ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 283, 2017-12-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ז בכסלו תשע"ח, 5 בדצמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 50), התשע"ח–2017, והצעת חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: עוד אבקש להודיעכם כי חברת הכנסת נורית קורן ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – עידוד הנגשה להשכלה גבוהה), התשע"ח–2017, פ/4547/20.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נירשם, נצביע על מנת להירשם, לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אתם יכולים להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת רזבוזוב, תפתח, בבקשה, את הנאומים היום, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תודה לחברי הכנסת שהצטרפו לקמפיין החשוב של עמותת ישראל חופשית.

יואל רזבוזוב: יחד נקריא עדויות של אזרחים שאינם מוגדרים כיהודים על פי ההלכה ואינם יכולים להתחתן במדינה.

יואל רזבוזוב: כמוהם ישנם מאות אלפים אשר נשללת מהם הזכות הבסיסית הזאת.

יואל רזבוזוב: זהו סיפורו של אלכס, ישראלי שמדינת ישראל מנעה ממנו להתחתן בארצו: שמי אלכס מויסיינקו, בן 30, נשוי ואב לילד.

יואל רזבוזוב: בגיל שמונה עלינו מבלרוס.

יואל רזבוזוב: בישראל התחנכתי כחילוני על טהרת המסורת היהודית.

יואל רזבוזוב: למדתי שחשוב לתרום למדינה כאזרח עובד, משלם מיסים, וביצעתי שירות משמעותי כקצין קרבי בצה"ל במשך תשע שנים.

יואל רזבוזוב: תשע שנים קצין קרבי בצה"ל.

יואל רזבוזוב: מבחינת חוק השבות אני מספיק יהודי כדי למלא את חובותיי כאזרח, אבל מבחינת מוסדות הדת אינני יהודי על מנת לקבל זכויות בסיסיות בארצי.

יואל רזבוזוב: זוגתי ואני התחתנו בפראג.

יואל רזבוזוב: הקמנו בית ומשפחה בישראל המושתתים על אהבת הארץ והמסורת היהודית.

יואל רזבוזוב: איסור החתונה בארץ לא ימנע מזוגות להתחתן, רק התהליך יהיה כרוך בתשלום למדינה זרה, והדבר מעורר אנטגוניזם כלפי מוסדות הדת בישראל ומלבה את השיח המפלג בתוכנו.

יואל רזבוזוב: אנו, דור שני לעולים מברית המועצות, הפסקנו לשתוק.

יואל רזבוזוב: נתבע את זכויותינו למען עתיד צודק ועבור ילדינו.

יואל רזבוזוב: אנחנו כאן כדי להישאר.

יואל רזבוזוב: אין בכוונתנו להיות סוג א' בחובות וסוג ב' בזכויות.

יואל רזבוזוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עבריינים מוגי לב ירו לעבר ביתו של תמים אבו חיט מהעיר טירה.

ענת ברקו: חשבתי שרצית – – – חשבתי שאתה הולך להגיד משהו כזה.

איימן עודה: תמים הוא איש מעורב חברתית ופוליטית בכל רמ"ח איבריו; אומן.

איימן עודה: פשוט מאוד, העבריינים הללו רצו שהוא לא יביע ביקורת בקשר לדברים שמתרחשים בעיר טירה.

איימן עודה: חברי יוסף ג'בארין שיגר מכתב לשר לביטחון פנים וביקש ממנו שיעקוב אחרי הנושא.

איימן עודה: אני מקדיש את נאום הדקה שלי בשביל להטיל אחריות על השר לביטחון פנים, שאם תמים אבו חיט ייפגע – הוא האחראי.

איימן עודה: אני מתריע שיפגעו בתמים אבו חיט.

איימן עודה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי, חברותיי חברות הכנסת, זה סיפורו של ולד זיידמן, ישראלי, שמדינת ישראל מונעת ממנו להתחתן בארצו: אבי היה ציוני ובעקבותיו עקרנו את חיינו מכל שהיה לנו מוכר כדי לעלות ארצה.

מרב מיכאלי: הייתי אז בן שלוש.

מרב מיכאלי: מייד שלחו אותי לגן דתי, ואחר כך לבית ספר יסודי דתי ולתיכון דתי.

מרב מיכאלי: הוריי היו נאמנים למסורת.

מרב מיכאלי: אומנם בבית ניהלנו אורח חיים חילוני, אך לא שכחנו לחגוג את חגי ישראל ולחיות בהוויה היהודית והישראלית.

מרב מיכאלי: כמו כולם וכולן, התגייסתי לצה"ל, שירתי ביחידה מיוחדת של חיל התותחנים בשם רוכב שמיים.

מרב מיכאלי: בצבא גם גיליתי בפעם הראשונה שאני לא יהודי – עובדה שעד אז לא עלה בדעתי לברר, כי בלב הייתי תמיד יהודי.

מרב מיכאלי: מעולם לא הרגשתי שונה, כי לא ידעתי שאני לא יהודי, עד שהכרתי בחורה מדהימה, יהודייה מסורתית.

מרב מיכאלי: זאת הייתה הפעם הראשונה בחיי שהרגשתי אאוטסיידר, מישהו מהשוליים, מישהו שהוא לא מספיק טוב כדי לצאת עם בחורה יהודייה.

מרב מיכאלי: עברתי שני תהליכי גיור על מנת שנוכל לחיות יחד – אחד במהלך השירות הצבאי ואחד אחרי השחרור.

מרב מיכאלי: שני תהליכי הגיור לא הושלמו, כי לא הייתי מוכן להסכים לנהל אורח חיים דתי.

מרב מיכאלי: העדפתי שלא לשקר להם רק כדי להשלים את הגיור.

מרב מיכאלי: אני רואה בעצמי יהודי חילוני שמכבד את המסורת אבל לא שומר את כל תרי"ג המצוות, למרות שהוא מקפיד מאוד מאוד בחומרה על המצוות שבין אדם וחברו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מרב מיכאלי: סליחה, אדוני, ממש רק לסיים: תבינו, אני הכי ישראלי שיש.

מרב מיכאלי: אם לא היו קוראים לי ולד ולא היה לי שיער בלונדיני, הייתם כנראה חושבים שאני מיקס מזרחי.

מרב מיכאלי: בכל דייט אני מדבר על העניין כאילו הוא מכשול.

מרב מיכאלי: אמן שמשהו יסתדר בתפיסה שלנו כחברה ותבינו שמה שחשוב באמת זה היחס בין בני הזוג, הערכה, כבוד, אהבה וגם קצת מסורת.

מרב מיכאלי: אני ישראלי ובאר שבעי גאה שלא מתכנן לעזוב את הארץ לעולם.

מרב מיכאלי: אני רק מקווה שיימצא פתרון לבעיה הזאת שעומדת לפנינו כחברה, וברמה האישית – שנוגעת לי ולדוברי רוסית אחרים.

מרב מיכאלי: אנחנו אוהבים את המדינה, רוצים לגדל בה דור המשך, אבל לא שווים בה ולא יכולים להתחתן בה כמו שאר הישראלים.

מרב מיכאלי: זה לא צודק וזה גם פוגע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, חברי הכנסת, מי שעוד מתכוון לקרוא עדויות – זה לא יכול להיות ארבע-חמש דקות, כן?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

קארין אלהרר: כנסת נכבדה, אני מביאה את סיפורה של תמרה קלינגון, ישראלית שמדינת ישראל מנעה ממנה להינשא בארצה.

קארין אלהרר: והיא כותבת: עליתי לישראל מאומן, אוקראינה, בגיל 12, ובעלי יונתן הוא יליד הארץ.

קארין אלהרר: אני יהודייה מצד אבי.

קארין אלהרר: אבא שלי כל כך פחד שאף אחד לא יתחתן איתי, שמייד אחרי העלייה הוא שלח אותי ללמוד תורה בשעות הערב.

קארין אלהרר: בהמשך, באמת ובתמים ניסיתי לעבור גיור, אבל זה היה בלתי אפשרי.

קארין אלהרר: המפקחים שהגיעו לביתנו לא האמינו בכוונות הטובות שלי.

קארין אלהרר: כשהתבגרתי החלטתי שאני לא ממשיכה בגיור, כי אני לא רוצה לשקר, והכי חשוב – אני כבר גדלתי ונטמעתי בארץ והרגשתי יהודייה; לא הרגשתי שאני צריכה להוכיח זאת לאחרים.

