ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 277, 2017-11-21 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ג' בכסלו תשע"ח, 21 בנובמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת דוחות מבקר המדינה על הביקורת בשלטון המקומי לשנת 2017, כרך ראשון וכרך שני.

ירדנה מלר-הורוביץ: אתמול הונחו על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מפגע סביבתי חמור שאינו מטופל בכפר סולם שבמועצה האזורית בוסתאן אל-מרג'; מסקנות הוועדה לקידום האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת נחמן שי וג'מאל זחאלקה בנושא: ישראל במקום הרביעי ב-OECD בפערי שכר בין גברים לנשים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע כדי להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב מרגי יוכל לפתוח היום את הנאומים, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום ציינו בוועדות הכנסת יום מיוחד למניעת אובדנות ולטיפול בבני משפחות מתאבדים.

יעקב מרגי: התקיימו דיונים בכמה ועדות הכנסת, החל בוועדת החינוך, עובר דרך ועדת העלייה והקליטה, הוועדה לצדק חלוקתי, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: כמו כן התקיים כנס אצלי באולם המליאה בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: רק לסבר את האוזן אומר: כ-500 מתאבדים בשנה, ו-25% מהם הם צעירים עד גיל 24.

יעקב מרגי: 6,000 ניסיונות התאבדות בשנה, 32 ניסיונות של ילדים עד גיל תשע.

יעקב מרגי: ב-2014 הממשלה אימצה תוכנית ממשלתית למניעת אובדנות ולטיפול בבני המשפחות.

יעקב מרגי: היום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך את הרשמים שקיבלתי מהאורחים לאורך כל היום.

יעקב מרגי: הם ראו את פניה היפים של הכנסת, היום, בדיונים רציניים, מכבדים, משמעותיים, אפקטיביים.

יעקב מרגי: אני חושב שזה היה שיעור אזרחות ראשון במעלה, חשוב במעלה, לטובת הכנסת, לטובת הדמוקרטיה.

יעקב מרגי: אנחנו התחייבנו בפני המשפחות ובפני הדוחפים והמייסדים, שהם עמותת בשביל החיים – ונמצאים איתנו ביציע; הודינו – הרמנו על נס את עשייתם של חבר הכנסת רן כהן, שהתחיל עם זה, ולאחר מכן של חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואני ממשיך את המסורת הנכבדה הזאת.

יעקב מרגי: אני מקווה שיחד עם משרדי הממשלה הנוגעים בדבר נוכל לצמצם את התופעה, להציל נפשות בישראל, ויתקיים בנו: כל המציל נפש אחת כאילו קיים עולם מלא.

יעקב מרגי: אנחנו נציל עולמות מלאים, יחד, כאן, בשותפות חברי השדולה – היענות מרשימה של חברי כנסת שנענו להיות חברים בשדולה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, היו כל כך הרבה אירועים מעניינים היום בכנסת: המאבק באלימות נגד נשים, 40 שנה לביקור סאדאת, ועניינים אחרים לא פחות חשובים, אבל אני בחרתי להתייחס לביקור ראש הממשלה ושר המשטרה ולהקמת תחנת משטרה בג'יסר א-זרקא.

עיסאווי פריג': משכה את תשומת ליבי כותרת צועקת לשמיים של השר גלעד ארדן: פסגת העשייה הציבורית שלי היום; ושל ראש הממשלה: מהפכה.

עיסאווי פריג': אני, אישית – עמדתי האישית, אני בעד הקמת תחנות משטרה ביישובים הערביים, שהדברים יהיו ברורים.

עיסאווי פריג': אבל לשמוע הצהרות כאלו?

עיסאווי פריג': ג'יסר א-זרקא, מגיע לה הרבה יותר מתחנת משטרה; ג'יסר א-זרקא, שמצב העוני בה זועק לשמיים, וההישגים הלימודיים בה צועקים לשמיים – ראש הממשלה לא צריך לעשות את הביקור ולעשות מהפכה; המהפכה האמיתית, אדוני היושב-ראש, היא שאני אראה את תושבי ג'יסר א-זרקא, שהיא בלב-ליבה של מדינת ישראל, אזרחים שווי זכויות כמו כל אזרחי המדינה, הן בעוני והן בהישגים בלימודים.

עיסאווי פריג': וימים יגידו.

עיסאווי פריג': אנחנו נעקוב אחרי הצעד שנעשה היום.

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השרה, היום קיימנו בוועדת הכלכלה דיון בנושא מבחני נהיגה והזמן הממושך שתלמיד נהיגה צריך לחכות עד שהוא ניגש למבחן המיוחל.

חמד עמאר: אנחנו, כאן, בכנסת, בקדנציה – בכנסת התשע-עשרה, הורדנו את גיל קבלת הרישיון ל-16 ותשעה חודשים, כדי שאותו צעיר שצריך – וצעירה שצריכה – להתגייס לצבא, יהיה להם זמן לקבל רישיון נהיגה.

חמד עמאר: אבל עם הזמן שהוא צריך לחכות עכשיו, זה יהיה חלום לכל צעיר, לקבל רישיון.

חמד עמאר: משרד התחבורה הודה שנכשל כישלון חרוץ בנושא מבחני הנהיגה, לכן הוא החליט להפריט את מבחני הנהיגה, ואני לא איכנס לנושא של ההפרטה.

חמד עמאר: דנו היום הרבה, היו כתבות בעיתונים, צועקים לשמיים – אני לא איכנס לזה, אבל אנחנו כבר שנתיים מדברים על הפרטה, וההפרטה תיכנס לתוקף, אדוני היושב-ראש, רק ביוני 2018.

חמד עמאר: מה יעשו תלמידי הנהיגה עד אז?

חמד עמאר: לכן, אנחנו קוראים לשר התחבורה: תגייס בוחני נהיגה, תגייס עוד בוחני נהיגה.

חמד עמאר: תן אפשרות לאותם תלמידים, לאותם צעירים, שרוצים לקבל רישיון לפני הגיוס לצבא, לקבל את הרישיון.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, זה כמה שבועות מדווח על הכוונה להרוס כשישה מבנים באזור כפר עקב, ובבניינים האלה גרים מאות אנשים.

אחמד טיבי: היום קיבלתי שיחה עצובה, בוכייה, מאימא שאומרת: לאן יזרקו אותנו אחרי שהבתים שלנו ייהרסו?

אחמד טיבי: שישה מבנים, אני חוזר ואומר.

אחמד טיבי: האזור הזה הוא אחד האזורים הכי מוזנחים, הוא אזור שהחילו עליו ריבונות ישראלית בגלל הכיבוש.

אחמד טיבי: אין תשתיות – אין תשתיות, אין תכנון, אין בנייה, ובסופו של דבר בונים ומפצים את מפוני מה שקרוי התנחלות עמונה, וכאן דורסים, הורסים, את התושבים המסכנים האלה.

אחמד טיבי: זו התנהלות לא אנושית, אבל יש בה גם כישלון מערכתי: אין תשתיות, אין תכנון, יש הזנחה, ובסוף זורקים אנשים לרחוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, היום התקיים בכנסת מפגש – או אירוע – מאוד מרגש – 40 שנה לרגל בואו של הנשיא סאדאת לישראל, בהשתתפותך, אדוני היושב-ראש, וזה אכן היה אירוע מאוד מרגש, וכל אלה מאיתנו שחיו בתקופה הזאת וזוכרים את הנחיתה ההיסטורית הזאת, של המטוס בשדה התעופה לוד, ואת יציאתו של סאדאת מבטן המטוס, לא יכולים לשכוח את הרגע ההיסטורי המהפכני המדהים הזה, וגם אתה, אדוני היושב-ראש, נשאת דברים מאוד מרגשים על החוויות שהיו לך מהאירוע הזה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר דבר נוסף עליו.

יוסי יונה: דיבר שם גם השגריר המצרי, חאזם חיירת, והוא ניפץ את האשליה, אדוני היושב-ראש – ניפץ את האשליה של ראש ממשלתנו בנימין נתניהו שהינה, אפשר להשיג שלום אזורי ללא פתרון הבעיה הפלסטינית.

יוסי יונה: קם השגריר ואמר: רבותיי, הסכם השלום שנחתם בסופו של דבר לאחר בואו של הנשיא סאדאת זה המודל לכינונו של שלום עם הפלסטינים, בתוך מסגרת, או: במסגרת של יוזמת השלום הערבית, הוא פנה אלינו שוב בבקשה שנבחן את האופציה הזאת, ואני קורא גם מכאן לראש הממשלה נתניהו, לממשלת ישראל, להיענות לדרישה הזאת, לבחון את היוזמה הזאת, ובסופו של דבר אכן להגיע להסכם עם שכנינו הפלסטינים על הבסיס של היוזמה הערבית.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, שלום לא נעשה לבד, שלום צריך אנשים שיעשו אותו, וצריך מנהיגים עם יוזמה ועם אומץ, אחרת – שלום לא יהיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השלום הוא אינטרס ישראלי, והוא לא טובה שמדינת ישראל צריכה לעשות למישהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הממשלה צריכה ליזום, צריכה לעשות וצריכה להתחיל עוד היום, כי לעם הפלסטיני יש זכות להגדרה עצמית, לבית לאומי ולמדינה, והפליטים שנמצאים בכל מדינות העולם, יש להם מולדת שאליה הם צריכים לחזור.

ענת ברקו: כן?

ענת ברקו: בדיוק לאן – – – מדינת ישראל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא יתחילו היום עם השלום – לבתים שלהם יחזרו – אם לא יתחילו היום, זה יהיה מאוחר – –

ענת ברקו: אתה קורא להשמדת מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – והמאוחר הזה יפגע רבות בדורות הבאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ממשלת ישראל היום מעדיפה שלום קואליציה, שלום ממשלה, על שלום לטובת העם – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ומי שבוחר באינטרס אישי על חשבון האינטרס של הדורות הבאים, אני לא יודע הגדרה אחרת מאשר: בגידה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

ענת ברקו: מה האינטרס שלך?

ענת ברקו: בטח לא אינטרס שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסף עטאונה.

ענת ברקו: – – – זה מה שהוא אמר לך.

ענת ברקו: אני מפרשת אותך – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו, עוד לא דיברת.

יולי יואל אדלשטיין: תכף יהיה לך זמן.

ענת ברקו: אני רוצה להקדיש לנשים, אבל צריך להקדיש לו.

ענת ברקו: פעם אחת להקדיש – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אני מחכה לחברה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מציינים היום 40 שנה להסכם השלום עם מצרים.

חיים ילין: באמת הסכם, כמו שנאמר, של אמיצים.

חיים ילין: לא כולם מודעים למה שקורה היום בגבול מצרים, ואני חייב לשים את זה על השולחן, ולהביא את הקולות שאנחנו שומעים מהגבול.

חיים ילין: מתנהלת מלחמה קרוב לשנתיים, בתוך מצרים, בתוך מדבר סיני, בין צבא מצרים לבין דאעש.

חיים ילין: אנחנו שומעים את המלחמה הזאת יום-יום.

חיים ילין: שיתוף הפעולה בין מדינת ישראל לבין מצרים חוצה גבולות.

חיים ילין: ההתיישבות על גבול מצרים – הם החלוצים האמיתיים – מתחילה ממעבר כרם שלום וממשיכה במעבר ניצנה.

חיים ילין: יושבים שם אנשים שחלקם פונו מגוש קטיף והקימו את נווה ובני נצרים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כשאני מדבר על הסכם שלום אני מדבר בדיוק על זה.

חיים ילין: 700 חיילים כל שנה נהרגים במצרים על הגנת ארצם, אבל גם על הגנת הגבול עם מדינת ישראל.

חיים ילין: זה שלום אמיתי.

חיים ילין: הוא לא שלום קר, אדוני, הוא שלום חם מאוד.

חיים ילין: מי שמקריב את חייו למען ביטחונו ולמען ביטחוננו – זה שלום אמיתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף עטאונה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על בעיה של סטודנטים ערבים באוניברסיטת תל אביב.

יוסף עטאונה: זה חודש אחרי פתיחת שנת הלימודים, ועדיין סטודנטים באוניברסיטה, אין להם מעונות ואין להם דירות.

יוסף עטאונה: מתברר שסטודנטים ערבים פנו ללשכת הדיקן ולאגודת הסטודנטים כדי לקבל מעונות –סטודנטים שהגיעו מהנגב הרחוק וגם מהצפון – התשובה הייתה שלילית, והם לא קיבלו מעונות, וגם כשמצאו סטודנטים – סטודנטית יהודייה וערבייה – שיחד מוכנים לגור במעונות, התשובה של האוניברסיטה היא שיש הפרדה דתית במעונות הסטודנטים, והם לא יכולים לגור יחד.

יוסף עטאונה: אני חושב שזה דבר מאוד פסול.

יוסף עטאונה: הפרדה דתית, אין לה מקום במוסד אקדמי.

יוסף עטאונה: לפי דעתי, אקדמיה צריכה להכיל את כולם.

יוסף עטאונה: באקדמיה גם יש אפשרות לחיים משותפים בתוכה.

יוסף עטאונה: הסבל והבעיה של הסטודנט הערבי לא נגמרים רק במעונות או באוניברסיטה.

יוסף עטאונה: גם כשהם קיבלו תשובה שלילית ויצאו לתל אביב לחפש דירה, והלכו לפי מודעות להשכרת דירות, הם קיבלו תשובה שהדבר כבר לא רלוונטי.

יוסף עטאונה: אחרי תקופה הם עקבו אחרי המודעה, והתברר שהם נדחו, ולא השכירו להם דירות בתל אביב, אך ורק משום שהם ערבים.

יוסף עטאונה: מצב כזה אסור שיהיה.

יוסף עטאונה: אנחנו נעקוב אחרי הדבר עד למציאת פתרונות לסטודנטים האלה, שבסך הכול באו לאקדמיה – כבר חודש מתחילת שנת הלימודים – הם רוצים ללמוד ולהצליח, כי זו העתודה הטובה ביותר לנו כחברה.

יוסף עטאונה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אלחרומי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, כנסת נכבדה, היום יום האלימות נגד נשים, ואני רוצה לציין ש-באמת, חבר הכנסת פריג', יש בשורה טובה: שתי תחנות משטרה ביישובים ערביים שהיום חנכו גם ראש הממשלה, גם השר ארדן.

ענת ברקו: אנחנו מקווים שזה יוביל לטוב, כי ראינו שמכל האמירות באגף הזה לגבי מיגור האלימות, איסוף הנשק, מעשה לא היה כאן; ברגע שרצו לאסוף נשק, אף אחד כאן לא התגייס לעשות את זה.

ענת ברקו: זאת אומרת שיש כיוון טוב.

ענת ברקו: יחד עם זה אנחנו רואים שכ-40% מהנשים שנרצחו שייכות לחברה הערבית – נשים שנרצחו בתוך המשפחה ששייכות לחברה הערבית.

ענת ברקו: מה עושים עם הדבר הזה אני לא יודעת, כשיושבים לנו גם פה בכנסת ישראל שני אנשים ביגמיסטים, שסחר בנשים זה חלק מהעניין, וגם הוא כמובן סוג של אלימות כלפי נשים, אלימות בוטה כלפי נשים.

ענת ברקו: לכן, אנחנו יודעים גם שמעבר לתחנות המשטרה, אם לא יהיה חינוך בבתי הספר, שיבואו ויידדו את המשטרה ואת גופי אכיפת החוק גם על הילדים: לומר שזה לא אויב, אכיפת החוק, שחוק וסדר זה דבר חשוב, שכל כפר לא יכול להיות המערב הפרוע, גם לא חורה – גם שם לא יכול להיות המערב הפרוע, ובמקומות אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: לכן, אדוני, אני באמת חושבת שהיום הזה חשוב, וכדאי לתת התייחסות מיוחדת גם למגזר הערבי, ואני מצפה מחברי הכנסת שיושבים כאן שידברו על הנושא הזה.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, מחר ביום רביעי אמור לפוג האולטימטום שניתן למפעל הבלוקים בתל שבע.

סעיד אלחרומי: תל שבע, ידוע לכולם שזה יישוב מוכה אבטלה, יישוב במצב סוציו-אקונומי 1 – הכי נמוך שאפשר, אבל המינהל לא מצא לנכון לתת ארכה לבעלי המפעל, ועשר משפחות, אם לא יקרה משהו חריג עד מחר, ייפלטו למעגל האבטלה והעוני.

