ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 276, 2017-11-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' בכסלו התשע"ח, 20 בנובמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק שירות הקבע בצבא הגנה לישראל (חיילות בשירות קבע) (תיקון) (הגנה לחיילת או חייל עקב לידה או טיפולי פוריות), התשע"ח–2017, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4745/20 וכלה בהצעת חוק פ/4766/20 – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לקבלת קצבת זקנה לעובד עצמאי), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק לקידום המִחזור בישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, אחמד טיבי, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, חיים ילין, איילת נחמיאס ורבין, מיכל בירן ויצחק וקנין; הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, רוברט אילטוב, עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד (תיקון – הכללת תוכנית ציל"ה בחוק), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שוויון בנטל), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, יעקב פרי, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (ביטול הצורך בקבלת רישיון להפגנה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי (תיקון – חיזוק מעמדה של המועצה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, אלי אלאלוף, טלי פלוסקוב ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – איסור פרסום לשם הגנה על ביטחון תעסוקתי), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, יהודה גליק, קארין אלהרר ואילן גילאון; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – סיוע משפטי לתובע בגין הפליה) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת סתיו שפיר; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – זכויות בהליך בפני שופט מגשר), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת רויטל סויד; הצעת חוק מוסדות פיננסיים כגופים ציבוריים, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מוסי רז, מיקי לוי, משה גפני ומיכל רוזין; הצעת חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת) (תיקון – פרסום לעידוד ההשקעה באנרגיות מתחדשות על ידי צרכנים ביתיים) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, תמר זנדברג, יצחק וקנין, מיקי לוי, מירב בן ארי, אכרם חסון ודב חנין;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הוראות להגבלת רישיון נהיגה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת איתן כבל, נורית קורן, עבד אל חכים חאג' יחיא, קסניה סבטלובה, ישראל אייכלר, אכרם חסון, דב חנין, יעקב אשר, תמר זנדברג, מיקי רוזנטל ואיימן עודה; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור מתן טיפול המרה לקטין), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק המגשרים, התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק הטיס (תיקון – הגבלת מתן רישיון טיס לטייס משנה עד לגיל 67), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יואב קיש, נורית קורן, איתן כבל, רוברט אילטוב, איילת נחמיאס ורבין ויצחק וקנין; הצעת חוק הטיס (תיקון – הגבלת מתן רישיון טיס לטייס משנה עד לגיל 67), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק מענק לזכאים לרכישת דירה יד שנייה, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מנחם אליעזר מוזס, משה גפני, יעקב אשר, ישראל אייכלר, מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, איציק שמולי, אורי מקלב, יעקב מרגי, אורלי לוי אבקסיס, שולי מועלם-רפאלי, יצחק וקנין, עודד פורר, יוליה מלינובסקי ומרדכי יוגב; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס במכירת תרופות מצילות חיים שאינן כלולות בסל הבריאות), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – שמירת הביטחון התזונתי לאזרחים ותיקים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת טלי פלוסקוב, אלי אלאלוף, יפעת שאשא ביטון, מירב בן ארי, רועי פולקמן, רחל עזריה ואכרם חסון; הצעת חוק להנצחת הרב עובדיה יוסף (ציון זכרו ופועלו), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, יצחק וקנין, מנחם אליעזר מוזס, ניסן סלומינסקי, רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ, ישראל אייכלר, מכלוף מיקי זוהר, אברהם נגוסה ונאוה בוקר; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יואב קיש, יואב בן צור ועודד פורר.

ירדנה מלר-הורוביץ: האמנות האלה: אמנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של ארמניה בדבר מניעת כפל מס ומניעת התחמקות ממיסים, בזיקה למיסים על הכנסה ועל הון; אמנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של אזרבייג'ן בדבר מניעת כפל מס ומניעת התחמקות ממיסים, בזיקה למיסים על הכנסה; אמנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של אוסטריה בדבר מניעת כפל מס ומניעת התחמקות ממיסים, בזיקה למיסים על הכנסה ועל הון.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, המלצה של ארגון העבודה הבין-לאומי (ILO).

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7) (הוראת שעה – תיקון), התשע"ח–2017; הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שהנוכחים יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת זוהיר בהלול, תפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני מוצא את עצמי מתייצב אל מאחורי המיקרופון הזה בדחילו ורחימו, מכיוון שמי אני שאגן על מוסד הנשיאות במדינת ישראל?

זוהיר בהלול: הרי מוסד הנשיאות במדינת ישראל הוא רם מעלה ובדרגת כבוד ויראה, עד כדי כך שמובן מאליו שלא צריך לפגוע בו ולכתוש את יסודותיו ואת תשתיותיו.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, יש לנו נשיא מדינה מורם מעם, נשיא מדינה שהוא, בערכים שהוא אוחז בקרבו, הוא כמו עמוד האש, מהבחינה הזאת.

זוהיר בהלול: ומה עושים שרים במדינת ישראל?

זוהיר בהלול: ואני מתכוון באופן אינדוקטיבי לשרת התרבות מירי רגב, שמשתלחת בו, מטיחה בו ומסיתה כנגדו.

זוהיר בהלול: ובאיחור אופייני, אקדמי, ראש הממשלה אומנם מגנה, אבל זהו גינוי שבא מאוחר מדי, מעט מדי, רפה למדי.

זוהיר בהלול: אני קורא לכולם לאפשר לנשיא המדינה לעשות את תפקידו בצורה ערכית, כפי שהוא מחויב לעשות זאת – והוא עושה זאת טוב יותר מכפי שהציפיות היו ממוסד הנשיאות.

זוהיר בהלול: ולכן, מותר לי לבקש כאן: שומה על השרים שלא להשתלח ולא לקעקע את אמות הסיפים, ולא לפגע בהסתה משתלחת בנשיא המדינה, ולאפשר לו לעשות את עבודתו נאמנה.

זוהיר בהלול: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לצערי, זאת לא הפעם הראשונה שאני מעלה בכנסת את התופעה המבישה, תופעת האלימות נגד מורות ומורים בבתי הספר.

מסעוד גנאים: אלימות נגד מורות ומורים היא שיחה שבועית ואולי יומית, משום שיש מקרים שאנחנו לא יודעים עליהם והם לא מדווחים.

מסעוד גנאים: הייתה תוכנית לפני כמה ימים בטלוויזיה שהראתה את מידת האלימות ואת אחוז האלימות הגבוה נגד מורים ומורות.

מסעוד גנאים: העובדות והנתונים בשטח מסוכנים ומפחידים.

מסעוד גנאים: חברה שרוצה עתיד בריא ובטוח לבניה צריכה להיות מודאגת מאלימות נגד מורים, כי מורה מותקף, מאוים, הוא מורה מושפל; הוא מורה שלא יתרום לא לחינוך ולא ללימוד לילדינו.

מסעוד גנאים: אם המורה בסכנה, אז גם הילדים שלנו בסכנה וגם העתיד שלנו בסכנה.

מסעוד גנאים: לכן, צריך להחזיר את הכבוד ואת הביטחון למורים שלנו, וצריך גם להחזיר להם את המקום שאמר עליו המשורר הערבי, (אומר בערבית: הנסיך של המשוררים,) אחמד שאוקי, בשיר שלו: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "קום לַמורה, חוש כלפיו יראת כבוד / המורה – כמעט שהוא נביא / היודע אתה על מישהו מכובד או נערץ / מזה שבונה ומטפח נפשות ומוחות.

מסעוד גנאים: ") תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום הייתה אצלי קבוצת נציגות ממג'דל שמס ומבוקעאתא וממסעדה ומעין קנייא, מהכפרים הדרוזיים, והתלוננו על זה שמאז 1973 עדיין שטחים נרחבים, אלפי דונמים, מלאים במוקשים מאז המלחמה ב-73'.

אכרם חסון: כמובן, חלק מהאנשים גם נפגעו מהתפוצצות מוקשים שם.

אכרם חסון: מצד שני, חלק מהאוכלוסייה לא יכולה להיכנס לאדמות הפרטיות שלה, כי הכול מסביב מוקשים, ומצד אחר אנחנו מאבדים הרבה אדמות.

אכרם חסון: אפשר לנצל את האדמות האלה אם משרד הביטחון ישכיל ללכת ולהוציא את כל המוקשים – לנצל את זה לשכונות לזוגות צעירים, לתת אפשרות להרחיב את התעסוקה והתעשייה ולהקים אזורי תעשייה שם, וגם לאפשר לכלל האזרחים להיכנס ולעבד את האדמה ולפתח אותה.

אכרם חסון: אנחנו כל הזמן מדברים על מצוקת האדמות, אדוני היושב-ראש, אבל שם יש אלפי דונמים.

אכרם חסון: יש עודפים שיכולים לשרת גם את היישובים היהודיים וגם את היישובים הדרוזיים שנמצאים ברמת הגולן.

אכרם חסון: אני חושב שקצת השקעה ותשומת לב – הגיע הזמן, מאז 1973 עד עצם היום הזה, לקחת החלטה אמיצה ולתת אפשרות לתושבים לקחת עבודת קרקע שתיטיב איתם ועם בניהם ועם נכדיהם.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

לאה פדידה: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, אני נאלצת לקרוא מדף, כי אפילו קשה לי לחזור על המילים האלה: גבר צריך לראות את עצמו גדול בפוטנציאל, כי הוא יכול לספק מינית כמו קוף גדול, ויש לו הרבה קופיפות לידו שצריכות לספק את היצר המיני שלו.

לאה פדידה: את הדברים האלה אומר הרב ליטמן, מנהיג תנועת קבלה לעם.

לאה פדידה: הכיצד?

לאה פדידה: הכיצד במדינת ישראל, שהגוף המחוקק הזה אומר "לא לאלימות", אנחנו נותנים למנהיג שמקבל תקציב, בתנועה הזאת, לדבר בשפה הזאת?

לאה פדידה: הכיצד שרים בממשלת ישראל, מירי רגב וכץ, משבחים את מנהיגותו ואת עבודתו של מי שאומר שכל תפקידנו, הקופיפות, הוא לשרת את הקוף הגדול?

לאה פדידה: אני לא רוצה לתהות באיזה תקן מירי רגב ובאיזה תקן השר כץ, קוף או קופיף, אבל אני מבקשת מהבית הזה לגנות את האמירה הזאת, ושלא יהיו יותר נאומים כאלה או אמירות כאלה, לא בבית המחוקקים ולא מחוצה לו.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת סאלח סעד.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי חברי הכנסת, השבוע אנחנו מציינים את שבוע המאבק נגד אלימות נשים.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, האלימות סביבנו בכול: נגד מורים, נגד נשיא המדינה, נגד נשים – מה לא.

עליזה לביא: מה קרה לנו?

עליזה לביא: אי-אלימות, אי-אלימות זה הכוח החזק ביותר שיש לנו כבני אדם.

עליזה לביא: מאיפה למדנו להתנהג בצורה כל כך בוטה ואלימה?

עליזה לביא: הדברים נאמרים גם כאן על ידי נושאי משרה בבית הזה, בממשלה.

עליזה לביא: אני קוראת לך, אדוני היושב-ראש, לפתח אמנה בינינו, באי הבית הזה, בראש ובראשונה: מה לא אומרים, על מה מתחייבים לא לדבר – אחרת איך אפשר לבוא ולדבר על אוכלוסיות אחרות?

עליזה לביא: אנחנו שומעים פה התבטאויות, אדוני, שהן לא תיאמנה.

עליזה לביא: מחר אנחנו נציין כאן במליאה את היום המיוחד של כנסת ישראל למאבק באלימות נגד נשים, והבוקר השקתי יוזמה חדשה בקרב קוסמטיקאיות שתיתן להן כלים לזהות אלימות אצל המטופלות שלהן, ובכך לסייע.

עליזה לביא: אז לתת המלצות, אדוני, אנחנו יודעים, אבל מה איתנו?

עליזה לביא: אני יודעת שאתה שותף לדעה הזאת.

עליזה לביא: בוא נעשה מעשה ונבנה פה אמנה בינינו לבין עצמנו.

עליזה לביא: אי-אפשר עם השפה הזאת, שבסופו של דבר, חלילה, עלולה לפגוע בחיי אדם.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה היחידה היא שבכל פעם שאני מוביל מאבק כזה הגב נורא כואב, כי מכל היריות בגב שיורים בי ח"כים אני כבר קצת התייאשתי.

עליזה לביא: אני מוכנה לתת לך שכפ"ץ.

יולי יואל אדלשטיין: התייאשתי מלהוביל את זה.

עליזה לביא: אדוני, אני מוכנה לתת שכפ"ץ.

יולי יואל אדלשטיין: כולל בעצם היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול סיירתי במועצה אזורית עמק יזרעאל, נכנסתי ליישוב מוסדר ששמו מנשייה זבדה, וראיתי איזה יישוב בדואי מוסדר בצפון הארץ, שמבחינת סידור של יישוב אין לו שום בעיה.

סאלח סעד: יש שם שלושה אזרחים ותיקים בני 50 ו-40, ו-55 שיש להם בתים בתוך מנשייה זבדה, גרים שם 70 ומשהו שנים, יש להם רפתות, והם עובדים עבודה קשה מאוד, הילדים שלהם יוצאי צבא, ופשוט מינהל מקרקעי ישראל מנסה לפנות אותם בכל כוח.

סאלח סעד: היו בבתי המשפט, עברו דיונים ארוכים, ימים ולילות.

סאלח סעד: מינהל מקרקעי ישראל דורש לפנות אותם עד סוף החודש.

סאלח סעד: אני חושב שכאן יש מקום להתערבות מסיבית של כנסת ישראל, של האחראים, למנוע ממינהל מקרקעי ישראל לפנות את התושבים האלה.

סאלח סעד: אלה אנשים נאמנים, אזרחי מדינת ישראל, שצריך למצוא להם סידור, לא חלופי – למנוע ממינהל מקרקעי ישראל לפנות אותם.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רק רוצה להקריא לכם סיפור שכתבה לי אישה אחת אחרי שהייתה בביקור באיי סיישל.

יואב בן צור: היא אומרת שהיא הכירה שם איזו אישה שהזמינה אותה לבקר בביתה, וכשהיא הגיעה לביתה, שם היה השוס הגדול שהיא ראתה.

יואב בן צור: בביתה של האישה גרה אימה הקשישה.

יואב בן צור: באיי סיישל בן שמחזיק את הוריו הקשישים או אימו או אביו הקשישים מקבל שכר בגובה משכורת של מורה.

יואב בן צור: אחת לחודש מגיעה עובדת סוציאלית ובודקת את מצב ניקיון הבית, מצב המצעים, הסדינים, האוכל, מדברת עם הקשיש, איך הוא מרגיש.

יואב בן צור: אם הוא בסדר היא משאירה אותו; אם לא – הוא עובר לילד אחר.

יואב בן צור: היא אומרת שנוצר מצב שהילדים ביניהם, במשך החיים של ההורים, מתחרים מי יתנהג טוב יותר עם ההורים, כדי שההורה שיגיע לגיל זקנה ירצה להיות אצלו בבית.

יואב בן צור: הקשיש שנמצא בבית של הבן נהנה מהנכדים, נהנה מחברה, נהנה ממקום טוב.

יואב בן צור: יכול להיות – בואו ננסה לאמץ את הדבר הזה.

יואב בן צור: לא נצטרך את כל הרדיפות אחרי ביטוח לאומי לסיוע כזה ואחר, ובא לקשיש גואל.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מוסי רז.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: היום התקיים דיון באחת הוועדות – בוועדה לצדק חלוקתי – תחת הכותרת הטרדות מיניות בפריפריה.

עאידה תומא סלימאן: התגלה לעינינו – ואני שלחתי לכבודו מכתב בנושא – נתגלה לעינינו שההזמנה הייתה גם לארגון להב"ה וליושב-ראש הארגון הזה, שיוגשו נגדו כתבי אישום על הסתה חמורה.

עאידה תומא סלימאן: המטרה הייתה לקיים דיון שכבר התקיים במשכן הזה, שכל מטרתו הסתה נגד האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: בימים האלה, כשאנחנו עומדות מול מהפכה בנושא של הטרדות מיניות, בחשיפה של הטרדות מיניות, כאשר רוב הסיפורים שמתגוללים בימים האחרונים הם נגד השמנת שבשמנת בין אזרחי מדינת ישראל, באה ועדה להסיט את הדיון למקום שמבזה את הבית הזה, מבזה את המשתתפים בדיון הזה, ומשתמש שוב בנשים שסובלות מהטרדה מינית – משתמש בהן, בגוף שלהן, בסבל שלהן – כדי להסית בצורה גזענית.

עאידה תומא סלימאן: הטרדות מיניות הן דבר חמור ביותר, והן מתבצעות על רקע של מאבק אלים של מגדר אחד נגד מגדר שני, ואין להן שום קשר לנושא של מאבק לאומני זה או אחר.

עאידה תומא סלימאן: חבל.

עאידה תומא סלימאן: חבל שהבית מאפשר דברים כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברת וחברי הכנסת, חברות נשים עושות שלום החשובות שביציע, עברנו 48 שעות קשות מאוד של הסתה.

מוסי רז: אני רוצה לציין לטובה, אדוני היושב-ראש, את הדברים החשובים שלך כנגד ההסתה הזאת.

מוסי רז: אבל ההסתה הזאת התחילה כבר לפני 48 שעות, בצאת השבת, עם הדברים של סגנית שר החוץ כלפי שוברים שתיקה וההאשמה שלהם כבוגדים, והמשיכה בהסתה הפרועה כנגד נשיא המדינה על החלטתו הצודקת.

מוסי רז: אני רוצה להגיד כאן: אסור להשתמש בפועל הזה בג"ד, בטח לא כנגד נשיא המדינה; בטח לא כנגד אזרחים הגונים; בטח לא כנגד תנועה של חיילים ששירתו שירות קרבי ומביאים את עמדותיהם – גם אם אולי פעם טעו, גם זה יכול לקרות – מביאים את המידע שהם ראו – גם אם אולי פעם טעו בהבנת הדבר הזה.

מוסי רז: אסור להשתמש בדברים האלה.

מוסי רז: ההסתה הזאת כבר הובילה אותנו פעמיים לרצח פוליטי – רצח אמיל גרינצווייג ורצח ראש הממשלה יצחק רבין.

מוסי רז: בואו נעצור כאן לפני שיהיה מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: ראשית, אני רוצה לברך את האורחות שלנו ביציע.

איציק שמולי: אני רואה את מלי ואת שאר החברות שהחלו לפקוד שבוע אחר שבוע את הכנסת.

איציק שמולי: גם את הכנסת וגם את הפעילות הציבורית שלכן – היו ברוכות.

איציק שמולי: אתן מביאות לנו הרבה מאוד כבוד, גאווה, השראה.

איציק שמולי: הלוואי שהמאבק הזה יצליח ונראה שלום בימינו.

איציק שמולי: אני רוצה לנצל את חצי הדקה, אדוני היושב-ראש, ולהעלות פעם נוספת את האתגר האדיר, האתגר הסיעודי שעומד לפתחנו.

איציק שמולי: אנחנו מתקרבים לרגע ההכרעה, ואנחנו צריכים להגיד בקול ברור: אם לא יהיה ביטוח סיעוד ממלכתי במדינת ישראל, כל התחום הזה ייפול לקשישים שלנו על הראש.

איציק שמולי: היום להחזיק בן אדם סיעודי בבית זה בין 8,000 ל-10,000 שקל.

איציק שמולי: בבית אבות זה יכול להגיע גם עד 20,000 שקל.

איציק שמולי: ברגע האמת אזרח במדינת ישראל מגלה שהוא לבד, ומי שצריך לתת לו את שכבת ההגנה הראשונית זה המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1146; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ל"ה, עמ' 23285; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1146; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ל"ה, עמ' 23286; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שלכבוד כניסת חודש כסלו אנחנו מסדירים את הכוחות הצבאיים של ישראל ויוון.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אגב, מדובר בשתי הצעות חוק.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להציג את שתיהן ונצביע בנפרד?

אבי דיכטר: אני חושב שהן מאוד דומות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, תן לי, אדוני, להכריז שיושב-ראש ועדת חוץ וביטחון יציג גם הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017 – גם כאן לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע ודאי בנפרד.

אבי דיכטר: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי דיכטר: באמת זמנה של הכנסת יקר, ולכן, מאחר שמדובר בשני חוקים דומים שלמעשה האחד נגזר מהשני, נכון להתייחס לשניהם כמקשה אחת.

אבי דיכטר: אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית שתי הצעות חוק: הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017, והצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017.

אבי דיכטר: ביולי 2015 נחתם הסכם בין ממשלות ישראל ויוון שנועד להסדיר היבטים משפטיים ולוגיסטיים הכרוכים בשיתוף פעולה ביטחוני בין המדינות.

