנים.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, ראשית, אני חייב להודות שאת מנהלת את המליאה באופן מקסים, אני באמת נהנה.

אורן אסף חזן: צפיתי היום בטלוויזיה קצת, וגם הייתי פה – יש לך עדנה, יש לך חן, יש לך נועם – אשרינו שזכינו.

רויטל סויד: תודה רבה.

אורן אסף חזן: חברי השר, כנסת מלאה ויקרה, אני מקדיש את הנאום שלי לנושא אחר לגמרי, יסלחו לי החברים שנמצאים – ראשית, לפני שאני משקיע בדברים שלי, אני רק רוצה להגיד תודה רבה לחברים שכן נמצאים פה, שטובת הציבור חשובה להם, והם לא ממהרים לברוח הביתה כמו חלק – אני לא יודע – מהפקידים אצלי בסיעה, למשל, שמקבלים עשרות אלפי שקלים ולא עושים את העבודה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: אני מצדיע לכם, אני אומר תודה רבה.

קריאה: תודה על ההצדעה.

קריאה: אז תפטר – – –

רויטל סויד: תשים לב לשעון, דקה מזמנך עברה.

אורן אסף חזן: אני לא יכול לפטר אותה, אבל נראה לי שראש הממשלה כל כך הרבה שנים בתפקיד, שהוא עדיין לא הבין שאם אין קואליציה הוא לא ראש ממשלה.

אורן אסף חזן: אני מקווה שהוא יתפכח מהר, לפני שהוא יאבד את הכיסא שלו, אבל מי אני, קטונתי.

אורן אסף חזן: טוב, רבותיי, אני רוצה לדבר על הנושא המזעזע, בדקותיים שנותרו לי – על מה שקורה באוניברסיטאות.

אורן אסף חזן: חבר'ה, אנחנו השתגענו לגמרי.

אורן אסף חזן: מצד אחד, מדינת ישראל נותנת למיעוט הערבי במה, נותנת לו מלגות, נותנת לו דלת פתוחה, בית חם, מעונות.

אורן אסף חזן: מצד שני, החצופים האלה, לא מתביישים לרמוס את המדינה פעם אחר פעם.

אורן אסף חזן: השבוע הגענו לגבול חדש, שיא חדש: אסופה של ילדים בוגדים שנמצאים באוניברסיטה לא התביישו לבוא ליד האנדרטה שהוקמה מדם ליבם של סטודנטים שכאב להם – אגב, יהודים וערבים כאחד – שהוקמה לזכרו של החייל הנרצח רון יצחק קוקיא, ובאו לשם למחות, מה פתאום עשו אנדרטה לזכרו.

אורן אסף חזן: הביאו דגל פלסטין – שאין דבר כזה, פלסטין – הביאו דגלים אחרים, קראו קריאות:

אורן אסף חזן: בדם ואש נפדה אותך אל-אקצא, בדם ואש נפדה אותך ישראל.

אורן אסף חזן: מדינת ישראל צריכה לעשות סוף לתופעה החמורה הזאת.

אורן אסף חזן: לקנוס אותם; לגרש אותם מבתי הספר, לגרש אותם מהאוניברסיטאות.

אורן אסף חזן: אם צריך, גם לשים אותם מאחורי סורג ובריח, חברתי היושבת-ראש, זאת בגידה של ממש, זה דבר לא נורמלי.

אורן אסף חזן: עד מתי אנחנו נמשיך לשתוק?

אורן אסף חזן: מתי נפנים ונבין שאם אנחנו לא נרים את כבודנו, אף אחד לא יעשה את זה בשבילנו.

אורן אסף חזן: כל היום מאיימים עלינו: זעם כזה, זעם אחר, מרד, מרי, אבנים, תבערה, אלימות, מלחמה.

אורן אסף חזן: שבו בשקט, חצופים, אנחנו לא מפחדים מכם.

אורן אסף חזן: אבל האוניברסיטאות, האוניברסיטאות, ככה נותנות ביד כזו קלה לרמוס את המדינה?

אורן אסף חזן: אם ראשי האוניברסיטאות לא יתקנו את המעוות, אנחנו נדאג להעיף אותם מתפקידם, אנחנו נקצץ להם בתקציבים ואנחנו נחזיר את החינוך למערכת החינוכית.