סעיד אלחרומי: לכן אני קורא מכאן למינהל מקרקעי ישראל לגלות חמלה כלפי המשפחות האלה, ולתת למפעל את הארכה הדרושה.

סעיד אלחרומי: המצב האבסורדי הוא שבתל שבע היה אזור תעשייה, אבל משום מה מינהל מקרקעי ישראל לפני כמה שנים שינה את הייעוד שלו לשכונת מגורים.

סעיד אלחרומי: עכשיו – ביישוב שמתקרב ל-20,000 – אין אזור תעשייה, אין פתרונות ליזמים שם.

סעיד אלחרומי: כולנו תקווה שהמפעל של סאלם ריאתה ימצא את פתרונו בסופו של דבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי, אחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום אנחנו מציינים יום קשה מאוד, יום למניעת אובדנות בקרב ציבורים שונים, ואנחנו מתבשרים על נתונים עגומים מאוד: כשליש מכל ההתאבדויות במדינת ישראל, שליש מהן הן באוכלוסיית העולים, העולים החדשים והעולים הוותיקים.

קסניה סבטלובה: הטראומה של ההגירה, הטראומה של עלייה, היא קשה מאוד.

קסניה סבטלובה: יחד עם השמחה של המעבר לארץ ישראל, למדינת ישראל, לארצנו ולמדינתנו, קשיים מאוד גדולים כרוכים במעבר הזה.

קסניה סבטלובה: אי-לכך, מדינת ישראל חייבת להיערך כדי לנסות לעזור לאוכלוסיית העולים, גם אלה שנמצאים פה כבר עשרות שנים וגם אלה שבאים ומצטרפים אלינו עכשיו, כי אנחנו רוצים שהעולים לא רק יבואו למדינת ישראל, אלא גם יחיו פה – יחיו תרתי משמע; יחיו טוב, ולא, חס חלילה, יתאבדו וישימו קץ לחייהם.

קסניה סבטלובה: בעוד אנחנו רואים שארגונים כמו ער"ן לא מקבלים תקציבים, ולהפך, התקצוב שלהם הולך ופוחת, אנחנו מבינים שזה לא בסדר העדיפויות של הממשלה הנוכחית לעזור לאוכלוסיית העולים.

קסניה סבטלובה: אנחנו מבינים ששירותים חיוניים באמת, כמו ער"ן, נאלצים לחסוך בעובדים ובשפות שהם מציעים, בהנגשה לשונית, שזה המפתח לניסיון לתת את הסעד לאותה אוכלוסייה.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לכולם: על מנת שבאמת נגשים פה את החלום הציוני של העלייה, ועזרה לעולים, אנחנו קודם כול צריכים להשקיע גם בבריאות הנפש.

קסניה סבטלובה: בלי בריאות הנפש אין גם בריאות הגוף, ואין חיים בכלל, ואנחנו הרי חרדים לחיים עצמם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אברהם נגוסה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום הכנסת מציינת את יום המאבק באלימות כלפי נשים, ואני חושב שאין אלימות יותר מזה שהורסים את ביתה של אישה בדואית בנגב ומשאירים אותה ללא קורת גג – היא וילדיה.

טלב אבו עראר: יותר מאלימות זו אני לא הכרתי ולא ידעתי.

טלב אבו עראר: בזמן שראש הממשלה היום, עם ממשלתו, עם המשטרה שלו, מתארחים ביישובים ערביים בצפון, הוא שולח את הדחפורים שלו ליישובים ערביים בדרום כדי להרוס את בתיהם – ביום קר כזה, ביום סוער, ביום גשום.

טלב אבו עראר: זה מלמד רק על שנאה ועל גזענות כלפי האזרחים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: ביום כזה, אני לא חושב שבמדינה דמוקרטית, מכובדי היושב-ראש, הורסים את בתיהם של אזרחים.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, כנסת נכבדה, הוועדה בראשותי קיימה היום שתי ישיבות חשובות; אחת בנושא אובדנות בקרב עולים חדשים – הוצג בפני הוועדה נתון קשה מאוד: בעשור האחרון שליש מהמתאבדים בישראל הם עולים, בעוד שיעורם באוכלוסייה הוא כ-20%.

אברהם נגוסה: המועצה הלאומית למניעת אובדנות הזהירה כי חשוב מאוד לתקצב תוכניות לתמיכה בצעירים עולים ובעיקר בחיילים בודדים.

אברהם נגוסה: אני מדגיש, מדובר באוכלוסייה בסיכון להתאבדות מחוסר בסביבה תומכת.

אברהם נגוסה: הישיבה השנייה דנה באלימות במשפחה נגד נשים עולות.

אברהם נגוסה: הוועדה שמעה סיפורים קשים מאוד על אלימות שאינה מדווחת, וגם על אלימות מינית כלפי קטינים בתוך המשפחה.

אברהם נגוסה: הוועדה קראה למשרדים הרלוונטיים לגבש תוכנית מתוקצבת למניעת אלימות כלפי נשים עולות, בהנגשה לשונית וברגישות תרבותית, ולהעביר מודעות והכשרה בקרב הסגל הרפואי, כולל פסיכולוגים, במיוחד לאלימות נפשית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אברהם נגוסה: הוועדה קראה לקדם חקיקה שתגדיר עבירה של התעללות נפשית בבגיר.

אברהם נגוסה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מגיע עכשיו מוועדת הפנים, מדיון על חוק ההמלצות, ועצוב לי לומר לכם שהפכנו להיות פרלמנט בכאילו; מנהלים דיונים כאילו עקרוניים על כאילו חוקים שכאילו עוזרים לציבור, כאילו באמת אכפת מהתעמרות המשטרה באזרחים תמימים, כאילו יש בעיה אמיתית מקצועית בעבודת המשטרה בסיכומי חקירה, כאילו המלצות המשטרה יגרמו לפרקליטות להרשיע מישהו – כאילו וכאילו, ואנחנו דנים בכאילו.

מיקי לוי: ובא פרקליט המדינה – לא כאילו, באמת בא לוועדה – ואומר לנו שהחוק הזה לא טוב, וגם מסביר למה.

מיקי לוי: והיועץ המשפטי לממשלה – גם הוא לא כאילו, באמת – מבהיר מדוע הוא מתנגד לחוק הזה, אבל כאן בפרלמנט הכאילו ממשיכים לדון בכאילו.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, רק בדבר האמיתי – הפיל הגדול בחדר – אנחנו לא דנים: ראש ממשלת הכאילו.

מיקי לוי: בגלל הלחץ מהחקירות שסוגרות עליו הוא שולח את שליחיו לחוקק כאילו-חוקים.

מיקי לוי: ואני אומר: במקום ממשלת כאילו שמחוקקת במהירות האור חוקי הישרדות בכאילו, הגיע הזמן שתהיה פה ממשלה באמת, כזאת שתחוקק במהירות האור חוק להגדלת קצבאות הנכים, תתמודד עם העומס בחדרי המיון, תתקצב הקטנת כיתות, ולא כאילו, על באמת.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את 120 תלמידי כיתה י"ב שנמצאים איתנו כאן, ביציע: שלום לכם.

אמיר אוחנה: אני רוצה לדבר, אדוני, על "הסתה, הסתה", או: "זאב, זאב".

אמיר אוחנה: אני יוצא כאן, אדוני, נגד הסתה, אבל יוצא גם נגד זילות השפה.

אמיר אוחנה: מתחת ביקורת על המשטרה?

אמיר אוחנה: הסתה; חשבת שהנשיא שגה?

אמיר אוחנה: הסתה; העזת לומר "חמוצים"?

אמיר אוחנה: הסתה.

אמיר אוחנה: לא כל ביטוי, חבריי, שאיננו ערב לאוזנינו, לא כל ביקורת, ואפילו בוטה, מתאימים להגדרה "הסתה".

אמיר אוחנה: אל תסרסו את השיח בשם ה-political correctness, אל תיצרו חברה שבה כולם הולכים על ביצים.

אמיר אוחנה: דמוקרטיה אמיתית מעודדת סובלנות, וזה אומר שעלינו "לסבול" את זולתנו, גם אם הדעות קשות, גם אם אנחנו מתנגדים להם מכול וכול.

אמיר אוחנה: אם הכול הוא הסתה, אזי בעצם שום דבר הוא לא הסתה.

אמיר אוחנה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סאלח סעד.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני שמח שהכנסת קיימה היום את הדיון – את היום הארוך הזה כדי לציין את חשיבות הביקור של אנואר סאדאת בישראל והסכם השלום שבא אחריו בשיתוף עם מרכז בגין בירושלים.

נחמן שי: אנחנו צריכים להסתכל אחורה כדי ללמוד מה אפשר לעשות לעתיד.

נחמן שי: זה כל התבונה.

נחמן שי: ההיסטוריה לא בהכרח חוזרת על עצמה, אבל אפשר ללמוד מההיסטוריה איך ללכת הלאה.

נחמן שי: מה שאני למדתי, אז, זה שמנהיגים – א.

נחמן שי: צריכים להיות מנהיגים; ב.

נחמן שי: הם צריכים אומץ לעשות דברים.

נחמן שי: לצערי הרב, נקלענו למלחמה האיומה הזאת, של יום הכיפורים, כי המנהיגות שלנו חששה, היססה, לא האמינה ולא היו לה אומץ ותעוזה ללכת קדימה.

נחמן שי: היינו יכולים לחסוך בחייהם של רבים מאוד – גם אצלנו וגם אצלם.

נחמן שי: כשסאדאת שבר את כל כללי המשחק ובא הנה, גם לבית הזה, הוא הוכיח גם מנהיגות וגם אומץ, והוא מצא פרטנרים אצלנו.

נחמן שי: כי מנחם בגין היה האיש המתאים במקום המתאים כדי לעשות את הדבר הנכון באותה תקופה.

נחמן שי: ומה שאני מצפה – שמנהיגי ישראל היום – שיושבים בבית הזה, לא ברגע הזה – ילמדו גם כן – מה נדרש ממנהיגות, וגם לגלות את האומץ והתעוזה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום הכנסת מציינת את יום האלימות נגד נשים.

סאלח סעד: הנתונים שנמצאים בידינו מאוד מדאיגים.

סאלח סעד: מדובר על כך שמחצית הנשים הן כאלה שנתנו התראה לפני הרצח, נתנו הודעה למשטרה, כלומר הייתה מבחינתן הכתובת על הקיר.

סאלח סעד: אנחנו צריכים לעשות הכול, כחברי כנסת, כחברה בישראל, כדי למנוע את האלימות הזאת, את הרצח שיבוא בעתיד, כי הנשים הן נדבך מאוד מאוד רציני בחברה הישראלית – גם בחברה העולמית – ואנחנו חייבים לעשות הכול כדי שדברים כאלה לא יחזרו בעתיד.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום אחד מנציגי המשטרה באחת הוועדות הכריז שזה יום חשוב, יום של בשורה גדולה.

מסעוד גנאים: האמת, תהינו, שאלנו: למה?

מסעוד גנאים: מה קרה?

מסעוד גנאים: הוא המשיך: היום ראש הממשלה חונך שתי תחנות משטרה – אחת בג'יסר א-זרקא, השנייה בכפר כנא.

מסעוד גנאים: האמת, בהתחלה חשבתי שהממשלה סוף-סוף מביאה בשורה אמיתית.

מסעוד גנאים: אמרתי: אולי היא בונה נמל בג'יסר א-זרקא, למשל, ועוזרת לדייגים שם, אולי היא תבנה את התשתיות ותסדר את המים ואת הביוב, או שהיא נותנת יד ועזרה למערכת החינוך הקורסת.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: ואלה הדברים, ההתחלה הנכונה להילחם בפשע ולהילחם באלימות.

מסעוד גנאים: אבל לא, הממשלה בונה תחנת משטרה בג'יסר א-זרקא, ובא לג'יסר א-זרקא גואל.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת רועי פולקמן בנושא: חסמים ביישום רפורמת הקורנפלקס בעקבות דרישות הכשרות של הרבנות הראשית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ברוב עם אנחנו נתחיל את הישיבה המיוחדת – –

מיקי רוזנטל: לא ידעתי שכל כך צפוף בצמרת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: – – לציון 40 שנה לביקור נשיא מצרים אנואר סאדאת בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, חברי הממשלה, חבריי חברי הכנסת, קהל נכבד ביציע, בהם נציגי מכון בגין בראשות הרצי מקוב, ותודה לכל אלה שעזרו לנו להרים את היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שבועיים בדיוק ציינו במליאה 100 שנה לאחד האירועים הדיפלומטיים המכוננים בתולדות הציונות: הצהרת בלפור.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח עכשיו ישיבה מיוחדת לציון אירוע מכונן נוסף, גם הוא בתחום הדיפלומטי – ביקורו של נשיא מצרים אנואר סאדאת בישראל, והגעתו לכנסת, לפני 40 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה אירוע דיפלומטי ששבר את כל חוקי הדיפלומטיה.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל, זירת היחסים הבין-לאומיים היא לא מקום לרגשות, וגם לא מקום לרגשנים.

יולי יואל אדלשטיין: כמו בזירת הג'ודו, קל למצוא בה מאבקי כוח, אבל נצטרך להתאמץ מאוד כדי למצוא בה מחוות של רצון טוב.

יולי יואל אדלשטיין: סביב השולחנות הארוכים של המשא ומתן מגישים לרוב ערמומיות בשפע, אבל ידידות – רק במנות קטנות.

יולי יואל אדלשטיין: זה נכון כשמדובר ביחסים בין כמעט כל שתי מדינות על הגלובוס; זה היה אמור להיות עוד יותר נכון ביחסים בין ישראל למצרים.

יולי יואל אדלשטיין: 3,500 שנים של איבה הפרידו בינינו.

יולי יואל אדלשטיין: למרות הקרבה הגיאוגרפית, ואולי דווקא בגללה, ידענו כבר מההתחלה שיהיה הרבה יותר טוב אם נשמור על מרחק.

יולי יואל אדלשטיין: משה רבנו היה הראשון שקיבע את הנתק הזה, בהבטחה מפורשת.

יולי יואל אדלשטיין: בפרשת בשלח הוא מבטיח לבני ישראל שיציאת מצרים היא מאורע בלתי הפיך לחלוטין: "כי אשר ראיתם את מצרים היום לא תֹסִפו לראֹתם עוד עד עולם".

יולי יואל אדלשטיין: אבל ההבטחה הזאת, שבמובן מסוים הייתה גם ברכה, לא התקיימה; מיום הקמת המדינה ראינו פעמים רבות את המצרים, במקומות שונים, שיש להם מכנה משותף אחד: כולם היו שדה קרב.

יולי יואל אדלשטיין: שוב ושוב נאלצו חיילי צה"ל לעמוד מול החיילים והטנקים שהגיעו ממדבר סיני.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת הקרבות בינינו ובין מצרים נצרבה עמוק בזיכרון הלאומי שלנו: קרב ההגנה על קיבוץ בארות יצחק במלחמת העצמאות; קרב אום-כתף במלחמת ששת הימים; הקרבות הבלתי-פוסקים של מלחמת ההתשה, ועוד רבים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: רק ארבע שנים לפני הביקור ההיסטורי של סאדאת בישראל, שוב ראו חיילי צה"ל את המצרים דרך המשקפת והכוונות, בקרבות העקובים מדם של מלחמת יום כיפור.

יולי יואל אדלשטיין: סאדאת עצמו, הוא ולא אחר, היה המפקד העליון של צבא האויב שפרץ את קו בר-לב, הסב לצה"ל אבדות כבדות ואיים לכבוש את ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: על רקע ההיסטוריה הזאת, האם זה פלא שהרמטכ"ל מוטה גור חשש שסאדאת מגיע כדי לפגוע בנו?