אבי דיכטר: בפברואר 2016 נחתם הסכם דומה עם ממשלת קפריסין.

אבי דיכטר: הן יוון והן קפריסין כבר אשררו את ההסכמים, וכדי שייכנסו לתוקף, אף על ישראל לאשררן.

אבי דיכטר: לפי ההסכמים, כוחות צה"ל ועובדים של מערכת הביטחון יוכלו להתאמן בשטחי יוון וקפריסין לבושים במדיהם תוך כדי נשיאת נשקם.

אבי דיכטר: כמו כן, הכוחות יורשו להשתתף בפרויקטים של מחקר ופיתוח, וכלי שיט וטיס צבאיים יוכלו לעגון או לנחות בשטחיהן.

אבי דיכטר: על פי עקרון ההדדיות, כוחות של צבאות יוון וקפריסין יוכלו להתאמן בצורה דומה: להשתתף בפרויקטים של מחקר ופיתוח בשטח ישראל, וכלי שיט וטיס יוכלו לעגון או לנחות בשטח מדינת ישראל.

אבי דיכטר: ככלל, לא כל הסכם בין-לאומי שממשלת ישראל היא צד לו טעון הליך חקיקה, אולם בהסכמים עם יוון וקפריסין נכללות הוראות הקובעות הסדרים השונים מהדין הישראלי.

אבי דיכטר: כך, למשל, אדוני היושב-ראש, מצב שבו ציוד מסוים המובא לישראל, על פי הדין הישראלי הוא טעון תשלום מס.

אבי דיכטר: לפי ההסכמים, הציוד שיביאו עימם הכוחות הצבאיים יהיו פטורים מתשלום זה.

אבי דיכטר: מאחר שההסדר שונה מהוראות החוק בישראל, יש צורך בחקיקה שתתיר חריגה זו.

אבי דיכטר: דוגמה נוספת להוראה הקיימת בהסכם שאינה דומה להסדר הישראלי מתייחסת לסמכות השיפוט.

אבי דיכטר: על פי ההסכמים, במקרה שחייל יווני גרם בזמן אימון צבאי הנערך בישראל נזק לציוד של אזרח ישראל, לא יחולו עליו דיני הנזיקין הרגילים החלים בישראל, ויחול ההסדר המפורט בהסכם.

אבי דיכטר: לעומת הוראות אלו, נקבע שלגבי ההוראות בדבר סמכות השיפוט הפלילית לא יהיה תוקף של חוק, והן יוסדרו בהנחיות היועץ המשפטי לממשלה.

אבי דיכטר: לפי ההסכמים, קיימת זכות ראשוניות למדינה השולחת להפעיל סמכות שיפוט פלילית על הסגל שלה ביחס לעבירות פליליות שבוצעו כלפי איש סגל מאותה מדינה.

אבי דיכטר: כך, למשל, במקום שבו חייל צה"ל, במסגרת תפקידו הרשמי, נחשד בביצוע עבירה פלילית כלפי חייל צה"ל אחר על אדמת קפריסין, למדינת ישראל תהיה זכות ראשונית להעמידו לדין.

אבי דיכטר: אך במקרה שבו בוצעה עבירה שלא במסגרת התפקיד הרשמי ולא כלפי איש סגל המדינה השולחת או רכושו, תישאר הסמכות בידי המדינה המארחת.

אבי דיכטר: במהלך דיוני ועדת החוץ והביטחון הופיעו לפניה גורמי ממשלה שונים.

אבי דיכטר: נציגי משרד החוץ הדגישו את החשיבות הרבה שיש בחתימה על הסכמים אלו כהמשך לחיזוק היחסים הדיפלומטיים הקיימים בין מדינת ישראל למדינות יוון וקפריסין.

אבי דיכטר: לשם המחשה, אדוני היושב-ראש, מראשית הקמתה ועד היום חתמה מדינת ישראל רק פעם אחת על הסכם דומה.

אבי דיכטר: היה זה ב-1993 – ההסכם עם ארצות הברית.

אבי דיכטר: ליתר דיוק, הוא נכנס לתוקף ב-1993.

אבי דיכטר: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אבקש מחברי הכנסת לאשר את שתי הצעות החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול רק לצרף לפרוטוקול את דעתי שההסכמים חשובים.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, התקיים מפגש טרילטרלי עם ראשי הפרלמנטים של שתי המדינות האלה – יוון וקפריסין – וזה הנושא שגם הן העלו מולי במפגשים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן, תשע"ח–2017, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–4 – 12 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: זו קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: 12 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 11 נגד – 1 נמנעים – אין החוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 11 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן קריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–4 – 10 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 10, נגד – 2, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שהצעת החוק אושרה בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 12 נגד – 2 נמנעים – אין החוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 12, שניים נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: מי מציג את ההצעה מטעם הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: שרת התרבות והספורט?

יולי יואל אדלשטיין: אחד השרים?

יולי יואל אדלשטיין: אין.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה ירדה מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 199), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 51) (מענק חימום אחיד), התשע"ח–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1167); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג אותה סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כיום קיים הסדר חקיקתי ייחודי החל על מסתננים לפי החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי"ד–1954.

משולם נהרי: החוק נועד לטפל בתופעת ההסתננות רחבת ההיקף שעימה מתמודדת ישראל בשנים האחרונות.

משולם נהרי: השלכותיה של התופעה באות לידי ביטוי, בין היתר, בפגיעה במרקם החיים בחברה הישראלית; פגיעה בשוק העבודה; צמצום המשאבים במערכות שונות, דוגמת מערכות החינוך, הבריאות והרווחה, השמורות לאזרחי ישראל ותושביה השוהים בה כדין; הגברת הפשיעה באזורים שבהם מרוכזים מהגרים בלתי חוקיים.

משולם נהרי: הוראות השעה בנוסחן הקיים עניינן בכמה הוראות חוק המוצאות ביטוי בחוקים שונים, שמטרתן יחדיו לפעול לצורך הוצאת המסתננים ממרכזי הערים.

משולם נהרי: כך, הוראות השעה קובעות הליך לטיפול במסתננים חדשים והסדרת השמתם במשמורת, עיגון הקמתו וניהולו של מרכז השהייה חולות, קביעת איסור על הוצאת כספים מישראל, הטלת קנסות מוגדלים על העסקת מסתננים שלא כדין וכיוצא בזה.

משולם נהרי: ביום 16 בדצמבר 2017 עתידות לפקוע הוראות שונות בחוק למניעת הסתננות אשר תוקנו כהוראות שעה.

משולם נהרי: לפיכך, הוחלט לפעול לחיקוק חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראות שעה), התשע"ח–2017.

משולם נהרי: החוק מבקש להאריך את תוקפן של ההוראות השונות, וישנה שונות במשך הזמן המבוקש להאריך כל הוראה והוראה, כמפורט להלן: א.

משולם נהרי: מבוקש להאריך את תוקפו של פרק ד' לחוק למניעת הסתננות, שעניינו מרכז השהייה למסתננים, למשך כשלושה חודשים.

משולם נהרי: בתקופה זו ייבחן הצורך בקיומו של מרכז השהייה, בין היתר בהינתן הרצון לפעול לקידום יציאתם של המסתננים למדינה שלישית היישר ממרכזי הערים, נוכח ההסכמים עם מדינות שלישיות שאליהן מגיעה מדינת ישראל בעניין הוצאת מסתננים.

משולם נהרי: ב.

משולם נהרי: מבוקש להאריך את האיסור על הוצאת רכוש מישראל בידי מסתננים למשך כשנה.

משולם נהרי: בתקופה זו תיבחן האפקטיביות של האיסור, וכן השפעתו על התכליות העומדות בבסיסו.

משולם נהרי: ג.

משולם נהרי: מבוקש לפעול להארכת תוקפן של יתר הוראות השעה המעוגנות כיום, ובהן הליכי הטיפול במסתננים חדשים, אופן הוצאת צווי גירוש, הסדרת מדיניות אכיפה ייעודית וייחודית לאוכלוסיית המסתננים וכיוצא בזה, למשך כשלוש שנים.

משולם נהרי: לצד ההארכות המבוקשות, ולאור הניסיון שנצבר, מוצע לתקן את הנוסח הקיים בשני עניינים עיקריים: התיקון הראשון – תיקון סעיף 32כ(ד), אשר עניינו העברה למשמורת של מסתננים אשר הפרו הגבלות לעניין האזור הגיאוגרפי, באופן שיאפשר אכיפה של הגבלות גיאוגרפיות גם ביחס למסתננים אשר לא הוצאה כנגדם הוראת שהייה שבוטלה או פקעה מאז.

משולם נהרי: יצוין כי תיקון זה למעשה מתיישב עם תכליותיו של חוק זה, ובהן רצונו של המחוקק ליתן כלים אשר יאפשרו צעדים להוצאת המסתננים ממרכזי הערים.

משולם נהרי: התיקון השני – תיקון המונח "מסתנן" כך שהן הקנסות המינהליים והן הענישה הפלילית הקבועים בחוק כלפי מעסיקיהם של מסתננים יהיו גם כלפי מעסיקי מסתננים אשר אוחזים ברישיון זמני לישיבת ביקור שניתן להם לפי סעיף 2(א)(5) לחוק הכניסה לישראל ואשר עובדים בניגוד להגבלות לעניין האזור הגיאוגרפי הקבוע ברישיון.

משולם נהרי: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מייד נתחיל בדיון, אבל לפני זה, אני רוצה לקבל בשמכם בברכה משלחת של שמונה עובדי פרלמנטים זרים שמגיעים אלינו מאירלנד, מדרום קוריאה, מצ'כיה ומקנדה.

יולי יואל אדלשטיין: עובדים אלו מייצגים את הפרלמנטים שלהם במסגרת תוכנית חילופי עובדים שמטרתה לקיים תהליכי למידה הדדית ולהעמיק את ההיכרות בין עובדי הכנסת למקביליהם בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: הם נמצאים בכנסת לסמינר של ארבעה ימים שבמהלכו ייחשפו לכלל היבטי עבודת הכנסת ולתהליך החקיקה בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל להם ביקור מוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים, Welcome to the Knesset.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר למחוא כפיים, כן.

יולי יואל אדלשטיין: מגיע להם.

יולי יואל אדלשטיין: אנשים עובדים בשבילנו.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) חברי הכנסת, אנחנו פותחים את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – יהודה גליק, מרב בן ארי, מרב מיכאלי, איציק שמולי וכן הלאה, על פי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: אני סוגר את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרוני הדוברים שנרשמו הם מוסי רז ואילן גילאון.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: האמת היא שהייתי מתייחסת לגופו של עניין, כי נדמה לי שבליכוד דווקא התחיל איזה קמפיין חדש נגד שר פנים לשעבר, שאולי חוזר ואולי מאיים פה על איזה כמה טוענים לכתר, אז החליטו לסגור את חולות בזמן שאין דבר כזה הרי לגרש אנשים שנמצאים תחת צו הגנה קולקטיבי והם לא בני גירוש, וגם אין דבר כזה לכלוא אנשים ללא הגבלת זמן בלי משפט, סתם ככה.

תמר זנדברג: הדבר הזה הוא קשקוש, ואפילו השר לביטחון פנים, שיזם את הגאונות הזאת, אמר: טוב, נראה, אם לא שלושה חודשים, אז עוד שלושה חודשים ועוד שלושה חודשים.

תמר זנדברג: זה הכול כלום ושום דבר, ואתם יודעים את זה.

תמר זנדברג: אבל יש לי משהו אחר להגיד, לאור חצי השעה האחרונה, לצד הזה: המחנה הציוני, מה קרה לכם?

תמר זנדברג: אתם מחנה ציוני או המחנה המגרש או המחנה הפופוליסטי?

תמר זנדברג: אתם השתגעתם?

תמר זנדברג: זה כבר לא טקטיקה, זה כבר לא לגייס קולות, זה כבר לא איך ננצח בחירות; זה הערכים הכי בסיסיים, זה היכולת להבדיל בין טוב לרע, זה היכולת לעמוד מול החלטה מוסרית ולהגיד: אנחנו בוחרים בטוב על פני הרע.

תמר זנדברג: זה עד כדי כך פשוט.

תמר זנדברג: השתגעתם?

תמר זנדברג: אתם עושים ישיבת סיעה, ושם אתם בוחנים מחדש את הערכים שלנו – האם נגרש בני אדם?

תמר זנדברג: האם נעמוד מנגד כשאנחנו, מדינת מהגרים, העם הנבחר, מתדפקים על דלתנו אנשים בסכנת חיים, ואנחנו סוגרים את הדלת כי ההמון דורש, כי אולי אנחנו חושבים שזה יביא לנו איזה קול וחצי?

תמר זנדברג: אנחנו השתגענו?

תמר זנדברג: מה ההבדל ביניכם לבין מירי רגב ואורן חזן?

תמר זנדברג: תסבירו לי.

תמר זנדברג: אין שום יכולת להפעיל טיפת מוסר, טיפת שכל בסיסי?

תמר זנדברג: הכול לקול צהלות ההמון, ואולי מישהו יתבלבל ויעבור בסביבה ויצביע בטעות אבי גבאי?

תמר זנדברג: ונניח שיעשה את זה, אז מה זה יהיה שווה?

תמר זנדברג: מה תהיה שווה ההצבעה הזאת?

תמר זנדברג: מה יהיה שווה המנדט הנוסף הזה, אם בסופו של דבר אנחנו נקבל את הגרועים שבגרועים שבפופוליסטים?

תמר זנדברג: תכף אתם תשימו את הנשיא בכאפיה, כי זה מה שהציבור רוצה, וזה מה שאתם חושבים אולי שיביא מנדטים.

תמר זנדברג: תתביישו לכם.

תמר זנדברג: אתם לא מייצגים אותנו, וזאת לא אופוזיציה שמייצגת אותנו, לפחות, אלה שלא שכחו שיש כאן גם כמה ערכים בסיסיים לפני הפוליטיקה ולפני הטקטיקה ולפני הקולות.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת – חברים יקרים, אתם רוצים לעזוב את היציע?

יולי יואל אדלשטיין: אתם רוצים לעזוב את היציע?

יולי יואל אדלשטיין: נבקש מן הסדרנים לפנות אתכם?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה היה?

יולי יואל אדלשטיין: פעם שלישית שאני מזהיר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אתם יודעים מה?

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: תצאו, בבקשה תצאו.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה להפעיל את הסדרנים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן היציע.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שמחא כפיים – אני מבקש לצאת מן היציע.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, נראה לי שזה אנשים – שיצא אולי לא בכוונה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, אני ביקשתי להבהיר.

יולי יואל אדלשטיין: יודעים טוב מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מהיציע.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמחא כפיים, נא לצאת מהיציע.

קריאה: תן עוד צ'אנס, חבל.

תמר זנדברג: הן באות לכאן כל יום שני.

יולי יואל אדלשטיין: מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש פעמים הזהרתי, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא קרקס.

תמר זנדברג: למה שלוש פעמים?

תמר זנדברג: אני הייתי הדוברת הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שהיה אומר קודמי בתפקיד, אנחנו עוד עלולים לקחת את זה ברצינות, את מחיאות הכפיים.

תמר זנדברג: אבל זה לא היה שלוש פעמים.

יולי יואל אדלשטיין: שלום פעמים זה היה, והם לא חברי כנסת, טרם נבחרו.

יולי יואל אדלשטיין: פעם שלישית אני מזהיר.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חבריי, גברתי השרה, השרים, חבריי וחברותיי מן הקואליציה ומן האופוזיציה, המתוקים והמתוקות, ראשית, לגבי החוק.

יהודה גליק: קודם כול, גברתי תמר זנדברג, לא איכנס לוויכוח שלך עם המחנה הציוני.

תמר זנדברג: כנס.

יהודה גליק: אני בהחלט לא.

יהודה גליק: אתם רשאים לתקוף זה את זו.

תמר זנדברג: – – – את הר הבית.

תמר זנדברג: זה מביא קולות.

יהודה גליק: בעניין ההסתננות לישראל – גברתי, לא להפריע לי, תודה.

תמר זנדברג: אתה תעמוד בראש המשלחת.

יהודה גליק: בעניין ההסתננות, אין שום ספק שחובתנו כמדינה יהודית לפתוח את שערינו.

יהודה גליק: זה ערך ציוני יהודי בסיסי.

יהודה גליק: אני ודאי לא שכחתי מה זה להיות יהודי, וזה ערך ציוני ויהודי לקלוט לתוכנו פליטים.

יהודה גליק: לעומת זאת, מסתנני עבודה שמנצלים את טוב ליבנו ופוגעים באוכלוסייה הישראלית – אין ספק שמחובתנו להיאבק כנגד התופעה הזאת, שהולכת ומחמירה.

יהודה גליק: ברוך השם, הממשלה הזאת בנתה גדר ומנעה כניסת מסתננים נוספים, ואנחנו צריכים בהחלט להוציא את אלה שנמצאים פה שלא כחוק.

יהודה גליק: לכן, אני בוודאי תומך בחוק.

יהודה גליק: בהזדמנות הזאת אני מבקש להעלות על נס נושא שמסעיר את הציבוריות הישראלית ב-24 השעות האחרונות.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, מותר בישראל שלא להסכים זה עם זה; מותר אפילו שלא להסכים עם הנשיא; מותר אפילו לחשוב שנשיא המדינה טעה; מותר לחשוב שהוא טעה בשיקול הדעת.

יהודה גליק: אסור, אסור להשתלח בנשיא המדינה; אסור לעשות דה-לגיטימציה להחלטתו.

נאוה בוקר: – – –

יהודה גליק: אסור בשום פנים ואופן להגיד שהוא קיבל את החלטתו כדי למצוא חן, כי ברגע שאת אומרת את זה אז את פוגעת בלגיטימציה של ההחלטה שלו.

נאוה בוקר: – – –

יהודה גליק: מותר לך לחלוק על שיקול הדעת שלו.

נאוה בוקר: זו זכותי לדבר כמו שזאת זכותך.

יהודה גליק: אז מותר לי לומר מה דעתי על מה שנאמר.

יהודה גליק: מותר לי לומר שברגע שאומרים שהנשיא קיבל את החלטתו כי הוא רצה למצוא חן בעיני השמאל או הימין או התקשורת, זה אומר שזה דה-לגיטימציה להחלטה.

נאוה בוקר: – – –

יהודה גליק: אנחנו צריכים, כמנהיגי ציבור, שלא לפגוע בלגיטימציה של ההחלטה של הנשיא.

יהודה גליק: אפשר לא להסכים.

יהודה גליק: אפשר לחשוב שהוא טעה, אין שום בעיה.

יהודה גליק: אפשר להתווכח, אבל לא להשתלח.

יהודה גליק: דווקא אנחנו, כמפלגת שלטון – – –

נאוה בוקר: אף אחד לא השתלח.

יהודה גליק: אני מבקש שלא להפריע לי.

יהודה גליק: נאוה, אני מבטיח, אני מעריך אותך כל כך, את כל כך יקרה לליבי.

יהודה גליק: נא לא להפריע לי – – –

נאוה בוקר: אין קשר.

נאוה בוקר: אתה מנגח ומכוון את הדברים לאגף מסוים, אנחנו יודעים את זה.

יהודה גליק: אני אומר שוב – אני רוצה לגמור בזמן, אני לא אוהב אף פעם לעבור את הזמן.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, הבה נשמור, כמפלגת שלטון, על המוסדות הממלכתיים, על השב"כ ועל הצבא ועל המפכ"ל, כן, ועל מוסד נשיאות המדינה, ועל השיח התרבותי בינינו.

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי; חברת הכנסת מרב מיכאלי; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי וחברותיי, ממש לפני דקה הלכתי וביקשתי לקבל את תיקון הצעת החוק הזאת, מסיבה פשוטה – שרק לפני כחצי שעה בכלל הוציאו אותו מהדפוס, וזאת הגרסה השנייה או השלישית.

יעל גרמן: אני רוצה לשאול אותך, לפני שאני אדבר לעניין – כי אני טרחתי וקראתי, הספקתי, לא עכשיו, אבל קודם – אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש:

יעל גרמן: אנחנו מדברים שוב ושוב על מעמדה של הכנסת, על מעמדם של חברי הכנסת.

יעל גרמן: איך אפשר לכבד אותנו אם אנחנו אמורים לאשר חוקים שלא קראנו אותם?

יעל גרמן: אם אנחנו אמורים לאשר חוקים שאני יכולה לומר לך שאפילו היועצים המשפטיים לא הספיקו לקרוא ולא הספיקו להנחות אותנו ולומר לנו מה דעתם?