קארין אלהרר: משפחתו של בעלי קיבלה אותי באהבה ומעולם לא הרגשתי שאני שונה.

קארין אלהרר: בסופו של דבר נישאנו רשמית הרחק מכאן, בארצות הברית.

קארין אלהרר: כל מה שנדרש מאיתנו הוא להגיע יחד לעירייה ולחתום על הסכם נישואים; פשוט וקל.

קארין אלהרר: בעבור קרובי המשפחה והחברים ערכנו טקס נישואים שוויוני עם חופה ועורך טקס, אך ללא רב.

קארין אלהרר: בניגוד אלינו, זוגות אחרים נדרשו לשלם סכומי עתק, לטוס לחול – צ'כיה, קפריסין – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קארין אלהרר: – – ולהתחתן שם.

קארין אלהרר: זהו חוסר צדק, חוסר צדק שחייב להשתנות.

קארין אלהרר: גם הילדים שלי, שנולדו בארץ ואין להם רבע זיקה לדת אחרת חוץ מיהדות, ייאלצו להינשא בחו"ל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני רוצה לדבר, ברשותכם, על היום הזה, היום לאנשים בעלי מוגבלות, ולספר לכם סיפור אישי על אלעד, הבן של אחותי, ואני, ברשותם, משתפת בטקס בר-המצווה שלו, שהיה בכותל.

ענת ברקו: כשקיבלנו הזמנות לבר-המצווה בכותל כל המשפחה הייתה מאוד בחרדה – איך זה ייראה: האם הוא לא יברח באמצע הטקס?

ענת ברקו: האם הוא יהיה מסוגל להגיד את ההפטרה?

ענת ברקו: להניח תפילין?

ענת ברקו: אני יכולה לומר לכם שזה היה טקס בר-המצווה המרגש ביותר בחיי.

ענת ברקו: כשראיתי את אלעד קורא את ההפטרה במלואה.

ענת ברקו: כשראיתי אותו, אומנם ממולל את התפילין בידיו, ככה בודק את האזור, מסתכל על האנשים ומתמקד בטקס לאחר מכן, ממש ממש, כשהוא מכוון את פניו לכיוון הכותל, זה היה מאוד מרגש.

ענת ברקו: העבודה שהגופים הרבים עושים למען ילדים אוטיסטים כמו אלעד, על הספקטרום, ולמען אנשים בעלי מוגבלות היא אדירה.

ענת ברקו: גם הצופים, צמי"ד, רעים – כל הארגונים הללו, אחותי מספרת לי שבהחלט הם חלק מההתקדמות שלו ומהיכולת להגיע למצב שהוא באמת עבר טקס בר-מצווה כמו כל ילד אחר.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: היום בוועדה לביקורת המדינה שמענו עדות מזעזעת של צעיר ישראלי, עולה מחבר המדינות, שסיפר איך שנים רבות אחרי שהוא בארץ, נתיב, יחד עם רשות האוכלוסין, בלשו ופשפשו כדי לראות אם הוא יהודי או לא יהודי.

דב חנין: זה דבר חמור ומסוכן.

דב חנין: אין סמכות לא לרשות האוכלוסין ולא לנתיב לפשפש ולחפש ביהדותם של אזרחי ישראל שנמצאים פה הרבה שנים.

דב חנין: אני רוצה להביא את סיפורה של יוליה קצוביץ מינין, ישראלית שמדינת ישראל מנעה ממנה להינשא בארץ.

דב חנין: היא עלתה לארץ מבלרוס ב-1991.

דב חנין: היא יהודייה על פי ההלכה.

דב חנין: בן זוגה יהודי מצד האב.

דב חנין: בן הזוג, היא אומרת, הוא אזרח נפלא: הוא עלה לארץ לבד, למד עברית, שירת בצבא, נלחם במלחמות, משלם מיסים, מתנדב למען הקהילה, אבל נחשב לאזרח סוג ב'.

דב חנין: כשהציע לה להינשא לו, לא הייתה להם אופציה אחרת – הם היו צריכים לטוס לפראג ולהינשא, להתחתן שם, הרחק מהמשפחה ומהחברים.

דב חנין: לא ייתכן שמדינה שקוראת לעצמה דמוקרטית ומודרנית תמשיך לשלול מאזרחיה זכות בסיסית להתחתן באופן שהם רוצים ללא קשר לדת וגזע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: צריך לומר שחוק הלאום יהפוך את שלילת הזכות שלה משלילה שנמצאת בחוק לשלילה שנמצאת בחוקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך על החלטתך לקיים היום שני אירועים חשובים: האחד שנוגע לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, והשני לציון יום זכויות האדם.

עמיר פרץ: ושני הדברים משתלבים גם יחד.

עמיר פרץ: אני עדיין נרגש מהעדות ששמענו מוקדם יותר בוועדת החוץ והביטחון ממועמדים לשירות בצה"ל וחיילים שכבר משרתים, חיילים עם מוגבלויות.

עמיר פרץ: שמענו שם את נויה ואת נועם ואחרים, אשר עלינו לעשות הכול כדי לאפשר להם להשתלב בחברה, להשתלב בצה"ל ולהפוך גאווה לכולנו.

עמיר פרץ: כשנוגעים בזכויות האדם, אני מבקש להביא בשמה את סיפורה של אירה סקסונסקי, שמדינת ישראל מנעה ממנה ומבעלה להתחתן בארצה: עליתי לישראל בגיל 13 מאוקראינה עם ההורים ישר לבית שמש.

עמיר פרץ: סיימתי פה והתגייסתי לצבא, לסיירת גולני.

עמיר פרץ: ידעתי תמיד שאני יהודייה מצד אבא, וזה הפריע לי כאשר התחלתי לצאת לדייטים.

עמיר פרץ: חלק מהבחורים גילו כלפיי יחס גזעני, חוסר רגישות, בגלל הסוגיה הזאת.

עמיר פרץ: בעלי עלה לבד לישראל בגיל 15 מחצי האי קרים.

עמיר פרץ: הוא למד בבית ספר דתי.

עמיר פרץ: אחרי בית הספר הוא התגייס לצה"ל ושירת גם הוא בסיירת גולני.

עמיר פרץ: אחרי שהוא הציע לי נישואים, לקח לנו חצי שנה לברר מה הזכויות שלנו ולמה אנו לא יכולים להתחתן בישראל.

עמיר פרץ: בסופו של דבר, בצער רב ובהיעדר חלופה חוקית אחרת, נאלצנו להכין מסמכים לקראת הנסיעה לחו"ל, לפראג.

עמיר פרץ: זה לקח לנו המון זמן וכסף.

עמיר פרץ: בחתונה שלנו בפראג, לצערי, לא היו ההורים של בעלי.

עמיר פרץ: החוסר בבני המשפחה ביום הכי חשוב שלך העיד עד כמה המצב בלתי נסבל.

עמיר פרץ: זה היה עלבון גדול עבורנו.

עמיר פרץ: בארץ, כשהגענו, לא השתחררנו מהעלבון הזה.

עמיר פרץ: כבר לא רצינו שום טקס, רק החלפנו טבעות.

עמיר פרץ: מצער שזהו הגורל שלנו ושל דומים לנו במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע – חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, מנהלת הנישול של הקרקעות של הבדואים בנגב מודיעה היום לתושבי אום אלחיראן שיעבירו אותם לשכונה בחורה, היישוב הסמוך.

טלב אבו עראר: אחרי מאמץ רב של משא ומתן, שבו התושבים שם אפילו ביקשו להכיר להם או לפתוח להם שכונה בתוך היישוב היהודי, שהוא היישוב חירן – למרות זאת כל המאמצים לא צלחו.

טלב אבו עראר: ולכן, אחרי שהיישוב הזה, התושבים האלה איבדו את בנם הצעיר, השהיד, יעקוב אבו אלקיעאן, (אומר בערבית: ירחם עליו האל,) שנרצח על ידי משטרת ישראל בדם קר, בלי שום סיבה, חשבנו שיקומו השפויים במדינה ויגידו, יחליטו, אחרי שהתושבים האלו איבדו את בנם ואין להם מקום אחר, למרות שהועברו לפני כ-60 שנה ממקום מושבם מערבה לבאר שבע ולרהט למקום הזה, שוב באה המדינה כדי להעביר אותם שוב לשכונה החדשה בחורה.

טלב אבו עראר: ולכן, מכובדי היושב-ראש, אני לא יודע מה הפתרון.

טלב אבו עראר: מה המדינה מציעה לאנשים האלה?