יולי יואל אדלשטיין: האם זה פלא שבאוזניו הוא עוד שמע את איומי "קול הרעם מקהיר" והזהיר אז את ראש הממשלה בגין מכך שבבטן המטוס מסתתרים חיילים חמושים וכל התפאורה המחויכת היא רק הצגה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה לא פלא, אם מביאים בחשבון את חוקיה הרגילים של הדיפלומטיה; אבל כמו שאמרתי כבר בתחילת הדברים, הביקור של סאדאת בישראל לא התנהל על פי החוקים הרגילים, הוא שבר אותם; הוא שבר את כלל הברזל של היחסים הבין-לאומיים, שאומר: מה שהיה הוא שיהיה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא עיקם את חרב הברזל שחשבנו כי לנצח נחיה עליה.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה מנחם בגין השיב לו באותה מטבע: בביקור הגומלין שלו במצרים לאחר חתימת ההסכם, הוא העניק לסאדאת במתנה העתק של חרב עתיקה שנמצאה בשטח ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה חרב מיוחדת במינה: היא נמצאה מכופפת בצורת עיגול, עם הלהב לכיוון הניצב – אות וסמל שהשימוש בה הסתיים.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה אות וסמל לכך שגם השימוש בחרב בינינו – בין ישראל למצרים – הסתיים.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, קהל נכבד, הביקור של נשיא מצרים בישראל לפני 40 שנה היה נקודת ציון חשובה מאין כמוה, אבל לא סוף פסוק.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, בין מנהיגי ישראל למנהיגי מצרים נחתם הסכם שלום, אבל האם גם בין אזרחי ישראל לאזרחי מצרים שורר שלום?

יולי יואל אדלשטיין: נכון, ממשלות ישראל ומצרים משתפות פעולה מעת לעת, באופן גלוי וגם סמוי, אבל האם גם אזרחי ישראל ואזרחי מצרים משתפים פעולה ביניהם?

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, אחרי 40 שנה, התשובה היא: עדיין לא.

יולי יואל אדלשטיין: היום אני רוצה שנסמן את המטרה הבאה בדרך השלום הארוכה: בואו נשאף לכופף עוד קצת את החרב, ונבקש להרחיב את תחומי הפיוס – מן הממשלה אל הציבור, מן המנהיגים אל העם.

יולי יואל אדלשטיין: אין סיבה שבתי המלון בישראל לא יתמלאו בתיירים מקהיר ומאלכסנדריה – וכמובן גם להפך.

יולי יואל אדלשטיין: אין סיבה שלא נעמיק את שיתוף הפעולה בינינו בתחומי הכלכלה, החקלאות, התרבות והחדשנות.

יולי יואל אדלשטיין: אין סיבה שלא נמשיך את החזון שהתחיל כאן, בכנסת ישראל, לפני 40 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שהיה לא צריך להיות מה שיהיה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לחזון הזה יש ממדים נוספים, רחבים מן הסוגיה המצרית; במגילת העצמאות הכריזה מדינת ישראל כי ידה מושטת לשלום ולשכנות טובה "לכל המדינות השכנות ועמיהן".

יולי יואל אדלשטיין: האירוע שאנחנו מזכירים היום הוא ההזדמנות לומר שההכרזה הזאת עדיין בתוקף.

יולי יואל אדלשטיין: ידנו עדיין מושטת לשלום לכל שכנותינו.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר כאן היום, כיושב-ראש הכנסת, באופן הברור ביותר: עמיתיי יושבי-ראש הפרלמנטים בארצות ערב, אתם מוזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: מי מכם שיהיה מוכן לצעוד צעד אמיץ, שיכיר בזכות קיומה של מדינת ישראל ויבקש לנאום בכנסת, ימצא את דלתות משכן הכנסת פתוחות – פתוחות לא רק לריצה בהולה אל הסכם שלום, אלא גם לכל התחלה של תהליך; פתוחות לבניית אמון, פתוחות לדיון משותף באינטרסים הממשיים של אזרחי כל המדינות.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שלא נצליח להגיע, בסופו של דבר, להסכמים – בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אל תחששו.

יולי יואל אדלשטיין: מביקור כזה אף אחד לא יפסיד.

יולי יואל אדלשטיין: לכל הפחות תיהנו מן הקפה המשובח כאן, בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא מכאן היום למנהיגי שכנותינו: לכו בעקבות אנואר סאדאת ומנחם בגין, הוציאו בפעם האחרונה את החרב מן הנדן, אבל לא כדי לתקוף, אלא כדי לכופף אותה אחת ולתמיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: מכובדי יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, חברי הממשלה, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, חברי הכנסת, קהל נכבד, נפגשתי עכשיו עם שגריר מצרים בישראל, חאזם חיירת, וצוותו.

בנימין נתניהו: הוא מסר לי ברכות מנשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, וגם משר החוץ שוכרי, ואני בירכתי אותו לרגל האירוע החשוב הזה.

בנימין נתניהו: השלום בין ישראל למצרים איתן, הוא שלום אסטרטגי לטובת שתי המדינות.

בנימין נתניהו: עם זה, עצוב לי לראות את הנוכחות הדלה של שרים וחברי הכנסת באירוע כל כך חשוב.

בנימין נתניהו: אנחנו נצטרך לתקן את זה באירועי יובל ה-50, אבל אני חושב שיהיו הזדמנויות גם קודם לכן.

נחמן שי: – – –

יואל חסון: רעיון טוב.

יואל חסון: הוא אומר: אפשר לעשות עוד הסכם.

בנימין נתניהו: וייתכן שאחת הסיבות היא באמת שהתרגלנו מהר מדי.

בנימין נתניהו: זה הפך לעניין של שגרה, דבר שהוא מובן מאליו.

בנימין נתניהו: אבל הוא לא מובן מאליו.

בנימין נתניהו: אני זוכר את ההתרגשות העצומה שאחזה בי, ובכל אזרחי ישראל, וברבים מן העולם: עבורנו זה היה – הגעתו של סאדאת, נחיתתו בישראל, ואחר כך הגעתו לכנסת – זה היה כמו אותה התרגשות שאחזה בי כשראיתי את האדם הראשון נוחת על הירח.

בנימין נתניהו: היה בזה משהו מן הראשוניות הזאת, מפריצת הדרך, מפריצת השגרה, מתפיסת העתיד.

בנימין נתניהו: ב-40 הדקות האלה, שהוא עבר במטוסו את המרחק בין מצרים לישראל, הוא שינה את ההיסטוריה, וזה היה הרבה יותר קצר מ-40 השנים של נדודי עמנו במדבר סיני, אבל לא פחות דרמטי; שתי אומות עתיקות שדרכיהן הצטלבו עוד בימי קדם, שתי אומות שכנות שניהלו מלחמת חורמה במשך שנות דור, התגברו על משקעי האיבה והושיטו זו לזו יד של שלום.

בנימין נתניהו: ביקור סאדאת היה פריצת דרך בתולדות המזרח התיכון; הוא אפשר מגע ישיר בין העולם הערבי למדינת היהודים, והוביל לפיוס היסטורי ראשון מסוגו.

בנימין נתניהו: הזמן מלמד שהשלום הזה הוא עוגן יציב באזורנו הגועש והמדמם.

בנימין נתניהו: עכשיו, נכון, אולי זה לא שלום מושלם, אבל זה שלום שבהחלט משתלם – משתלם לשתי המדינות, ולא רק לנו.

בנימין נתניהו: למרות המשברים והזעזועים בדרך, השלום הוא בר-קיימא.

בנימין נתניהו: אבל יש תנאי יסודי לשלום, תנאי שתמיד היה ותמיד יהיה: עוצמתה של ישראל.

בנימין נתניהו: במזרח התיכון כורתים בריתות עם החזק, לא עם החלש.

בנימין נתניהו: איך אמר סאדאת כשהוא בא הנה – באתי לעשות שלום עם מנהיג חזק, כך הוא אמר.

בנימין נתניהו: וגם סאדאת השתכנע טרם בואו לירושלים שישראל היא מדינה בעלת כוח רב, כי מאז מלחמת הקוממיות צה"ל הדף בנחישות כל מתקפה – כל מתקפה, גם מתקפות פתע, ושמר על ביטחונה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: חשיבותו של קיר הברזל הוכחה פעם אחר פעם – לא רק כדי לשמור על קיומנו, אלא גם כדי ליצור את המסד לשלום עם שכנינו.

בנימין נתניהו: ורק כשישראל חזקה אפשר להגיע קודם כול לאי-לוחמה, ומתוך האי-לוחמה – להגיע לשלום; שלום שמביא להכרה במדינת ישראל ומונע שפיכות דמים בעתיד.

בנימין נתניהו: מנחם בגין אמר את זה בכמה משפטים: No more war, no more bloodshed, ואתה רוצה גם להביא את זה לשלום – peace.

בנימין נתניהו: ואנואר סאדאת, כשעמד פה, על הבמה הזאת, במעמד שריגש אותנו מאוד, אמר:

בנימין נתניהו: הכרזתי יותר מפעם אחת שישראל היא עובדה קיימת.

בנימין נתניהו: זאת אומרת, קודם כול מגיעה ההכרה בעובדת הקיום, ומתוכה מגיעה ההכרה – מבשילה ההכרה – בזכות הקיום.

בנימין נתניהו: לכן, חייבים להיות חזקים מספיק תמיד, כדי שלא יהיה שום ערעור, שום ספק, לגבי הפרמננטיות של הקיום שלנו.

בנימין נתניהו: ובכן, כך נהג סאדאת, בניגוד לשכנינו הפלסטינים, שעד היום מסרבים להכיר, עדיין, בזכות קיומה של מדינת ישראל, ובצער אני אומר:

בנימין נתניהו: עוד לא נתקלתי בסאדאת פלסטיני שיכריז על רצונו בקץ הסכסוך, יכיר במדינה – אני יודע מה אתם חושבים, ואני אגיד לכם.

מיקי רוזנטל: מה אתה יודע?

מיקי רוזנטל: תספר לנו.

בנימין נתניהו: עוד לא, עוד לא.

בנימין נתניהו: עוד לא פגשתי סאדאת פלסטיני, שיכריז על רצונו בקץ הסכסוך, יכיר במדינת ישראל בגבולות כלשהם ויתמוך בזכותנו לחיות בביטחון ובשלום.

יואל חסון: השאלה אם יש סאדאת ישראלי – בגין ישראלי.

בנימין נתניהו: היום, ארבעה עשורים אחרי ביקור סאדאת בארץ, חלקים נרחבים מן העולם הערבי מבינים היטב לא רק את מה שהתרחש פה לפני 40 שנה – הם מבינים היטב את מה שיכול להתרחש פה בזכות השינויים שמתרחשים באזור.

בנימין נתניהו: מדינות רבות יודעות שהאיום על המזרח התיכון אינו נובע מישראל, אלא להפך: ישראל היא הגורם המתון, האחראי, וגם התקיף, שנאבק יחד איתן באיום זה.

בנימין נתניהו: האיום הגדול לאזור נובע מהאסלאם הקיצוני והאלים, שמונהג על ידי איראן מצד אחד ועל ידי דאעש מצד שני – האסלאם הקיצוני שרומס באכזריות כל מה שנמצא בדרכו.

בנימין נתניהו: הנשיא סאדאת עצמו נפל קורבן לקנאות אסלאמיסטית זו, והרצח שלו בקהיר, לפני 36 שנים, המם את העולם.

בנימין נתניהו: עם זאת, השלום נשאר עומד איתן על תילו.

בנימין נתניהו: השלום עם מצרים ידע עליות ומורדות, אבל הוא צלח את כל המהמורות, בתקופת שלטונו של הנשיא מובארק ולאחר מכן.

בנימין נתניהו: בשנים האחרונות, יחסינו עם מצרים תחת הנהגתו של נשיא מצרים א-סיסי, השלום הזה זוכה – היחסים הללו זוכים לעדנה; אנחנו מקיימים ערוצי קשר פתוחים, שחיוניים לביטחון ישראל ולביטחונה של מצרים.

בנימין נתניהו: הביקור האחרון בניו יורק, שבו נפגשתי עם נשיא מצרים, חיזק מאוד את היחסים הללו.

בנימין נתניהו: אנחנו מחויבים להרחבת מעגל השלום למדינות אחרות, וגם לשכנינו הפלסטינים.

בנימין נתניהו: אני יודע שגם הנשיא טראמפ וצוותו מחויבים ליעד זה.

בנימין נתניהו: המכשול הגדול ביותר להרחבת השלום היום איננו מצוי במנהיגים של המדינות מסביבנו.

בנימין נתניהו: המכשול הוא דעת הקהל ברחוב הערבי, דעת קהל שנשטפה במשך שנים על ידי הצגה מוטעית ומוטית של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אחרי עשרות רבות של שנים – זה כמו שכבות גיאולוגיות – קשה מאוד להשתחרר ולהציג את ישראל באור האמיתי שלה, בפנים היפות והאמיתיות שלה, בעזרה שאנחנו נותנים – גם באזור, גם באפריקה וגם באסיה, גם במשלחות חילוץ, גם בטכנולוגיה, וגם בסיוע לפצועים מסוריה.

בנימין נתניהו: אלפים-אלפים.

בנימין נתניהו: קשה מאוד לחדור דרך השכבות הגיאולוגיות האלה לסלע האמת, ולכן השלום נשאר קר.

בנימין נתניהו: אז אני אומר: עדיף שלום קר על מלחמה חמה, אבל עדיף שלום חם על שלום קר – וכולנו רוצים בזה.

בנימין נתניהו: ולכן, את התפיסה הזאת של ישראל חייבים לשנות, כי אחרת יהיה מאוד קשה לפרוץ את המעגל, גם של הפלסטינים, כי בתוכם יש תעמולה בלתי פוסקת, לא רק ביהודה ושומרון, אצל הרשות הפלסטינית – גם בעזה, כל הזמן.

בנימין נתניהו: כל הזמן תעמולה אין קץ.

בנימין נתניהו: ואתה אומר: איך יכול להיות שהם לא יודעים את האמת?

בנימין נתניהו: הרי הם חיים פה.

בנימין נתניהו: המעטה של התעמולה הוא כל כך חזק, ההתבססות שלו, השכבות, המשקעים האלה, של השקר, הם כל כך עוצמתיים, שזה מה שמונע את פריצת הדרך.

בנימין נתניהו: ובכן, את זה חייבים לשנות.

בנימין נתניהו: ואני רואה שינויים, ניצנים – ניצנים של השינוי הזה – בדעת הקהל, אני לא מדבר על המנהיגים – במרחב הערבי; אנחנו רואים שינויים מסוימים בחלקים מסוימים של דעת הקהל במזרח התיכון, ואני חושב שזה דבר שצריך לעודד ולפתח במרחב, כי בסופו של דבר, זה הדבר שיקרין כלפי פנים.

בנימין נתניהו: וכשאני מדבר על שלום מן החוץ פנימה, זה לא רק בנושאים – ולא בעיקר אפילו – היכולת למנף את הקשרים שלנו עכשיו עם מדינות ערביות כדי לפרוץ את המחסום הפלסטיני.

בנימין נתניהו: זה דווקא יותר בתודעה, בטפטוף התודעה, שישראל היא אחרת, היא שונה, וצריך להתאים את הנרטיב, כמו שהם קראו לזה, הנרטיב הפלסטיני, לאמת.

בנימין נתניהו: להסתכל אחרת, בעין אובייקטיבית, בעין אמיתית, על ישראל האמיתית.

בנימין נתניהו: הייתי רוצה לראות את השלום עם מצרים מותאם לאמת הזאת.

בנימין נתניהו: להרחיב את המגעים, את המגע החי בין העמים: בכלכלה, בתרבות, בתיירות.

בנימין נתניהו: לפרוץ את החומה הזאת, חומת התעמולה ההיסטורית, ואני מקווה שאנחנו בתחילתו של תהליך כזה.

בנימין נתניהו: לפחות לפי מה שאנחנו מודדים, אנחנו רואים שהוא מתהווה בחלקים מסוימים באזור.

בנימין נתניהו: לא כל דבר כזה, מטבע הדברים, מסור לידינו, והשינוי, אם יתחולל, צפוי שייקח עוד זמן, אבל אין ספק שאנחנו נמצאים בשעת כושר להרחבת שיתופי הפעולה ולשבירת סטריאוטיפים.

בנימין נתניהו: השלום חשוב לישראל, השלום חשוב לפלסטינים, השלום חשוב לעמי ערב, הוא חשוב למצרים, בוודאי.

בנימין נתניהו: ביקורו של אנואר סאדאת בארץ לפני 40 שנה לימד אותנו שבאזורנו, הבלתי-ייאמן יכול להפוך למציאות.

בנימין נתניהו: משום כך, אני מאמין בכל ליבי שהמאורע הכביר הזה לא יהיה אפיזודה חולפת.

בנימין נתניהו: הוא יישאר אבן הפינה לבניין השלום במזרח התיכון בדור הזה ובדורות הבאים.