יעל גרמן: אני חושבת שזו בושה לכנסת ופחיתות כבוד לכל אחד ואחד מחברי הכנסת שיושבים כאן.

יעל גרמן: ואני לא מסכנת כלום אם אני אהמר שאף אחד לא קרא את החוק ולא מכיר אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוצר את השעון על מנת להשיב לך במילים פשוטות מאוד: א.

יולי יואל אדלשטיין: אני מסכים איתך שצריך להפסיק את התופעה של פטור מחובת הנחה; ב.

יולי יואל אדלשטיין: היום בישיבת נשיאות הכנסת – יש גם ליש עתיד את מאיר כהן מטעמכם, וכל סיעות הבית מיוצגות בנשיאות הכנסת עכשיו – פניתי למשנה למזכיר הממשלה, ביקשתי ממנו לעשות בדק בית בין כל משרדי הממשלה, ואם יש להם דברים דחופים – יש לי תחושה שלקראת 31 בדצמבר התופעה הזאת תלך ותגבר – להביא אותם עכשיו, ולא לבקש פטורים מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מאוד מקווה שזה יקרה.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברי ועדת הכנסת צריכים להפעיל שיקול דעת בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קראתי את הצעת החוק, אבל את צודקת, אני קראתי את הצעת החוק בוועדת ההסכמות בבוקר, יחד עם נציגי הקואליציה והאופוזיציה, ואני לא בטוח שתמיד יש הצדקה למציאות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: המוסד של פטור מחובת הנחה נועד למקרי חירום.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה שהתערבתי בדברייך.

יולי יואל אדלשטיין: נא להמשיך.

יעל גרמן: אני מאוד מאוד מעריכה את תשובתך, ומקווה מאוד שאכן כך זה ייעשה.

יעל גרמן: אבל דווקא לאור תשובתך אני קוראת שלא להצביע עבור הצעת החוק הזאת היום; להמתין שבוע, שום דבר לא יקרה.

יעל גרמן: אם אנחנו מדברים על הוראות השעה, הרי הן עומדות לפוג ב-16 בדצמבר.

יעל גרמן: זה בערך עוד חודש.

יעל גרמן: גם אם בעוד שבוע נביא את זה עדיין יספיק – יהיה סיפק בידינו ובידי הממשלה ובידי כל הגורמים להאריך את הוראת השעה לפני שהיא תפוג.

יעל גרמן: אבל פטור בלא כלום בכל זאת לא.

יעל גרמן: אני בהחלט רוצה לבוא ולומר שמכיוון שאני קראתי – אני לא יודעת איזו גרסה, כי אני לא יודעת אם הגרסה האחרונה היא שקראתי – אני שואלת את עצמי: בשביל מה החוק הזה?

יעל גרמן: בשביל מה בכלל מביאים את החוק הזה?

יעל גרמן: אני מבינה שיש מטרה – להוציא את המסתננים מתוך האזורים שבהם הם נמצאים, וגם אני בעד.

יעל גרמן: אני באמת חושבת שלא יכול להיות ששלוש שכונות בלבד בדרום תל אביב תסבולנה 40,000 אנשים שהם בעצמם נמצאים במצוקה – גם ה-40,000 וגם אלה שקולטים אותם.

יעל גרמן: זה לא דבר נורמלי, זה לא דבר צודק, זה לא דבר נכון, וצריך למצוא לזה תשובה.

יעל גרמן: ודרך אגב, בית המשפט הגבוה לצדק בא ונתן פתרון.

יעל גרמן: הוא בא ואמר: בואו נפזר אותם.

יעל גרמן: בואו נגרום לכך שהם לא יהיו רק בדרום תל אביב.

יעל גרמן: מובן שיש – זה דבר שבעיניי ברור ומובן מאליו, שממשלת ישראל צריכה להתגייס כדי לשקם את דרום תל אביב.

יעל גרמן: דרך אגב, באורח פלא, בהצעת החוק הזאת מדברים על פיזור גיאוגרפי.

יעל גרמן: אף אחד לא ראה את זה, כי זה מתחבא לו.

יעל גרמן: לא אומרים הגדרה מה זה פיזור גיאוגרפי, מה זה אזור גיאוגרפי, אבל מי שבאמת קרא את הצעת החוק הזאת מבין שיהיו תנאים לאותם מסתננים, באשרה שמחלקים להם מטעם משרד הפנים, שהם יהיו צריכים להיות באזור גיאוגרפי מסוים – וזה טוב, זה יופי, וזה בהתאם להחלטת בית המשפט.

יעל גרמן: אבל חוץ מזה, אולי מישהו יבוא ויסביר לי איך ייקחו אנשים שלא מוכנים לעלות למטוס ולא מוכנים לנסוע לרואנדה או לכל מדינה שלישית – איך יכריחו אותם לעלות על מטוס?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

יעל גרמן: איך יעשו זאת?

יעל גרמן: ואיך אנחנו ניראה?

יעל גרמן: אז הצעת החוק הזאת, אם היא באה באמת להכשיר את הוצאתם בכוח של אותם מסתננים, היא הצעה לא צודקת, לא נכונה, לא מוסרית, שפעם נוספת פשוט תשחיר את דמותנו ותדמיתנו בעיני העולם.

יעל גרמן: לדעתי גם לא ניתן יהיה לעשות את זה.

יעל גרמן: אני לא מאמינה ששר הפנים יהיה מוכן לאזוק אנשים ולסחוב אותם על המסלול כדי להעלות אותם למטוס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: ואם הכוונה לפזר – אני בעד, אבל בואו, שיכתבו את זה במפורש ובאילו תנאים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתיי חברי הכנסת, יש לי בקשה אחת מהממשלה הזאת: תפסיקו לספר לאנשים סיפורים.

דב חנין: תפסיקו למכור לאנשים סיסמאות ללא כיסוי.

דב חנין: מספיק עם סיסמאות, תתחילו עם פתרונות.

דב חנין: כמה פעמים אנחנו כבר שומעים את הסיפור הזה: הינה, הינה, הינה אנחנו הולכים לגרש את כל מבקשי המקלט מדרום תל אביב?

דב חנין: אני לא מאמין שאתם הולכים להעלות על מטוסים 40,000 איש – נשים, ילדים, מבוגרים, זקנים; אני לא רואה את זה קורה כל כך מהר.

דב חנין: אבל בינתיים אתם ממשיכים לספר לתושבי דרום תל אביב סיפורים, כמו שסיפרתם בסיבוב הקודם את הסיפורים על מתקן הפלא בחולות, אותו מחנה מעצר גדול שבתוכו אתם תרכזו את כל מבקשי המקלט.

דב חנין: שמענו.

דב חנין: בחולות האלה אתם, ממשלת נתניהו, קברתם 1.5 מיליארד שקל, 1.5 מיליארד שקל – 300 מיליון בהקמה והיתר בתפעול, מההקמה ועד היום; 1.5 מיליארד שקל שאפשר היה לתת לדרום תל אביב כדי לפתור את הבעיות הקשות שיש שם.

דב חנין: במקום הסיסמאות שלכם הגיע הזמן לתת את הפתרון היחיד האפשרי, שהוא גם הפתרון האנושי: לבדוק את הבקשות אחת לאחת, לראות מי ממבקשי המקלט הוא באמת פליט, להבין שהאנשים שאי-אפשר לגרש – צריך להתייחס אליהם כבני אדם: לתת להם פתרונות של בריאות, של רווחה; לפזר אותם בארץ, שלא יהיו כולם מרוכזים בשכונות הכי מוחלשות של תל אביב; וכן, לתת להם גם אפשרות לעבוד בצורה חוקית ובכבוד כל עוד הם נמצאים כאן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני שמעתי מאוד מאוד בצער על מה שקרה בסיעת העבודה היום, ואני רוצה לומר לעמיתיי ממפלגת העבודה – קוראים לזה היום המחנה הציוני – שמסתבר שהמנהיג שלהם פשוט שכח מה זה להיות יהודי.

דב חנין: הוא שכח מה זה להיות יהודי.

דב חנין: הוא שכח שיהודים היו אלה – שלאורך המאה ה-20 היינו בעצמנו מבקשי מקלט ופליטים; הוא שכח שאנחנו היינו אלה שבאו בטענה, ובצדק, לאותן מדינות שסגרו בפנינו את השערים ולא התייחסו לעובדה שברחנו ממקומות שבהם היינו במצוקה.

יואל חסון: אתה, אל תטיף.

דב חנין: אז גבאי שכח מה זה להיות יהודי, וגבאי גם שכח שבמסורת היהודית הציווי שמופיע הרבה פעמים בתורה הוא ואהבת את הגר.

דב חנין: גם את זה הוא שכח.

דב חנין: גם את זה הוא שכח.

יואל חסון: מה עם עניי עירך קודמים?

דב חנין: אבל לא רק את זה הוא שכח.

דב חנין: אני יודע שכשגבאי מדבר על לזכור להיות יהודי הוא מדבר על לזכור להיות יהודי נאמן לתורה, למצוות ולתלמוד.

דב חנין: אפילו את התלמוד גבאי שכח, כי בתלמוד, אדוני היושב-ראש, במסכת ברכות, יש את האמירה המאוד-מאוד חכמה: כל שהוא כביצה, ביצה טובה ממנו.

דב חנין: בתרגום לעברית: אדון גבאי, אם תתחפש לימין קיצוני, תאמין לי, אנשים יעדיפו את המקור וישאירו אותך בתור תחפושת ריקה מתוכן, אבל גם לגמרי לגמרי לא פופולרית.

אורן אסף חזן: דב, אולי תעזוב את גבאי, ובמקום לעזור לשונאים שלנו תעזור לבני עמך?

אורן אסף חזן: אולי?

אורן אסף חזן: מה אתה אומר?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, תורך, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

זוהיר בהלול: חברתי המוערכת חברת הכנסת יעל גרמן אמרה: איך ניראה בעולם?

זוהיר בהלול: ואני עונה לך, גברתי – ואני, כבוד רב, רק כבוד רב אני רוחש לך: זה לא בעיה איך ניראה בעולם; איך אחיי היהודים יכולים להתבונן במראה?

זוהיר בהלול: איך העם היהודי, ששהה אלפיים שנות בגולה, נרדף, בהיסטוריה מדממת – מזכיר לכם, 1492, אינקוויזיציה – איך אתם יכולים להשליך אותם לכלבים, לעזאזל?

זוהיר בהלול: העם היהודי החמלתי, איך הוא יכול לנטוש מוסרית את הפליטים האלה?

זוהיר בהלול: העולם קולט פליטים.

ענת ברקו: הם לא פליטים.

ענת ברקו: הם לא פליטים.

זוהיר בהלול: אנגלה מרקל, רגע לפני הבחירות, כאשר היא מעמידה את גורלה על כפות המאזניים, לא נטשה את הערך של חבירה ערכית לבני אדם שמחפשים את הישרדותם ואת קיומם על הפלנטה הזאת.

נורית קורן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קורן, נא לא להפריע.

זוהיר בהלול: אני קורא לכם להתעשת, לחזור למקורות, ולא להשליך אותם.

זוהיר בהלול: מדובר ב-40,000 פליטים שאפשר לבזר – לא לפזר – לבזר אותם בארץ.

זוהיר בהלול: זו ארץ שעדיין יש בה, במקומות מסוימים, שממה.

נורית קורן: – – –

זוהיר בהלול: אפשר להפריח את השממה תוך כדי אי-ויתור על המוסר.

נורית קורן: איזו שממה?

ענת ברקו: הם לא רוצים.

ענת ברקו: הם באו מהשממה.

זוהיר בהלול: נורית קורן, את יודעת שאני מעריך אותך מאוד.

נורית קורן: גם אני.

זוהיר בהלול: קריאות הביניים משבשות את חוט המחשבה שלי.

זוהיר בהלול: מפלגת המחנה הציוני, או איך שתרצו, מפלגת העבודה, היא מפלגה פלורליסטית, ואני עונה לדב חנין ידידי, ויש קולות שוודאי אינם ששים לוותר על הערכים האמיתיים שבהם העם היהודי צריך לכבד אנשים שנמצאים במצוקה.

זוהיר בהלול: לכן, אני קורא מכאן לכולם להתעשת, להתיישר ולחזור למקורות.

זוהיר בהלול: אני מנצל את 30 השניות שנותרו לי כדי לומר, בנושא אחר לגמרי: די להשתלחויות הממיתות, הקטלניות, של שרים בממשלתו של בנימין נתניהו נגד מוסד הנשיאות.

זוהיר בהלול: תנו לנשיא המדינה, שהוא עמוד האש הערכי במדינה הזאת, לנהל את חיי המדינה תוך אי-ויתור על מוסר.

זוהיר בהלול: נשיא המדינה רובי ריבלין אינו זקוק להגנתי, רחמנא ליצלן, אבל אני מנצל את מעמדי ואת המיקרופון הזה שניתן לי כדי לומר לכם: אתם משתלחים ומזכירים לנו ימים אפלים בהיסטוריה המאוד-מודרנית של מדינת ישראל, כאשר ההסתה גררה רצח של ראש ממשלה.

זוהיר בהלול: אנא, הניחו את ידיכם מצווארו של נשיא המדינה, שעושה את עבודתו נאמנה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, סדר-היום שלנו זה השבת במדינת היהודים.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, בעולם כולו אין שומרים שבת, כי לא מצווים על שמירת שבת, ואין יום שהתנועה נעצרת בו.

מנחם אליעזר מוזס: למרות זאת מתבצעות עבודות שדרוג ותחזוקה תוך כדי שהתנועה זורמת, וסדר-היום של הנוסעים ועוברי הדרך ממשיך כשגרה.

מנחם אליעזר מוזס: ואם בעולם כך, אין סיבה שכאן, בארץ ישראל, במדינת היהודים, לא יפעלו באותה מתכונת ויבצעו את העבודות הנדרשות תוך כדי תנועה, בימי חול.

מנחם אליעזר מוזס: כביש 38 פלוס כביש 1 מבית שמש לירושלים דרך שער הגיא הוכיח שאין צורך לחלל את השבת, ואפשר לנצל את הטכנולוגיה ההופכת לילה ליום, כפי שבוצע בכבישים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: הכבישים האלה בוצעו בלי חילול שבת, וכל העבודה הייתה בשעות הלילה.

מנחם אליעזר מוזס: שמירת השבת היא ערך עליון.

מנחם אליעזר מוזס: אנו שותפים לקואליציה שקבעה כי לא תהיה פגיעה בסטטוס קוו הדתי, וכי השבת תישמר על ידי משרדי הממשלה ושלוחותיהם.

מנחם אליעזר מוזס: לא מדובר כאן בפיקוח נפש, ולא נשקפת סכנה לציבור.

מנחם אליעזר מוזס: עבודות השדרוג תתבצענה בימות החול, כפי שמקובל בעולם כולו, שבו אין יום שנשמרת קדושתו, והתנועה זורמת 7 כפול 24 שעות.

מנחם אליעזר מוזס: ביצוע עבודות בשבת פוגע בציבור רחב מאוד בארץ ובעולם ששמירת השבת קדושה לליבו וחילולה מכאיב לו ופוגע בו.

מנחם אליעזר מוזס: אני בא עכשיו מישיבת סיעה בראשותי, והתקיים דיון מעמיק בנושא.

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים שביום רביעי תתקיים, בעזרת השם, ישיבה עם ראש הממשלה והנוגעים בדבר, ואנו דורשים חד-משמעית לתקן את חוקי השבת ולחזור לסטטוס קוו, ובזכות השבת ניוושע בכל הברכות האמורות בתורה המושפעות על ידי שבת קודש.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מיכאל מלכיאלי: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, סוגיית המסתננים ידועה לכול, דיברו על זה הרבה, נכתב על זה משני צידי המתרס.

מיכאל מלכיאלי: יש בסוגיה הזאת שני חלקים שהתושבים במדינת ישראל – ולצערנו דווקא התושבים מדרום תל אביב – מתעסקים איתם יותר ויותר: אחד זה עצירת כניסתם של אותם פליטים לישראל, שברוך השם, נפתרה לחלוטין.

מיכאל מלכיאלי: הבעיה הקשה יותר היא הבעיה המקבילה, היא הבעיה של אותם אלפי מסתננים שחיסלו את חייהם השקטים, שהיו כך במשך שנים, של אותם תושבים יהודים, ולאו דווקא יהודים שגרים בדרום תל אביב ובעוד מקומות, בדרום.

מיכאל מלכיאלי: אני עצמי הייתי בדרום בסיור יחד עם תושבים.

מיכאל מלכיאלי: חייהם נהפכו – אינם חיים.

מיכאל מלכיאלי: מי שרוצה למכור שם את הדירה – אין קונים.

מיכאל מלכיאלי: אנשים עזבו את הבתים, בתי הכנסת שם נסגרו, חייהם הפכו – אינם חיים.

מיכאל מלכיאלי: החלק השני זה נושא התעסוקה.

מיכאל מלכיאלי: אנשים בתל אביב, בעלי העסקים, מעסיקים אנשים שלא כחוק.

מיכאל מלכיאלי: עד עכשיו משלמים להם פחות מליהודים תושבי המקום.

מיכאל מלכיאלי: מה שקורה הוא שאנשים שבמשך שנים עבדו בבתי מלון ובעוד מקומות בתל אביב מצאו את עצמם בבית בגיל 50, ואנחנו יודעים מה זה למצוא עבודה בגיל 50.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שזעקתם של אותם תושבים הדהדה רבות כאן, בוועדות השונות של הכנסת, ולצערנו הרב אנחנו רואים נציגים מהאופוזיציה שמסתכלים על החוק הזה כעל עוד חוק קואליציוני; לא יודעים להסתכל בעיניים של אותם תושבים שזועקים אלינו ואומרים: תצילו את הבתים שלנו.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שזה המקום לשבח את הפעילות המסיבית של שר הפנים, שלקח את התפקיד הזה שאנשים לא היו רוצים לקחת – לנגוע בסוגיה כל כך לוהטת, תפוח אדמה כל כך לוהט – דבר שיכול להחזיר קצת את השקט לאותם תושבים.

מיכאל מלכיאלי: אני קורא בוודאי גם לאופוזיציה ולקואליציה לגלות אחריות, להתעלות מעל שיקולים של קואליציה ואופוזיציה ולתמוך בחוק הזה של שר הפנים, על מנת שניתן קצת שקט לאותם תושבים, שזועקים ומסתכלים אלינו היום מי איתם ומי נגדם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת מיכל ברקו.

מיכל רוזין: תודה, כבוד סגנית היושב-ראש.

מיכל רוזין: אני לא מתכוונת לפנות אליכם בטיעוני מוסר וערכים, כי מזמן איבדתם את זה.

מיכל רוזין: אני רוצה לפנות אליכם בטיעונים הגיוניים; לנסות, לפחות, בטיעונים הגיוניים.

מיכל רוזין: חוקקתם חוק.

מיכל רוזין: אני כבר בכנסת השנייה שלי.

מיכל רוזין: אני מתנגדת כבר פעם רביעית לחוק ההסתננות.

מיכל רוזין: יעל גרמן, זה חוק שעולה פעם רביעית, לא שלישית.

מיכל רוזין: שלוש פעמים כבר בוטל.

מיכל רוזין: הרביעי כבר עלה בתחילת הקדנציה הזאת.

יעל גרמן: זה החוק הזה – – –

מיכל רוזין: מיליארד שקלים, מיליארד שקלים הוצאתם על מתקן חולות.

מיכל רוזין: אמרנו לכם: הוא מיותר; אמרנו לכם, מעבר לזה, שהוא לא מוסרי, מעבר לכך שכולאים אנשים בלא עוול בכפם, שכל מה שהם רצו זה למצוא עתיד טוב יותר.

מיכל רוזין: אמרנו את הכול.

מיכל רוזין: שום דבר לא עבד.

מיכל רוזין: מיליארד שקלים הוצאתם, תחת המשרד לביטחון פנים, הקמתם כלא, הושבתם שם אנשים למשך שנה, ואז הם חזרו לרחובות.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כי אין להם לאן ללכת.

מיכל רוזין: ועכשיו אתם באים עם הסכם חשאי עם מדינה שלישית, רואנדה, שאפשר לגרש – לא מרצון אלא בכפייה; הסכם חשאי שקניתם בכסף, שקניתם בנשק, שקניתם בדרך לא מוסרית, לא ישרה, לא נקייה.

מיכל רוזין: מוסדות האו"ם בעולם אומרים שהם לא יודעים מה כולל ההסדר הזה.

מיכל רוזין: זה עומד בסתירה לכל אמנת הפליטים וכל ההתחייבויות הבין-לאומיות שלנו – במקום למצוא ל-35,000 מבקשי מקלט מאפריקה פתרונות ראויים פה, בחברה הישראלית, עד שהם יוכלו לחזור לארצותיהם.