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, בשבוע שעבר קיבלו כמה מתושבי עוספיא בכרמל צווי הריסה, צווי הריסה מינהליים.

חמד עמאר: לעומת זאת, כשקיימנו ישיבות עם כל הגורמים האחראים, וגם עם היועץ המשפטי לממשלה, נאמר לנו שהתכנון יבוא לפני האכיפה.

חמד עמאר: ומה שאנחנו רואים עכשיו – ההפך הנכון, מכל הסיכומים שסיכמנו.

חמד עמאר: לכן, אני פניתי בשבוע שעבר לשר האוצר להורות למנהלי, ליושבי-ראש ועדות התכנון והבנייה המחוזיות, גם במחוז חיפה וגם במחוז הצפון, כי חוק התכנון והבנייה מאפשר הקמת ועדה ייעודית לבני מיעוטים, ואני רוצה שתוקם ועדה ייעודית ליישובים הדרוזיים גם במחוז חיפה וגם במחוז הצפון; ולשבת על כל נושא התכנון והבנייה ביישובים הדרוזיים ולגמור אחת ולתמיד.

חמד עמאר: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כל ההנהגה הדרוזית בדעה אחת: לא נאפשר בנייה לא חוקית – לא מורשית, כמו שאני קראתי לה, לא מורשית – אחרי שיאושרו כל תוכניות התכנון והבנייה.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת יוסף עטאונה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע התפרסמו נתונים מדאיגים על ירידה במוטיבציה לשרת בצה"ל וביחידות הקרביות, וצה"ל, כפי שאנחנו יודעים כבר הרבה זמן וגם פורסם, הופך להיות מצבא העם לצבא חצי העם.

איתן ברושי: אין ספק שזה תהליך מדאיג שיש לעצור אותו, משום שהיכולת להציג חזית אחידה בנטל ובאחריות למה שקורה כאן היא תנאי הכרחי להמשך החוסן החברתי.

איתן ברושי: מצד שני, התפרסמו היום נתונים בעיתונות על מדד השירות הקרבי והגיוס לצה"ל ברחבי המדינה כולה.

איתן ברושי: וצריך לומר שיחד עם הירידה במוטיבציה ובהתגייסות, יש יישובים, ערים, שבולטים בנכונות, בחינוך, בערכים, שמביאים למיצוי מקסימלי של היכולות של הדור הצעיר.

איתן ברושי: ופעם נוספת בולטת בהתגייסות ובהתנדבות ההתיישבות העובדת: המושבים, הקיבוצים, היישובים הקהילתיים – המרחב הכפרי.

איתן ברושי: אנחנו מובילים גם בשיעור ההתגייסות וגם בהתגייסות של מעבר, לשירות המשמעותי.

איתן ברושי: כל מי שנדמה לו שההתיישבות סיימה את תפקידה, פעם נוספת, שחור על גבי לבן, ההתיישבות מובילה גם בתחום הזה.

איתן ברושי: תודה למתגייסים.

איתן ברושי: אני קורא לכולם להתייצב – בשירות הלאומי ובשירות הצבאי.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף עטאונה, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להקריא לכם מה כתב ראש הממשלה אתמול בדף הפייסבוק שלו: "חתמנו היום על כניסת ישראל לתוכנית Power Africa, במסגרתה חברות אנרגיה ישראליות יצטרפו לתוכנית שתחבר לחשמל" – תקשיבו טוב – "60 מיליון בתים באפריקה.

יוסף עטאונה: זה עוד צעד חשוב לכלכלת ישראל ולקשרים המתחזקים שלנו עם מדינות אפריקה".

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, אני עמדתי כאן לפני שבועיים ודיברתי על בתי ספר בנגב, בתי ספר רשמיים של משרד החינוך, שלא מחוברים לחשמל.

יוסף עטאונה: בחודש האחרון אני גם עוקב אחרי הכפרים בנגב שהכירו בהם לפני עשר שנים, ומתברר שעד היום אין תוכניות לחיבורם לחשמל.

יוסף עטאונה: זו חוצפה, אדוני היושב-ראש, שראש ממשלה כותב בדף הפייסבוק שלו שהוא רוצה לחבר באפריקה 60 מיליון בתים – ובנגב, במרחק של שעה נסיעה מכאן, בתי ספר וכפרים שלמים ללא חשמל.

יוסף עטאונה: עוד פעם, זו חוצפה שאי-אפשר לשתוק עליה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול הקמנו את השדולה למען האישה הדרוזית.

אכרם חסון: הגיעו למשכן יותר מ-100 נשים דרוזיות מכל הכפרים, גם בכרמל וגם בגליל, נשים מובילות בחברה.

אכרם חסון: הגיעו 20 חברי כנסת, וזה הזמן גם להגיד להם תודה רבה על ההשתתפות.

אכרם חסון: כמובן, הגיעו נציגי מוסדות וגם נציג המוסד הכי חשוב, נציבות שירות המדינה.

אכרם חסון: אני כבר הרבה זמן טוען שהאישה הדרוזית נתנה את היקר למען המדינה, אך לצערי הרב לא זכתה, במשך שנים רבות, למה שנקרא שוויון ושילוב בחיי החברה הישראלית.

אכרם חסון: כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, מתוך בדיקה שעשיתי עולה כי מתוך 42 משרדי ממשלה, רק בשלושה משרדים יש ייצוג לאישה הדרוזית, וב-39 משרדים אין.

אכרם חסון: אני פונה אליך כיושב-ראש הכנסת, כאדם החשוב כאן: תן העדפה מתקנת לאישה הדרוזית גם בתוך הכנסת, ומכאן אנחנו נמשיך בשאר המקומות.

אכרם חסון: אני רוצה להודות לכל מי שנתן לנו – לעובדי הכנסת, שעזרו לנו וסייעו לנו.

אכרם חסון: אני רוצה להודות לידידתי וחברתי חברת הכנסת רויטל סויד, וגם לנאדיה חמדאן, אישה שעשתה עבודת קודש בנושא הזה, וגם שאדי קבלאן.

אכרם חסון: אנחנו נמשיך מכאן לצעד הבא, שיהיה יריד תעסוקה כדי למצוא מקומות תעסוקה.

אכרם חסון: היום דיברתי עם שרגא ברוש וסיכמנו על תאריך, ובקרוב נזמין את כל הנשים מכל הכפרים.

אכרם חסון: ואני, ביחד עם הכנסת – אולי נצא לדרך חדשה.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

קריאה: היא יצאה הרגע – – –

יולי יואל אדלשטיין: היא יצאה?

יולי יואל אדלשטיין: סעיד אלחרומי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

ג'מעה אזברגה: סלח לי, אני רשום?

ג'מעה אזברגה: אני לחצתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אזברגה רשום.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא כל אלה שנרשמו בהצבעה דיברו.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הכנסת ציינה היום את היום המיוחד לאנשים בעלי מוגבלויות, ואני כאן רוצה לציין אדם מיוחד, את ד"ר רמדאן אבו רגילה, שחולה במחלת שרירים שבשנים האחרונות מקשה עליו עד כדי כך שבימים האחרונים קשה לו לדבר.

סעיד אלחרומי: אבל רמדאן התחיל באוניברסיטת בן-גוריון תואר ראשון בהנדסה גרעינית, סיים דוקטורט בתחילת השנה, ובימים אלה הוא מתחיל פוסט-דוקטורט בטכניון בחיפה.

סעיד אלחרומי: אני שולח – ואני מאמין שכולם שולחים – איחולי תמיכה וחיזוק גם לד"ר רמדאן וגם לכל האנשים המוגבלים שהתעלו על מחלתם והגיעו להצלחות ולמעמד הזה.

סעיד אלחרומי: תודה, כבודו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, סיפור נוסף ביוזמה של ישראל חופשית, והפעם זה סיפורה של נטע הנסן, ישראלית ילידת הארץ, שמדינת ישראל מנעה ממנה להתחתן בארצה.

יוסי יונה: וכך היא כותבת בכאב רב: בעלי ואני הכרנו לפני כ-11 שנים בקורס קצינים – הוא כקצין במשרד הביטחון ואני כקצינת נפגעים.

יוסי יונה: עם השנים, בעלי יצא לקורס טיס, כי הרגיש שהוא לא ממצה את עצמו ורוצה לתת יותר למדינה שלו, למדינה שלנו, למדינה שלכם.

יוסי יונה: לאחר כשש שנים של היכרות רצינו להתחתן.