בנימין נתניהו: ולמען הכבוד שמגיע לביקור הזה אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, לקבוע ישיבה מיוחדת לציון 41 שנים להגעתו של אנואר סאדאת למדינת ישראל ולכנסת.

בנימין נתניהו: הוא ראוי לזה, אנחנו ראויים לזה.

בנימין נתניהו: תודה לך.

איתן כבל: ולא ביום שלישי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי הערתו של ראש הממשלה, רק לידיעת חברי הכנסת – שלא נחשוב שמתקיים איזה כנס חשוב בחוץ – עוד עשרות חברים נמצאים בבניין, פשוט מתחת לכבודם היה להצטרף.

יולי יואל אדלשטיין: בדקתי עם מזכירת הכנסת את הנוכחות, ויש עוד כ-20–30 חברי כנסת בבניין שלא טרחו להגיע למליאה.

אורן אסף חזן: אולי לשנות את התקנון ולחייב אותם.

יצחק הרצוג: אנחנו מצטרפים גם לקריאתו של ראש הממשלה וגם לקריאתך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין – – –

יהודה גליק: – – – שבאו.

יולי יואל אדלשטיין: לא, להפך, אני מציין לטובה את אלה שבאו, ומצר על כך שכמו שאמרתי, יש כאלה שבאו, אבל את המטרים האחרונים, אתה יודע, חבר הכנסת גליק, היה קשה להם לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, דבריך, בבקשה.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדנו חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין, אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, חברי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, הנהלת מרכז מורשת מנחם בגין, קהל נכבד, אפתח בציטוט: "זהו יום מיוחד לבית הנבחרים שלנו, ובוודאי לשנים רבות יוזכר היום הזה בתולדות עמנו, גם בתולדותיו של העם המצרי, אולי גם בתולדות האומות.

יצחק הרצוג: והיום הזה, מוריי ורבותיי חברי הכנסת, אשא תפילה שאלוהי אבותינו המשותפים ייתנו בנו חוכמת הלב הדרושה כדי להתגבר על קשיים ומכשולים ועל דברי הסתה ופגיעה, ובעזרת השם נגיע ליום המיוחל שאליו כל עמנו מתפלל – השלום".

יצחק הרצוג: סוף ציטוט.

יצחק הרצוג: כך סיים ראש ממשלת ישראל מנחם בגין, זכרו לברכה, את נאומו כאן, באולם הזה, בפני מליאת הכנסת, ב-20 בנובמבר 1977.

יצחק הרצוג: וכעבור 17 חודשים, במרס 1979, חתמו ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר א-סאדאת על הסכם שלום היסטורי בין המדינות – הסכם שלום ראשון בין מדינת ישראל למדינה ערבית, הסכם ששינה את פני המזרח התיכון.

יצחק הרצוג: אני זוכר את אימי אורה, תיבדל לחיים ארוכים, צופה בנחיתתו של הנשיא סאדאת בנמל התעופה בן-גוריון, והיא מזילה דמעות בהתרגשות עצומה.

יצחק הרצוג: אימא, ילידת אסמאעיליה שעל גדות תעלת סואץ, גדלה בקהיר בירת מצרים ונמלטה עם משפחתה ערב קום המדינה.

יצחק הרצוג: והיא אומרת לי: בני, אני לא בוכה רק כי אולי אזכה לראות את ארץ הולדתי ונופי ילדותי, אלא אני בוכה בראש ובראשונה בגלל בני החברים וחברי הבנים שנהרגו רק לפני ארבע שנים במלחמה הארורה, מלחמת יום הכיפורים.

יצחק הרצוג: והיא הוסיפה: אתה מתגייס לצה"ל עוד שנה, אולי סוף-סוף תזכה ליום שבו לא תראה עוד מלחמה.

יצחק הרצוג: כן, זאת הייתה התחושה שחשמלה כל בית בישראל באותו ערב, חשמלה עם שלם, עם ישראל, שקיבל בתשואות את פני המנהיג השכן, שהוביל ופיקד על צבאו במערכה העקובה מדם במלחמת יום הכיפורים מול צבא ההגנה לישראל רק ארבע שנים קודם לכן.

יצחק הרצוג: בלתי נתפס.

יצחק הרצוג: היסטוריה עושים מנהיגים אמיצים.

יצחק הרצוג: מנחם בגין ואנואר סאדאת היו כאלה.

יצחק הרצוג: הם הבינו את גודל השעה, ולמרות ייסורי התופת שעברו הבקיעו לשלום שממנו אנו נהנים זה ארבעה עשורים.

יצחק הרצוג: מעשהו של הנשיא סאדאת היה חסר תקדים.

יצחק הרצוג: הוא הגיע לכאן בלי שידע אם יקבל את מלוא מבוקשו ובלי שקיבל התחייבות חתומה כשלהי.

יצחק הרצוג: הוא הגיע לכאן כשהוא מנפץ בדרך מחסומים נפשיים, כפי שקרא לזה מנחם בגין בנאום שלו: מרחק שעד אמש היה אין-סופי.

יצחק הרצוג: סאדאת פשוט המריא והגיע.

יצחק הרצוג: הגיע בלי אבל ובלי אולי.

יצחק הרצוג: הוא הכה בתדהמה אותנו, את הישראלים, ואת העולם כולו.

יצחק הרצוג: עד כדי כך שכפי שכבר אמר היושב-ראש, הוא נאלץ לפתוח את נאומו בהצהרה המבהירה שאין מדובר בתכסיס מדיני או מלחמתי.

יצחק הרצוג: הוא עשה מעשה גבורה התאבדותי, בעצם.

יצחק הרצוג: וכן, כמה שנים לאחר מכן, ב-1981, יצא לי, כקצין מודיעין בגזרת סיני, הפוגש מעשה יום קצינים מצרים, לקבל התראות שהגיעו אלינו מן המטה בדבר איומים על חייו של הנשיא סאדאת, והוא נרצח כמה שבועות לאחר מכן על מזבח השלום.

יצחק הרצוג: כמה סמלי.

יצחק הרצוג: מכובדיי, השאלה שמלווה אותי ביום הזה היא: האם זה חייב להיות כך, שרק לאחר הקרבת קורבנות מגיע השלום?

יצחק הרצוג: מדי יום זיכרון, בשכונתי בצהלה, עם הישמע הצפירה, אני שומע את שמות החללים הנקראים על ידי הקריין בפתוס; יפי הבלורית והתואר, 11 בנים שנקטפו במלחמה הארורה ההיא, מלחמת יום הכיפורים, רובם ביום הראשון של המלחמה, ממש כמו מכת בכורות.

יצחק הרצוג: את חלקם הכרתי בבית הספר, ואני שב ושואל את עצמי – עד כמה טחו עיניהם של מנהיגי ישראל באותם הימים מראות שהאסון הולך ומתקרב, ומדוע, למען השם, מדוע התעלמה הנהגת המדינה מקריאותיו המפורשות, החוזרות ונשנות, של הנשיא סאדאת החל בשנת 1971 להיכנס איתו לתהליך השלום?

יצחק הרצוג: מדוע התעלמה ההנהגה מניסיונותיו החוזרים ונשנים להציע שלום מלא?

יצחק הרצוג: סאדאת אף טרח להזכיר זאת בנאומו כאן, בכנסת, ולא בכדי.

יצחק הרצוג: כך, למשל, בראשית 1971 הוא העניק ריאיון לארנו דה-בורשגרייב, העורך לענייני חוץ של השבועון ניוזוויק, שהיה מקורב מאוד לנשיא מצרים סאדאת ועתיד לשמש מקור רב-ערך להגיגיו ולמחשבותיו.

יצחק הרצוג: הוא אמר בריאיון לראשונה כי יהיה נכון להכיר במדינת ישראל ולחיות עימה בשלום.

יצחק הרצוג: כשהריאיון הזה בידו, טס דה-בורשגרייב לירושלים, נפגש עם כמה אישים בכירים, שהתרשמו מן ההתפתחות, והתקבל אצל ראש הממשלה גולדה מאיר.

יצחק הרצוג: כשהוא החל לספר לה פרטים מראיונו עם סאדאת, היא האזינה לדבריו בקוצר רוח, שיסעה אותו ואמרה: אם אינני טועה, באת לראיין אותי.

יצחק הרצוג: אם כן, שאל את שאלותיך בבקשה.

יצחק הרצוג: היום אנו יודעים על כמה יוזמות שלו שנדחו באטימות על ידי הנהגת המדינה בלי לעצור לרגע, להרהר, לשאול ולחשוב: אולי בכל זאת המנהיג שמנגד מוכן לעשות שלום?

יצחק הרצוג: אולי בכל זאת ייתכן שהמנהיג הערבי מתכוון לדברים שלו?

יצחק הרצוג: אולי הוא יותר חזק, נבון ומתוחכם ממה שחושבים קברניטי המודיעין שלנו?

יצחק הרצוג: אולי הוא ישרוד בתפקידו יותר מ"שלושה שבועות" שקצבו לו, או שלושה חודשים?

יצחק הרצוג: והכיצד, אני שואל את עצמי, למרות כל דברי הרהב שלנו, על שעדיפה שארם א-שיח בלי שלום, ולעולם לא נוותר, עשינו זאת עד הגרגיר האחרון, אבל רק, ואך ורק, לאחר שנהרגו אלפי בנים, ודור שלם נצרב בטראומה הנוראה של מלחמת יום הכיפורים?

יצחק הרצוג: מה שמסביר, אדוני ראש הממשלה, שאסור להיות מקובעים בקונספציות משום צד, ואסור לדחות אפילו חרך צר לשלום.

יצחק הרצוג: אסור לחשוב שאנחנו יודעים הכול, שאנחנו הכי חזקים, שכולם שונאים אותנו ושאין עם מי לדבר.

יצחק הרצוג: הינה, ראש הממשלה, חלפו 40 שנה, ואתה יודע, ואתה גם יודע שאני יודע, עד כמה השינוי באזור שלנו הוא גדול, וגם היום, לפי כל המידע שזורם בנושא, מתפתחת הזדמנות מחודשת לפנינו, והנשיא טראמפ מתכוון להניח בקרוב מתווה לתוכנית מדינית.

יצחק הרצוג: ואני אומר לך, במקום לפחד, להתקפד ולהזהיר, הושט ידך וגע בה.

יצחק הרצוג: אני קורא לך, תתגבר על חרדותיך, תתעלם מפחדיך, ותנסה לשנות את ההיסטוריה.

יצחק הרצוג: העם חפץ בשלום, ואנו ננהג כפי שנהגה סיעתנו כאופוזיציה בתמיכתה בהסכם השלום עם מצרים, ובזכות תמיכתה הוא עבר את אישור הכנסת.

יצחק הרצוג: נכון שיחסינו עם מצרים ידעו עליות ומורדות, אבל הסכם השלום הזה הוא יסוד אסטרטגי בתפיסת הביטחון של ישראל, והוא יותר "חם" – במירכאות – מכפי שרבים יתארו אותו בתחומים רבים ומגוונים.

יצחק הרצוג: הסוגיה הפלסטינית לא תיעלם אם תתעלם.

יצחק הרצוג: סאדאת בדבריו אמר כאן משפט שמהדהד מאז 40 שנה.

יצחק הרצוג: הוא אמר: בכל הכנות אני אומר לכם – הוא אמר לכל חברי הכנסת – לא ייתכן שהשלום יושג בלי הפלסטינים.

יצחק הרצוג: היום מסביבנו – מנהיגים ערבים צעירים ונחושים המוכנים לקחת אחריות אזורית למהלך לשלום מול הפלסטינים.

יצחק הרצוג: והיום, יורשו של הנשיא סאדאת, הנשיא המצרי עבד אל-פתאח א-סיסי, הוא מנהיג אמיץ ומפוכח המושיט לנו יד לשלום.

יצחק הרצוג: והוא שאל אותך, הן בראיונותיו הגלויים והן בחדר סגור בנוכחותי: האם בחלוף 40 שנה לאותו צעד היסטורי אתה מוכן לשלום?

יצחק הרצוג: הוא דיבר מן הלב, הוא אמיץ, והוא וחבריו מוכנים למהלך.

יצחק הרצוג: שמחתי לשמוע את דבריך על חשיבותו ויציבותו של הסכם השלום עם מצרים.

יצחק הרצוג: מכל מה שאמרת, לא צריך רק סאדאת פלסטיני, צריך גם בגין ישראלי.

יצחק הרצוג: יש שמעידים גם היום שלפני ארבעה עשורים התנגדת להסכם השלום עם מצרים ואף הבעת עמדתך נגדו.

יצחק הרצוג: כבר אמרתי שאני מטיל ספק אם היום היית עומד באתגר שעמד בפניו מנחם בגין באומץ הלב שהוא גילה.

יצחק הרצוג: לכן נותר לי רק לקוות – ולנו – שההזדמנות הזאת לא תחמוק, שהדלתות לא תיסגרנה ושלא נחמיץ את ההזדמנות עד שאנו נקבל את הגה המדינה לידינו ונוביל מהלך כזה באחריות, בנחישות ובאומץ.

יצחק הרצוג: מכובדיי, כאן המקום להודות לכל מי שליווה את מנחם בגין וממשלתו במערכה על השלום, ולכל מי שתרם לעשיית ההיסטוריה, אלה שעימנו ואלה שהלכו מאיתנו, ובמיוחד לשרי החוץ והביטחון דאז, עזר ויצמן ומשה דיין, עליהם השלום, ליועץ המשפטי לממשלה דאז, השופט אהרן ברק, ייבדל לחיים ארוכים, ולצוות יועציו הקרוב של מנחם בגין.

יצחק הרצוג: ולמי שסבור שאפשר להגיע אל היעד של השלום ללא ארצות הברית נזכיר כי מהלך השלום הזה החל בלעדיה ובלי מעורבותה, אבל לא יכול היה להסתיים ללא מעורבותו העיקשת והנחושה של נשיא ארצות הברית דא,ז ג'ימי קרטר, ששיאה היה בפסגת קמפ-דייוויד בקיץ 1978, שהביאה את בשורת השלום והסכם השלום עם מצרים.

יצחק הרצוג: ואסיים בדברי האורח הנכבד אנואר סאדאת כאן, במליאת הכנסת, בעת היה כאן ועמד כאן, ודיבר כאן בשפתו, בערבית, לפני 40 שנה – וכדאי להקשיב עד כמה זה מתאים להיום: "גבירותיי ורבותיי", הוא אמר, "בחייהם של אומות ועמים יש רגעים שבהם מוטלת על כל אלה אשר ניחנו בתבונה ובראייה הנכונה והנוקבת של הדברים לראות את אשר מעבר לעבר, עם כל הסיבוכים והמשקעים, למען זינוק נועז לקראת אופקים חדשים.

יצחק הרצוג: אלה הנושאים כמונו אותה אחריות המוטלת על כתפינו הם-הם הראשונים שצריכים לאזור עוז כדי להחליט את ההחלטות הגורליות התואמות את הסיטואציה.

יצחק הרצוג: על כולנו להתרומם מעל לכל התופעות של פנאטיות, מעל לאשליה עצמית ומעל לתיאוריות ישנות נושנות של עליונות.

יצחק הרצוג: והדבר החשוב ביותר הוא שאל נשכח לעולם כי רק האלוהים מחוסן מפני כל שגיאה ורבב".

יצחק הרצוג: והוא הוסיף: "באומרי שאני רוצה להרחיק מעל כל העם הערבי את השואות המתחייבות ממלחמות חדשות, כאובות ואיומות, אני בא להודיע לפניכם בכל הכנות שהינני נושא את אותו מטען של רגשות, והינני נושא באותה אחריות לכל אדם בעולם, בוודאי כלפי העם הישראלי.

יצחק הרצוג: כל נפש המוצאת את סופה במלחמות היא נפש של אדם, ואין זה משנה אם ערבי הוא או ישראלי.

יצחק הרצוג: האישה המתאלמנת היא אדם אשר זכותו לחיות בחיקה של משפחה מאושרת, אם ערבית היא ואם ישראלית.

יצחק הרצוג: הילדים החפים מפשע המפסידים את הוריהם ואהבתם הם ילדינו כולנו, בין אם אלה יושבים על אדמת ערב או בישראל.

יצחק הרצוג: אנו חבים כלפיהם אחריות גדולה, להבטיח להם הווה נעים ועתיד טוב".