מיכל רוזין: בשנה האחרונה נכנסו 16,000 אוקראינים – יושב פה סגן שר הפנים: 16,000 אוקראינים.

מיכל רוזין: אותם אתם לא שמים במתקן חולות; אותם אתם לא מגרשים לאוקראינה, לא צריך אפילו מדינה שלישית.

מיכל רוזין: יש פה גזענות לשמה – צריך לשים את זה על השולחן.

מיכל רוזין: כל הגלגולים של הצעות החוק, ועכשיו גם ההסכם עם רואנדה, מוכיחים רק דבר אחד: יש פה גזענות לצבע, יש פה גזענות למוצא.

מיכל רוזין: אתם מגרשים אותם כי לא נאה לכם שהם יהיו בקרבנו.

מיכל רוזין: אנחנו חוטאים לא רק לערכים האוניברסליים, אנחנו חוטאים לערכי היהדות.

מיכל רוזין: ואבי גבאי, ששכח מה זה להיות יהודי, לא יודע מה זה להיות פליט בעולם ולחפש מקום לחיות בו, אחרי שאברהם אבינו ירד למצרים כדי להתקיים.

עודד פורר: – – –

מיכל רוזין: אז מי ששכח להיות יהודי זה לא אנחנו, השמאלנים, זה אבי גבאי שמנסה להיות פייק-ביבי, ולא יצליח בכך, מכיוון שפייק אף פעם לא עובד.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת איל בן ראובן.

ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, טוב, אנחנו קודם כול לא נדבר על פליטים, כי אף אחד לא הגדיר אותם כפליטים.

ענת ברקו: כידוע לכם, אין לנו גבול עם אפריקה, והם הגיעו אלינו כשהם עברו מדינת תווך, כך שפליטות – לפי ההגדרה זה לא ממש פליטות.

יעל גרמן: למה לא – – –

ענת ברקו: אבל מה שקרה בדרך – ובאמת ליבי עימם, כי הם עברו הרבה מאוד תלאות בדרך, והם נוצלו והם נרדפו; אבל מה שקרה בדרך – הם היו צריכים לעבור את התווך של חצי האי סיני, וכידוע לכם, חצי האי סיני נשלט על ידי כוחות ג'יהאד עולמי, על ידי מחוז דאעש בסיני, ולכן אין ספק בכלל שיש שם גם גרעינים של טרור, גרעינים רדומים בחלקם.

ענת ברקו: את חלקם אנחנו רואים גם במסגדים בתוך כפרים ערביים, שהם בהחלט אסלאמיסטים אדוקים ביותר – –

עיסאווי פריג': אז תשאירי אותם – – –

ענת ברקו: – – והפצצה הזאת מחכה להתפוצץ, עיסאווי.

ענת ברקו: מחכה להתפוצץ.

ענת ברקו: אז בואו נראה מי יש לנו שם: יש לנו את האריתריאים, שברחו כי הם לא רצו להתגייס או כי מגייסים אותם לכל החיים.

ענת ברקו: אז אנחנו הפכנו להיות מדינה קולטת עריקים בכלל.

ענת ברקו: זה התפקיד שלנו בחיים – לקלוט עריקים?

ענת ברקו: מי שלא רוצה להתגייס – קדימה, ניתן לו הגנה קבוצתית.

ענת ברקו: בשווייץ למדו את הפטנט הזה, אני כבר נתתי לשרת המשפטים כזה חומר משווייץ שמדבר על זה שצריך, אדוני סגן השר, להסיר את ההגנה הקבוצתית מהאריתריאים.

ענת ברקו: זה יאפשר להוציא את כולם עד האחרון שבהם.

ענת ברקו: אנחנו לא מדינה קולטת עריקים.

ענת ברקו: הדבר הנוסף הוא שאנחנו מדברים על כך שיש לנו אזורים שלמים בדרום תל אביב ששם אנשים חוששים לצאת מהבית; ניצולי שואה שנכלאים בשעה 16:00, חוששים לרדת במדרגות; מקרים של פשיעה, של רצח, של אונס, של תקיפה של נשים.

ענת ברקו: וכמובן, כמובן, זה לא מדאיג את השמאל, כי אלה לא בדיוק האזורים שהם גרים בהם, לשם הם לא מגיעים.

ענת ברקו: ראינו מה היה כשהגיעו אנשים לאזורי מחיה אחרים – אז, בשם ההומניזם הם ידעו לגרש אותם יפה מאוד.

ענת ברקו: אף אחד לא רצה שיחכו ליד בתי הספר שלו, של הילדים שלו, אנשים שהם מסתננים, או לא יודעים מה הם מחפשים שם.

ענת ברקו: זה בסדר לבוא להגיש להם מרק חם באיזושהי צדקנות מוסרית, כביכול, אבל לא לראות את שאר האנשים, את עניי עירך – והם באמת עניי עירי, והם קודמים.

ענת ברקו: אתם יודעים מה?

ענת ברקו: הם קודמים.

ענת ברקו: ולכן, את הכסף הזה שיסגרו את חולות, גברתי היושבת-ראש, אנחנו נשקיע בשיקום שכונות – וידידי סגן השר ז'קי לוי עוסק בתחום הזה – אנחנו נשקיע בניצולי שואה, אנחנו נמנע מאנשים שמגיעים ממדינת אויב כמו סודאן – ואנחנו יודעים כמה תקיפות היו באזור הזה באמצעי לחימה שהועברו מסודאן לחמאס, והסודנים האלה אצלנו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ענת ברקו: גברתי, באמת אני רוצה לסיים את הנושא החשוב הזה.

ענת ברקו: – – אנחנו נמנע את ההשתלטות, גם האסלמיסטית הזאת, שתהיה בכייה לדורות.

ענת ברקו: עכשיו אפשר לטפל בבעיה.

ענת ברקו: ראש הממשלה שלנו הניח ב-2012 את הגדר שעצרה את התופעה, את השטף הזה של המהגרים, ואנחנו רואים את המיליונים האלה שנוהרים היום לאירופה.

ענת ברקו: מהגרי עבודה – הם זקוקים לעבודה, הם זקוקים לפרנסה, אבל מדינה עם אתגרים כמו שלנו לא יכולה לשאת את המשא הזה על כתפיה.

טלי פלוסקוב: תודה.

ענת ברקו: ולכן, מי שלא פליט באמת לא יישאר שם, והגיע הזמן למצוא פתרון לבעיה הזאת, וטוב שנעשה כך.

ענת ברקו: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, נושא סגירת מתקן חולות כחלק מפתרון בעיית המסתננים הוא פתרון סביר.

איל בן ראובן: אבל – וה"אבל" שלי הוא ענק באשר לכל סוגיית החוק שאנחנו מדברים עליו כאן; הוא ענק כי הטיפול בתופעת המסתננים ומבקשי המקלט עד היום, וזה שאנחנו בעצם רוצים באמצעות החוק הזה לתת לו הכשרה ולהמשיך אותו לשלוש השנים הקרובות – התהליכים עד היום הם כישלון מוחלט, כישלון מוחלט שבין השאר הוביל לכל התופעות הנוראיות שקרו מסביב.

איל בן ראובן: תראו, סוגיית המסתננים ומבקשי המקלט – ותמיד צריך לתת את ההבחנה ביניהם, אלה שני סוגים שונים: ישנם מסתננים שאכן צריכים לעזוב את הארץ, עצרנו אותם בגדר, וזה בסדר.

איל בן ראובן: דרך אגב, מה שנאמר לפניי פה, הקישור הזה לטרור – אני לחלוטין לא מקבל את זה.

איל בן ראובן: אבל לבוא לדרום תל אביב ולראות שם את גני הילדים, למשל, את מחסני הילדים האלה – אני, כשהייתי שם שאלתי את עצמי: תגיד, יש פה בעיה, בעיה גדולה; זאת מדינת ישראל שלנו, שיכולה להרשות לעצמה להחזיק אנשים, ילדים, במצב שכזה?

איל בן ראובן: זה סביר שיקרה לנו, לנו, עם ישראל, שאנשים שלנו לא מזמן, לא לפני הרבה שנים, גם הם חיפשו מישהו שיעזור להם בעניין?

איל בן ראובן: אז תראו, ישנם מסתננים, כמו שאמרתי, מבקשי עבודה, שצריכים לעזוב את הארץ, זה בסדר, וצריך כן לעשות שהם יעזבו בצורה מכובדת, כפי, אגב, שקבע בג"ץ.

איל בן ראובן: עם זה אני מוכן ללכת.

איל בן ראובן: אבל ישנם מבקשי מקלט, דוגמת יוצאי דארפור, ואנחנו יודעים שמספרם היום במדינה הוא כ-6,000.

איל בן ראובן: הם אנשים שיש להם זכות למעמד פליטות.

איל בן ראובן: זה מקובל בכל העולם, וזה ידוע גם פה.

איל בן ראובן: אבל מה המדיניות פה?

איל בן ראובן: המדיניות פה – אני אפילו לא יכול לקרוא לזה מדיניות, עד היום – האין-מדיניות קבעה, למשל, שלא נטפל ולא נדע מי פליט ולמי מגיעות הזכויות; כמדיניות קבעו לא לעשות את זה, לא לקבוע.

איל בן ראובן: ולכן, מה יקרה בחוק הזה?

איל בן ראובן: אנחנו נקבע עכשיו חוק וכל כך הרבה אנשים, אלפים שכן מגיעה להם זכות הפליטות, ייפלו תחת השיניים הגסות של החוק הזה ויעופו מכאן לכל הרוחות, בצורה שפשוט נוגדת את החוק הבין-לאומי ונוגדת את המוסר הבסיסי שלי כאדם ישראלי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איל בן ראובן: – – ואני חושב, של רבים רבים מאיתנו כאן במדינת ישראל.

איל בן ראובן: ולכן אני אומר לשר הפנים: אתה רוצה לסגור את המתקן?

איל בן ראובן: אתם רוצים לעשות איזושהי הסדרה של הנושא הזה?

איל בן ראובן: בסדר.

איל בן ראובן: תכניסו להסדרה הזאת גם את הטיפול שכן מגיע לאותם אנשים, לאותן משפחות, לאותם ילדים, שכן מגיע להם את הדבר הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

איל בן ראובן: אתם גרמתם לכאוס נוראי בתל אביב.

איל בן ראובן: זאת תוצאה של מדיניות רעה, או אין-מדיניות.

איל בן ראובן: עכשיו צריך לתקן אותה, אבל לא באמצעות חוק דרקוני כזה, שעושה את מה שהוא עושה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': שלום, גברתי היושבת-ראש, חברים, אני לא רואה אפילו שרים; לא טורחים לבוא להצעת חוק כזאת, כאילו זה עובר.

עיסאווי פריג': בינתיים אין שר, אני אדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך מה, אין בעיה, כי ביטן פה.

איילת נחמיאס ורבין: השר ביטן.

עיסאווי פריג': כן, השר שבדרך.

עיסאווי פריג': אני אדבר בשני מובנים.

עיסאווי פריג': אני לא מופתע מהחברים בליכוד ובבית היהודי.

עיסאווי פריג': הפסקתם להפתיע אותי.

עיסאווי פריג': אפילו חברת הכנסת בָּרקו רוצה לתת להם תארים חדשים.

ענת ברקו: בֶּרקו.

ענת ברקו: את השם שלי חשוב שתגיד כמו שצריך.

עיסאווי פריג': ברקו, סליחה.

עיסאווי פריג': ברקו, ברקו.

עיסאווי פריג': רוצה לתת להם תארים חדשים: ג'יהאדיסטים, דאעש.

עיסאווי פריג': לא מספיק לכלוא אותם, גם לתת להם תארים.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: אמרנו – – –

עיסאווי פריג': אבל אין לי זמן בשבילכם, אתם לא מפתיעים אותי.

עיסאווי פריג': אתם כבר הגעתם לתחתית.

ענת ברקו: אתה אוהב אותם?

עיסאווי פריג': העיקרון והמוסר עוברים לידכם.

עיסאווי פריג': אתם לא מכירים בהם.

ענת ברקו: אל תלמד אותנו מוסר.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס לצד הזה.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס למי שנחשבים שותפינו במחנה.

ענת ברקו: התכוונת לרשימה המשותפת?

עיסאווי פריג': יושב-ראש המחנה הציוני אבי גבאי קורא לחברי המחנה הציוני: חברים, אתם צריכים להיות ליכודניקים.

עיסאווי פריג': זה מה שאתם צריכים להיות.

עיסאווי פריג': אתם צריכים להיות ליכודניקים.

עיסאווי פריג': תתחילו להתעורר.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי לרגע: האם זה יושב-ראש מפלגת העבודה, שאולי התחפש, סוס טרויאני בתוך המחנה?

עיסאווי פריג': תהיו ליכודניקים, תסתערו על הליכוד.

עיסאווי פריג': רק ככה מסוגלים להגיע – לאן?

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם, חבריי חברי הכנסת ממפלגת העבודה שהייתה פעם: מה אני צריך את החיקוי כשיש לי את המקור?

עיסאווי פריג': מה אני צריך את החיקוי כשיש לי את המקור?

עיסאווי פריג': אתם לא משאירים ערך אחד; אתם זורקים אותו ודורכים עליו.

עיסאווי פריג': שכחתם מה אתם ומאיפה באתם?

עיסאווי פריג': תפסיקו לשקר לעצמכם.

עיסאווי פריג': תפסיקו לשקר לעצמכם.

עיסאווי פריג': תפסיקו להתחפש למה שאתם לא.

עיסאווי פריג': אתם הולכים לתהום.

עיסאווי פריג': אתם משקרים לעצמכם.

עיסאווי פריג': אני, כשאמרתי סוס טרויאני, התכוונתי, ואני יודע על מה אני מדבר.

עיסאווי פריג': אתם הולכים בזיגזגים.

עיסאווי פריג': לאן אתם רוצים להגיע?

עיסאווי פריג': חוק המסתננים, ועכשיו אתם מקבלים החלטה לתמוך בחוק לגרש מבקשי מקלט.

עיסאווי פריג': על מה אתם מדברים?

עיסאווי פריג': על מה אתם מדברים?

עיסאווי פריג': איזה עיקרון?

עיסאווי פריג': איזה מוסר?

עיסאווי פריג': ביניכם לבין העקרונות שאתם מדברים עליהם – בין הארץ לשמיים.

עיסאווי פריג': אין לאנשי השמאל מקום אצלכם.

עיסאווי פריג': אתם מכרתם את כל העקרונות שלכם, ואני בז לכל התהליך שעובר עליכם.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוּסי רז.

טלי פלוסקוב: מוֹסי רז, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עוד לא יצא לי להזמין אותך לבמה, אז אני מתנצלת.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מוסי רז: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מוסי רז: חברות וחברי הכנסת, שוב ושוב מגיעה הצעה כזאת, ודומותיה, לבית הזה, ואני חושב שהממשלה, יותר משהיא רוצה לגרש, היא רוצה לאיים בגירוש, כדי שתהיה לה יכולת לקבל קולות ולקבל תמיכה.

מוסי רז: כי מה יותר פופולרי משנאה?

מוסי רז: רואה את זה הממשלה, ואני רואה שיש עוד איזו מפלגה שפתאום חושבת שזה פופולרי ומצטרפת לגל הזה.

מוסי רז: אם יגרשו – והרי לא יגרשו.

מוסי רז: הממשלה לא תעז לגרש, אין לה את האומץ לגרש.

מוסי רז: אם היא תעשה את זה היא תהיה כמו אותו עורך דין שבא ביום הראשון לעבודתו ופתר את הבעיה שאבא שלו, עורך הדין, עבד עליה 30 שנה, וב-30 שנה מחק את כל תכליתה.

מוסי רז: הרי נגד מי הם יסיתו אם הם יגרשו?

מוסי רז: הרי אין פה מהגרי עבודה חדשים; יש חומה, יש גדר.

מוסי רז: הם לא עוברים.

מוסי רז: הרי על זה הם מתגאים, ובצדק.

מוסי רז: איך אנחנו, כמדינה שקמה לקלוט עלייה ולקלוט מהגרים, נטפלים לקומץ?

מוסי רז: בסופו של דבר, מתוך תשעה מיליון אנשים שגרים פה, כמה עשרות אלפי אנשים – אנחנו נטפלים אליהם ובכל פעם מנסים להצר את צעדיהם, לכלוא אותם, לגרש אותם.

מוסי רז: מה זה הדבר הזה?

מוסי רז: סבא וסבתא שלי, הורי אימי, באו לארץ ב-1934.

מוסי רז: הם לא ברחו משום מקום.

מוסי רז: הבריטים כלאו אותם – מין חולות שכזה, בעכו ובבית לחם, כלא הנשים בבית לחם – ולאחר מכן הם גירשו אותם.

מוסי רז: זה מה שאתם רוצים לעשות.

מוסי רז: אנחנו הצאצאים של אלה שבאו לפה, חלקם הגדול בניגוד לחוק.

מוסי רז: אנחנו נגרש; אנחנו נאיים בגירוש; אנחנו ננסה להיבחר לראשות הממשלה על רקע הסתה לגירוש.

מוסי רז: תפסיקו כבר את הדבר הזה.

מוסי רז: רק ימין קיצוני בעולם מתחבר לדברים האלה.

מוסי רז: תשאירו את זה לימין הקיצוני שלנו, גם אם הוא מונה 50 מנדטים.

מוסי רז: תפסיקו כבר עם ההסתה הזאת.

מוסי רז: נמאס.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

טלי פלוסקוב: רבותיי, יסכם את הדיון סגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: נורית לא הייתה באולם כשהזמנתי אותה.

משולם נהרי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמענו פה דברים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה יודע שאני שומעת כאן את הוויכוחים שלך?

אלעזר שטרן: אני שמח.

טלי פלוסקוב: אבל לא כדאי.

טלי פלוסקוב: לא כדאי.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: שמענו דברים לכאן ודברים לכאן.

משולם נהרי: איך אפשר לגרש פליטים, אנשים שהיו בסכנה, באו לפה מתוך סכנה?

משולם נהרי: ולא אומרים את האמת – שבעצם מדובר במסתננים, מדובר בכאלה שנכנסו שלא כחוק.

דב חנין: אבל אתם לא בודקים את הבקשות.

דב חנין: איך אתה יודע שהם מסתננים?

דב חנין: אתם לא בודקים את הבקשות.

משולם נהרי: אתה אמרת שהגדר עלתה מיליארד וחצי.

דב חנין: לא הגדר, מתקן חולות.

דב חנין: 300 מיליון ההקמה, 250 מיליון שקל בשנה.

משולם נהרי: אני רשמתי – אתה אמרת שמיליארד וחצי עלתה הגדר.

דב חנין: לא הגדר, מתקן חולות.

משולם נהרי: תאר לך שלא הייתה מדינת ישראל – – –

דב חנין: מתקן חולות.

דב חנין: מתקן חולות.

דב חנין: מתקן חולות.

משולם נהרי: תאר לך שמדינת ישראל לא הייתה משקיעה – –

דב חנין: לא דיברתי על הגדר.

משולם נהרי: – – אז לא היו 40,000.

משולם נהרי: אלפים נכנסו בכל חודש.

דב חנין: לא דיברתי על הגדר, דיברתי על מתקן חולות, שההקמה שלו הייתה 300 מיליון, ומאז רבע מיליארד בכל שנה על הטיפול שלו.

דב חנין: בסך הכול 1.5 מיליארד שקל.

דב חנין: לא חבל על הכסף?

משולם נהרי: ואני תוהה כשאני שומע את – הקול קול יעקב – איך אפשר להתאכזר לאנשים האלה?

משולם נהרי: אתם, שבאתם מהגלות, נרדפתם, באתם כפליטים, איך אתם מתייחסים אליהם?

משולם נהרי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, הם לא פליטים.

משולם נהרי: אנחנו מדברים על כאלה שנכנסו, כאלה – – –

דב חנין: אבל אתם לא בודקים את הבקשות.

דב חנין: איך אתם יודעים?

משולם נהרי: אנחנו יודעים.

משולם נהרי: ויודעים – –

דב חנין: לפי מה?

משולם נהרי: – – על כאלה שהם מסתננים, מבקשי עבודה, שמשבשים את החיים של התושבים.

משולם נהרי: מתי היית בתל אביב?

משולם נהרי: היית בדרום תל אביב?

משולם נהרי: הסתובבת שם?

דב חנין: אני בדרום תל אביב פעמיים בשבוע.

דב חנין: פעמיים בשבוע.

משולם נהרי: אני גם הסתובבתי פעמיים בלילה.

דב חנין: אני מסתובב כל שבוע.

דב חנין: כל שבוע אני שם.