יוסי יונה: בעלי נולד בדנמרק ובגיל ארבע עלה לארץ.

יוסי יונה: כל חייו התחנך והרגיש יהודי.

יוסי יונה: הוא לא זקוק לשום אישור משום גורם כדי להגדיר את זהותו: יהודית, ישראלית.

יוסי יונה: כשרצינו להתחתן הבנו – היא ממשיכה – שמשום שהוא אינו נחשב ליהודי, אין לנו שום אפשרות לעשות את זה במדינה שלנו – לא דרך הרבנות ולא בשום דרך אחרת.

יוסי יונה: כך מצאנו עצמנו מוציאים אלפי שקלים לצורך טיסת חתונה אזרחית לקפריסין ובחזרה.

יוסי יונה: בעלי עדיין טייס בצבא.

יוסי יונה: אני עובדת סוציאלית, ולמרות היותי אם לשני פעוטות, מתנדבת גם כיום לשירות מילואים כקב"נית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסי יונה: מבחינתנו – אדוני, אני מסיים – ההרגשה היא שאנחנו נותנים עצמנו למדינה שאנחנו אוהבים מאוד, אך דבר בסיסי כמו להתחתן לא אפשרי לנו.

יוסי יונה: כנראה אנחנו לא מספיק ראויים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות על היום הזה, יום זכויות האדם בכנסת והיום לבעלי המוגבלויות.

מסעוד גנאים: תמיד ביום זכויות האדם מביאים בוועדת החינוך את המפמ"רית ואת כל אנשי מקצוע האזרחות, כאילו כל זכויות האדם במדינה תלויות במה שעושים במקצוע האזרחות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מה יכולים לבנות?

מסעוד גנאים: אני מאמין בחינוך, מאמין שהעניין הוא עניין חינוכי, תודעתי.

מסעוד גנאים: אבל מה שבונים במקצוע האזרחות ובבתי הספר יכול כל פוליטיקאי, כל מנהיג, להרוס באמירה ובעשייה.

מסעוד גנאים: כדי להשריש ולהעמיק את עניין זכויות האדם והדמוקרטיה בחברה צריך אמירה, דוגמה וחינוך.

מסעוד גנאים: לצערי, דוגמה בהנהגת המדינה, במיוחד ראש הממשלה, עדיין אין.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, גם דניאל שקל, שחוותה אנטישמיות בעיר הולדתה, נאלצה להתחתן בחו"ל, וזוהי עדותה: משפחתי ואני עלינו ארצה מקייב ב-1991.

מוסי רז: הקמנו בית צנוע בחולון.

מוסי רז: בתיכון, יחד עם חבריי לכיתה, קיבלתי את תעודת הזהות שלי.

מוסי רז: ההתרגשות הייתה גדולה, כך שלא שמתי לב לכך שבסעיף הלאום לא כתוב לי דבר.

מוסי רז: נתקלתי בכך בפעם הראשונה בלשכת הגיוס, כשנשאלתי לאיזו דת אני משתייכת.

מוסי רז: למען האמת, לא חוויתי משבר זהות גדול כשהתחלתי להבין שאני בעצם רוסייה בעיני המדינה, כמו שהייתי יהודייה בברית המועצות – תמיד סוג ב'.

מוסי רז: הייתי שייכת למדינה כאשר נדרשתי לשלם מיסים, אפילו לשרת בצבא, אבל כאשר ביקשתי להינשא בארצי כבר לא הרגשתי שייכת.

מוסי רז: הרגשתי שנמנעה ממני הזכות הבסיסית ביותר: להתחתן עם בחיר ליבי.

מוסי רז: זה אבסורד שמדינה זרה מסכימה לחתן אותי ואת בן זוגי ואילו המדינה שבה אני חיה, עובדת, משרתת, משלמת מיסים, מפנה לי את גבה.

מוסי רז: אני מרגישה מופלית, מודרת מהחברה, חסרת ישע.

מוסי רז: הרי אפילו בית המשפט העליון אינו מסוגל לבטל הלכות בלתי חוקיות אלה.

מוסי רז: היום אני בת 40, נשואה עם שני ילדים.

מוסי רז: עברתי גיור רפורמי, גיור שמספק אותי ואת בן זוגי, שהוא צבר יהודי.

מוסי רז: אודה ואומר שאני לא ממהרת להקנות לבנותיי ערכים של אהבת הארץ; הרי גם הן נחשבות לסוג ב' פה, כמוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מוסי רז: אולי יגיע היום שבו יחליטו לעזוב למדינה אחרת, ושם יהיו שוות לכלל האזרחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום זכויות האדם, המועצה הארצית לתכנון ובנייה דנה היום בתוכנית המפורטת לכריית פוספטים בשדה בריר, על אף ההתנגדות הנחרצת של משרד הבריאות וחוות דעת מטעמו שקבעה שכריית פוספטים באזור תגרום לעלייה בתחלואה ובתמותה של תושבי היישובים הסמוכים – אל-פורעה, כסייפה והעיר ערד.

ג'מעה אזברגה: חברים וחברות, יותר מ-40,000 תושבים שחיים באזור חשופים לאבק פוספטים רדיואקטיבי, חלקיקי אבק נשימים, מה שיגרום לעלייה במספר חולי הסרטן ומחלות ריאות.

ג'מעה אזברגה: האם המדינה תמשיך לעמוד לצד הטייקונים על חשבון בריאות הציבור?

ג'מעה אזברגה: היום אושרה גם תוכנית חציבה ליד היישוב טורעאן, ואני תוהה למה כל המחצבות והמכרות מוקמים בסמוך ליישובים הערביים – ובסוף אפילו את הארנונה הם לא מקבלים, והיא הולכת למועצות האזוריות היהודיות.

ג'מעה אזברגה: ביום זכויות האדם.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, (אומר בערבית ומתרגם:) חד'ית, אמירה של הנביא מוחמד: אלוהים והמלאכים מברכים את מלמדי האדם טוב וצדק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש ממשלת יפן נשאל על הסוד של ההתקדמות הטכנולוגית המהירה ביפן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התשובה שלו הייתה: נתנו למורה משרות של שר וחסינות דיפלומטית וכבוד של קיסר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המורה שאנחנו צריכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתי הספר בשביתות – חלק בשביתה כללית של התיכונים, ואחר כך יש בתי ספר בכל מקום בארץ ששובתים לסירוגין, והסיבה היא השכר של המורה ובמיוחד המורה המתחיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום נתבשרנו שמונעים מהתלמידים לבצע בחינות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחודש הזה ובחודש הבא יש בחינות בגרות, כבוד היושב-ראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תלמידים שלא ייבחנו לא יקבלו את ציון המגן, וזה יפגע בהם ויפגע בעתיד שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני חושב שהגיע הזמן שראש הממשלה וגם כבודו יתערבו בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, גם אני מצטרפת היום לקריאה של מאות אלפי אזרחים ישראלים שנמנעת מהם זכות בסיסית להתחתן בארצנו.

יעל כהן-פארן: זהו סיפורה של בוסיה צלמן, ישראלית, שמדינת ישראל מנעה ממנה להינשא כאן: אני בוסיה צלמן.

יעל כהן-פארן: נולדתי במולדובה ועליתי לארץ כשהייתי בת חמש וחצי.

יעל כהן-פארן: תמיד רציתי להשתייך, לא להיות שונה בצורה כזאת או אחרת, להקטין את העובדה שלא נולדתי בארץ, לעבוד, להתעקש לדבר בעברית ולהימנע מרוסית.

יעל כהן-פארן: אני זוכרת שכשפגשתי אנשים חדשים אז היו אומרים לי: אה, את רוסייה, איזה יופי.

יעל כהן-פארן: והייתי עונה: בטח אתם חושבים שיש לי סבתא בסלון, אבל היא לא גרה בסלון, יש לה חדר משלה.

יעל כהן-פארן: ידעתי שאינני נחשבת ליהודייה מבחינה הלכתית, וביום מן הימים שמעתי על קורס הגיור בצבא, קורס נתיב.

יעל כהן-פארן: באתי אליו חדורת מטרה, כי תמיד ראיתי את עצמי כיהודייה.

יעל כהן-פארן: במהלך הגיור ביקשו מאיתנו לכתוב מכתב.

יעל כהן-פארן: המכתב היה אמור להיות ממקום רגשי, להסביר מדוע בחרנו להתגייר.