יצחק הרצוג: סוף ציטוט.

יצחק הרצוג: כמה נכונים הדברים, כאז כן עתה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הישיבה המיוחדת לציון 40 שנה לביקור הנשיא אנואר סאדאת כאן, בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום המאבק הבין-לאומי באלימות כלפי נשים

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הישיבה לציון יום המאבק באלימות כלפי נשים – הצעות לסדר-היום מס' 8228, 7800, 8138, 8229 ו-8255.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך היום דנה הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בכמה תוכניות מעשיות שהוצעו על ידי משרדי הממשלה במטרה להתמודד עם הנגע הזה.

יולי יואל אדלשטיין: דיון מיוחד הוקדש לתופעה המזעזעת של רצח נשים, שאנחנו מגייסים נגדה את כל הכלים האפשריים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה ולחברי הוועדה ומקווה שבשנה הבאה הנתונים שיוצגו יהיו מעט יותר מעודדים.

יולי יואל אדלשטיין: חברים יקרים, האלימות נגד נשים כבר מזמן הייתה צריכה לרדת מסדר-היום האישי והלאומי שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אין לה מקום בשום חברה מתוקנת.

יולי יואל אדלשטיין: אין לה מקום במדינת ישראל, שהושתתה על חזון נעלה של צדק, של ערבות הדדית ושל חברת מופת.

יולי יואל אדלשטיין: אלימות נגד נשים נוכחת בתרבות שלנו כמו חורבות עתיקות; מוצאים אותה כמו שמוצאים שברי חרסים באתרים ארכיאולוגיים.

יולי יואל אדלשטיין: כמוהם, היא שריד לזמנים קדומים, שריד לתקופות שבהן האנושות לא החשיבה את ערך השוויון בין נשים לגברים, תקופות שבהן התייחסו לנשים בזלזול, כפו עליהן מעמד חברתי נמוך ולא החשיבו את דעתן.

יולי יואל אדלשטיין: האלימות הזאת היא שריד למערך שלם של אמונות ודעות שעבר זמנן, אבל לצערנו היא עדיין נוכחת.

יולי יואל אדלשטיין: היא נוכחת לא רק במקרים הקשים של רצח נשים ונערות, שלפעמים קוראים לו בשם המחפיר "רצח על כבוד המשפחה"; האלימות הזאת נוכחת גם במגפת ההטרדות המיניות.

יולי יואל אדלשטיין: היא נוכחת באלפי מקרים של אלימות פיזית ואלימות מילולית, של איומים נפשיים וסחיטה כלכלית.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד מהמקרים האלה הוא אסון אישי ובושה לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, יש שרידים ארכיאולוגיים שהם זיכרונות עבר נעימים, ואנחנו שומרים עליהם במוזיאונים מכל משמר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש שרידים שמזכירים לנו זיכרונות איומים, ואותם חייבים לנתץ ולהשמיד בנחישות.

יולי יואל אדלשטיין: האלימות כלפי נשים היא דוגמה כואבת לשרידים מן הסוג השני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את כל העוסקים בניתוץ האלימות הזאת – אלו שמקדישים את מרצם להסיר את החרפה הזאת מעל החברה שלנו והמדינה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לדיון במסגרת הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת רועי פולקמן.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש, אני קודם כול מודה על אישור היום המיוחד, שהפך לטרדיציה בבית הזה, לא רק בשנתיים האחרונות אלא בעשור האחרון.

עאידה תומא סלימאן: גם קודמותיי, יושבות-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה – נמצאת איתנו גם חברת הכנסת עליזה לביא, שכיהנה בתפקיד הזה – גם קודם ציינו את היום הזה; אני חושבת שכולנו מבינים ומבינות את החשיבות של ציון יום כזה, לא מתוך מחשבה שרק ביום הזה אנחנו עוסקות בנושא של מאבק בתופעת האלימות; המאבק בתופעת האלימות נגד נשים הוא עבודה יומיומית, סיזיפית, שקשורה גם לביטוי עמדה ברורה ופעולה לשינוי חברתי שיביא לעקירת התופעה הזאת מבינינו, אבל גם לעשייה יומיומית של הגנה על ציבור הנשים אשר חיות בצל הפחד, האימה והטרור של אלימות כלפיהן, בהיותן נשים, ולא משום סיבה אחרת – ואין שום סיבה שמצדיקה אלימות כלפי נשים.

עאידה תומא סלימאן: האמת היא שהשנה ציינו את היום הזה בשני דיונים, כמו שאמר כבוד יושב-ראש הכנסת, שני דיונים כבדים מאוד, שבהם קיבלנו מידע, לפי דרישתנו, ממרכז המידע, שאמר בצורה הכי ברורה שאנחנו עדיין, לצערי הרב, למרות כל המאמצים, עדיין רחוקות מביטול התופעה, הבעיה החברתית הכואבת הזאת.

עאידה תומא סלימאן: היום הבנו ש-126 נשים נרצחו בעשור האחרון במדינת ישראל על ידי בני זוגן, ומספר יותר גדול, שאי-אפשר עכשיו לנקוב בו במדויק – כי במשטרה עקבו אחרי מקרי הרצח על ידי בני זוג עד לפני שלוש שנים, ובמאבק מאוד עיקש שינינו את זה לסטטיסטיקה שכוללת רצח נשים בהיותן נשים, ולא רק על ידי בני זוגן – לא חשוב מי הרוצח, הן נרצחו בגלל היותן נשים.

עאידה תומא סלימאן: מתחילת השנה נרצחו 17 נשים, ולצערי הרב יש צעירות ויש נשים שנעלמו, ועדיין לא יודעים מה קורה איתן ואם, לצערי הרב, נמצא אותן כגופה, או לא.

עאידה תומא סלימאן: אין צורך עדיין להסביר שאלימות באה בכל מיני צורות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהקמפיין האחרון, שבו נשים חשפו את אלה שהטרידו אותן מינית – "גם אני" – וכשאני אומרת את זה, כשאני אומרת את השם של הקמפיין, "גם אני", אני מתעקשת על זה שכל אחת מאיתנו יכולה להגיד: גם אני.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שקיימת אישה אחת, בעולם הזה, שלא הוטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי: יכול להיות שיש גברים שלא הטרידו, אבל אין נשים שלא הוטרדו.

עאידה תומא סלימאן: וכל אחת מאיתנו תוכל לספר את הסיפורים בזמן שיתאים לה – לא בזמן שיתאים למטריד ויהיה לו נוח להיחשף כמטריד, כאדם שמבצע עבירה אלימה נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: היום דנו גם בתוכנית הממשלתית למאבק באלימות.

עאידה תומא סלימאן: היום בדיוק ציינו שנה לחשיפת ההמלצות של הוועדה, כי בשנה שעברה הוועדה לקידום מעמד האישה, בראשותי, קיבלה את החשיפה הראשונית של המלצות הוועדה הממשלתית, שהתחילה לפעול ב-2014.

עאידה תומא סלימאן: ב-2014 התחילה הוועדה לפעול, בשנה שעברה היא הגישה את ההמלצות שלה.

עאידה תומא סלימאן: לקח שישה חודשים לוועדת השרים להתכנס: לאחר שהיה מאבק מאוד עיקש, בשבוע שנרצחו בו ארבע נשים, התכנסה ועדת השרים ואישרה את ההמלצות.

עאידה תומא סלימאן: שמחנו, אבל גם ידענו שהיא לא תוקצבה.

עאידה תומא סלימאן: היום הבנו שב-2017 כל התוכנית הזאת – שתבינו, אנחנו הנשים 52% מאזרחי המדינה – העלות השנתית של התוכנית היא 50 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: 50 מיליון זה כסף קטן, אבל בכל זאת, עדיין הממשלה לא אישרה את ה-50 מיליון האלה.

עאידה תומא סלימאן: מגיע לנו, אנחנו 52% מאזרחי המדינה, לקבל את ה-50 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: אני מנצלת את הבמה הזאת ופונה גם לשרה לשוויון חברתי, גם לוועדת השרים וגם לשר האוצר – במיוחד: במדינה הזאת אני רואה איך מיליארדים מחולקים, גם לתוכניות מאוד טובות, אבל 50 מיליון אפשר להקדיש לתוכנית הזאת, באופן שנתי.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת, ואני מבקשת – ואני מקווה שישמע אותי שר האוצר – מאוד טוב שיש תוכנית נטו משפחה, אבל אין משפחה בלי אישה.

עאידה תומא סלימאן: אנא, 50 מיליון שקל נטו לנשים ולמאבק באלימות נגד נשים.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת רועי פולקמן.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

רועי פולקמן: תודה, גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה לשוויון חברתי, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה להודות ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, על ההובלה של היום הזה בוועדות, ולאורך כל היום הזה, תודה רבה; גם לחברתי מירב בן ארי, שוויתרה על מקומה היום בסדר הדוברים עבורי, וגם, כמובן, לכל חברות וחברי הכנסת שנמצאים כאן הערב ובכלל שפעילים בנושא החשוב הזה.

רועי פולקמן: היום אנחנו מציינים בכנסת את יום המאבק הבין-לאומי באלימות נגד נשים, ואי-אפשר שלא להתייחס לאלימות הקטגורית כלפי המגדר הנשי, שהיא אלימות ההטרדות המיניות.

רועי פולקמן: אנחנו שומעים עדויות מפעם לפעם ולא מאמינים שזה היה המצב.

רועי פולקמן: קשה לדמיין אישה שרוצה להתקדם אבל נדרשת לעבור בדרך מסכת של הטרדות בלתי פוסקות.

רועי פולקמן: להבדיל מתקיפה מינית, שהיא פעולה מסיבית ובדרך כלל גם פיזית נגד גופה של אישה, ההטרדות המיניות, חטאן הגדול הוא ביצירת אווירה שדיכאה נשים לאורך מאות שנים; אווירה שקשה לשים עליה את האצבע, וזה אולי אחד הדברים שמשתקים בה.

רועי פולקמן: בעצם, עם כל קמפיין Me Too, ונשים אמיצות שמדברות, אנחנו זוכים לחיות בעידן של שינוי כללי המשחק.

רועי פולקמן: אני מכיר לא מעט סיפורים, גם דרך אשתי וגם דרך חברות, על איך גברים התנהגו, ואיך כל אחת חוותה בתורה ובדרכה את המעשים.

רועי פולקמן: הנורמה של גברים מטרידים מתפרסת על ספקטרום רחב של התנהגויות, שגם בעבר היו לא ראויות, אבל הנורמות החברתיות היו אחרות, וקצת מורכב לשפוט היום על הנורמות שלפני 30 ו-40 שנה.

רועי פולקמן: המשימה הגדולה של זמננו היא לא רק להתמקד בשיימינג גרידא, על מעשי עבר, אלא לקדם את שינוי הנורמות החברתיות וחינוך החברה, בעיקר את חברת הגברים, לצורת התנהלות אחרת.

רועי פולקמן: לי בבית יש שלושה ילדים, האמת – שלושה בנים, זה מה שיש לי כרגע – ודווקא ממקומי, כאבא שמודע לא מעט לעוולות שנשים חוו וחוות בנושא הזה במשך שנים, אני מודע גם למשימה שבחינוך ילדיי, הבנים, להתנהגות מכבדת וראויה בכלל, וכלפי נשים בפרט: מהו מרחב פרטי, מהי הערה פוגענית, ויותר מזה – מתי מתערבים ולא עומדים מהצד כשרואים התנהגות כזאת, בין אם במרחב הפיזי ובין אם במרחב הווירטואלי – בווטסאפ או ברשת החברתית.

רועי פולקמן: זה מהלך שדורש שותפות בין גברים לנשים; לא להסתפק רק בשיח של אשמים ומאשימים, אלא שיח של שותפות.

רועי פולקמן: זה מהלך שדורש הבנה בקרב גברים שאי-אפשר להסתפק בשיח מתגונן ומתרץ, אלא – שיח של הפנמה ושינוי תפיסה.

רועי פולקמן: כמו במערכות יחסים זוגיות, החוכמה היא ביכולת להכיל את שני הצדדים ולהשתנות יחד.

רועי פולקמן: אנשים אומרים שקשה להיות גבר בעידן הזה, של שינוי נורמות, כי לך תדע מאיפה תבוא התלונה הבאה, שמטרתה לפעמים פגיעה והתחשבנות.

רועי פולקמן: אני רוצה להגיד בפשטות: מי שלא מטריד ומכבד את זולתו, קודם כול – אין לו מה לפחד.

רועי פולקמן: נקמות או התחשבנויות תמיד היו, בלי קשר לשיח על הטרדות מיניות, ואסור לנו לערבב בין הדברים.

רועי פולקמן: לא לשיימינג וסגירת חשבונות, אבל גם לא להסתרה של פגיעות והטרדות.

רועי פולקמן: אז אם אפשר לסכם את דבריי ביום חשוב זה, אני רוצה לשלוח מכאן מסר – המסר הוא של שילוב ידיים, שותפות במאבק בין גברים לנשים, עם תקווה שהדור הבא יגדל למציאות אחרת.

רועי פולקמן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

לאה פדידה: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, כמה מילים, כמה מילים וצעקות, הקדישה המליאה הזאת לדיון בשאלת מדינה יהודית ודמוקרטית?

לאה פדידה: מילים גדולות נזרקו לחלל האוויר, בעברית ובערבית, נהרות של מילים נשפכו על צמד המילים "יהודית" ו"דמוקרטית".

לאה פדידה: ואני שואלת את הבית הזה: מה פחות יהודי מאישה מוכה?

לאה פדידה: מה פחות דמוקרטי מאישה שחיה בפחד?

לאה פדידה: למילים וסיסמאות חייבת להיות משמעות.

לאה פדידה: במקום שבו אישה חיה באלימות כלכלית, במקום שבו אישה נאנסת, במקום שבו ילדים רואים את אימם מותקפת באלימות פיזית – במקום הזה אין משמעות למילים: "יהודית דמוקרטית".

לאה פדידה: 0.01% מתקציב המדינה – זה מה שהממשלה חוסכת על חשבון הנשים המוכות.

לאה פדידה: 0.01% חסר כדי לתקצב ולהוציא לפועל תוכנית לטיפול באלימות נגד נשים, תוכנית שראש הממשלה אישר; 0.01% בשביל להציל חיים.

לאה פדידה: אין מילים שיכולות לחצוב בקיר האטימות.

לאה פדידה: אתם יודעים מה הכי עצוב בנאום שלי?

לאה פדידה: שמחר יופיעו בעיתון תמונות של ראש הממשלה והשרים יחד, במקלטים לנשים מוכות או עם איזו אישה מוכה – וזה מה שאנחנו שוות?

לאה פדידה: הם יגידו שהם ביקרו, ואלה יהיו תמונות של ראש ממשלה עם לב של אבן.

לאה פדידה: ולב של אבן הוא לב שלא רואה את מאבק הנכים; לב של אבן הוא לב שלא רואה את האחיות והרופאים המותקפים בבתי החולים; לב של אבן – הוא רק רואה את עצמו; לב של אבן חוסך על הנשים המוכות 0.01%.

לאה פדידה: חברה אלימה לא נוצרת מהאטמוספירה, באוויר.

לאה פדידה: חברה אלימה היא תוצאה של הנהגה אטומה: הנהגה שעבורה נשים מוכות, נשים שנתונות לאלימות כלכלית, פיזית ופסיכולוגית, הן הערת שוליים בסדר-היום.

לאה פדידה: כאשר הלב אטום למאבקים חברתיים, כאשר הלב אטום למאבק הנכים והקשישים בחורף, כך ייאטם הלב כלפי נשים מוכות.

לאה פדידה: בצל הימים האלה, שבהם מתווספות עוד ועוד עדויות על הטרדות מיניות של נשים חזקות בארץ ובעולם, נושבות רוחות של שינוי – שינוי שמגיע בצורה של נשים חזקות, שנחשפות ומעבירות מסר ברור: כללי המשחק השתנו, לא נהיה עוד אובייקט עבור אותם גברים אלימים.

לאה פדידה: אך לצד הרוחות החיוביות, ולצד השינוי המבורך שמתרחש, אסור לנו לשכוח את השקופות.