משולם נהרי: הסתובבנו בתוך כל השכונות.

משולם נהרי: ראית מה שקורה עם התושבים שם?

משולם נהרי: ראית את המצוקות שלהם?

דב חנין: ראיתי.

משולם נהרי: אנשים שנולדו שם, אנשים שהשקיעו את כל נפשם שם.

דב חנין: למה אתם לא משקיעים – – –

משולם נהרי: אנשים שלא יכולים היום לגדל ילדים שם, לא יכולים ללכת בביטחון.

דב חנין: – – –

משולם נהרי: בתי כנסת נהפכו למאורות, אתה יודע מזה?

משולם נהרי: על זה מקונן הנביא: "המערת פריצים הפך הבית הזה"?

דב חנין: אבל למה אתם לא משפצים את בתי הכנסת האלה?

דב חנין: למה אתם לא מטפלים בהם?

דב חנין: למה אתם לא משקיעים בהם?

משולם נהרי: איך אפשר לשפץ?

משולם נהרי: נמצאים שם.

משולם נהרי: אתה לא יכול להסתובב שם.

משולם נהרי: אתה צריך ללכת לשם רק עם אבטחה.

משולם נהרי: על מה אתה מדבר?

משולם נהרי: תוהו ובוהו, מה שקורה שם.

משולם נהרי: אנשים – חייהם אינם חיים.

משולם נהרי: למה הם לא הלכו לרמת אביב?

משולם נהרי: למה הם לא הולכים להרצליה?

משולם נהרי: למה הם לא הולכים לכל השכונות האלה?

דב חנין: למה אתם לא מפזרים אותם בארץ?

דב חנין: אתם הבאתם לשם.

דב חנין: אתם הבאתם לשם.

משולם נהרי: למה רק בדרום תל אביב?

דב חנין: אבל אתם הבאתם אותם לשם.

דב חנין: למה הבאתם אותם לשם?

משולם נהרי: אנחנו הבאנו אותם?

דב חנין: כן.

דב חנין: המדינה הורידה אותם.

משולם נהרי: אתה עוד טוען – – –

דב חנין: כן – – – איך הם הגיעו לשם?

עאידה תומא סלימאן: מורידים אותם ליד – – –

משולם נהרי: התופעה הזאת היא תופעה שלילית, היא תופעה שמשבשת את כל חיי החברה בישראל.

משולם נהרי: היא פוגעת בחברה, פוגעת בשוק העבודה, והיא נטל משמעותי על כל המערכות: מערכות החינוך, מערכות הבריאות ומערכות הרווחה.

משולם נהרי: אסור לנו לעמוד מנגד.

משולם נהרי: הציבור שלנו, התושבים שלנו – אנחנו לא יכולים לעשות מצד אחד מצווה שבאה בעבירה, כאשר אנחנו באותה הזדמנות הולכים ופוגעים פגיעה אנושה באנשים שזה ביתם, שם הם נולדו, שם הם חיים, ולגרש אותם.

משולם נהרי: אנחנו על ידי זה מגרשים את התושבים של דרום תל אביב.

משולם נהרי: אנחנו לא הולכים סתם ומגרשים; אנחנו עושים את זה בהסדרים.

משולם נהרי: אני לא יודע אם יש עוד מדינה כמו מדינת ישראל שקיבלה אותם כפי שקיבלה, ודואגת לכל הצרכים שלהם כמו ישראל.

מיכל רוזין: אתה מבין מה אתה אומר?

מיכל רוזין: אולי תלמד את החומר?

מיכל רוזין: אין עוד מדינה?

משולם נהרי: אני הייתי שם.

משולם נהרי: אני לא יודע אם את הייתי שם.

משולם נהרי: אני הייתי.

מיכל רוזין: לי אתה לא יכול להגיד שלא הייתי.

מיכל רוזין: לי אתה לא יכול להגיד שלא הייתי.

מיכל רוזין: אין מדינה בעולם?

מיכל רוזין: אני יכולה לתת לך עשר מדינות בעולם.

מיכל רוזין: על מה אתה מדבר?

מיכל רוזין: שלא מתייחסת אליהם ככה.

משולם נהרי: שמקבלים מסתננים או פליטים?

מיכל רוזין: – – –

משולם נהרי: לא פליטים.

מיכל רוזין: מיליונים.

מיכל רוזין: מיליונים מקבלים.

מיכל רוזין: על מה אתה מדבר?

משולם נהרי: מקבלים פליטים.

משולם נהרי: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה את כמות הפליטים – – –

מיכל רוזין: – – – בדקת?

משולם נהרי: בדקנו.

מיכל רוזין: בחמש שנים – – – ל-5,000.

מיכל רוזין: מה עם עוד 30,000?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, נא להירגע.

משולם נהרי: בדקנו.

משולם נהרי: אנחנו מתמודדים עם זה יום-יום, עם המספרים ועם הבעיות.

מיכל רוזין: – – –

משולם נהרי: הבעיות החברתיות – – –

מיכל רוזין: – – – בעיות חברתיות – תפתרו אותן.

משולם נהרי: נפתור אותן?

משולם נהרי: איך אפשר לפתור אותן?

משולם נהרי: איך?

מיכל רוזין: תפתרו את הבעיות החברתיות.

משולם נהרי: איך אפשר כאשר מדובר במסתננים?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני מבקשת לא להפריע.

מיכל רוזין: – – –

משולם נהרי: אפשר לפתור את בעיית השוהים הבלתי-חוקיים עוד כשהם נכנסים בהיתר, כשהם נכנסים עם דרכונים.

מיכל רוזין: – – – וגיאורגים – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

משולם נהרי: כל אלה שנכנסים ולא יודעים עליהם, איך אפשר לטפל בהם?

משולם נהרי: יש פה רעש גדול.

משולם נהרי: מה איתו?

טלי פלוסקוב: כן, כי חברי הקואליציה מתאספים פה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו מבקשים קצת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: אני אבקש מהסדרנים לעבור ולהרגיע את חברי הכנסת שמדברים בקול רם.

משולם נהרי: אני חושב – אי-אפשר, זה – – –

טלי פלוסקוב: השר איוב קרא.

משולם נהרי: אני חושב שהחוק הזה הוא הפתרון הטוב ביותר במצב הנוכחי, כדי לפתור את הבעיה וכדי בסופו של דבר גם לפתור את הבעיה של המסתננים וגם את הבעיה של התושבים בדרום תל אביב.

משולם נהרי: שאלת, חברת הכנסת יעל גרמן, לשם מה החוק.

משולם נהרי: החוק הקיים מדבר על שוהים בלתי חוקיים כאשר הם נכנסים עם דרכון, עם אשרה, ואז הם נשארים מעבר לזמן שאישרו להם, ואז הם נהפכים לבלתי חוקיים.

משולם נהרי: פה אנחנו מדברים על החמרה.

משולם נהרי: היא לא מקשיבה.

משולם נהרי: היא לא רוצה להקשיב.

טלי פלוסקוב: זה לא כל כך חשוב.

טלי פלוסקוב: העיקר להגיד מה שאתה חושב, אבל כשסגן השר משיב, זה כבר פחות חשוב.

משולם נהרי: אני אומר שהחוק הוא החמרה – הוא מתייחס למסתננים.

משולם נהרי: הוא מכניס את המושג מסתנן, דבר שלא היה קודם.

משולם נהרי: רבותיי, החוק הזה הוא טוב, החוק הזה הוא נחוץ והחוק הזה יעשה טוב לכולם.

משולם נהרי: אני קורא לכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

משולם נהרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה, וכעת נצביע על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 53 נגד – 10 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 53 חברי כנסת בעד, עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק כ/740); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון מס' 3) (מסירת תוצאות בדיקת ראייה ומרשם), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו מבקשים קצת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: כל מי שמעוניין לדבר – אפשר לצאת החוצה.

טלי פלוסקוב: מאוד קשה להתנהל כאן ברעש כזה.

טלי פלוסקוב: לפני שאתה מתחיל, אדוני, דקה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו מבקשת לרשום לפרוטוקול כי היא תמכה בהצעת החוק הקודמת.

טלי פלוסקוב: לא נרשמה בהצבעה, אבל היא כאילו נוכחת באולם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: זה רשום לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה ראשונה את הצעת חוק העיסוק באופטומטריה.

הצעת החוק הזאת באה להפסיק – לגרום לכך שלקוח שמגיע ועושה בדיקת ראייה בחנות על ידי אופטומטריסט יהיה זכאי לקבל את הבדיקה שלו לאחר תום התשלום או העסקה, כדי שהדבר הזה יהיה אצלו.

אם בעתיד הוא יצטרך להשתמש בזה, הוא לא יהיה לקוח שבוי באותו מקום ובאותה חנות דווקא.

הדבר הזה הוא דבר צרכני וחשוב לציבור מאין כמותו, ולכן אני שמח להגיש את ההצעה הזאת שעברה בוועדה, בראשותו של ידידי היושב-ראש אלי אלאלוף, ואני רוצה להודות לו על כך.

ההצעה הזאת הוגשה על ידי ביחד עם חבריי הרב גפני והרב מקלב.

אני רוצה גם לומר כאן, גברתי, שהיו הרבה פניות בנושא הזה.

בין היתר זה הופיע בקו החם של העיתון יתד נאמן, שהוא מדור צרכני מאוד מאוד מצליח.

ההצעה הזאת בהחלט עושה טוב לאותם אנשים שמבחינתם צריכים שבתוך הארנק שלהם, או בתעודת הזהות שלהם, יהיה גם מספר המשקפיים שלהם, אם זה נשבר או נאבד, ואז הם יכולים להחליף את זה כשצריך מייד ולא להיות לקוחות שבויים של שום חנות.

אני רוצה להודות שוב ליושב-ראש הוועדה, למנהלת הוועדה, הגברת ענת כהן שמואל וליועצת המשפטית עורכת הדין יעל סלנט, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את זה.

אבל, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר דבר נוסף בנושא אחר לא פחות חשוב.

הוא לא צרכני, אבל הוא חשוב מאוד.

בימים האחרונים גועשת המערכת הפוליטית מהאמירה שנאמרה: "שכחו מה זה להיות יהודים", וכולם מתנפלים על יושב-ראש מפלגת העבודה שאמר את זה, והמילים הללו הפכו למין אמירה פוליטית, שיש כאלה שדורשים אותה לכאן ויש כאלה שדורשים אותה לשם.

אבל אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש, שאנחנו נמצאים היום בתקופה שבה מנסים בכל דרך, אם זה על ידי פסיקות בג"ץ, אם זה על ידי חקיקה ואם על ידי החלטות מינהליות של משרד ממשלה, לפגוע בסטטוס קוו של שבת קודש.

הדבר הזה הופך את המילים האלה, "שכחו להיות יהודים", לא לאמירה פוליטית אלא לאיזו תחזית לשנים הקרובות.

במדינת ישראל גדלים היום ילדים – ויגדלו בעזרת השם עוד הרבה ילדים – שאם הם לא יכירו את ההבדל הגדול בין יום חול לבין שבת קודש, אם הם לא יבינו שהם נמצאים כאן בארץ בגלל שהם חלק מהעם היהודי – שהסמל שלו, הסמל שלו זה השבת – אז ייצא מצב, אדוני יושב-ראש סיעת העבודה, שמה שאמר אבי גבאי יהפוך לנבואה.

אולי גם הוא חושש מזה.

אני חושש מזה מאוד, כי היום אנשים יודעים ששבת, הפרהסיה של שבת, נותנת את ההבדל בין המדינה הזאת לבין מדינות אחרות שסביבנו; בין המדינה הזאת לבין מדינות באירופה או במקומות אחרים, ששם המדינות עם יותר מים, יותר ירוק, הרים יפים, שלג, אבל המדינה שלנו היא מדינה יהודית.

וכדי שלא ישכחו שזו מדינה יהודית אנחנו נלחמים בשבילם לשמור על הסטטוס קוו.

זה התפקיד שלנו.

אנחנו לא עושים את זה לא בשביל ילדינו שגרים בבני ברק ולא בשביל משפחותינו שגרות בשכונות חרדיות, אלא דווקא בשביל העם הזה, שחלק גדול ממנו הוא מסורתי ורוצה שהשבת תיראה שבת ולא תיראה יום חול, ולא שכל העבודות יהיו דווקא בשבת.

אני רוצה לומר לידידיי בימין, בליכוד, שגם עליהם מנסים להלך אימים בעניין הזה – לצטט את מה שאמר מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

אני מצטט: לא היה עם כזה בעולם.

בעלי מלאכה, סנדלרים, חייטים, בעלי עגלות – בשבת: מלך.

האיש היה מלך.

חבר הכנסת בגין, אני מצטט את אביך, זיכרונו לברכה, שדיבר על שבת, והוא סיפר – ואני מצטט: "הילדים סביב השולחן, שבת מלכתא, בואי כלה בואי כלה.

כל יהודי מלך.

בעיר אין תנועה, אין תזוזה, אין עגלות, שקט מוחלט, גם הגויים מכבדים את השבת בסלוניקי".

הוא לא דיבר על כאן, הוא דיבר על סלוניקי.

והוסיף ואמר: "בסלוניקי הנמל היה סגור כי כל עובדיו היו יהודים".

זאת השבת שהיטיב לתאר מנחם בגין, וזה לא פה בארץ.

על אחת כמה וכמה כאן במדינת היהודים.

מה אנחנו רוצים?

שילדים ידעו שהיום שבת, שלא ישכחו מה זה להיות יהודים.

אם אנחנו נשמור על השבת, אז הילדים ידעו והילדים יעבירו את זה לילדיהם.

אף אחד לא נכנס ואומר לאדם מה לעשות בביתו, אבל הפרהסיה הציבורית צריכה לזעוק שבת, כי פה זה ארץ ישראל, פה זה מדינת היהודים, וכאן שומרים שבת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שביקשתי לדבר כי אני באמת ובתמים מזועזע ממה שאני רואה פה ביממה האחרונה.

מיקי לוי: קשה, קשה להישאר אדיש אל מול הגידופים, העלבונות, הקללות, שנשמעים ביממה האחרונה כנגד נשיא המדינה של כולנו.

מיקי לוי: זהו שפל נוסף, בושה וכלימה שצריכה להעיר את כולנו, ומהר.

מיקי לוי: כל מי שפותח את עמוד הפייסבוק של נשיא המדינה לא יכול שלא להזדעזע ולהתבייש מהדברים שנכתבים בו.

מיקי לוי: אזרחים, בפנים גלויות, בשמם שלהם, בלי להתבייש ובלי להתחבא, כותבים דברי שטנה, מקללים ומגדפים את נשיא מדינת היהודים; מילים וביטויים שהדעת אינה סובלת ושלא אחזור עליהם, ברשותכם, מעל הדוכן הזה.

מיקי לוי: אבל חבריי חברי הכנסת, אם מישהו שואל איך הגענו הלום, שלא ירחיק מבטו; שיסתכל כאן לתוך האולם הזה; שיביט בעיניהם של חלק מיושבי הבית הזה, שהרשו לעצמם לתקוף בבוטות ובגסות רוח את נשיא המדינה והשתלחו בו בשביל עוד כמה קולות עלובים בפריימריז; שיסתכל על מירי רגב, שרה בממשלת ישראל – –

נאוה בוקר: – – –

מיקי לוי: – – שהפכה את גסות הרוח למדיניות ותוקפת את נשיא המדינה פעם אחר פעם בארסיות; שיראה את התנהגותו ואת דבריו של אורן חזן ויקשיב למתקפה של דוד ביטן על הנשיא.

מיקי לוי: אתם אלה שנושאים באחריות לקללות ולגידופים.

מיקי לוי: אתם אלה שמתירים את הרסן ומאפשרים לכל הרוחות הרעות האלה להשתולל.

מיקי לוי: פעם אחר פעם אתם מפרקים לגורמים את הממלכתיות ואת מה שמאחד אותנו כעם.

מיקי לוי: אתם אלה שהורסים את הבסיס המשותף של כולנו כאן.

מיקי לוי: אתם לא מבינים שאין דרך חזרה.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

מיקי לוי: אבל חבריי חברי הכנסת, כמו תמיד הדג מסריח מהראש.

מיקי לוי: בתוך כל ההמולה והביזיון הזה יש שאלה אחת שמהדהדת כאן: להיכן נעלם ראש הממשלה?

מיקי לוי: מדוע קולו לא נשמע?

מיקי לוי: מדוע הוא מאפשר לחברי מפלגתו לתקוף בצורה בוטה וחסרת אחריות את נשיא המדינה?

מיקי לוי: מדוע אינו מגנה את תמונתו המזוויעה של נשיא המדינה בכאפיה?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מיקי לוי: אני מסיים, גברתי.

מיקי לוי: אותו ראש ממשלה, שיודע להגיב בשליפה בתוך 20 שניות על כל פרסום כנגדו, ממלא פיו מים.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי לוי: למה הוא מחכה?

מיקי לוי: לאלימות?

מיקי לוי: לרצח, חלילה?

מיקי לוי: אם נותרה באיש הזה טיפה כלשהי של אחריות ציבורית ומנהיגות, הוא צריך לגנות את הדברים, לקרוא ללשכתו את המגדפים ממפלגתו שלו ולדרוש מהם להתנצל לפני שיהיה מאוחר מדי.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: שמענו הרבה מאוד גינויים לתמונת הנשיא בכאפיה, ונדמה לי שזה לא עצם הפוסטר ואפילו לא הכאפיה שעוררו את האמוציות ואת החרדה והבהלה המאוד-משמעותית שראינו ביומיים האחרונים אלא הקונוטציה.

תמר זנדברג: והקונוטציה – אנחנו ציינו 22 שנה בדיוק לסמלים דומים רק לא מזמן, ואני מדברת על התקופה שקדמה לרצח רבין.

תמר זנדברג: אני רוצה להזכיר ולציין עוד אירוע שאותי מאוד מאוד החריד ועברו עליו לסדר-היום.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שנמצאת כאן סגנית שר החוץ, ציפי חוטובלי.

תמר זנדברג: במוצאי שבת את התראיינת מול מנכ"ל שוברים שתיקה, אבנר גבריהו.

תמר זנדברג: עמדתך ידועה, ואני לא רוצה להיכנס לחילוקי הדעות האלה כרגע.

תמר זנדברג: אלה חילוקי דעות גם פוליטיים וגם מאוד מאוד משמעותיים, ואני חושבת שהם ענייניים, ויש על מה לדבר, ויש בהחלט מקום ללבן את הדברים.

תמר זנדברג: דעתי כמובן שונה לגמרי משלך, אבל את חזרת והשתמשת במילה "בוגד" ו"בוגדים", כאשר את יודעת בדיוק מה הקונוטציה הלאומית והציבורית של המילה הזאת.

נאוה בוקר: צודקת.

נאוה בוקר: צודקת – – –

ציפי חוטובלי: – – – תחשבי על מה שאת אומרת – – –

תמר זנדברג: גם היא מחזירה אותנו 22 שנה אחורה.

נאוה בוקר: הם בוגדים – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: מה שהם עושים – – –

נאוה בוקר: הם בוגדים – – –

תמר זנדברג: מה שהם עושים זה פטריוטיות – – –

נאוה בוקר: מה את מדברת.

תמר זנדברג: – – שאין כמוה.

תמר זנדברג: וגם אם את לא מסכימה לדברים האלה, וזו זכותך – –

ציפי חוטובלי: תקשיבי, זה כל כך עלוב – – –

תמר זנדברג: – – השימוש בשורש בג"ד – –

ציפי חוטובלי: זה כל כך עלוב בעיניי שאת לא יכולה – –

תמר זנדברג: – – היה צריך לצאת מהלקסיקון – –

ציפי חוטובלי: – – לתת עדות אחת של הארגון הזה – –

תמר זנדברג: – – הציבורי והלאומי אחרי רצח רבין – –

ציפי חוטובלי: – – שהיא אמת.

תמר זנדברג: – – בצד תמונות הכאפיה – – –

ציפי חוטובלי: את מגינה על שקרנים, זה מה שאת עושה עכשיו, את מגינה על שקרנים.

תמר זנדברג: את יכולה להגיד שקרנים.

ציפי חוטובלי: כן.

תמר זנדברג: את יכולה להגיד טועים – –

מוסי רז: את רוצה להכחיש, תכחישי – – –

תמר זנדברג: – – את יכולה להגיד הרסניים.

תמר זנדברג: אל תשתמשי במילה "בוגדים", כי אז אנחנו כולנו נשאל אם לא למדנו כלום.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד לך – ואתם אולי חושבים שזה חלק ממשחק פוליטי, אתם אולי חושבים שככה אתם מקוששים כמה קולות ומקוששים כמה לייקים בפייסבוק וקורצים לציבור.