יעל כהן-פארן: במכתב באמת שפכתי את הלב וכתבתי אותו בשיא הכנות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל כהן-פארן: רק משפט אחרון.

יעל כהן-פארן: אחרי שכתבתי את המכתב בשיא הכנות, לקח אותי לשיחה, המדריך בנתיב, והסביר לי שלא התחייבתי במכתב להיות דתייה של ממש ולשמור אורח חיים דתי.

יעל כהן-פארן: היא גילתה שאף אחד לא מעוניין שהיא תהיה יהודייה.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר, היום, הזכות שלה להתחתן – שלה ושל הילדים שלה – שהיא הזכות הכי בסיסית שמדינה שיכולה וצריכה להעניק לאזרחיה – האפליה הזאת היא בניגוד מוחלט להכרזת המדינה, להכרזת העצמאות של מדינת ישראל כמדינה קולטת עלייה וכבית לאומי לכולנו כאן במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אדוני, אני קיצרתי, לבקשתך.

מיקי לוי: זוהי סיפורה של אנה ז'רבה, ישראלית, שמדינת ישראל מנעה ממנה להינשא בארצה: נולדתי באוקראינה.

מיקי לוי: בשנת 2000 קיבלתי החלטה גורלית: עזבתי את לימודיי האקדמיים בתחום החינוך ועליתי ארצה.

מיקי לוי: יותר מעשור עבדתי בסוכנות היהודית, ובה תרמתי רבות לקשר של יהודי התפוצות עם מדינת ישראל ועם ישראל בארצו.

מיקי לוי: בגיל 16 סבתי היהודייה, אימא של אימא שלי, נשלחה למחנה ריכוז בסיביר – ומי כמוך, אדוני, יודע מה המשפט הזה אומר – כי ביקרה בחריפות את השלטון הסובייטי לאחר מלחמת העולם השנייה.

מיקי לוי: היא עברה שם זוועות איומות, ומשכך, נאלצה להחליף את מסמכיה והתחתנה, החליפה את השם וחזרה לאוקראינה שבורה לאחר כמעט 17 שנה.

מיקי לוי: לא נשארו מסמכים המעידים על יהדותה.

מיקי לוי: שני הילדים שלי נולדו בישראל.

מיקי לוי: בכל יום שישי אנחנו יושבים סביב שולחן השבת.

מיקי לוי: האם אנחנו דתיים?

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: בזמן האחרון ילדיי חוקרים את זהותם: האם אני שייך לעם היהודי?

מיקי לוי: מה זה אומר להיות יהודי?

מיקי לוי: ואני מחפשת את התשובות הנכונות, כי אני לא רוצה לשקר ולמצוא הסברים יפים.

מיקי לוי: לכן, כשאביהם ואני נאלצנו להתחתן במדינה אחרת – איך אני מסבירה להם זאת?

מיקי לוי: איך אני מסבירה להם שהם ישראלים לכל דבר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, המונח הדרת נשים הפך להיות חלק בלתי נפרד מחיינו, וחלק רע מחיינו בארץ הזאת.

נחמן שי: רק מהיממה האחרונה – שלושה דברים שעוסקים במרחב הציבורי ובסוגיה הזאת של הדרה: הזמר החרדי יונתן רזאל מופיע לפני קבוצה גדולה של נשים והוא שם סלוטייפ על פניו כדי להסתיר את עיניו.

נחמן שי: לא הבנתי את מי הוא מדיר בזה – את עצמו, אותן, אותנו – אבל זה מגוחך.

נחמן שי: מעולם לא שמעתי שיש איזושהי הגבלה על שירת גברים, ובעיניי גם שירת נשים היא פתוחה וצריכה להיות בכל זירה ציבורית.

נחמן שי: בשבוע שעבר היה שבוע הארגון של בני עקיבא, ארגון מאוד מאוד חשוב, ובאמת, הוא מארגן עשרות אלפים בני נוער בכל הארץ.

נחמן שי: כאשר בנות פתחו בריקוד, בנות צעירות, היה צריך להוריד את האור באולם שבו הן הופיעו, והן הופיעו עם איזה פנסים קטנים כדי שחס וחלילה לא יראו אותן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחמן שי: והדבר השלישי ששמעתי: שטרות של 20 שקלים ו-100 שקלים חדשים שיש עליהם שמות של משוררות – התחילו לפסול אותם בקהילה החרדית פה בירושלים, כי הם לא רוצים לעסוק בהם.

נחמן שי: את התופעה הזאת צריך לעקור מתוכנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חיליק בר.

מיכל רוזין: תודה, כבוד יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: גם אני רוצה להצטרף למבצע הנפלא של ישראל חופשית, שבאמת עושים עבודה נפלאה להביא את הקולות הרבים שמתקשים ונמנע מהם להתחתן במדינת ישראל.

מיכל רוזין: קטיה קופצ'יק היא ממש גיבורה שהסכימה לצאת עם הסיפור הזה ומשתפת אותנו: עזבתי את ההורים שלי ואת עיר הולדתי בהיותי בת 16 ועליתי לישראל.

מיכל רוזין: תמיד כששואלים את אימא שלי איך נתנה לי לנסוע לבד, היא עונה שלא ממש שאלתי – וזה נכון.

מיכל רוזין: בבית ובחוץ ניסינו שלא להבליט את היותנו יהודים בגלל דעות קדומות ואנטישמיות, אבל הקשר ליהדות היה קיים תמיד.

מיכל רוזין: בהמשך הפכתי למדריכה מקומית של הסוכנות היהודית, וברגע שסיימתי תיכון עליתי לארץ.

מיכל רוזין: עוד בתוכנית העלייה שלי קיבלתי הצעה לעבור לגור בקיבוץ דתי, הצעה שלא התאימה להשקפת העולם שלי, אבל אז הבנתי, בעצם, שההצעה הנדיבה של הקיבוץ נבעה מרצון לגייר אותי.

מיכל רוזין: הייתי במשבר עמוק: עד לרגע זה הייתי יהודייה, ובאופן הכי אירוני מי שמנסה לקחת לי עכשיו את הזהות שלי ואת ההגדרה העצמית שלי זה דווקא המדינה שלי, שכל כך עודדה אותי לעלות אליה.

מיכל רוזין: משם הדרך הייתה ארוכה: שני הליכי גיור טראומטיים מאוד ברבנות, ולבסוף גיור רפורמי שעימו הגיעה ההשלמה: אני טובה כמו שאני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיכל רוזין: אני זוכרת שהרבה אנשים שאלו אותי למה עליתי, ואני בתמימות עניתי שזאת מדינת העם היהודי; מדינת חוק; שוויון פה הוא בעל ערך.

מיכל רוזין: לכן, חשוב מאוד שניתן להם את המקום שלהם ואת ההכלה, שירגישו שהם חלק מאיתנו וכולנו שווים במדינת ישראל.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, היום אנחנו מציינים במשכן את היום הבין-לאומי לקידום זכויות של אנשים בעלי מוגבלויות.

יחיאל חיליק בר: היום הוא גם יום המתנדב הבין-לאומי, שאותו קבעו האומות המאוחדות כדי להכיר תודה לאלפי האנשים שלוקחים חלק בפעילות ההתנדבות.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לדבר על נושא שמשלב את שני הנושאים המיוחדים הללו, שגם נחשפתם אליו בעבר, ואולי לא התעכבתם מדי על מידת חשיבותו: התנדבות של אנשים עם מוגבלויות לשירות בצה"ל.

יחיאל חיליק בר: על פי דוח נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שפורסם לאחרונה, 21% מקרב האוכלוסייה הבוגרת בני 20 פלוס הם בעלי מוגבלות.

יחיאל חיליק בר: 40% מן האנשים עם מוגבלות שירתו בצבא ובשירות הלאומי.

יחיאל חיליק בר: נתון מדהים, אדוני היושב-ראש, בהתחשב בכך שרק 61% מן האנשים ללא מוגבלות עשו זאת.

יחיאל חיליק בר: כולנו יודעים מה רבה חשיבותו של צה"ל בחברה הישראלית – כור ההיתוך של החברה.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר על בימה זו: צה"ל הוא לא רק כור היתוך של החברה שלנו, הוא גם קרש קפיצה משמעותי עבור רבים בדרך להשתלבות בחברה ובהצלחה בתחומים רבים.

יחיאל חיליק בר: ולסיום, ובנימה אישית, אני מכיר את שני הנושאים הללו מקרוב.