לאה פדידה: השקופות הן לא אלו מתעמולת הבחירות – אלו הנשים מהריאליטי של החיים; האישה שנאבקת בפרנסה, שאין לה סוללת עורכי דין, שספק אם בכלל יש לה כסף לעורך דין; האישה שמסתירה את פגיעות הגוף והנפש כדי למלא את השעות הנוספות ולממן טיול בשביל הבן שלה.

לאה פדידה: אלו הן הנשים השקופות.

לאה פדידה: הגורל הזה של אותן נשים הוא לא טעות, אלא מדיניות – מדיניות ששמה את אותן נשים בתחתית סדר העדיפויות, מדיניות שבה אותן נשים הן נישה נוחה לעשות איתן סלפי בכל פעם שהממשלה מבקרת בפריפריה, כי נוח להשתמש בהן לצרכים ציניים.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, חברה אלימה נוצרת כאשר הנהגה פוליטית של מגזרים שלמים משתיקה את האלימות, וחמור מזה – מאשימה את הנשים במעשי אונס, אלימות ורצח על חילול כבוד המשפחה.

לאה פדידה: אנחנו לא ראויים להיות נבחרי ציבור עד שלא יימצא ה-0.01% לתקציב המאבק באלימות נגד נשים.

לאה פדידה: אם כל מה שאעשה בחיי הפוליטיים זה לגרום ללב של אבן להפשיר, ולמצוא את התקציב, אז ביצעתי את החשובה שבמשימותיי.

לאה פדידה: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, חמש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, שרה נכבדה, השרה לשוויון חברתי, חבריי חברי הכנסת, כמו בכל שנה, וצר לי מאוד שזה קורה כך, אנחנו צריכים לעמוד כאן ולציין יום כזה, יום של מאבק באלימות נגד נשים.

עיסאווי פריג': בחברה נורמלית, חברה מתוקנת, יום כזה, לא צריך בכלל להזכיר אותו.

עיסאווי פריג': אלה דברים שבחיי היום-יום שלנו, נשים, גברים, ואנחנו צריכים לשאוף לחברה נורמלית, חברה שבה אישה וגבר שווים – ביחס, בהתנהלות ובכל דבר.

עיסאווי פריג': אני היום השתתפתי בכנס שעשתה חברת הכנסת יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, עאידה תומא סלימאן, ותוך כדי כך עברתי גם על המסמכים שהונחו לנו על השולחן, נתונים מהממ"מ לגבי תוכנית החומש.

עיסאווי פריג': עברתי.

עיסאווי פריג': אני לא צריך להיות גאון הדור, אני אתרגם מה שראיתי, חברים: 1.

עיסאווי פריג': לפני כשנה, לקח שנתיים וחצי והוקמה ועדה בין-משרדית, שנתיים וחצי הוועדה הזאת עמלה יום ולילה, והגישה דוח – אחרי שנתיים וחצי הגישה דוח המלצות לתוכנית חומש, חברת הכנסת תומא ציינה את זה בנאום שלה, כשדיברה.

עיסאווי פריג': תוכנית החומש לחמש שנים – 250 מיליון, 50 מיליון לכל שנה.

עיסאווי פריג': שנתיים וחצי לקח להכין את ההמלצות, ההמלצות הונחו – ונאדה, אין כלום, זה לא מעניין אף אחד.

עיסאווי פריג': ריצינו אותם בוועדה שהעסיקה צוותים שונים ממשרדי ממשלה שונים כדי לקבל המלצות – ולזרוק אותן לפח.

עיסאווי פריג': זאת השיטה של הממשלה המקולקלת.

עיסאווי פריג': כשאני רואה ברחובות את נטו משפחה – והבסיס של כל משפחה מצליחה הוא אישה – אני לא צריך להכניס 50 מיליון במסגרת הטיפול בנטו משפחה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': על פי הסקרים שלנו זה לא מוסיף לי קולות, למה אני צריך להשקיע?

עיסאווי פריג': אני לא מצליח להבין: 50 מיליון שקל לשנה האוצר מתקשה להעמיד לוועדה שהוקמה בהמלצתו.

עיסאווי פריג': איך אני צריך לתרגם את זה אם לא פוליטיקה זולה, פוליטיקה שלא מעניינת?

עיסאווי פריג': איך אני אתרגם את זה?

עיסאווי פריג': עם כל הרזרבה הקיימת במשרד האוצר, עם כל הגבייה העודפת, אתם לא מוצאים 50 מיליון לתוכנית שעמלתם שנתיים וחצי על הקמתה?

עיסאווי פריג': זאת בושה.

עיסאווי פריג': זאת בושה.

עיסאווי פריג': היום שמעתי את נציג המשטרה ונציג הרווחה, שם, וכל האצבעות מופנות לפקידי האוצר.

עיסאווי פריג': ישב פקיד שתי דקות, נתן תשובות לקוניות, לא נכונות, קם וברח.

עיסאווי פריג': קם וברח.

עיסאווי פריג': זאת השיטה, וזאת המדיניות.

עיסאווי פריג': ועל זה אתם אומרים: באנו לעשות מהפכה?

עיסאווי פריג': על איזה מהפכות אתם מדברים?

עיסאווי פריג': על הקמת תחנה בג'יסר א-זרקא?

עיסאווי פריג': זאת המהפכה?

ענת ברקו: לא טוב?

עיסאווי פריג': זאת מהפכה?

עיסאווי פריג': מהפכה?

עיסאווי פריג': מהפכה?

עיסאווי פריג': מהפכה – שאני אוריד את מספר הרציחות; מהפכה – שאני אעביר ביטחון אישי לתושבים – – –

אורן אסף חזן: תתחילו בחינוך, תתחילו בחינוך.

עיסאווי פריג': מהפכה?

עיסאווי פריג': על הקמת תחנת משטרה בג'יסר א-זרקא?

אורן אסף חזן: עיסאווי, אל תכעס, אבל תתחילו בחינוך.

אורן אסף חזן: תתחילו בחינוך.

עיסאווי פריג': יישוב מוכה עוני, יישוב מוכה עוני, יישוב שנמצא בלב-ליבה של מדינת ישראל – מהפכה?

עיסאווי פריג': איפה המהפכה?

עיסאווי פריג': על איזו מהפכה אתם מדברים?

עיסאווי פריג': אתם טובים במהפכות, אבל מהפכות סרק.

ענת ברקו: אנחנו?

עיסאווי פריג': מהפכות סרק זה, מה שאתם.

עיסאווי פריג': זה מה שאתם.

אורן אסף חזן: עיסאווי, אם אישה מרימה אצלכם את הראש, מורידים לה אותו – –

עיסאווי פריג': אז, חברים – –

אורן אסף חזן: על מה אתה מדבר?

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן.

עיסאווי פריג': – – חברים, אני מסיים, אני מסיים ואומר, חברים, הרציחות של נשים, זה ידוע, באות מהקבוצות המוחלשות, בעיקר ערבים ועולים, אנחנו יודעים את זה.

עיסאווי פריג': קבוצה מוחלשת – יש תוצאה של אלימות, שהיא חלק מכל האלימות, במיוחד של המגזרים האלה שאמרתי.

עיסאווי פריג': הכתובת היא על הקיר, אבל עשייה אין, יש רק סיסמאות – –

רויטל סויד: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – יש רק סיסמאות, אבל הציבור למד אתכם.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, זאת ישיבה שנייה שלך, אז ברכות, הצלחה בתפקיד.

רויטל סויד: תודה רבה.

אורן אסף חזן: רק שנייה?

עליזה לביא: חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה, יום חשוב לכולנו, חברותיי וחבריי חברי הכנסת.

עליזה לביא: האמת, מתסכל, גברתי השרה, השרה לשוויון חברתי, מגדרי; אנחנו מתוסכלות, עצובות.

עליזה לביא: ידע יש, הבנה יש.

עליזה לביא: ב-2014 הייתי יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי; הבנו שמשרדי הממשלה לא עובדים יחד, כינסנו ועדה, נוצרו שיתופי פעולה, כסף הגיע, תקציב, תוכנית חומש.

עליזה לביא: גברתי השרה, היית איתנו פה, בכנסת ישראל, ידענו איך לעשות ומה לעשות, אבל מאז שום דבר לא קורה.

עליזה לביא: שום דבר לא קורה.

עליזה לביא: היום שמענו בכאב גדול על המציאות המקובעת, ואומרים לנו מנכ"לי משרדי הממשלה – שראוי לציין שהם הגיעו לדיון; לצערי הרב, שום שר לא היה בישיבה שלנו בוועדה, גם לא גברתי, וחסרת לנו הבוקר מאוד.

עליזה לביא: מאוד חסרת לנו.

עליזה לביא: את שותפה לדרך, גברתי השרה – – –

גילה גמליאל: הייתי בבית הנשיא, את יודעת את זה, אז למה את מציגה את זה כך?

עליזה לביא: אני לא ידעתי איפה היית בבוקר.

עליזה לביא: אין לי מושג.

עליזה לביא: אני יודעת שאת שותפה לדרך – – –

גילה גמליאל: אז הייתי בבית הנשיא – – – לכל מי שפועלים נגד – – –

עליזה לביא: כן, אבל את יודעת, אנחנו פה בכנסת ישראל והיית איתנו כאן בכנסת, ואת איתנו פה, בכנסת, ואנחנו משתמשים בכל הכלים שיש לנו.

עליזה לביא: וגם ראש הממשלה, שמדבר על כך שהמליאה ריקה, איך שמתחיל הדיון על אלימות, ונשים, ביום הזה, הוא יוצא החוצה; ובנאום שלו – אפילו לא מילה על היום הזה, על החשיבות, על המשמעות, על תוכנית שהוא תמך בה והעביר בהחלטת ממשלה.

גילה גמליאל: איפה יושב-ראש המפלגה שלך?

עליזה לביא: יש ראש ממשלה בישראל.

עליזה לביא: יש החלטה.

עליזה לביא: יש החלטה.

עליזה לביא: החלטה, גברתי.

עליזה לביא: גברתי, עוד אישה ועוד אישה – 17 נשים נרצחות, ואנחנו לא יכולים להמשיך כך.

עליזה לביא: הכללים חייבים להשתנות.

עליזה לביא: הם התחילו להשתנות ולצמוח מלמטה בכל מה שקשור להטרדות מיניות, אבל אנחנו חייבים לגבות את זה.

עליזה לביא: לפני אומדן המשטרה, 200,000 נשים ו-600,000 ילדים חיים תחת אלימות בבית, במשפחה, במקום שהיה אמור להיות חם ובטוח.

עליזה לביא: 12,000 נשים בישראל נמצאות במעגל הזנות, שם הן סובלות אלימות קיצונית במיוחד.

עליזה לביא: אחת מכל שלוש נשים חוותה הטרדה מינית, בישראל, ואנחנו חייבים לשנות את הכללים.

עליזה לביא: ויש לנו ידע, ודעת, וניסיון, וארגוני שטח שפועלים, וכנסת, וכסף יש – בטח שכסף יש, כי אנחנו רואים מה קורה פה, גם עם החוק שמריצים כאן, על פריימריז, ומפלגות בקואליציה שיתמכו בחוק הזה, ויש כסף – אז איך אין?

עליזה לביא: וכשמנכ"לית משרד המשפטים הבוקר אמרה לנו: תשמעו, זו לא בעיה של תקציב, זו בעיה של תקנים, חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, פתחנו את העיניים ולא הבנו.

עליזה לביא: אז בעצם מה הבעיה?

עליזה לביא: מה הבעיה, כשאנחנו רואים שהאלימות בכלל והאלימות כלפי נשים גואה – והולכת וגואה?

עליזה לביא: אז מה קרה לנו?

עליזה לביא: ואיך אנחנו עוצמים עיניים?

עליזה לביא: אי-אפשר להמשיך כך.

עליזה לביא: אני רוצה לשתף אתכם במיזם פורץ דרך שאני מובילה יחד עם ארגון הקוסמטיקאיות ועמותת רוח נשית.

עליזה לביא: אנחנו פה נמשיך לחוקק ולדבר ולבקר, אבל חייבים, חייבים לראות איך במסגרת הקהילה אנחנו רותמים עוד ועוד את מי שנמצא, גברתי היושבת-ראש, בקשר עם נשים ועם ילדים וילדות, ומי אם לא קוסמטיקאיות נמצאות בקשר.

עליזה לביא: באמת פתחנו פה קורס, יחד עם אורנה ובר, מנכ"לית הארגון, שנותן כלים בידיהן של קוסמטיקאיות לזהות ולדעת לסייע; חלילה לא להיות אחראיות, אבל לכוון, אם זה למרכזי הסיוע – ופה המקום לדבר על העבודה הרבה ולהודות להם – ואם לעוד ארגונים ששותפים בדרך, כמה שיותר גורמים בתוך הקהילה.

עליזה לביא: החקיקה, כמו שאנחנו רואים, אינה מספקת; תוכנית החומש, החלטת הממשלה, לא מיושמת עדיין; אפשר לעצור את הרצח הבא, אפשר למנוע את הטרגדיה הבאה.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לשנס מותניים וידיים.

עליזה לביא: גם במקרה הקשה הזה, זה לא עניין של קואליציה ולא של אופוזיציה, והביקורת שאנחנו משמיעים באה ממקום של לבקש תיקון.

עליזה לביא: אנחנו כן רוצים שותפות, אנחנו כן רוצים תיקון חברתי.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בעיצומה של הובלת רפורמה חשובה במאבק באלימות נגד נשים.

עליזה לביא: בוא נעשה את זה יחד, גם בחוק האזיקונים, שאנחנו מובילים – ואני רוצה להודות פה לשר ארדן על התוכנית המהפכנית שאנחנו באמת מובילים בפיקוח – וגם לך, גברתי השרה, על ההצהרות שלך.

עליזה לביא: אנחנו צריכים ליישם יחד.

עליזה לביא: אנחנו פה כדי לתקן, כולנו, ואני מקווה מאוד שנמצא פה שיתוף פעולה כבר מחר.

עליזה לביא: התוכנית חייבת להיות מיושמת כבר מחר.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

עיסאווי פריג': דבר לעניין, לעניין.

אורן אסף חזן: אל תדאג, אני אדבר ישר ולעניין.

אורן אסף חזן: כל פעם אני רואה שאין נציג מהמפלגה שלי, אז אני ממלא את החסר.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת בראש, האמת, הופתעתי שזו רק ישיבה שנייה, זה כאילו את פה נצח.

אורן אסף חזן: אני מברך אותך.

אורן אסף חזן: חברתי השרה, כנסת נכבדה, אני מתלבט רבות מאיפה להתחיל, אבל אני בוחר בזה הרגע להתחיל דווקא מהצביעות, מהמוסר הכפול, שאנחנו נתקלים בו בכנסת פעם אחר פעם.

אורן אסף חזן: לעמוד פה, מעל הבמה, ולהאשים רק את המנהיגות, רק את הממסד – שכן, הוא כושל וצריך לתקן אותו, וכן, יש הרבה מה לעשות – ולנסות לצאת בזעקות: הקמתם רק תחנה אחת, אוי רפורמה שרפורמה, ולהתעלם לחלוטין מהמציאות, זו צביעות, עיסאווי.

אורן אסף חזן: הרי אתה יודע טוב ממני, שאצלכם בחברה, לצערי – ואני מקווה ואני מאמין שגם לצערך – אם אישה חלילה מעיזה להרים את הראש, מורידים לה אותו.

אורן אסף חזן: לא מורידים לה אותו: שבי בשקט, תסתמי את הפה, אלא באמת מורידים לה אותו.

עיסאווי פריג': התחלת לדבר שטויות – לא שווה להישאר.

אורן אסף חזן: יקיריי, המציאות הזאת, של האלימות, הפתרון לה לא בא ולא יבוא לידי ביטוי אך ורק במשטרה ובחקיקה.

אורן אסף חזן: הוא צריך להתחיל בחינוך.

אורן אסף חזן: ועיסאווי, חבל שאתה לא מקשיב לי, כי הציבור שלך – – –

עיסאווי פריג': כי אתה מדבר שטויות, שטויות, אי-אפשר לשמוע אותך – – –

אורן אסף חזן: אצלנו אין בעיה של כבוד המשפחה.

אורן אסף חזן: פותרים את זה בבית.

אורן אסף חזן: לא מוצאים את הפתרון בחולות ראשון לציון, עיסאווי.