תמר זנדברג: הינה, אבי גבאי מתחרה איתכם על הציבור הזה.

תמר זנדברג: יפה מאוד, כל הכבוד.

תמר זנדברג: אבל אני מזהירה ומתריעה שזה עלול להיגמר באלימות, ואולי קשה, ואף אחד מכם לא יוכל לרחוץ בניקיון כפיו אל מול ההסתה שאתם מובילים – –

ציפי חוטובלי: – – – הסתה נגד חיילי צה"ל – – –

תמר זנדברג: – – שבסופה של שרשרת תסתיים באלימות.

ציפי חוטובלי: את מגינה על הסתה נגד חיילי צבא הגנה לישראל – –

תמר זנדברג: קחי את הדברים האלה, אני ממש מציעה לך – –

מוסי רז: – – –

ציפי חוטובלי: – – זה מה שאת עושה, תמר זנדברג.

ציפי חוטובלי: חוצפה.

תמר זנדברג: – – קחי את הדברים האלה, קחי אותם לתשומת ליבך.

מוסי רז: את מסיתה.

תמר זנדברג: יש כאן אווירה – – –

ציפי חוטובלי: על מי את מגינה – – –

טלי פלוסקוב: סליחה, סליחה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוסי רז.

ציפי חוטובלי: – – – שמסיתים באופן שיטתי נגד צבא ההגנה לישראל.

ציפי חוטובלי: זה מה שאת עושה.

תמר זנדברג: סגנית השר חוטובלי – –

ציפי חוטובלי: – – – טוב טוב על מי את מגינה – – –

תמר זנדברג: – – שוברים שתיקה הם חיילי צבא ההגנה לישראל – –

ציפי חוטובלי: הם חיילים שמוציאים דיבה על הארגון החשוב שבזכותו את ואני יכולות לשבת כאן.

תמר זנדברג: – – הם חיילים שמבקשים מכולנו להביט במראה, להביט במראה ולהסתכל מהן ההשלכות של 50 שנות שליטה צבאית על אוכלוסייה אזרחית.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

תמר זנדברג: מי שלא רוצה להסתכל במראה הזאת – –

טלי פלוסקוב: תודה.

תמר זנדברג: – – יכול להמשיך לטמון את הראש בחול, אבל לא להסית בבוגדנות ובכאפיות – – –

ציפי חוטובלי: הם מסיתים.

טלי פלוסקוב: תודה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: לא, הם לא.

תמר זנדברג: זה מה שאת עושה.

תמר זנדברג: קולך רם מהם, המגפון שלך הוא חזק מהם, וההסתה הזאת היא נמר שאפשר לרכוב עליו אבל אי-אפשר לשלוט בו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: את לא יודעת איך הוא ייגמר.

טלי פלוסקוב: זמנך תם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בזה אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

מירב בן ארי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, גם אני עליתי לכאן כדי לדבר על ההסתה כנגד נשיא המדינה.

מירב בן ארי: הקשבתי לדברים של חבריי וגם לחבר הכנסת מיק לוי.

מירב בן ארי: לצערי, אנחנו שומעים כל יום מחדש – כל שבוע אנחנו קמים לכל מיני גחמות חדשות בכל מה שקשור למוסדות המדינה, המוסדות הממלכתיים.

מירב בן ארי: היום, לצערי, שמענו ביקורת קשה ונוקבת – אני לא יודעת אפילו אם זו ביקורת – כנגד החלטת נשיא המדינה.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שני דברים, האחד – לגופה של ההחלטה: חשוב לומר שנשיא המדינה אימץ את החלטת הרמטכ"ל, אימץ את החלטת שתי הערכאות השיפוטיות ובסך הכול עשה את מה שמתבקש, כי זה מה שנקבע גם בשפיטה, גם בצבא, וכיבד את זה.

מירב בן ארי: ודבר שני, לגופו של עניין: על מה אנחנו מדברים כאן?

מירב בן ארי: אנחנו מדברים על שלושה חודשים, שלושה חודשים שבהם, בגלל אימוץ ההחלטה נכנסה – אני לא יודעת איך אפשר להגיד את זה, כאילו אלאור אזריה נשלח עכשיו למאסר עולם.

מירב בן ארי: פרופורציות.

ענת ברקו: זה לא החודשים, זה רישום פלילי על הריגה, ואת זה אפשר היה למחוק.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ענת ברקו, לאור זה שגם הובלת את הנושא של הרישום הפלילי – – –

מיקי לוי: ענת, את מסכימה – – –

מירב בן ארי: את יודעת – רגע, רגע.

ענת ברקו: לא, אני לא – – –

טלי פלוסקוב: לא כולם ביחד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

ענת ברקו: – – – בטח שלא נגד הנשיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי וחברת הכנסת ענת ברקו, כרגע זכותה של מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו לזכותה של חברת הכנסת ברקו, שהיא גם חברה שלי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שני דברים: האחד, אני יודעת שאת נגד ההסתה נגד נשיא המדינה – אגב, כל גוף ממלכתי; אגב, כל חברי הכנסת מימין ומשמאל – גם שרים דיברו על זה וגם חברי כנסת.

מירב בן ארי: אבל חשוב לומר – לא אבל – הנושא של הרישום הפלילי שעליו דיברת, אנחנו יודעים שתינו, ואת במיוחד, שגם רישום ניתן למחוק.

מירב בן ארי: ניתן למחוק רישום פלילי.

מירב בן ארי: את יודעת את זה וגם אני יודעת את זה.

ענת ברקו: אפשר היה לעשות את זה בחנינה.

מירב בן ארי: הרבה בזכותך, גם חשוב לומר.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר משהו אחד: בסוף, בשורה התחתונה, ההחלטה של הנשיא לא הגיעה בחלל ריק; היא הגיעה אחרי המלצות, היא הגיעה אחרי החלטה של הרמטכ"ל ואחרי החלטה של בית המשפט.

מירב בן ארי: והמתקפה הזאת נגד נשיא המדינה לא רלוונטית לימין או שמאל – שמעתי גם את חברת הכנסת בוקר.

מירב בן ארי: בסוף כולנו נגד הסתה וכולנו נגד, חלילה – – –

נאוה בוקר: – – – הסתה.

נאוה בוקר: מותר לנו להביע ביקורת לגיטימית.

מירב בן ארי: ביקורת היא לגיטימית, אבל אני מציעה לך להיכנס לדף של הנשיא ולהבין שזה קצת חרג – אם לא הרבה – מגבולות הביקורת.

נאוה בוקר: – – – להיכנס לדף שלי ולראות – – –

מירב בן ארי: נאוה, לי את אומרת?

מירב בן ארי: אנחנו, הרי – הדבר הראשון שעשינו יחד: דיברנו על שיימינג.

מירב בן ארי: את זוכרת שעשינו יחד.

נאוה בוקר: נכון, נכון.

נאוה בוקר: יפה מאוד.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים לפעול יחד בעניין הזה, בטח לא אחד נגד השני.

נאוה בוקר: לא לדאוג רק לנשיא, לדאוג גם לצדדים האחרים.

מירב בן ארי: נכון, נכון, ועשינו את זה ביחד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: מוותר; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נאוה בוקר, בבקשה גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום אני רוצה לדבר על הטעות הנוראה שעשה נשיא המדינה כשהחליט שלא להעניק חנינה לאלאור אזריה.

נאוה בוקר: מדובר בהחלטה מאכזבת וחסרת רגישות.

נאוה בוקר: הנשיא התעלם ממשפט הראווה הנורא שנעשה לחייל.

מיקי לוי: על מה את מדברת?

נאוה בוקר: הוא התעלם מתקופת המעצר הממושכת, שבאופן תמוה – – –

מיקי לוי: מדברים סרה בנשיא המדינה?

מיקי לוי: נפלתם על הראש.

מיקי לוי: אתם מדברים סרה בנשיא המדינה?

מיקי לוי: בושה.

נאוה בוקר: אני אומר את מה שאני חושבת, ואתה לא תפחיד אותי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת.

יואל חסון: את לא מתביישת?

יואל חסון: באמת, את צריכה להסיר את הכובע בפני רובי ריבלין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: הוא ילמד אותך מה זה להיות ליכודניק ומה זה להיות בית"ר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אני מבקשת להפסיק.

נאוה בוקר: תפסיק עם הפופוליזם הזה, בבקשה ממך, ותואיל לתת לי לסיים את דבריי.

נאוה בוקר: תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

יואל חסון: את מטיפה לרובי ריבלין?

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: נאוה בוקר?

נאוה בוקר: אני מביעה את דעתי.

יואל חסון: באותה מידה שבאת לליכוד יכולת לבוא למפלגה אחרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

נאוה בוקר: הנשיא התעלם מתקופת המעצר הממושכת, שבאופן תמוה לא נכללה במניין ימי המאסר, ויותר מכול – הוא התעלם מהעובדה שאלאור פעל במסגרת תפקידו בצבא.

נאוה בוקר: וגם אם הוא טעה בשיקול הדעת שלו בשטח, הוא חיסל מחבל שבא לרצוח את החברים שלו.

נאוה בוקר: לנו אסור להפקיר את החיילים שלנו, וזה בדיוק מה שעשה היום נשיא מדינת ישראל.

מיקי לוי: תגידי, מה את מבינה בטוהר הנשק בכלל?

מיקי לוי: מה את מבינה – – – אלאור אזריה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, נא להירגע.

מיקי לוי: איפה את חיה – – –

נאוה בוקר: מיקי, הצעקות שלך לא מפחידות אותי.

נאוה בוקר: אתה יכול להמשיך לצרוח עד מחר, אדוני מפקד המחוז.

מיקי לוי: – – – אתם כמו כבשים.

מיקי לוי: כולכם כבשים.

נאוה בוקר: חבל שהוא לא הפנים, הנשיא, שאלאור ומשפחתו כבר שילמו מחיר כבד ושהמסר עבר.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: כן, אני בהחלט ציפיתי שהנשיא יגלה מידה של רחמים כלפי אלאור ויסיים את מסכת הייסורים הזאת שהוא והמשפחה שלו עוברים.

נאוה בוקר: וכן, מותר לי לומר את הדברים על השולחן, כי הביקורת נגד הנשיא היא לגיטימית.

נאוה בוקר: זאת לא הסתה.

קסניה סבטלובה: – – – גם לצייר אותו בכאפיה?

נאוה בוקר: למה המוסר הכפול והצביעות הזאת, תגידי לי?

נאוה בוקר: למה, כי זה לא מתאים לאג'נדה שלכם?

קסניה סבטלובה: תגידי לי את, שבמפלגה שלך צורחים שהרצח של רבין לא היה רצח פוליטי.

נאוה בוקר: בטח, כי אצלכם כשהימין מבקר את הממסד אז זו פגיעה בדמוקרטיה, אבל כשהשמאל עושה את זה, אתם מגינים על הדמוקרטיה.

קסניה סבטלובה: לא הסתה, ולא השתלחות נגד הנשיא – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, את מדברת יחד אתה, וזה לא ראוי.

מירב בן ארי: זה לא קשור לימין ושמאל.

נאוה בוקר: זה קשור ועוד איך.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

נאוה בוקר: למה כשאני הגשתי תלונה על כך שראש הממשלה, התמונה שלו הופצה כשהוא במדי אס-אס, ומשווים אותו להיטלר, אף אחד לא התייחס?

מיקי לוי: זה לא נכון.

נאוה בוקר: אף אחד לא התייחס לכך.

מיקי לוי: זה לא נכון.

מיקי לוי: עלינו לפה והזדעקנו.

נאוה בוקר: כשאיימו על החיים שלי וכתבו שנגיע למוות בסקילה – – –

מיקי לוי: את משקרת.

נאוה בוקר: אתה השקרן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיקי לוי: את משקרת, זה לא נכון.

מיקי לוי: עלינו לדוכן ואמרנו והזהרנו.

נאוה בוקר: אבל כשריבלין בכאפיה – כל התקשורת מגויסת.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבקשת משפט אחרון לסיכום.

נאוה בוקר: אז אני רוצה לומר לכם: זה לא יעזור לכם, אתם לא תצליחו להשתיק אותנו.

נאוה בוקר: וכן, אלאור הוא הבן של כולנו, וריבלין היה צריך להיות הנשיא של כולנו.

קסניה סבטלובה: כל הפנאטים שאתם שולחים – רק בשנאה.

קסניה סבטלובה: את מזינה את "הצל" בשנאה.

קסניה סבטלובה: תתביישי לך, באמת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוסי רז, עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, נראה לי שהחוק הזה של האופטומטריה בא בדיוק בזמן – בדיוק כשראש הממשלה, שאנחנו זוכרים שהייתה לו קצת בעיה באופטומטריה כשהוא היה על המרפסת בכיכר ציון ולא ראה את המדים של רבין – מדי אס-אס – –

עאידה תומא סלימאן: הוא ראה טוב.

מוסי רז: – – לא ראה טוב, אז בדיוק עכשיו הוא גם לא רואה ולא שומע את סגניתו במשרד החוץ מסיתה כנגד אנשים שתרמו למדינה הרבה יותר ממנה.

מירב בן ארי: מי תורם למדינה?

מירב בן ארי: מי?

מוסי רז: בדיוק בזמן זה בא.

מירב בן ארי: מי?

מירב בן ארי: מי תורם למדינה?

מוסי רז: בדיוק בזמן זה בא, כשסגן שר הביטחון – –

מירב בן ארי: – – –

מוסי רז: – – עמד פה בשבוע שעבר ואמר, לא פחות ולא יותר, שהתושבים בעין אל-חילווה באו לאחרונה.

מוסי רז: לשאלה שלי אם הם באו ממאדים הוא ענה, לא פחות ולא יותר, את התשובה: כן.

מוסי רז: הוא ענה כן.

מוסי רז: אז אנחנו עכשיו, כשמטפלים באופטומטריה, אולי נעניק לו את צילומי האוויר שיש לנו מהאלף הקודם, שרואים אותם שם; אולי עכשיו, אחרי הבדיקה הזאת של האופטומטריסט הוא יראה יותר טוב שהוא מגרש אנשים שנמצאים בבתיהם עשרות שנים.

מוסי רז: רק בגלל שרימו אותו אולי, אני לא יודע מי – המינהל האזרחי, הצבא.

מוסי רז: מי זה פה שעושה את מלאכת הרמייה הזאת?

מוסי רז: מי עושה את המלאכה הזאת?

מוסי רז: ביקרתי שם בשבת יחד עם חבריי זוהיר ובהלול ועיסאווי פריג', והגענו לסדום, פשוט כך.

מוסי רז: סדום.

מוסי רז: יש שם חשמל, קווי מתח גבוה עוברים למתנחלים שזה מקרוב באו, אבל להם החרימו את המערכת שהם הביאו, מערכת שמש לארגן חשמל.

מוסי רז: יש שם מים, צינור למתנחלים שהגיעו לשם מייד לאחר פינוי קטיף יש, אבל להם מחרימים את המים שהם קונים ממכליות.

מוסי רז: זו סדום.

מוסי רז: הגיע הזמן שסגן שר הביטחון יתחיל לראות טוב יותר לפני שהוא עומד פה בכנסת ואומר דברים שהם פשוט שקר.

מוסי רז: פשוט שקר.

מוסי רז: בעוד סגנית שר החוץ מסיתה, סגן שר הביטחון משקר, וכל הליכוד עסוק בהסתה.

מוסי רז: הימין.

מוסי רז: והם אחרי זה יתעוררו ויגידו: לא ידענו, לא שמענו, לא ראינו מהמרפסת, לא ראינו את תצלומי האוויר.

מוסי רז: די, תפסיקו כבר עם המשחקים האלה.

מוסי רז: לכו, תראו יותר טוב מה שקורה כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו חייבים משמאל ומימין לתמוך בנשיא האהוב, באדם הישר, שלא מנסה לקושש קולות; בן אדם שלא מנסה באמצעות אמירות פופוליסטיות לגרוף אהדה מאוסה באותם חוגים שהם חוגים פאשיסטיים והם חוגים גזעניים, והם חוגים שלא עוצרים בדרך לכתיבת טוקבקים פוגעניים שמקומם לא במדינה דמוקרטית, לא במערכת הדמוקרטית, שפוגעים בכולנו ומפיצים רעל יום-יום.

קסניה סבטלובה: אני שומעת את הדברים על כך שהדיון הוא ענייני ועל כך שהביקורת היא לגיטימית, ואני אומרת: איפה אתם חיים?

קסניה סבטלובה: האם אתם חיים באותה ישראל כמוני?

קסניה סבטלובה: האם אתם חיים באותה מדינה שבה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין בגלל תעמולה זדונית, תעמולה ארסית, תעמולה רעילה?

קסניה סבטלובה: גם הרוצח בכבודו ובעצמו אמר על כך: הינה, אני אומר את מה שאומרים לי; מה שאומרים לי אלה שהזינו אותי בשנאה – אני עושה את דברם.

קסניה סבטלובה: האם צריך לדעת יותר מזה כדי לדעת שגם היום הדברים נשמעים באותם טונים ואף טונים יותר גבוהים, וטונים שהם מאיימים ממש?

קסניה סבטלובה: ויש קריאות למוות ויש קריאות למוות בסקילה ויש קריאות למוות בחנק, ויש קריאות למוות בכל מיני צורות נגד הנשיא שלנו ראובן ריבלין, אך ורק בגלל שלא הואיל לשתף פעולה עם "הצל" ואלה שמזינים מתוך הבית הזה את "הצל".

קסניה סבטלובה: ואני רוצה לומר לכל אלה שעכשיו, ככה, מתנערים ואומרים: לא, על מה אתם מדברים, זאת הסתה?

קסניה סבטלובה: לא, זאת לא הסתה.

קסניה סבטלובה: הסתה זה לדעתכם כשכבר באו לבן אדם והרגו אותו?

קסניה סבטלובה: וכשעוד לא הרגו אותו אז מותר אולי לשאול: אה, אוקיי, בסדר, אולי אפשר עוד לעשות משהו כדי שלא תהרגו אותו בסוף, אולי כדי שלא יהרגו בסוף, כדי שלא יהיה רצח פוליטי נוסף?

קסניה סבטלובה: אנחנו עכשיו נמצאים באווירה ציבורית מסוכנת ביותר.

קסניה סבטלובה: ואנחנו יודעים שכמעט כל אמירה שלא מתיישבת עם הימין הקיצוני – והימין הקיצוני מכתיב ממש את סדר-היום מתוך הקואליציה הנוכחית, מתוך גרונם של השרים, שלא מוסיפים כבוד למדינת ישראל כאשר הם אומרים דברים כמו: הסודאנים הם סרטן.

קסניה סבטלובה: ולא צריך פה להזכיר דברים אחרים שנאמרו גם על אזרחי מדינת ישראל הערבים, על יהודים אחרים, על אלה שחיים בחוץ לארץ והם כבר לא שייכים לעם היהודי; כן, הוציאו מהעם היהודי כמה מיליוני יהודים, אז מה קרה, אז מה קרה.

קסניה סבטלובה: זאת לא הסתה?

קסניה סבטלובה: תגידו לי.

קסניה סבטלובה: תתביישו לכם.

קסניה סבטלובה: תתביישו לכם, כל אלה שמזינים בשנאה את הטוקבקיסטים.

קסניה סבטלובה: הטוקבקיסטים עושים את דברכם; אלה שמחזיקים את האקדח, שאם הוא נמצא על הבמה, אז בסופו של דבר הוא יירה, האקדח הזה, וזה יהיה על אחריותכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, האמת, ישבתי והקשבתי טוב מאוד לנאומים, ואני שואלת את עצמי: האם היה צריך להגיע עד כדי הסתה על נשיא המדינה כדי להתעורר ולהתחיל לדבר על ההסתה היומיומית שאנחנו חווים, גם בבית הזה וגם מחוץ לבית הזה, גם על ידי שרים, גם על ידי חברי כנסת וגם על ידי טוקבקיסטים ועל ידי אנשים ברחוב, שמוזנים יום-יום – אבל העיקר העיקר, מוזנים על ידי הסתה שהתחיל אותה ראש הממשלה בעצמו.

עאידה תומא סלימאן: הוא הולך ומפתח תוך שנתיים וחצי אווירה כזאת שכל מי שחושב אחרת, כל מי שמתבטא אחרת, כל מי שרוצה להביע דעה פוליטית אחרת, אפשר להסית נגדו, ואפשר להסית נגדו עד כדי כך שהדם שלו יהיה הפקר.

עאידה תומא סלימאן: היה צריך להגיע עד לנשיא המדינה כדי להתעורר.