יחיאל חיליק בר: עמרי רובנר, שמתמחה בלשכתי, סיפר לי שעד כמה שחשב שהוא מכיר את עצמו, אחרי כל מה שעבר כאיש עם מוגבלות, הצבא נתן לו להכיר צדדים חדשים בעצמו שלא ידע שקיימים.

יחיאל חיליק בר: הצבא לימד אותו, כמו את כולנו, מהי דבקות חסרת פשרות במטרה, עמידה ביעדים וקבלת סמכות וביקורת.

יחיאל חיליק בר: חשוב גם לציין כי השתלבות של אנשים עם מוגבלות ביחידות השונות תורמת לא רק לאדם בעל המוגבלות אלא גם לסביבה שבה הוא משרת ולערכי קבלת השונה.

יחיאל חיליק בר: אני מאמין שדרך שילוב מרובה ככל האפשר של אנשים בעלי מוגבלויות במסגרות שונות, במיוחד במוסדות ציבור ובצומתי קבלת החלטות, נוכל לא רק לקדם אותם אלא גם להפוך את החברה הישראלית לחברה טובה יותר, מכילה, סובלנית ומקבלת.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סעד.

אחמד טיבי: חשבתי לרגע שאמרת חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: אבל יכול להיות שזה wishful thinking.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לרגל היום המיוחד לאנשים בעלי צרכים מיוחדים, ברשותך אגיד כמה מילים בערבית: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ביום זה אני קורא לבעלי העסקים הערבים להעסיק אנשים עם צרכים מיוחדים ועם מוגבלויות, מתוך אחריות והזדקקות להם ולמיומנויות שלהם, ולא מתוך רחמים.

אחמד טיבי: 3 בדצמבר, היום העולמי לאנשים עם צרכים מיוחדים, הוא יום עולמי שיוחד מטעם האומות המאוחדות מאז שנת 1992 לתמיכה באנשים עם הצרכים האלה.

אחמד טיבי: יום זה נועד להגביר את המודעות לנושאים של מוגבלויות; ופה אביע את הסתייגותי מעניין הצרכים המיוחדים, בגלל שאני חושב שלכל אחד מאיתנו יש צורך מיוחד, ובמובן זה, כאשר כל אדם רואה את הצורך המיוחד שלו, הוא לא רואה את הצורך או המוגבלות של זולתו מתוך רחמים, שכן אינו נוהג בהם כלפי עצמו ובעצמו.

אחמד טיבי: האנשים עם הצרכים המיוחדים במדינה הם 20% מהתושבים, כלומר מיליון ורבע איש בקירוב.

אחמד טיבי: 3% מהם נולדו עם המוגבלות ו-97% לקו בה לאחר הלידה.

אחמד טיבי: 9% מהאנשים עם המוגבלויות הם מתחת לגיל 17 ו-15% מהם בגיל העבודה, ואילו 51% מהם בני 65 ומעלה, כפי שמסר לנו החבר העו"ד עבאס עבאס מעמותת אל-מנאר הפעילה.

אחמד טיבי: דבר זה מצריך טיפול בכל שכבה ושכבה, כדי שלא יהיו כשלים כלליים שמקורם בחוסר ידיעה לצד כשלים אופרטיביים.

אחמד טיבי: יש לחוקק חוקים או לנקוט יוזמות אחרות כלשהן כדי שנגיע לנגישות ההכרחית לכולם ובכל הרמות.

אחמד טיבי: ומכאן אני פונה פעם נוספת אל בעלי העסקים הערבים להעסיק את האנשים עם הצרכים המיוחדים והמוגבלויות – לא מתוך רחמים, כפי שציינתי, אלא מתוך הזדקקות להם ולמיומנויות שלהם.

אחמד טיבי: בגלל אי-שימוש במיומנויות של האנשים עם הצרכים המיוחדים והמוגבלויות השוק מפסיד יותר מ-5 מיליארד שקלים בכל שנה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אורך הנאום מתאים ל-15 מיליארד שקל; לגבי התוכן – חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, הרגע חזרתי מבית הדין הארצי לעבודה.

סאלח סעד: מתמשך שם דיון על עתידם של עובדי נגב קרמיקה, אם לסגור את המפעל או לא לסגור את המפעל.

סאלח סעד: בדיון נכח גם מנכ"ל משרד הכלכלה – השר אלי כהן נמצא כאן – וגם יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן.

סאלח סעד: המפליא והמפריע לכולם הוא שמשקיע שהגיע לפני ארבעה חודשים בדיוק, מהתקופה שנסגר המפעל, מקבל מחיקת חובות ממדינת ישראל – –

אלי כהן: לא ממדינת ישראל, מהבנקים.

סאלח סעד: מהבנקים, אוקיי, תודה על התיקון.

סאלח סעד: מהבנקים.

סאלח סעד: – – והוא מחליט אחרי ארבעה חודשים לסגור את המפעל.

סאלח סעד: ריבונו של עולם, אני אמרתי את זה בכל מקום, אני אמרתי את זה גם בבית הדין עכשיו: לא יעלה על הדעת.

סאלח סעד: גם השר אלי כהן תומך בעמדתם של העובדים, ויבורך על זה.

סאלח סעד: אני יודע, שוחחתי איתך כמה פעמים בעניין הזה, אתה עושה עבודה נהדרת.

סאלח סעד: כל הכבוד לך, כי באמת העיר ירוחם – להוסיף עליה עכשיו 140 משפחות בגל האבטלה זה פשוט אסון, אסון רציני.

סאלח סעד: גם מנכ"ל המשרד שלך העיד בדיון שאפילו האנשים המשקיעים שרוצים להגיע – שאתה בעצמך, יחד עם יושב-ראש ההסתדרות ארגנתם שיפתחו את המפעל – הם פשוט לא רוצים לשבת איתם, מתחמקים מלשבת איתם.

סאלח סעד: אני אומר, גם שלחתי למפקחת על הבנקים, אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

סאלח סעד: – – מכתב לחקור את הבעלים האלה, מיסודו.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – אחרונת הדוברים תהיה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני קול ופה לאנה וולצ'יק, ישראלית שמדינת ישראל מנעה ממנה להתחתן כאן, בבית שלנו, במדינת ישראל: אני אנה.

עליזה לביא: עליתי לישראל ב-1990 מאוקראינה.

עליזה לביא: ב-1996 החלטנו בן הזוג שלי ואני להתחתן.

עליזה לביא: היינו צעירים, אבל כמו שאומרים, הלכנו עם הלב.

עליזה לביא: שני הוריי אינם יהודים, אבל בן זוגי היה בן לאימא יהודייה ואב לא יהודי.

עליזה לביא: בתקופה ההיא הוא כמובן שירת בצה"ל, היה חייל בודד, אבל כשבאנו להתחתן ברבנות בנצרת עילית לא הסתפקו בסעיף הדת בתעודת הזהות, ששם כן היה כתוב שהוא יהודי, ודרשו מאיתנו תשלום גבוה מאוד עבור בדיקות יהדות ארוכות ומשפילות.

עליזה לביא: התלבטנו מאוד אם להיכנע לבדיקות המשפילות, אבל לא רצינו לתמוך במהלך הזה, שנראה לנו מושחת ולא נכון.

עליזה לביא: אף אחד מהחברים שלנו לא נדרש למהלך הזה, וגם לא ביקשו מהם כסף.

עליזה לביא: אז נאלצנו למסד את הקשר שלנו מחוץ למדינה.

עליזה לביא: שלחנו דרך משרד מתווך את המסמכים שלנו לפרגוואי – אז עוד היו מקבלים נישואים בדרך הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: אנחנו חייבים להפסיק את זה.

עליזה לביא: החברים והחברות, האחים והאחיות שלנו שהגיעו למדינת ישראל הם זרע ישראל, ובואו נסייע בידם ונמחץ את הביורוקרטיה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה לישראל חופשית על היוזמה.

איילת נחמיאס ורבין: זהו הסיפור של דניאלה צירולניק, ישראלית שמדינת ישראל מנעה ממנה להינשא בארצה: שמי דניאלה.

איילת נחמיאס ורבין: ההורים שלי עלו לארץ לפני 24 שנים, ושנה לאחר העלייה נולדתי אני.

איילת נחמיאס ורבין: מלבד העובדה שההורים שלי עולים חדשים, אף פעם לא הרגשתי שיש הבדל ביני לבין החברים שגדלתי איתם.