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: וחבל שבמקום להקשיב לאמת ולקחת אותה הביתה ולהעביר את המסר, שאנחנו צריכים להשקיע בחינוך; צריכים להסביר לחברה כולה, לא רק הערבית, שהעולם השתנה, שנשים הן שוות, ואני אגלה לכם סוד – ברוב המקרים הן גם הרבה יותר טובות.

אורן אסף חזן: והפתרון הוא לא זה שמתחיל ונגמר באלימות – וזה לא רק בקיצוניות כזאת או אחרת, אלא ממש במיינסטרים – צריך להיות מחוץ לחברה, צריך לפוג מהעולם.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם שיש הרבה מה לעשות, אתם לא צריכים אותי כדי שאני אזכיר לכם את זה.

אורן אסף חזן: יושבות פה עורכות דין מצוינות שרגע לפני שנכנסו לכנסת נלחמו בשיניים כדי שעבריינים יישארו מאחורי סורג ובריח רק כי הם העזו לעשות את הטעות – הקטנה הזאת, בעיניהם – להרים יד; זו לא טעות קטנה, אנחנו צריכים להוריד להם את היד.

אורן אסף חזן: יושבים פה נבחרי ציבור שרגע לפני הם ביקרו במעונות לנשים מוכות, בבתי ספר, בחדרי-חדרים הם שמעו עדויות קשות של אנשים, ונשים בעיקר, שפחדו, או העיזו לדבר, על תחושת הרדיפה; אלימות שלא רק מתחילה ונגמרת בסטירת לחי, ביריקה, אלא בהשפלות, בהכפשה.

אורן אסף חזן: אז יש פה אנשים שיש להם מספיק ניסיון, הרבה יותר גדול משלי, כדי לגרום לממסד להבין איך אנחנו עושים את זה ברמה החוקית.

אורן אסף חזן: אבל כל עוד אנחנו לא נשנה את תפיסת העולם – שכולנו שווים, ולא רק כאמירה, אלא כדרך ארץ; שנשים הן חלק בלתי נפרד מאיתנו; שאלימות היא פסולה והיא לא מותרת בשום קונסטלציה, ולא משנה כמה כבוד המשפחה נפגע – שום דבר לא ישתנה.

אורן אסף חזן: אנחנו נהיה פה בעוד יום לציון מאבק, ובעוד ועדה שתדון במעון כזה שנסגר, ובעוד חקיקה על אזיק אלקטרוני, שלא יפתור שום דבר כי גם אם הוא יצפצף המכה הבאה בוא תבוא.

אורן אסף חזן: אז רבותיי, די לצביעות, הגיע הזמן שנתאחד כולנו וננסה לשנות את המסר; ננסה להוביל לשינוי ממשי בחברה.

אורן אסף חזן: ננסה לעזור לאותן נשים שנמצאות במקומות חשוכים, באווירה שאני לא מוכן אפילו ולא יכול לתאר או לדמיין אותה – לצאת אל האור.

אורן אסף חזן: זה התפקיד שלנו.

אורן אסף חזן: לא רק לעמוד פה ולתקוף ולצעוק על רפורמות ולהגיד: נביא עוד מיליון או 2 מיליון.

אורן אסף חזן: רבותיי, חברתי היקרה היושבת-ראש, גם אם ישקיעו עכשיו מיליארד שקל באכיפה נגד אלימות בנשים, אם לא ישנו בחינוך, שום דבר לא ישתנה.

אורן אסף חזן: ועל כל אחד שנשים בבית הסוהר יהיו עשרות שימשיכו להתנהג בבריונות ובברוטליות.

אורן אסף חזן: אם אנחנו נמשיך לטמון ראשנו בחול, או בעידן העכשווי פשוט ראשנו בפלאפון, אנחנו נמשיך למצוא את עצמנו במצוקה שבה הנשים האלה נמצאות.

אורן אסף חזן: האלימות מתחילה ונגמרת בבית הזה.

אורן אסף חזן: הניצול הציני והזול שחלק מחברות הכנסת מנצלות בקריאות: הוא פגע בי, הוא העליב אותי, זה שוביניזם – גורם לאנשים בחוץ להבין שהכול מותר.

אורן אסף חזן: גם את זה צריך לשנות.

אורן אסף חזן: יש גבול מאוד מאוד דק שעובר בין ביקורת לגיטימית ובין דבר שהוא אסור ופסול.

אורן אסף חזן: זה מתקשר לכל מה שקורה בימים האחרונים: להסתה, לשיח הבוטה, למריבות, לשיימינג.

אורן אסף חזן: הכול מתחיל ונגמר בבית הזה.

אורן אסף חזן: אם אנחנו לא נעשה הכול כדי לשנות את זה, ונשמש דוגמה – לא רק לצעירים ולצעירות, כי הם כבר מתחילים להבין שהעולם השתנה, הם חיים את זה, הם הילידים של היום, אלא דווקא לבני גילכם, לדור שהולך ולאט-לאט עוזב – אנחנו נמצא את עצמנו באותה מציאות.

אורן אסף חזן: תודה רבה, ובהצלחה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

רויטל סויד: הדוברת הבאה היא חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

רויטל סויד: אחריה תשיב השרה לשוויון חברתי, חברת הכנסת גילה גמליאל.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש, הצלחה בתפקיד החדש.

רויטל סויד: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: נורא מעניין, את גם תוכלי להשפיע על סדר-היום במליאה בתוקף היותך סגנית יושבת-ראש הכנסת – –

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – ואני מקווה שהנושאים החברתיים יעמדו, ככה, בקדמת הבמה.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, חברים, ראשית, אני רוצה להגיד תודה רבה ליוזמת של היום הזה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עברנו, גברתי השרה, בין ועדה לוועדה, וכולנו הזדעזענו, כי איך אפשר לעמוד אדישים לנוכח הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: וזו לא השנה הראשונה שהימים המיוחדים האלה מתרחשים פה בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: מדי שנה בשנה אנחנו גם נחשפים לנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב הנתונים השנה העידו דווקא על גידול במספר הנפגעות בניסיונות לרצח ובכאלה שצלחו והסתיימו ברצח האישה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, היו טעויות בחלק מהנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שהמשרדים לא מעבירים בינם לבין עצמם את הנתונים האמיתיים, וגם כאשר ניסינו לחפור – ומחלקת המחקר של הכנסת עשתה עבודה מצוינת, רק שלא באמת היה לה שיתוף פעולה מהגורמים הרלוונטיים – הרבה מהם הוסתרו מהם על ידי הוראה של מפכ"ל המשטרה פשוט לא לחשוף חלק מהנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: זה די תמוה בעיניי, כי אם אנחנו לא מכירים את הנתונים, קשה לנו באמת להביא פתרונות אמיתיים שיהיה אפשר למדוד אותם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אחת הבעיות העיקריות זה חוסר הטיפול באותם גברים אלימים, כי אם אנחנו מוציאים את הנשים למקלטים, אנחנו בעצם אומרים: משהו לא בסדר עם הנשים, או: קצרה ידנו לשנות פה משהו, או לטפל.

אורלי לוי אבקסיס: ומי שלא בסדר – בדרך כלל, כשאנחנו רוצים להעניש מישהו, אנחנו מוציאים אותו מהמקום הטבעי שלו – אנחנו מכניסים אותו לכלא.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מכניסים אותו לבידוד.

אורלי לוי אבקסיס: זה בדיוק מה שקורה עם הנשים, אז מי לא בסדר פה?

אורלי לוי אבקסיס: ועדיין, אותם מקלטים, שבצר לנו היו ברירת המחדל, הפכו להיות בעצם כמו בתי כלא של אותן נשים, שלא יכולות לחזור לעבודה שלהן, לא לנהל את השגרה שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי השרה, תחשבי על זה שאם יש להן ילד, זכר, מגיל מעל 12 – הן גם נאלצות להפקיר אותו עם אותו אבא או בעל מתעלל, כי אסור להן להביא בן זכר מעל גיל 12 יחד איתן למקלט לנשים מוכות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, איזו אימא יכולה להיקרע במחשבה הזאת, של להציל את החיים שלה במחיר של להפקיר את הבן שלה?

אורלי לוי אבקסיס: זה כמעט דרישה בלתי הגיונית ובלתי אפשרית, ולכן אנחנו מגלים שבערך שליש מהנשים האלה, שיוצאות, חוזרות אחר כך לבעל המכה, כי אין להן כנראה לא פתרונות – מיידיים, של קורת גג, אבל גם המחשבה שאולי הילדים האלה ייקרעו באיזשהו אופן ויושפעו.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו לא רואים זה טיפול אמיתי – ובואו, אל תדברו איתי על ה-2,500 האלה שכל הזמן חוזרים על עצמם, הגברים שמקבלים טיפול.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על הגברים שמקבלים טיפול, זה כל כך מינורי, ובדרך כלל זה במקום שהגבר רוצה את הטיפול, אז הוא מגיע ואומר: משהו בהתנהגות שלי כנראה לא תקין, ולכן אני מוכן לקחת חלק בליווי הזה, או בהכשרה הזאת, כדי לדעת להתמודד עם מצבי לחץ ועם התנהגות אלימה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו לא שמים לב זה מה קורה עם הילדים באותם הבתים.

אורלי לוי אבקסיס: תחשבו על כך.

אורלי לוי אבקסיס: ילד שנמצא בתוך בית שבו הוא חווה באופן כמעט שגרתי אלימות כלפי האימא, ובדרך כלל, אם יש אלימות כלפי האימא אז יש גם אלימות כלפי הילדים; ברגע שהוצאנו את האימא למקלט, אנחנו משדרים לילד שמשהו לא בסדר עם האימא.

אורלי לוי אבקסיס: היא נאלצת לעזוב את הסביבה, היא נאלצת לעזוב את העבודה, היא נאלצת להתחבא, והילד הזה גדל לתוך מציאות של מודלים מעוותים.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו חשב שהילד הזה צריך טיפול?

אורלי לוי אבקסיס: הכוונה?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו חשב על כך שאולי – אתם יודעים, פרויד דיבר על זה, ועד היום אנחנו לומדים שמה שאנחנו – כנראה בגיל הינקות שלנו, ובגיל הגן – מה שאנחנו צופים בו, ומה שאנחנו חווים, הופך להיות חלק מהאישיות שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: היום, בחוסר הטיפול, אנחנו מטפחים את הדור הבא של הפוגעים באלימות בנשים שלהם ובילדים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: רק טיפול הוליסטי אמיתי, שיראה את הילדים האלה כיחידה אחת עם האירוע הכואב הזה – רק אז אולי נצליח לבלום ולעצור את הגלגל הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כי אנחנו משדרים לילדים האלה מודלים מעוותים כאשר אנחנו מוציאים את האימהות למקלט לנשים מוכות, ואת האבות אנחנו משאירים עם הרכוש, עם הבית ועם החיים הנורמליים.

אורלי לוי אבקסיס: הילדים האלה צריכים לקבל עזרה, צריכים להסביר להם שזה לא המודל האידיאלי, שככה לא אמורים להתנהג.

אורלי לוי אבקסיס: במקום זה אנחנו משדרים להם: האימהות ייכנסו לכלא, כי הן חטפו מכות, וזה כנראה בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: בזה צריך לטפל.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

רויטל סויד: תשיב השרה לשוויון חברתי, חברת הכנסת גילה גמליאל.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, חברות הכנסת וחברי הכנסת שנמצאים כאן, אנו מציינים היום, ג' בכסלו, 21 בנובמבר, את היום לציון המאבק הבין-לאומי באלימות נגד נשים.

גילה גמליאל: מטרותיו של יום זה הן לעורר מודעות לנושא, להגביר חקיקה, אכיפה וענישה הולמת, ולעודד נשים לפנות לעזרה.

גילה גמליאל: בכל יום, כמעט, אנו עדים לאלימות נגד נשים.

גילה גמליאל: הן מוכות, נאנסות, נרצחות, ומקלטי הנשים מלאים עד אפס מקום.

גילה גמליאל: אתם מכירות ומכירים את הנתונים הסטטיסטיים: 100 תלונות ביום, 30,000 תיקים בשנה, כמעט 2,000 נשים וילדים במקלטים לנשים מוכות, כמעט 5,000 נשים מדי שנה נזקקות לטיפול רפואי.

גילה גמליאל: מאחורי נתונים מספריים יבשים יש ערפל של שתיקה, וכן מעגלים נוספים שחשופים לאלימות, ובתוכם ילדים ובני נוער אשר עדים לאלימות בין הוריהם ונפגעים פגיעה נפשית, ולעיתים קרובות גם פיזית.

גילה גמליאל: על פי נתוני האו"ם, כל אישה שלישית בעולם חוותה אלימות מצידו של אדם קרוב אליה.

גילה גמליאל: הפגיעה נמצאת בכל חתכי האוכלוסייה.

גילה גמליאל: לצערנו, אנחנו רואים שמדובר באלימות מילולית, אלימות פיזית, אלימות כלכלית, אלימות מינית.

גילה גמליאל: בשבועות האחרונים אנו שומעים חדשות לבקרים על מקרים רבים שבהם נשים הוטרדו מינית – במקום עבודתן, במרחב הציבורי, בבתי הספר, באוניברסיטאות, בצבא, תוך ניצול יחסי מרות.

נחמן שי: משטרה.

גילה גמליאל: מדובר בתופעה חמורה ביותר, המחייבת טיפול דחוף ויסודי.

גילה גמליאל: אתמול כינסתי את ועדת השרים לשוויון מגדרי בראשותי.

גילה גמליאל: העברתי החלטת ממשלה בדבר גיבוש תוכנית לאומית למיגור תופעת ההטרדות המיניות.

גילה גמליאל: תקצבתי 10 מיליון שקלים מתקציב משרדי.

גילה גמליאל: מדובר בתוכנית ממשלתית אשר תיתן מענה הוליסטי ורחב בכל נושא ההטרדות המיניות.

גילה גמליאל: אני קוראת כאן ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולחברות הכנסת להיפגש עם מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה, אווה, שאמונה על בניית התוכנית – ואמורים להגיש אותה בתוך 121 הימים – ולקחת בזה חלק פעיל.

גילה גמליאל: אני תמיד אומרת: למי מאיתנו יש סטטיסטיקה אמיתית, כמה נשים סובלות מאלימות מילולית, מיחס משפיל, מאלימות כלכלית?

גילה גמליאל: הרי רובן לא מעיזות להתלונן על כך.

גילה גמליאל: אני מקדמת בחודשים האחרונים חקיקה רחבה נגד אלימות כלכלית, ואני מאמינה שיחד עם משרדי ממשלה אחרים שנרתמו לעניין, ויחד עם שרת המשפטים, נצליח ליצור כאן גם הרתעה וצעדי מניעה.

גילה גמליאל: נוסף על כך, שרת המשפטים ואני מקדמות בימים אלו הקמת ועדה שתבחן מחדש את חוק ההטרדה המינית, שנבנה פה, בכנסת ישראל, טלאי על טלאי.

גילה גמליאל: גם כאן, אני קוראת לחברות הכנסת לקחת חלק פעיל, בהיבט הזה.

גילה גמליאל: אני מאמינה שבשיתוף פעולה בהחלט אפשר לשנות, ולמגר את התופעה.

גילה גמליאל: מאוד לא אהבתי בתחילת הדיון את הטחות האשמה בראש הממשלה, במשרדים, בשרים.

גילה גמליאל: בל נשכח דבר אחד פשוט: מדובר במכה עולמית.

גילה גמליאל: מדובר בתופעה רחבה.

גילה גמליאל: הטיפול יתחיל במערכת החינוך.

גילה גמליאל: הכול מתחיל ונגמר בחינוך: ברגע שילדים בגני הילדים ובבתי הספר ילמדו את הזכות שלהם על גופם, ברגע שיופנם ההיבט של השוויון המגדרי מינקות – אנחנו נצליח לפעול למניעת מקרים רבים מעין אלו בעתיד.

גילה גמליאל: שר העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ הגדיל את תוכנית משרדו והקצה 70 מיליון שקלים לטיפול באלימות במשפחה.

גילה גמליאל: הנושא הזה לא מספיק, כמובן, אבל זה מה שהוביל להקמה – על ידי השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן – של ועדת שרים ייעודית לטיפול באלימות בכלל ובאלימות כלפי נשים בפרט.

גילה גמליאל: עקב כך אושרה תוכנית לאומית – שדיברתם עליה כאן, וכשהיא אושרה הובהר שבהקשר הזה התקציבים יתועלו משנת 2018, לתוכנית הזאת, ממשרד הרווחה.