עאידה תומא סלימאן: אבל תשימו לב גם לדברים שמתחוללים בדיונים האלה: מדברים רק על הסתה נגד אזרחים יהודים בדרגים שונים, אבל אף אחד לא מתייחס להסתה היומיומית נגד אוכלוסייה שלמה, נגד 20% מאזרחי המדינה, נגד הנציגים של הציבור הזה, האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: לפני יומיים צייצתי משפט אחד שדיבר על הצעת טראמפ, נשיא ארצות הברית, בעניין פתרון לקונפליקט הישראלי–פלסטיני, מה שנקרא.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי באופן הכי פשוט שניסיון להשיג הסכם כזה תוך סחיטה ואיומים לא יניב הסכם אמיתי, וזה עלול לגרום להידרדרות במצב, שישלמו את המחיר שלה שני העמים.

עאידה תומא סלימאן: אתם צריכים להיכנס לטוויטר ולראות את מסע ההסתה וההשמצה, שהוביל בעיקר חבר כנסת, כאשר הפכתי פתאום – מאחת שמזהירה מאפשרות של התפתחות כזאת, ודיברתי על שני העמים, הפכתי למין טרוריסטית גדולה.

עאידה תומא סלימאן: חבר כנסת ניגן וטוק

עאידה תומא סלימאן: בקיסטים הלכו אחריו כמו עדר.

עאידה תומא סלימאן: הסתה פרועה כזאת לא תסתיים אצל האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אמרנו את זה לפני שנתיים וחצי, ולצערי הרב, הינה, אנחנו מגיעים למצב הזה שאפילו נשיא המדינה, חבר ליכוד, כבר לא חסין – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – מפני הסתה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: לאן עוד נגיע?

עאידה תומא סלימאן: כנראה יש אנשים שלא יירגעו עד שיהיה דם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – של אלה שמסיתים נגדם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – – –

זוהיר בהלול: רגע.

טלי פלוסקוב: סליחה?

טלי פלוסקוב: אה, זוהיר, אתה מעוניין לדבר?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: פשוט הנשים היקרות שעומדות כאן הסתירו לי אותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: הביטוי בעולם הספורט לחסימה זה block shot.

זוהיר בהלול: אז הם עשו לי, אבל אני בכל אופן עומד על דעתי ורוצה לומר כמה דברים.

זוהיר בהלול: גברתי ראשת המושב, זהו עוד תמרור אזהרה, זוהי עוד קריאת השכמה.

אורן אסף חזן: ספקטקולרית.

זוהיר בהלול: וצריך לזכור, אתם כורים שוב את הבור של עוד קטסטרופה פוליטית במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אתם, הפוליטיקאים בצד השמאלי שלי, בצד הימני של המפה הפוליטית, מתירים את דמו של נשיא המדינה, נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין.

נאוה בוקר: כמו שאתם התרתם את דמו של ראש הממשלה – – –

אורן אסף חזן: אתם רוצים רפובליקת בננות, ולא להעביר ביקורת על אף אחד.

זוהיר בהלול: כל ההסתה הפרועה שלכם, כל ההסתה הפרועה שלכם – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

נאוה בוקר: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא רפובליקת בננות, אורן, אבל יש גבול.

יחיאל חיליק בר: יש הבדל בין רפובליקת בננות לבין מה שקורה – – –

זוהיר בהלול: אל תנופפי בידך, נופפי בלשונך ובאמונתך.

זוהיר בהלול: גברתי נאוה בוקר, חברת הכנסת המכובדת, אל תנופפי ככה.

זוהיר בהלול: תעריכי את דבריי, מכיוון שאני רוצה לשמר את מוסד הנשיאות בישראל ואת העומד בראשו, נשיא מדינה שכל ערכיו הם עמוד אש ערכי במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ואתם מחרבים, מנסים לחרב – חלק מכם כמובן, לא כולכם – את התנהלותו של נשיא המדינה, שמתנהל באופן אובייקטיבי, באופן מוסרי, מנסה לשדר עסקים ערכיים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ואתם, עם הפוליטיזציה הארורה שלכם, משלחים את לשונות האש שלכם והמלתעות האיומות שלכם אל עבר כל מה שנקרא ערך במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: תנו לנשיא המדינה להתנהל כפי שהוא חושב לנכון.

זוהיר בהלול: זה מוסד נשיאות שצריך לשמר אותו.

זוהיר בהלול: אתם מנסים רק לשלח את הרעל התמידי, הקבוע, האופייני שלכם אל עבר כל מה שמבליח ערכים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: מי אני שאני אגן על כבוד נשיא המדינה?

זוהיר בהלול: אבל מכיוון שאני מעריך את עצמי גם כישראלי לכל דבר, אני חושב שהוא הנשיא שלי בדיוק כמו שהוא הנשיא שלך ושל כל אחד אחר.

זוהיר בהלול: אל תתעמרו בו, אל תסיתו כנגדו.

זוהיר בהלול: עדיין הפצע לא הגליד, למרות שעברו 20 שנה ומשהו.

זוהיר בהלול: תנו למדינת ישראל להתנהל לפי הייררכיה ערכית, מוסרית.

זוהיר בהלול: ואתם במעשיכם, במעל מעשיכם, תוקעים אותנו שוב לאותם בורות שכורים אותם פעם אחר פעם כדי לקבור כל דבר ערכי במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, נשיא המדינה קיבל אתמול החלטה שקולה וראויה – לדחות את בקשת החנינה של החייל אלאור אזריה.

איל בן ראובן: במערך שיקוליו בחן כבוד הנשיא את החלטת בית הדין, את שיקול דעתו של הרמטכ"ל, את רוח צה"ל וערכי החברה הישראלית.

איל בן ראובן: החוק מפקיד בידי נשיאנו הנבחר את הסמכות לחון ולהקל בעונשם של מורשעים.

איל בן ראובן: זוהי סמכותו הבלעדית, סמכות אשר ניתנה לאזרח מספר אחת במדינת ישראל.

איל בן ראובן: חמור, מסוכן ובלתי נסבל לחזות בכתובות הנאצה ובאיומים המופנים לעבר הנשיא, תמונתו בכאפיה, איחולים למותו ודברי בלע שאינני מתכוון לחזור עליהם.

איל בן ראובן: זהו גל עכור נוסף במערכה שמנהלים כמה שרים וחברי כנסת חסרי אחריות כנגד נבחרי ומשרתי הציבור אשר מבצעים את מלאכתם נאמנה, מקיימים ואוכפים את החוק באומץ ובממלכתיות.

איל בן ראובן: ויש גם אחרים, דוגמת – אני מציין פה את יושב-ראש הכנסת, שדיבר הבוקר בצורה מאוד נחרצת כנגד המילים שנאמרו, השר שטייניץ, ואפילו את שר הביטחון אני מציין, שהעביר ביקורת, אבל ביקורת בצורה ראויה.

איל בן ראובן: ומי מוביל את הגל הנוכחי?

איל בן ראובן: שרת התרבות.

איל בן ראובן: אני חוזר: שרת התרבות, תרבות, של מדינת ישראל, אשר קבעה כי הנשיא פגע במוסד החנינה.

איל בן ראובן: ואני שואל: מי שמך לקבוע זאת?

איל בן ראובן: האם הנשיא, שהחליט שלא לבטל החלטת שמונה שופטי צה"ל בשתי ערכאות שונות, פגע במוסד החנינה?

איל בן ראובן: הנשיא מפקיר את חיילי צה"ל – האם את, שרת התרבות, והאם אתם יודעים כמה מזמנו מקדיש נשיאנו לרווחתם ולביטחונם של מפקדי צה"ל וחייליו?

איל בן ראובן: ניתן לחלוק על החלטת הנשיא, אפשר גם להביע על כך מחאה – כך מתנהלת דמוקרטיה – אך בשום אופן אין מקום להסתה, להסתה הפרועה והמסוכנת המתחוללת כעת ברשת; הסתה שזוכה, לצערי, לרוח גבית מדבריהם של שרים וחברי כנסת.

איל בן ראובן: חלפו רק שבועיים מאז ציינו את יום השנה להירצחו של ראש הממשלה שלנו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושוב אנו עדים למסע הסתה פרוע, מתועב כנגד מנהיג ישראלי.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת – –

נאוה בוקר: – – –

איל בן ראובן: – – ראינו בעבר הלא-רחוק – – –

אורן אסף חזן: כמה צביעות.

איל בן ראובן: ראינו, ראינו – – –

אורן אסף חזן: חופש ביטוי בשמאל ושיסוי לימין.

איל בן ראובן: ראינו, ראינו בעבר הלא-רחוק – –

נאוה בוקר: – – – שיסיתו נגד – – –

אורן אסף חזן: – – –

איל בן ראובן: – – לאילו מחוזות – – –

אורן אסף חזן: – – – שייגמר הזמן – – –

איל בן ראובן: – – – לאילו מחוזות – – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

אורן אסף חזן: – – –

איל בן ראובן: אני מבקש לקבל – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, למה?

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מוסיפה לו עוד 30 שניות.

אורן אסף חזן: למה – – – אהה.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: כי אתה הפרעת.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: עכשיו – – –

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, ראינו בעבר הלא-רחוק לאילו מחוזות הובילו אותנו אותן הפעולות – דומות להן.

איל בן ראובן: ואני קורא מכאן לראש הממשלה: רק לפני שבועיים עמדת על במה זו וקראת לפיוס לאומי; גנה בחריפות את מסע ההכפשה הזה כנגד נשיא המדינה.

איל בן ראובן: אני קורא לשרים ולחברי הכנסת: עלינו לשמש דוגמה ומודל לציבור ולא להעלים עין וודאי שלא לתמוך ולאפשר את השיח האלים הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

איל בן ראובן: עלינו לעשות זאת לפני שיהיה מאוחר מדי.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת איל בן ראובן.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אחרון הדוברים.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, כבוד השרים, כנסת שכמו תמיד היא רק בחלקה נכבדה והחלק האחר, אין לו בכלל מקום בבית הנבחרים, רבותיי, חלאס לעבוד על הציבור בעיניים.

אורן אסף חזן: מספיק לצעוק הסתה שמסתה, פוליטיקאים מוליטיקאים.

אורן אסף חזן: השרה הזאת תקפה וחבר הכנסת חזן לא התבייש והיה חריף ואמר שצריך לבטל את מוסד הנשיאות.

אורן אסף חזן: שומו שמיים, הוא בא ואמר שהנשיא כשל בתפקידו.

אורן אסף חזן: הרי על מה בסך הכול אנחנו מדברים?

אורן אסף חזן: על נשיא שלא התבייש ללכת ולתמוך בהתבוללות.

אורן אסף חזן: זה לגיטימי, להגיד: יהודייה עם ערבי זה בסדר – במדינת ישראל, ביתו של העם היהודי.

אורן אסף חזן: הנשיא שקרא לכולכם טרוריסטים: בני עמי בחרו בטרור.

אורן אסף חזן: הוא לא העביר ביקורת על אירוע, הוא לא דיבר על נקודה מסוימת, הוא לא דיבר על – הוא דיבר על בני עמו.

אורן אסף חזן: רבותיי, אנחנו בני עמו, ואנחנו לא בחרנו בטרור.

אורן אסף חזן: הוא גם עושה לנו פאולים בעולם: הוא מקבל מסרים ממשרד החוץ, אבל פעם אחר פעם הוא פולט שטויות מהפה כמו שנוח לו.

אורן אסף חזן: אז אנחנו נבקר אותו.

אורן אסף חזן: אנחנו נבקר אותו.

אורן אסף חזן: ואם יהיה צורך, נדיח אותו מתפקידו.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה?

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני יודע למה.

מיקי לוי: – – –

אורן אסף חזן: אדוני – – –

מיקי לוי: אתה לא יכול.

אורן אסף חזן: אנחנו יכולים.

אורן אסף חזן: לך תלמד את החוק.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: לכו תלמדו את החוק.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אתם יושבים פה ומחממים את הכיסא ולא מכירים את החקיקה בכלל.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: מוסד הנשיאות הוא מוסד שאמור לדבר על אחדות בעם – –

מיקי לוי: – – –

אורן אסף חזן: – – מוסד שאמור לאחות את הקרעים.

איציק שמולי: אתם, רק בושות עושים בעולם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אורן אסף חזן: יש לו בסך הכול סמכות אחת – –

קריאה: – – –

איציק שמולי: רק בושות אתם עושים.

אורן אסף חזן: – – קטנטנה – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – – הנשיא, מי אתם?

אורן אסף חזן: – – סמכות קטנטנה, לחנינה, וגם בה הוא כשל.

מיקי לוי: אתם לא מתביישים – – –

אורן אסף חזן: אני – – –

מירב בן ארי: בושה – – –

קסניה סבטלובה: – – –

אורן אסף חזן: אני קצת יותר צעיר מכם.

אורן אסף חזן: אני קצת יותר צעיר מכם.

אורן אסף חזן: לא שמעתי את הפוליטיקאים דאז וגם היום מזדעקים על החנינה בקו 300.

אורן אסף חזן: גם לא שמעתי אתכם, להבדיל אלפי הבדלות, מזדעקים על החנינה לאהוד אולמרט – אגב, חנינה שתמכתי בה.

אורן אסף חזן: אבל רבותיי, המציאות הזאת שבה נשיא מדינה שאמור להיות א-פוליטי הופך להיות גורם פוליטי, שמאלני קיצוני, היא מציאות מסוכנת שצריך לעצור אותה.

אורן אסף חזן: אל תתבלבלו, אנחנו נמשיך להעביר ביקורת.

אורן אסף חזן: זה תפקידנו להעביר ביקורת.

אורן אסף חזן: הרי מה אתם רוצים פה, רפובליקת בננות?

אורן אסף חזן: שכולנו נשב כל היום ונחייך, נעלה תמונות באינסטגרם – אוה אינסטוש, איזה כיף.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: את הסמכות לחוקק כבר לקחו לנו, הסמכות לפקח – מזיזים אותה הצידה.

אורן אסף חזן: לא ייקחו לנו את הפה שלנו.

אורן אסף חזן: לא ייתנו לנו ולא יסתמו לנו את הביקורת.

אורן אסף חזן: כל מי שיעשה טעות ולא יכבד את מקומו, יחטוף; יחטוף גם יחטוף – ביקורת לגיטימית.

אורן אסף חזן: שלא יהיו פה אי-הבנות.

אורן אסף חזן: אני מתנגד לתמונה עם הכאפיה, אני מתנגד להסתה, אבל איפה הייתם כשעשו את זה לראש הממשלה?

אורן אסף חזן: איפה הייתם כשעשו אותנו במדים של נאצים?

יחיאל חיליק בר: גינינו.

יחיאל חיליק בר: גינינו, אורן – –

אורן אסף חזן: איפה הייתם?

יחיאל חיליק בר: – – ואתה יודע את זה.

אורן אסף חזן: איפה?

יחיאל חיליק בר: אנחנו גינינו.

אורן אסף חזן: עכשיו, תבינו עוד משהו – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – תראו כמה צביעות יש בשמאל בישראל.

איציק שמולי: איפה היית כשעשו את זה לרבין?

איציק שמולי: איפה היית?

אורן אסף חזן: תראו – הייתי ילד אחרי בר-מצווה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: עמדתי בכיכר ולא – והתנגדתי לזה.

איציק שמולי: איפה היה המחנה שלך?

איציק שמולי: איפה היה המחנה שלך?

אורן אסף חזן: אנחנו התנגדנו.

אורן אסף חזן: שמולי – – –

יחיאל חיליק בר: אז אתה – – –

אורן אסף חזן: שמולי – – –

איציק שמולי: איפה היה המחנה – – –

יחיאל חיליק בר: אתה – – –

אורן אסף חזן: שמולי, אתה מספיק אינטליגנטי.

אורן אסף חזן: אני אגלה לך סוד: אני לא רצחתי את רבין.

אורן אסף חזן: ויגאל עמיר, שרצח את רבין, רצח ראש ממשלה יהודי, ומקומו מאחורי סורג ובריח עד סוף חייו, ולא ניתן לשנות את זה.

אורן אסף חזן: חלאס עם הפוליטיזציה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אורן אסף חזן: חלאס עם הסיסמאות.

אורן אסף חזן: משפט אחד, ברשותך, אחרון, כי הפריעו פה רבות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, משפט אחד.

אורן אסף חזן: עכשיו תראו, רבותיי, כמה הצביעות לא נוזלת – משפריצה לכל עבר – מכיוון השמאל בישראל: פתאום הכאפיה זה דבר מסוכן.

אורן אסף חזן: אני מתפלא עליך, זוהיר בהלול.

אורן אסף חזן: הרי כאפיה בחברה הערבית מסמלת מעמד, מסמלת כבוד, מסמלת יוקרה.

אורן אסף חזן: פתאום מי שרואים אותו עם כאפיה – זו גזענות?

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: חלאס לשקר, ואנחנו נמשיך לבקר.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון חבר הכנסת יעקב אשר, היוזם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אנחנו מבקשים לסכם את הדיון, אם יש צורך.

טלי פלוסקוב: יש צורך בסיכום?

טלי פלוסקוב: אתה מעוניין?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: בעיקרון אתה לא חייב, אבל ההחלטה שלכם.

טלי פלוסקוב: לסכם?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: זכותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שוב רוצה לנצל ולהודות – לא היית קודם, אלי ידידי – להודות לך על אישור החוק.

זה שוב מסוג הדברים הקטנים אבל החשובים, שלקוח שעובר בדיקת ראייה בחנות אופטיקה יקבל את המספר שלו ולא יהיה לקוח שבוי, וזה יהיה אצלו, מונח בארנקו, עם כל המסמכים האישיים שלו.

אני רוצה שוב להודות ליושב-ראש ולחברי הכנסת, שבוודאי יצביעו בעד, אבל בגלל שיש יושב-ראש סיעה חדש במפלגת העבודה, אז אנחנו ליתר ביטחון – אני אסכם בעוד כמה מילים בנושא השני שדיברתי.

יהודה גליק: לא צריך – – –

יואל חסון: – – –

איציק שמולי: לא צריך, אנחנו בעד.

עליזה.

בדילמה בין עליזה לבינך, אני בוחר בעליזה כרגע.

יואל חסון: עליזה, אנחנו בעד.

מאחר שיושב-ראש הסיעה אומר שהם בעד, אני קיבלתי אישור מעליזה.

תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון מס' 3) (מסירת תוצאות בדיקת ראייה ומרשם), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון מס' 3) (מסירת תוצאות בדיקת ראיה ומרשם), התשע"ח–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 47 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון מס' 3) (מסירת תוצאות בדיקת ראיה ומרשם), התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה, וחוזרת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – הבהרת מצג כשרותי אסור), התשע"ה–2015, פ/1382/20.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/741); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120) (איסור חניה באופן החוסם רכב אחר), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה, של חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יעקב פרי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: וכרגע אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני, לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי יושבת-ראש הישיבה.

מיכאל מלכיאלי: חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם בתחושות שלי על הצעת החוק הנוכחית.

מיכאל מלכיאלי: כשהגשתי את הצעת החוק, שמדברת על לתת סמכויות למשטרה לאכוף חניה אסורה – ואני אפרט: נכון להיום, המשטרה, וגם הרשות המקומית, הפיקוח, אין להן סמכויות להגיע לחניונים פרטיים בקניונים, בבתי חולים, בתוך רשתות.

מיכאל מלכיאלי: אדם נכנס לדוגמה לשופרסל או משהו מהסגנון הזה, מישהו בא וחסם אותו – האדם יכול לחכות שעה, שעתיים, שלוש, הוא יתקשר למשטרה, לפיקוח העירוני, יבוא השוטר, יבוא הפקח העירוני, ואין לו סמכות לאכוף בזמן אמת על אותו אדם שחוסם אותו.

מיכאל מלכיאלי: ואני חשבתי לעצמי: למה לתת סמכויות יתר למשטרה?

מיכאל מלכיאלי: למה לתת לבן אדם עוד דוחות, עוד קנסות?

מיכאל מלכיאלי: אבל את ההצפה – – –

אורן אסף חזן: כמה שיותר, יותר טוב.

מיכאל מלכיאלי: נכון, לא רק בזה.

מיכאל מלכיאלי: אבל את ההצפה של הטלפונים והמיילים שקיבלתי יחד עם חברי חבר הכנסת פרי, שגם הוא הגיש הצעה דומה – ואני רוצה בהזדמנות בזאת להודות לו, גם על שהוא ניהל את הוועדה בשום שכל וחידד את הדברים בצורה הטובה ביותר על מנת שנגיע לנוסח המוסכם.

מיכאל מלכיאלי: אבל הנוסח באמת אומר שמהיום, בעזרת השם, משההצעה הזאת תעבור, כשיבוא אותו פורע חוק ויחסום אותנו, גם במקום פרטי, המשטרה תוכל לבוא ולתת לו דוח.