איילת נחמיאס ורבין: תמיד הרגשתי חלק; תמיד הרגשתי שאני אוהבת את המדינה, אוהבת את היהדות, שזה הבית שלי.

איילת נחמיאס ורבין: כשהייתי בתיכון, בשיחה אקראית עם אימי היא אמרה לי בדרך אגב: את כנראה תצטרכי להתגייר, כי אני לא נחשבת כאן ליהודייה.

איילת נחמיאס ורבין: היא הסבירה לי שהמסמכים המעידים על יהדותה לא תקפים בארץ, כי ברית המועצות התפרקה ואין מוסד שיאשרר אותם.

איילת נחמיאס ורבין: תמיד הרגשתי – וזה התחזק אחרי השיחה בינינו – שהיא מרגישה לא טובה מספיק, שהיא גורמת לנו עוול.

איילת נחמיאס ורבין: אימא שלי, שמחוברת ליהדות, שמתרגשת כשהיא רואה ריקודים חסידיים ברחוב, מרגישה לא ראויה, וזה מכאיב לי כל כך.

איילת נחמיאס ורבין: במהלך השירות הצבאי זומנתי לקורס נתיב.

איילת נחמיאס ורבין: התחלתי את התהליך ולא הרגשתי שייכת.

איילת נחמיאס ורבין: דרשו מאיתנו דברים שאפילו יהודי יליד הארץ לא שמע מעולם, ובטח לא נדרש על מנת להשתייך לחברה.

איילת נחמיאס ורבין: דרשו מאיתנו בפועל לחזור בתשובה.

איילת נחמיאס ורבין: האם כל היהודים בארץ שמתחתנים בקלות הם דתיים?

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני צריכה לשנות את עצמי ולהבדיל את עצמי מהמשפחה שלי?

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא רוצה לשקר.

איילת נחמיאס ורבין: פרשתי מהקורס, אבל הרגשתי שהעוול נמשך, כי גם אני וגם הילדים שיהיו לי – לא נזכה להתחתן במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני נאמנה לעצמי – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – נאמנה למסורת שבאתי ממנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שיגיע יום שלא נתבייש במי שאנחנו: ישראלים, ישראלים, ישראלים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, מס' 7798, 7818, 8382, 8415, 8458, 8475, 8484 ו-8501.

יולי יואל אדלשטיין: לאורך כל היום התקיימו במשכן אירועים שונים לכבוד היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, וכעת אני שמח לציין זאת גם במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכדי היום הזה הובלט כאן במיוחד.

יולי יואל אדלשטיין: כבר תקופה ארוכה שאנחנו מקדמים בכנסת פרויקט נגישות יוצא דופן, שהפך את המשכן למוביל ברמה ארצית בכל מה שקשור לזכויות אנשים עם מוגבלויות.

יולי יואל אדלשטיין: מעתה אמרו לא רק כנסת ירוקה, לא רק כנסת שקופה – גם כנסת נגישה.

יולי יואל אדלשטיין: רק הבוקר חנכנו את עמדת הנגישות שתוצב מהיום והלאה באגף קדמה.

יולי יואל אדלשטיין: המטרה שלנו היא שכל אדם שמגיע לכנסת, לא משנה עם איזו מגבלה הוא נאלץ להתמודד, יוכל להרגיש שכאן אין לה שום משמעות.

יולי יואל אדלשטיין: בעמדה החדשה הוא יוכל למצוא את כל הסיוע האפשרי – הן במידע על הנגישות בכנסת, הן בהשאלת אביזרי עזר והן בהדרכה ובהכוונה אנושית.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב לי בהזדמנות זו להביא לידיעת חברי הכנסת פעולות נוספות שביצענו לאחרונה בתחום הנגישות.

יולי יואל אדלשטיין: לקחנו על עצמנו ליישם באופן מלא, בתור דוגמה לשאר מוסדות הציבור, את התקנות החדשות לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות שנכנסו לתוקף בחודש שעבר.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו הוספנו עליהן.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר השקעה רבה כל המידע באתר הכנסת נגיש היום לאנשים עם מוגבלויות שונות, כגון עיוורים, כבדי ראייה, עיוורי צבעים וכבדי שמיעה.

יולי יואל אדלשטיין: כך גם במבנה ובתשתיות הפיזיות של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לתוכנית העבודה המסודרת הוספנו מעלונים, שירותי נכים, רמפות ושילוט מאיר עיניים.

יולי יואל אדלשטיין: מבחינתי, פרויקט הנגישות הוא אחד מן החשובים ביותר שמתבצעים בכנסת, והוא נגזר מאמונה עמוקה בתפקיד הבית הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כאן לכל אחד – ואני מתכוון לזה – לכל אחד יש מקום.

יולי יואל אדלשטיין: כאן כל דעה יכולה להישמע; כאן הפסיפס הישראלי צריך להופיע בשלמות במלוא הדרו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד ליוזמי היום הזה, יוזמי הדיון, ובמיוחד לחברי הכנסת אילן גילאון, קארין אלהרר ונורית קורן וכל שאר חברי הכנסת שניהלו דיונים בוועדות השונות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אילן גילאון להיות ראשון הדוברים בהצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – קארין אלהרר, אלי אלאלוף, יוסף ג'בארין וכן הלאה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תבורך.

אילן גילאון: אכן הכנסת היא לא רק מקום ירוק אלא גם נגיש.

אילן גילאון: על פי החוק היא נגישה, אבל היא מעבר לחוק נגישה, באמצעות העובדים של הכנסת.

אילן גילאון: כי נגישות, אדוני היושב-ראש – ואתה גם ציינת את זה היום בכנס – זה מסילות הלב, זאת תכונת אופי.

אילן גילאון: להיות נגיש – זה דבר שמאפשר נגישות אמיתית.

אילן גילאון: ונגישות היא אותה תפיסת עולם שבעיניי גם החזון שלנו צריך להיות – חזון של כל מדינה מתוקנת, שמאפשרת לכל פרט בתוכה להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי, בלי חמלה ובלי דעה קדומה, רק בהגינות.

אילן גילאון: הרי זאת המשמעות של חברה.

אילן גילאון: אני מעצים כאשר אני יכול, ואני מועצם בלי שאיש יעשה עמדי חסד.

אילן גילאון: לכן, ככל שאנחנו יכולים להגיע לתפיסת העולם החדשה הזאת, שאיננה מתקנת עוד אנשים אלא מתקנת את סביבתם כך שכל פרט בתוכה יוכל להגיע למחוז חפצו ולחוות את עיקר חוויית חייו מכובד ועצמאי – כך ייטב.

אילן גילאון: זה סממן של חברה מתוקנת.

אילן גילאון: ככל שמדד הנגישות בחברה יותר גבוה – אנחנו יכולים לקרוא מזה את הכול.

אילן גילאון: כמו מדד הג'יני, אבל אפשר לקרוא מזה את המדד של השוויון, את המדד של ערך האדם, את התל"ג – כל ערך אחר.

אילן גילאון: לצורך זה, אדוני, כנראה אנחנו צריכים לעשות רפורמה קצת יותר מרחיקת לכת, שאחד המרכיבים שלה הוא קצבת הנכות.

אילן גילאון: אני מודה שהיום היה לי מפח נפש לראות שחלק מן האנשים שנאבקים פוצצו את הישיבה – דווקא זאת הראשונה שדנה בהשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום.

אילן גילאון: אני לא יודע מה אדוני מבין בזה.

אילן גילאון: אני לא ידעתי מה להבין, הייתי מאוד נבוך.

אילן גילאון: זה היה אירוע אלים במידה רבה – עוד לא ראיתי כמותו בכנסת – של מספר מועט של אנשים שאינני יודע מהם רוצים.

אילן גילאון: הרי אם הם רצו את הקצבה – מה שאנחנו מחויבים – כדי לתת אותה לנכים, הם לא היו צריכים לעשות כך; כי היו צריכים לסייע בידינו להתקדם, כי אנחנו רוצים שבינואר בשנה הבאה יעבור כסף לחשבונות.

אילן גילאון: אבל כנראה, יש אנשים שהם יותר מדי מתאהבים במאבק – בדיוק כמו שאני חולם להיות פטור ממנו.

אילן גילאון: אני לא חולם על חיי מאבק.

אילן גילאון: כל מאבקיי הם כדי שחיי וחיי האזרחים שאיתם אני חי יהיו נטולי מאבק ככל שניתן; להרבות שמחה ולהמעיט כאב.