אורן אסף חזן: בלי קשר לזה, אני חייב להודות, נקרע לי הלב כשאני רואה את מנהלת סיעת מפלגת העבודה – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לה מילה טובה.

אורן אסף חזן: בכל זאת, היה צריך להיות דיון ארוך ו-50 ח"כים ויתרו על זכותם – 20 שניות.

אורן אסף חזן: נקרע לי הלב כשאני רואה אותה נלחמת פה, ואת יודעת מה, אני מרגיש בוש ונכלם שאני מוצא את עצמי פעם אחר פעם בשעות הקטנות של המליאה, כשרק רוב החברים מהאופוזיציה נמצאים פה כדי להצביע על חוקים חשובים.

אורן אסף חזן: החוק הזה הוא חשוב, ואלמלא היינו נמצאים במצב שבו איזו פקידה לקחה לידיים שלה את התפקיד של זה שהיום לצער כולנו נמצא במצב שהוא נמצא, אולי זה לא היה נראה ככה.

אורן אסף חזן: בכל זאת, חברי השר, שאני אוהב, אנחנו נצביע בעד החוק הזה, אנחנו נילחם בתאונות הדרכים, אנחנו לא נעשה פה תרגילים קואליציוניים, ואני מקווה שגם האופוזיציה לא תעשה, ואוי ואבוי לנו אם בגלל זילות פרלמנטרית הציבור ישלם.

אורן אסף חזן: אני מבקש מכולם להצביע בעד.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חזן.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה?

רויטל סויד: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, תעלה לומר את הדברים לפני הצבעה.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני אומר את הדברים גם בשם האופוזיציה וגם בשם המנהלת, שאני כל כך אוהב, זהבה אילני – –

רויטל סויד: אני חושבת שאתה יכול לומר גם בשם שני חברי הקואליציה היחידים שנמצאים פה.

איציק שמולי: – – שמדברת מדם ליבה – וגם בשם הקואליציה.

אורן אסף חזן: צודקת.

אורן אסף חזן: זה לא לעניין.

אורן אסף חזן: כואב לי הלב.

איציק שמולי: הנושא הוא גם חשוב וכאוב, ואנחנו כמובן נצביע בעד, בגלל חשיבות הנושא, אבל לא יכול להיות שהקואליציה עובדת מאוד מאוד חזק כדי לקבל את הסכמת האופוזיציה להביא חוקים שלא אמורים להיות ביום רביעי, חוקים ממשלתיים ביום של חקיקה פרטית, ומפאת חשיבות הנושאים אנחנו נעתרים, ואז אנחנו מוצאים את עצמנו לפני מליאה ריקה, כלומר הקואליציה די סומכת על טוב ליבה של האופוזיציה.

אורן אסף חזן: כמעט.

אורן אסף חזן: בכל זאת – – –

איציק שמולי: כמובן, יש צדיקים בסדום – גם חבר הכנסת מקלב, וגם חבר הכנסת חזן, וכבוד השר, ואני מאוד מאוד רוצה להאמין ולקוות שזה לא יימשך כך, ואנחנו נראה דוגמה אישית אחרת.

איציק שמולי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

רויטל סויד: אין לי אלא להצטרף גם לדברים שנאמרו על מנהלת הסיעה, הגברת אילני, וגם לגבי העובדה שאם עכשיו האופוזיציה לא הייתה מצביעה בעד, החוק הזה היה נופל, ולא הייתה לנו רשות לאומית, שפג תוקפה בסוף דצמבר.

אורן אסף חזן: אלמלא זה היה חשוב הייתי מצביע איתם נגד, כדי לחנך פה את מי שצריך לחנך.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: בבקשה, מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם יחוקקו חוק קבוע לרשות הלאומית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו השאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חצי שנה – כמה פעמים זה כבר הובא, כבוד השר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שאתה לא קשור ישירות לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) (הארכת תוקף), התשע"ח–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

רויטל סויד: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) (הארכת תוקף), התשע"ח–2017, תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

רויטל סויד: תם סדר-היום.

רויטל סויד: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ג בכסלו התשע"ח, 11 בדצמבר 2017, בשעה 16:00.

רויטל סויד: ישיבה זו ננעלת.

רויטל סויד: תודה.