גילה גמליאל: זוהי תוכנית כוללת של 250 מיליון שקלים, יחד עם משרד האוצר והמשרד לביטחון הפנים.

גילה גמליאל: בשנה הבאה יוקמו 11 מרכזים חדשים לטיפול באלימות, בסך 48 מיליון שקלים.

גילה גמליאל: יתווספו עוד 100 תקנים של עובדים סוציאליים ויושקעו 18 מיליון שקלים במסגרות שיקומיות לגברים אלימים.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם כמה דברים לגבי זה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת אורלי לוי אמרה מעל הדוכן הזה שהטיפול, התפיסה והתודעה צריכים לשנות זווית – ואני מסכימה איתך, חברת הכנסת אורלי לוי, אנחנו צריכים לטפל באותם ילדים מוכים, שכל המחקרים מראים שאחוז גבוה מהם, כבוד היושבת-ראש, הופכים להיות גברים אלימים בעצמם.

גילה גמליאל: ועל כן, זוהי חובתנו לתת להם את הטיפול, ויש טיפולים שיכולים למגר את האלימות מקרבם, ואנחנו חייבים לתעל משאבים בעבורם – לא להנציח את אותה אלימות בהמשך הדורי.

גילה גמליאל: זוהי חובתנו.

גילה גמליאל: נוסף על כך, התפיסה שבה – במקום שהמקלטים לנשים מוכות, שאמורים להתנהל כמו טיפול נמרץ, משהו שאמור להיות נקודתי, להצלת חיים, הם הופכים להיות הסביבה הטבעית החדשה של נשים מוכות, צריך להקים כמה שיותר מרכזים שבהם גברים אלימים יקבלו טיפול.

גילה גמליאל: ואת אותן מערכות צריך גם לדאוג ולוודא – להפעיל גם בתוך בתי הסוהר.

גילה גמליאל: כפי שאמרתי קודם, אם במערכת החינוך הדברים האלה יקבלו ביטוי, אנחנו נמצא כאן את החברה שלנו חברה מתוקנת יותר, טובה יותר ונכונה יותר.

גילה גמליאל: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לשרה לשוויון חברתי.

גילה גמליאל: אני ממליצה מה שהמציעים רוצים, מה שהיושבת-ראש – אם רוצים להמשיך דיונים, או מסתפקים בדברים.

רויטל סויד: להעביר לוועדה, או להסתפק בדברי השרה?

עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו נשמע הבטחה שיטפלו בשנה הבאה, יוקצו 50 מיליון שקל הדרושים לתוכנית – כי היום אמרו לי שרק 20,000, ועוד לא עברו את – – –

גילה גמליאל: – – – הנושא הזה נתון לטיפולו של שר הרווחה.

גילה גמליאל: אני מציעה שתכנסו דיון ותזמנו את שר הרווחה גם כן, אלא אם כן אתן רוצות – – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות את עזרתך להקצות 50 מיליון שקל – – –

גילה גמליאל: – – – לעזרתכן לבניית התוכנית הלאומית בסוגיית הטרדות מיניות שלה הקצינו כבר 10 מיליון בשלב ראשון.

גילה גמליאל: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לשרה לשוויון חברתי, חברת הכנסת גילה גמליאל.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד להעביר את הדיון לוועדה?

אורלי לוי אבקסיס: לוועדה משותפת.

עאידה תומא סלימאן: לוועדה משותפת של עבודה ורווחה ומעמד האישה.

נחמן שי: כן, בסדר – – – ועדת הכנסת – – –

איתן כבל: – – – לא משנה, אם נסכים – – –

עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה – אליי, ואני אדאג שהיא תהיה משותפת – – –

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: אנחנו נערוך כעת הצבעה.

רויטל סויד: מי בעד – – –

לאה פדידה: ישר לוועדת הכספים.

רויטל סויד: מי בעד להעביר את הדיון לוועדה לקידום מעמד האישה?

איתן כבל: אל תדאגי, לא תקבלי כסף – – – הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי נתקבלה.

קריאה: לפחות ננסה, איתן.

איתן כבל: אם כך, נעשה את כל הדיונים רק בוועדת הכספים.

רויטל סויד: 12 הצביעו בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הדיון בהצעה לסדר-היום יועבר לדיון בוועדה לקידום מעמד האישה.

רויטל סויד: הודעה מטעם מזכיר הכנסת.

רויטל סויד: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בעניין היעדרות חברי הכנסת מישיבות הכנסת בכנס הקיץ של המושב השלישי של הכנסת העשרים, ממאי 2017 עד יולי 2017.

נאזם בדר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1166); נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו נעבור ונמשיך בסדר-היום.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה; קיבלה פטור מחובת הנחה.

קריאה: מי מציע אותה?

איתן כבל: רחל, בואי, אנחנו נמליץ עלייך לשרה ותוכלי – – –

קריאה: מי מציע?

קריאה: למה מציעים את זה – – –

קריאה: חוץ מזה, איפה – – –

קריאה: גברתי היושבת-ראש, צריך לבטל את החוק – – –

גילה גמליאל: – – – אם אתם לא מדברים, זה יעלה.

מיקי לוי: לא, אנחנו נצביע נגד וזה יהיה חבל.

מיקי לוי: אתם לא יכולים לזלזל בנו עד כדי כך.

גילה גמליאל: שאלת השאלות:

גילה גמליאל: אם לא תדברו – זה יעלה.

גילה גמליאל: אם כולכם מתכוונים לדבר – זה לא יעלה.

גילה גמליאל: אתם הולכים לדבר כולם?

גילה גמליאל: אם תסירו את – – –

מיקי לוי: אנחנו מלכתחילה בעד החוק, אבל יש גבול לזלזול.

גילה גמליאל: מיקי, אם אתם מושכים את הדיבור שלכם – זה עולה.

גילה גמליאל: אם לא – אין לי פשוט זמן לזה היום.

לאה פדידה: – – – תעלו להצביע – – –

מיקי לוי: לא, אין לשרה זמן – – –

גילה גמליאל: אתם מושכים את זה?

מיקי לוי: ברמה האישית.

איתן כבל: אבל יש הסכמה – – –

גילה גמליאל: אם אתם מושכים, אין לי בעיה להעלות את זה.

גילה גמליאל: משכתם את הדיבור?

מיקי לוי: גברתי השרה, אנחנו מתחשבים בך.

גילה גמליאל: תודה רבה, יופי, משכו – – –

רויטל סויד: כל הכבוד לכל חברי הכנסת הנוכחים.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ח–2017, קריאה ראשונה – קיבלה פטור מחובת הנחה.

רויטל סויד: תציג את הצעת החוק השרה גילה גמליאל, בשם שרת התרבות והספורט.

רויטל סויד: בבקשה.

גילה גמליאל: תיקון חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7 – הוראת שעה), 20 בנובמבר 2017 – 21 בנובמבר.

גילה גמליאל: זה היה אמור להיות אתמול, אני מבינה.

גילה גמליאל: בתיקון מוצעת הארכת הוראת השעה שנקבעה בחוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7 – הוראת שעה), התשע"ד–2014 – פורסם ברשומות ביום כ"ד באדר ב' התשע"ד, 26 במרס 2014 – והפיכתה להסדר של קבע.

גילה גמליאל: אני מציגה את הצעת החוק בשם שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: הוראת השעה נחקקה עקב המלצות ועדת זליכה לבדיקת מבנה הכדורגל בישראל, אשר מטרתן הייתה לשפר את התנהלותם התקינה של גופי הספורט.

גילה גמליאל: במסגרת המלצותיה, המליצה ועדת זליכה כי כספי תמיכת המועצה להסדר ההימורים בספורט – להלן: המועצה – יועברו ישירות לקבוצות, ולא דרך מרכזי הספורט או האיגודים וההתאחדויות, ולמעשה לבטל את האפשרות שהייתה קיימת עד אז בחוק המועצה להסדר ההימורים בספורט, התשכ"ח–1967 – להלן: החוק, להעביר את כספי הקבוצות דרך גופי צינור.

גילה גמליאל: נוסף על כך, בתקופת הוראת השעה נקבע כי המועצה להסדר ההימורים בספורט תתמוך בפעילויות שמטרתן מניעת אלימות וגזענות בספורט.

גילה גמליאל: עתה, לקראת סיום תקופת הוראת השעה, ולאור הלקחים שנלמדו, מוצע לאמץ את הוראת השעה ולהופכה להוראת קבע.

גילה גמליאל: מאחר שתוקף הוראת השעה יפקע ביום 31 בדצמבר 2017, אבקש את תמיכתכם בחוק זה.

רויטל סויד: תודה, תודה רבה לגברתי השרה.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, וגברתי השרה – מפאת כבודך אני אקצר, אבל אני חושבת שזה ביזיון שמעבירים היום חוק ריק לגמרי.

איתן כבל: לאה, תגידי: גברתי היושבת-ראש.

לאה פדידה: אמרתי: גברתי היושבת-ראש.

לאה פדידה: סליחה, אמרתי: גברתי היושבת-ראש, איתן.

לאה פדידה: תקשיב לי במקום להיות בטלפון.

לאה פדידה: אמרתי: גברתי היושבת-ראש וגברתי השרה.

לאה פדידה: אני מבקשת להגיד שזה ביזיון שממשלה שרוצה להעביר חוק – כל הכיסאות ריקים, ואך ורק פה, באופוזיציה, נמצאים.

עאידה תומא סלימאן: – – –

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

אלעזר שטרן: רגע, רגע, אני גם.

רויטל סויד: אתה לא נמצא ברשימה.

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: תודה.

גילה גמליאל: א

גילה גמליאל: לעזר – – –

מיקי לוי: אולי לדחות היום את ההצבעה, השרה.

מיקי לוי: אני ממליץ שתדחי את ההצבעה.

גילה גמליאל: אני אמרתי שאני מסכימה לעשות את המחווה הזאת, אם אני יודעת שאתם לא – – –

אלעזר שטרן: למי את עושה מחווה?

אלעזר שטרן: בואי נדבר על זה – – – אני מוכן לרדת.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

אלעזר שטרן: סליחה.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך את האמת, גברתי היושבת בראש – איתן, שמעת?

אלעזר שטרן: עמיתתי השרה גילה גמליאל, אני אגיד לך את האמת, אני הייתי למטה, וחשבתי שיש גבול לביזיון הזה.

אלעזר שטרן: איתן, אתה יכול להגיד לנו למה אנחנו צריכים להעביר חוק כזה כשככה מסתכלים עלינו וככה מתנהגים כלפינו?

עאידה תומא סלימאן: הוא בדיוק מנסה לענות על השאלה.

איתן כבל: אני אגיד לך את הדבר הבא: אני, אין לי בעיה, תפיל כל יום.

אלעזר שטרן: כן?

איתן כבל: העניין הוא כזה: אני מניח – –

גילה גמליאל: מכיוון שזה בהסכמה עם האופוזיציה, מה אתם עושים סיפור כזה – – –

איתן כבל: – – שזה בהסכמה – –

גילה גמליאל: אתה עושה סיפור מדבר – – – מבזבז זמן.

איתן כבל: – – זאת אומרת, יש כללים שנקבעים, משבוע שעבר, בסיעה שלנו.

איתן כבל: הגיעה להסכמה.

איתן כבל: תניח – – –

עאידה תומא סלימאן: אבל ההסכמה היא שהם ילכו הביתה, ואנחנו – – –

מיקי לוי: יש כאן רק חברת כנסת אחת, אחת, צדיקה אחת בסדום הזה, וכמובן השרה.

אלעזר שטרן: גברתי השרה, אני אגיד לך משהו.

איתן כבל: שאלת אותי, חבר הכנסת שטרן.

גילה גמליאל: פספסת אותי – – –

אלעזר שטרן: לא פספסתי שום דבר.

איתן כבל: אין לי בעיה, תפילו את זה.

גילה גמליאל: – – –

אלעזר שטרן: שום דבר.

אלעזר שטרן: קודם דיבר היושב-ראש על הזלזול, בעיקר שלכם, השרים וחברי הכנסת, בכנסת, זה היה סביב הסכם השלום עם מצרים.

אלעזר שטרן: היושב-ראש עמד – דרך אגב, הוא לא מהמפלגה של אף אחת מסיעות האופוזיציה.

אלעזר שטרן: יש גבול למה שאתם עושים מהכנסת הזאת.

אלעזר שטרן: אני אומר לךְ את האמת, תסתכלי, זה יום שלישי, בואי נגיד את האמת – עובדים פה שלושה ימים בשבוע באמת, עוד קצת בימים אחרים.

אלעזר שטרן: מה, אי-אפשר כאילו – אי-אפשר קצת, כאילו?

אלעזר שטרן: אז יכול להיות – אני אומר לחברי איתן: אני חושב שיש משקל להסכמים שבין קואליציה לאופוזיציה.

איתן כבל: אפשר להגיד שאנחנו לא נצביע היום, שאנחנו מבקשים לא להצביע היום.

קריאה: – – – הצבעה.

אלעזר שטרן: בבקשה.

אלעזר שטרן: זה מה שצריך להיות.

אלעזר שטרן: זה מכובד.

אלעזר שטרן: אז אני מקבל את זה.

גילה גמליאל: איתן – – –

איתן כבל: לא, הבעיה שלו לא עם השרים.

גילה גמליאל: – – –

איתן כבל: העניין הוא כזה – אני אסביר, אם יורשה לי: אין בעיה, יש הסכמה.

איתן כבל: בגלל זה אני – – –

גילה גמליאל: אם הייתי יודעת – שאלתי אותך לפני.

גילה גמליאל: הייתי מקבלת – – –

איתן כבל: יקירה, לא, שנייה, בגלל זה אני לא הסכמתי שהם יפילו את החוק.

גילה גמליאל: – – –

איתן כבל: אבל יחד עם זה, אנחנו, עם כל הכבוד, לא הפועלים שלהם – – –

אלעזר שטרן: נכון, זה מה שאני אומר, אז אני מבקש לדחות את ההצבעה.

אלעזר שטרן: תשובה והצבעה במקום אחר.

אלעזר שטרן: אני יורד.

גילה גמליאל: אני לא מסכימה – – –

אלעזר שטרן: סליחה?

גילה גמליאל: לא מסכימה לדחות.

גילה גמליאל: העליתי, תעלו להצבעה.

רחל עזריה: בשביל מה?

רחל עזריה: בשביל מה?

רחל עזריה: תמשיך לדבר.

איתן כבל: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה רוצה להמשיך בדברים שלך?

רויטל סויד: יש לך עוד 45 שניות.

אלעזר שטרן: אני רואה שחברי איתן מנסה לעשות משהו.

איתן כבל: אני לא מנסה לעשות כלום.

גילה גמליאל: אלעזר, הזמן שלך רץ.

גילה גמליאל: יש לך 38 שניות.

אלעזר שטרן: התחלת לדאוג לי?

אלעזר שטרן: אני מאוד מעריך את זה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני לא יודע אם זה הימורים שקשורים לשרת התרבות.

אלעזר שטרן: אני לא יודע על מה היא מהמרת, במדינה הזאת.

אלעזר שטרן: שלשום זה היה הימורים על בית הנשיא, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה, בטח לא כשהיא לא נמצאת פה.

רויטל סויד: השרה מעוניינת לסכם את הדיון במועד אחר ולדחות את ההצבעה?

גילה גמליאל: התשובה היא לא.

אלעזר שטרן: למה לא?

אלעזר שטרן: את שומעת – – –

רויטל סויד: האם השרה מעוניינת לסכם במועד אחר ולדחות את ההצבעה?

גילה גמליאל: – – –

אלעזר שטרן: הינה, אומרת – – – לא להצביע.

גילה גמליאל: העוזרת של שרת התרבות, מה אומרת לגבי זה?

אלעזר שטרן: לדחות.

גילה גמליאל: לדחות?

רויטל סויד: לדחות.

אלעזר שטרן: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

רויטל סויד: תשובה והצבעה יינתנו במועד אחר.

איתן כבל: זה מקובל.

גילה גמליאל: – – – מההתחלה.

רויטל סויד: תם סדר-היום.

רויטל סויד: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ד' בכסלו התשע"ח, 22 בנובמבר 2017, בשעה 11:00.

רויטל סויד: ישיבה זו נעולה.