אילן גילאון: ולכן אני אומר, אדוני, שחייבים ללכת לאיזשהו ניו דיל, לאיזושהי פלטפורמה חדשה בחשיבה שאיננה מסבכת, שהיא מפשטת, שהיא הגונה, שהיא הוגנת.

אילן גילאון: כמו שהצרפתים קוראים לה: Les bons comptes font les bons amis, זאת אומרת, החברים הטובים – הם עושים את החשבונות הטובים.

אילן גילאון: הדבר הזה צריך להתבסס קודם כול על ביטול חוק לרון, שקובע את ה-disregard.

אילן גילאון: הרי אין צורך בכך.

אילן גילאון: הרי הקצבה היא Basic Income, שאדם שיש לו חוסר מתחיל ממנה; לתת אותה באופן אוניברסלי לכולם, כי יש מי שטוען, אדוני, שאנשים – אין להם אינסנטיב לצאת לעבודה בגלל שהם מקבלים את הקצבה.

אילן גילאון: הפוך – לאנשים אין אינסנטיב לצאת לעבודה בגלל שהם מאבדים את הקצבה, לא בגלל שהם מקבלים אותה.

אילן גילאון: לכן הייתי הולך לחוק הפרדות ברור: בצד אחד צריך להיות שאנשים יקבלו באופן אוניברסלי את קצבתם על פי סל שלם של שירותים – מצבם הרפואי, נכותם, ניידותם, אי-כושרם, הזדקנותם; כל הדברים והמרכיבים האלה צריכים להיות בסל אובייקטיבי אחד שאדם יוכל לגרור אותו ממקום למקום בתוך הקהילה, בתוך מוסדות ובכל מקום אחר שהוא מגיע אליו.

אילן גילאון: מצד שני, הכול ממוסה, אדוני.

אילן גילאון: כאשר יגיע אדם מוגבל לרווחים שאפשר למסות אותם במס – עלא כיפאק, בבקשה, לא צריך לסבך את הדברים.

אילן גילאון: לא להגיד לאנשים: ה-disregard הוא 2,400, 2,500, 2,800, ואנחנו מגיעים הלאה.

אילן גילאון: כדי שהדבר הזה יקרה, אדוני, צריך, באופן אמיתי, לבנות ביטוח לאומי שמבוסס על חוק שהוא כמו רשות פדרלית; לשחרר את הביטוח הלאומי מגביית מס ביטוח לאומי, ולהצמיד את מס הביטוח הלאומי למס הכנסה.

אילן גילאון: בכלל, לו היה הדבר בידי הייתי הולך למס אחד: מס בריאות, ביטוח לאומי ומס הכנסה באותו מקום עם ביטול התקרות.

אילן גילאון: לא עד 30,000 שקל, אלא עם ביטול התקרות כלפי מעלה, ובוודאי מוסיף עוד דרגת מס אחת או שתיים.

אילן גילאון: אדוני, אם אתה יכול לתת עוד 30 שניות.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: להוסיף עוד כמה מדרגות מס שמביאות בחשבון מה הולך לקרות איתנו בעוד 30 שנה, אדוני.

אילן גילאון: 50% מהאזרחים בעולם בכלל יהיו אנשים מוגבלים, ובעיקר בתחום בריאות הנפש.

אילן גילאון: זה דבר שהוא עדיין החצר האחורית אצלנו.

אילן גילאון: אנחנו מסרבים להתייחס אליו משום שכולנו נמצאים בספקטרום הזה.

אילן גילאון: ביטול לרון, הפרדת הקצבאות מכושר ההכנסה וביטול מבחן ההכנסה; הנושא של ביטול שכר מינימום מותאם, שנהוג ב"המשקם" ובכל המסגרות האלה שאנשים צריכים לשלם כדי לעבוד, אדוני.

אילן גילאון: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת; הביטוח הלאומי – תקציבו צריך להיות עצמאי ומבוסס על גידול אוכלוסייה, על הזדקנות אוכלוסייה ועל תחלואתה, כולל העיקרון האקטוארי; ניידות זכויות – אמרנו; זכויות לדיור בקהילה; נציב קבילות ציבור לחוסים במוסדות; ניתוק הוועדות הרפואיות מהביטוח הלאומי והפיכתן לגורם אובייקטיבי שיקבע את אחוזי הנכות.

אילן גילאון: ברגע שזה נקבע – זהו הסל שכל אזרח ילך יחד איתו.

אילן גילאון: הוא יהיה נכון – מגיש דוח למס הכנסה כל שנה, כל אזרח, אבל ייעשה בפעם הראשונה צדק כפי שהיינו צריכים לעשות אותו, צדק חלוקתי.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: באמת תודה על הכול.

אילן גילאון: היה יום מדהים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לגברת תמי שמע, שמתרגמת לשפת הסימנים במהלך היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חברת הכנסת אלהרר יעלה חבר הכנסת אלי אלאלוף.

איילת נחמיאס ורבין: היא הבן אדם הכי פחות מוגבל בכנסת.

קארין אלהרר: אבל הכי קוטר, תודי.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: כנסת נכבדה, באמת, אדוני, בראשית הדברים אני רוצה להודות לגברת תמי שמע על התרגום.

קארין אלהרר: באמת, היא עושה את זה לאורך כל היום.

קארין אלהרר: אמרתי לה שזה נראה לא ייאמן שהיא לא הכירה את הטקסטים קודם והיא מצליחה לעמוד בקצב הדיבור שלנו.

קארין אלהרר: אני הייתי מאוד שמחה שכנסת ישראל הייתה מנגישה את דיוניה בכל יום, ולא רק ביום המיוחד.

קארין אלהרר: יש לנו עוד לאן לחתור בנושא הנגישות.

קארין אלהרר: תראו, זאת השנה החמישית, לדעתי, שאני מקיימת כאן, יחד עם חברי חבר הכנסת אילן גילאון, את היום המיוחד.

קארין אלהרר: זאת השנה השלישית שיחד איתנו חברת הכנסת נורית קורן.

קארין אלהרר: איכשהו השנה הייתה משמעות אחרת, הייתה הרגשה אחרת.

קארין אלהרר: עברנו שנה מאוד מאוד משמעותית בתחום זכויות אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: אני חושבת שאם אפשר לשים את האצבע על נקודות בזמן שבהן קרו דברים מיוחדים בתחום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות, אילן, אז הייתי שמה את האצבע על שנת 1998, אז נחקק חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: בפעם הראשונה דיברנו על זכויות ולא על חסד, ובפעם הראשונה לא עושים לאף אחד טובה אלא זה כתוב בחוק.

קארין אלהרר: ואם ניקח את השנה, אילן – היום בעצם חוגגים שנה לכך שעברה הצעת החוק השוואת קצבת נכות לשכר מינימום – השנה הזאת הייתה שנה שבה ראינו אנשים עם מוגבלויות שיוצאים לרחובות, וראינו דיונים והצעות לסדר-היום ודיונים מהירים כאן בכנסת בנושא הזה, כי אני חושבת שעם כל הזכויות ועם כל החקיקות לא הולכים למכולת; עם הקצבאות הולכים למכולת, עם הכסף קונים את התרופות, ועם הכסף קונים את האוכל.

קארין אלהרר: ולא בכדי ישבו היום בדיון בוועדה אנשים מאוד טעונים ומאוד כעוסים, כי בסוף, מבחינתם – מה שהם רואים זה אותנו מדברים, אבל חשבון הבנק נשאר עדיין עם 2,342 שקלים.

קארין אלהרר: חלילה לי מלהצדיק את מה שקרה היום בוועדה בבוקר.

קארין אלהרר: אני חושבת שבאמת נפרץ כאן משהו שאסור שיקרה.

קארין אלהרר: דיון שהוא אלים ופילוג כזה בקרב ארגוני זכויות לאנשים עם מוגבלויות זה דבר שאסור שיקרה, מכמה סיבות: א.

קארין אלהרר: כבני אדם הדבר הזה לא צריך לקרות; ב.

קארין אלהרר: בואו נחשוב איך זה מקדם את המאבק.

קארין אלהרר: זה מקדם אותו?

קארין אלהרר: אני יודעת, אילן, שאתה לא אוהב את המילה "מאבק", אבל אנשים מרגישים שהם נאבקים על החיים שלהם ועל היכולת שלהם להתקיים, והדבר הזה צריך להיות תמיד מאחורי המחשבה שלנו, תמיד צריך להיות איתנו, שמדובר באנשים שנאבקים על הקיום שלהם.