מיכאל מלכיאלי: כי לא ייתכן בעולם שאדם יחנה במקום טוב, ומישהו יבוא ויחסום אותו, והמשטרה תגיד: אין לי מה לעשות.

מיכאל מלכיאלי: אין דבר כזה "אין לי מה לעשות".

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שאנחנו לא רוצים לגרום עוד עול ועוד רפורטים וקנסות על האנשים, אבל כל בן אדם שחווה פעם אחת את החוויה הלא-נעימה הזאת של לחכות שעתיים ושלוש לבן אדם – – –

זוהיר בהלול: תגיע לפואנטה.

זוהיר בהלול: מה עושים?

מיכאל מלכיאלי: הפואנטה היא לתת סמכות למשטרה.

מיכאל מלכיאלי: השוטר יבוא ויתרשם במקום שאדם חסם מישהו שחנה בהיתר – לתת לו רפורט, לתת לו דוח.

מיכאל מלכיאלי: ואדם שיקבל דוח, אז החבר שלו בפעם הבאה יחשוב פעמיים אם הוא יכול לחסום ולסמוך על זה שיבקש סליחה אחר כך.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות לחברי ועדת הכלכלה, שתמכו כולם פה אחד בחוק הזה; לשר הרב דרעי, שתמך מהרגע הראשון וקידם את החוק הזה; לשרים ישראל כץ בתחבורה והשר גלעד ארדן, שלקחו סמכויות – המשטרה לקחה סמכות על עצמה לאכוף את החוק הזה; וכמובן, לחבר הכנסת פרי, שמהרגע הראשון קידם ודחף את זה בוועדה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות גם ליועץ שלי עקיבא חופי וליועצים ארבל ולילי ברוש על כל העזרה – –

עיסאווי פריג': – – –

מיכאל מלכיאלי: – – ובעזרת השם, נקווה שיתמכו בזה כולם וזה יעבור.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי, כיוזם החוק יש לך גם חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהתחלקתם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעקב פרי: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, קודם כול, רוב תודות לחברי חבר הכנסת מלכיאלי על הצעת החוק שהוא הגיש ואני מצטרף אליה.

יעקב פרי: גבירותיי ורבותיי, המלחמה בקטל בדרכים לא צריכה להיות סיסמה ריקה מתוכן, אלא רצופה במעשים על ידי כל אחת ואחד מאיתנו, בוודאי על ידי גורמי האכיפה.

יעקב פרי: חוקי התנועה והחניה אומנם מוסדרים בחוקים, והם שקובעים מה מותר, מה אסור, כיצד להתנהל, ואנחנו חייבים לציית להם.

יעקב פרי: בפועל, יש הרבה מאוד שטחי הפקר בתחומים הללו.

יעקב פרי: תארו לעצמכם מצב שבו אנחנו מתקשרים למוקד 100 – אתם רוצים להתריע על סכנה ברורה להולכי רגל או לרכבים הנוסעים כחוק, אבל המשטרה לא יכולה לספק מענה, היא פשוט מנועה מלטפל בנושא; לא תופיע לא כי היא לא רוצה או עקב מחסור בניידות וכוח אדם – היא פשוט לא יכולה על פי החוק.

יעקב פרי: זאת בדיוק הבעיה הקיימת בחניונים הפרטיים.

יעקב פרי: מדינת ישראל לא הסמיכה את המשטרה לבצע פעולות אכיפה – – –

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, חברת הכנסת שרן השכל, זה כבר קצת יותר ממה שנראה בסדר, אז בבקשה, או לצאת החוצה לדבר או להוריד את הקול.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, הם שמעו לי, הם כבר לא מדברים.

טלי פלוסקוב: איך לא? עכשיו גם אורן אסף חזן רוצה לצאת?

יעקב פרי: אורן, תעשה קצת כבוד לדובר.

יעקב פרי: קצת כבוד לדובר.

אורן אסף חזן: אני עושה הרבה יותר מקצת כבוד, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עוד הצעת חוק אחת.

טלי פלוסקוב: קצת שקט ואנחנו מסיימים.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: זו בדיוק הבעיה שקיימת בחניונים פרטיים.

יעקב פרי: מדינת ישראל לא הסמיכה את המשטרה לבצע פעולות אכיפה בחניונים הללו גם כאשר מדובר במפגעים בטיחותיים מהמעלה הראשונה.

יעקב פרי: הצעת החוק שחבר הכנסת מלכיאלי ואני מגישים היום היא תולדה של פניות ציבור, אזרחים מודאגים שחיי ילדיהם ושכניהם יקרים להם, וגם הסדר הציבורי חשוב להם.

יעקב פרי: בכנות, אני חושב שהסדר הציבורי חשוב לכל אחד מאיתנו במדינה מתוקנת.

יעקב פרי: בגלל שטחי ההפקר שנוצרו על ידי המדינה, לוועד הבית, לדייר או לאזרחים אכפתיים לא נותר אלא להתעמת עם כאלה המסכנים את בטיחות המשפחות והילדים בחניון של ביתם.

יעקב פרי: אני סבור שהצעת החוק היא בעלת פוטנציאל למנוע אלימות, חיכוכים ועימותים בין אזרחים.

יעקב פרי: בדיון שערכנו בוועדת הכלכלה להכנת הצעת החוק לקריאה ראשונה דווח על ידי משרד הפנים שכ-20% מהפניות למוקד 100 הן בגלל חניה במקומות אסורים או תפיסת חניות השייכות לפלוני על ידי זרים.

יעקב פרי: 20% מהפניות למוקד 100 – זוהי כמות עצומה של פניות.

יעקב פרי: במקום שהמשטרה תעסוק באמת בפלילים, בהשלטת סדר, בפשעים, בביטחון, היא נאלצת להתמודד בחוסר אונים מול אזרחים מתוסכלים, שבצדק מחפשים פתרון.

יעקב פרי: מדובר על נושא שהוא מאוד משמעותי ודורש פתרון על ידי המדינה, ואני מאוד שמח שהמשטרה נרתמה לקחת חלק משמעותי בטיפול בסוגיה הזאת.

יעקב פרי: לאחר שדבר הצעות החוק פורסם בכלי התקשורת פנו אליי אין-ספור אזרחים נוספים, כולם תומכים בהצעת החוק, אבל מלינים על הגבלת הנוסח כפי שהוא מונח לפניכם כאן היום להצבעה.

יעקב פרי: לצערי, ועדת השרים לענייני חקיקה אישרה את הצעת החוק רק בכפוף להסכמת משרדי הממשלה השונים, ונכון להיום עדיין קיימת התנגדות של חלק מהמשרדים להתיר אכיפה של המשטרה בחניון פרטי.

יעקב פרי: בהכנה להצעת החוק לקריאה השנייה והשלישית נעשה, חבר הכנסת מלכיאלי ואני, ככל שביכולתנו ונבחן בוועדת הכלכלה אם אפשר לכלול גם אכיפה במקומות פרטיים, על מנת לנסות ולתת מענה מיטבי וכולל לאזרחים.

יעקב פרי: אני מצפה ממשרדי הממשלה שיתמכו בנוסח הרחב, שיאפשר טיפול מיטבי במצוקה הקיימת בשטחי ההפקר הקיימים.

יעקב פרי: גברתי היושבת-ראש, בטיחות בדרכים היא דרך חיים, ועלינו כמחוקקים לאפשר לגורמי האכיפה למנוע סכנות תעבורתיות, ויש ביכולתם להציל חיים.

יעקב פרי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה, חבר הכנסת יעקב פרי.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת – ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, כן, אדוני, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שאני עולה לכאן בלב כבד, כמעט מיואש, אבל לא מרים ידיים.

מיקי לוי: אני רוצה לנצל את הדקות שיש לי כדי לדבר על הגל העכור של הצעות חוק כנגד שומרי הסף וגורמי אכיפת החוק שאנו עדים להן בתקופה האחרונה.

מיקי לוי: זה התחיל במשטרה, עבר לבג"ץ והגיע בימים אלה אפילו למבקר המדינה, ואם אתם חושבים שזה הסוף, תחשבו שוב; כולם על הכוונת של ראש הממשלה ושליחיו, כולל הפרקליטות והיועמ"ש.

מיקי לוי: חוק אחד של מיקי זוהר קורא לאסור מעצר של אדם ללא עבר פלילי, חוץ מעבירות של אונס, רצח ושוד.

מיקי לוי: ואני שואל: מה עם אדם שהיכה מישהו מכות נמרצות?

מיקי לוי: מה עם אלימות במשפחה?

מיקי לוי: מה אם הוא היכה אותו אבל לא הרג אותו?

מיקי לוי: מה עם אדם שדרס בתאונת פגע וברח?

מיקי לוי: מה עם עבירות שחיתות חמורות?

מיקי לוי: אני לא יכול להמשיך כך, אני מבקש עוד דקות, או שיצאו החוצה.

טלי פלוסקוב: אתה צודק, אדוני.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו שומעים פה ממש רעש.

טלי פלוסקוב: אין הרבה חברי כנסת כאן, וסתם אתם מעכבים את עצמכם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בני בגין, זה מאוד מפריע לנו.

יעל גרמן: דווקא לילד הכי טוב בכיתה את מעירה?

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נכון, אבל מה לעשות, הפעם תפסתי אותו.

זאב בנימין בגין: סליחה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי לוי: מה עם אדם שדרס בתאונת פגע וברח?

מיקי לוי: מה עם עבירות שחיתות חמורות?

מיקי לוי: זהו חוק גרוע, לא הגיוני ולא מוסרי, שיאפשר לעבריינים להסתובב בחוץ.

מיקי לוי: החוק הצרפתי של חבר הכנסת ביטן, ידידי, מבקש להפוך את משרד ראש הממשלה למקלט לעבריינים.

מיקי לוי: הוא מנסה למנוע חקירות של ראש ממשלה מכהן.

מיקי לוי: חוק אחר, של חבר הכנסת אמסלם, חוק ההמלצות, מבקש למנוע מהמשטרה לסכם חקירות, כדי למרוח את הזמן ולסתום למשטרה ולחוקרים את הפה.

מיקי לוי: והיום יש תיקון לחוק, תוספת: נוספה פסקה שאומרת: אוי ואבוי לאותו עיתונאי שיגיע לידיו מידע, אוי ואבוי לו אם הוא יפרסם אותו.

מיקי לוי: ומה עם זכות הציבור לדעת?

מיקי לוי: ואתמול – הצעה בזויה, לא פחות מכך, נוספת, של חבר הכנסת סמוטריץ.

מיקי לוי: וכאן אני חייב לתת לשר האוצר מלוא החופן מחמאות, חד-משמעית, על זה שהגיע בגפו לוועדת השרים לחקיקה ועצר בגופו את החוק הנורא הזה, ובכל הזדמנות אתמול נתתי לו בהחלט חיזוקים על מה שהוא עשה.

מיקי לוי: החוק של סמוטריץ מבקש לסתום את הפה למבקר המדינה.

מיקי לוי: זו השיטה שלכם?

מיקי לוי: במקום לתקן את הליקויים, לפתור את הבעיות ולשפר אותן, אתם מבכרים לכסות, לטייח, להשתיק.

מיקי לוי: ועוד לא דיברנו על יוזמות נוספות: העברת חשב המשטרה לאחריות המשרד לחקירות פנים – –

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לסיים, אדוני.

מיקי לוי: אני כבר מסיים.

מיקי לוי: – – וחוק ההסדרה, החלשת מערכת המשפט, שגם כאן אני מקווה ששר האוצר יעמוד בגופו ויבלום את זה.

מיקי לוי: התקפה בזויה על שלטון החוק.

מיקי לוי: הכול כדי להרתיע את גורמי אכיפת החוק, להחליש אותם, למלט את ראש הממשלה מחקירותיו ומאימת הדין.

מיקי לוי: בושה וחרפה לאן הגענו.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת נאוה בוקר – מוותרת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חברת הכנסת ענת ברקו – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמעתי שחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן האשימה אותי בהסתה.

אמיר אוחנה: כן, זו המשתייכת למפלגה שגינתה את ההחלטה של מדינות ערב להכריז על חיזבאללה כארגון טרור קוראת לי מסית.

אמיר אוחנה: ובמה דברים אמורים?

אמיר אוחנה: אתמול צייצה חברת הכנסת סלימאן שכל ניסיון לכפות הסכם בין ישראל לעם הפלסטיני, כלשונה, יעלה בהידרדרות והסלמה.

עאידה תומא סלימאן: לא נכון.

אמיר אוחנה: יביא להסלמה והידרדרות.

עאידה תומא סלימאן: תצטט נכון.

אמיר אוחנה: עכשיו, כל קורא סביר – –

עאידה תומא סלימאן: הסתה – – –

אמיר אוחנה: – – קורא את הדבר הזה, ומה הוא אומר?

עאידה תומא סלימאן: – – –

אמיר אוחנה: וואי וואי, אם אתם תעשו את זה אנחנו נראה לכם מה זה.

אמיר אוחנה: כך הבינו את זה גם הקוראים אצלך בעמוד, אגב.

אמיר אוחנה: ואני, מה השבתי?

עאידה תומא סלימאן: – – –

אמיר אוחנה: ואני, מה השבתי לך?

אמיר אוחנה: ואני משיב לך פה מעל דוכן הכנסת – ועל זה שאמרת הסתה אני גם אשקול לתבוע אותך תביעת דיבה, שמעת אותי?

עאידה תומא סלימאן: תתבע.

אמיר אוחנה: מה השבתי?

אמיר אוחנה: אמרתי לה: אני מבטיח לך חגיגית, ואני עושה זאת פה עכשיו – –

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק – – –

אמיר אוחנה: – – שהסבל שדיברת עליו לא יהיה פרופורציונלי.

אמיר אוחנה: על כל דמעה ועל כל טיפה של דם שהעם שלך יסב הוא יקבל 100.

אמיר אוחנה: את זה אני אומר לך.

אמיר אוחנה: תזכרי טוב על מי את מאיימת – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

אמיר אוחנה: חנין זועבי wannabe – זה מה שכתבתי אתמול, זה מה שאני אומר כאן עכשיו – –

קריאות: – – –

אמיר אוחנה: – – וזה מה שאני אחזור ואגיד.

אמיר אוחנה: אבל את יודעת מה?

אמיר אוחנה: לא רק שזה לא יישאר בגדר דיבורים; אוי ואבוי, אם את תמשיכי להסית כמו שעשית אתמול.

אמיר אוחנה: אוי ואבוי.

אמיר אוחנה: אני רק אומר את זה.

קריאות: – – –

אמיר אוחנה: שמעתם?

אמיר אוחנה: אם יהיה הסדר שיתעלם מהקמת מדינה פלסטינית – –

עאידה תומא סלימאן: אתה מאיים?

עאידה תומא סלימאן: אתה מאיים?

אמיר אוחנה: שמענו אותך.

אורן אסף חזן: – – – בפרצוף – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: שנייה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, את יודעת שבמצב כזה יש לך אפשרות להגיע לכאן ולבקש הודעה אישית.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה.

אמיר אוחנה: אז את מוזמנת לתת הודעה אישית ולהגיד למה התכוונת, מה שהקורא הסביר לא הבין – למה התכוונת – – –

תמר זנדברג: כל הזמן מנופף באצבע – – – הדוחה הזה?

תמר זנדברג: מה זה הדבר הזה?

תמר זנדברג: על מי אתה מנופף באצבע?

תמר זנדברג: תוריד את הידיים שלך – – –

אורן אסף חזן: – – –

אמיר אוחנה: הקורא הסביר הבין בדיוק שאת מאיימת.

אמיר אוחנה: אגב, היו עוד חברי כנסת – –

אורן אסף חזן: – – –

אמיר אוחנה: – – לפחות אחד, נכון?

אמיר אוחנה: שכך בדיוק הבין.

אמיר אוחנה: אבל זאת השיטה שלהם – להביא את האיומים שלהם, ואחרי זה, כשאנחנו מגיבים, לקרוא לזה הסתה.

אורן אסף חזן: הם פחדנים.

אמיר אוחנה: פחדנית, את מוזמנת לעלות לדבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה, תודה, למרות שהטון שלך היה קצת, לפי דעתי, גס יותר ממה שאנחנו רגילים פה במליאה.

טלי פלוסקוב: בהחלט, אם חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן תבקש, אני אתן לה אפשרות להביע דעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר.

אורן אסף חזן: אנחנו אדוני הארץ.

אורן אסף חזן: אנחנו אדוני הארץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

קריאה: לא צריך להגיד את זה כל כך הרבה פעמים.

אורן אסף חזן: – – – פעם ראשונה שאמרתי.

קריאה: – – – הוא פשוט – – –

אורן אסף חזן: חוזר בי.

אורן אסף חזן: חוזר בי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מסיעת הליכוד להירגע קצת, למרות שזה לא כל הסיעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני מחכה עד שתהיה מוכן.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אני שמעתי את הדברים של חבר הכנסת אוחנה ולמען האמת הפסקתי להתפלא.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: תארו לעצמכם שהיה נופל חייזר – –

אורן אסף חזן: למה, חסר חייזרים בכנסת?

עיסאווי פריג': – – על פני כדור הארץ, והיה רואה, באופן שיטתי, מתקפה על כל מוסדות השלטון במדינה: החל ביועץ המשפטי, בנשיא בית המשפט העליון, בנשיא המדינה, מפכ"ל, רמטכ"ל – כולם במתקפה.

עיסאווי פריג': החייזר רואה אנרכיסטים.

עיסאווי פריג': הוא שואל את עצמו, מי אלה?

עיסאווי פריג': אנרכיסטים שתוקפים מוסדות מדינה.

עיסאווי פריג': הוא נוחת ורואה מפלגת שלטון ש-40 שנה בשלטון כאילו עלתה בהפיכה צבאית ורוצה לשנות ולהחליף את כולם.

עיסאווי פריג': כמו אביב ליכודניק, אביב הליכוד.

עיסאווי פריג': זה המחזה שעכשיו ראינו כאן מיושב-ראש המסיתים של הבית הזה.

עיסאווי פריג': אתם מתחרים ביניכם, חבורת חברי כנסת מהאביב של הליכוד העכשווי, מתחרים ביניכם מי יותר מסית ומי יותר שונא ערבים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אוחנה יורד ומקבל חיבוק של חבר הכנסת חזן עם צ'פחה על הכתף.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מזוז ממשיך את הצ'פחה – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, אותך לא חיבקתי?

אורן אסף חזן: רגע, אל תהיה צבוע – –

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, המחזה הזה שאנחנו רואים זה שיא העליבות – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, גם אותך חיבקתי.

אורן אסף חזן: זה לא קורה הרבה – –

עיסאווי פריג': חברים, יש פתגם בערבית שאומר – ואני רוצה לתרגם את זה – תקשיבו, חברים.

עיסאווי פריג': את זה אני אומר גם כמסר לכבוד נשיא המדינה, שהוא נשיא המדינה שלי.

עיסאווי פריג': מה אומר הפתגם הזה?

עיסאווי פריג': אם הקללה שלי מגיעה ממתועב, משמע זאת תעודת הכבוד שלי.

עיסאווי פריג': מתועבים, נמאסתם.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חבר הכנסת חיליק בר – – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, גם אתה קיבלת ממני חיבוק – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, סליחה, סליחה, אתה יכול להמשיך.

טלי פלוסקוב: חיליק, פשוט בלבלתי בסדר, אז אתה יכול להמשיך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אתה עכשיו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: היושבת בראש, כנסת נכבדה, רבותיי, אני לא רוצה להתייחס לשטויות שיצאו מפה מקרב חברי הכנסת שעלו פה לאחרונה, דווקא מהצד השמאלי.

אורן אסף חזן: אני רק אגיד דבר אחד להוא שמיהר לברוח מהמליאה: גם אתה פעם קיבלת ממני חיבוק כשדיברת לעניין, וגם אתה יודע את האמת.

אורן אסף חזן: בגלל זה כל פעם שאתה מחייך מעל הדוכן כשאתה מדבר, זה רק כי אתה יודע שגם אתה לא מאמין לדברים.

אורן אסף חזן: אתה נבוך לתקוף את המדינה, אבל מה, אתה צריך לסדר לעצמך עבודה בפעם הבאה, אתה צריך להיבחר.

אורן אסף חזן: אז חלאס עם ההצגות שלכם.

אורן אסף חזן: רבותיי, אני מניח לרגע בצד את העניין של נשיא המדינה; אני מניח לרגע בצד את עניין אלאור אזריה – ברגעים אלה ממש אני מגיש הצעת חוק וקורא לכולכם להצטרף אליי כדי שנוביל לחנינה.

אורן אסף חזן: אני רוצה להתעסק בדבר אחר.

אורן אסף חזן: עניין המסתננים, רבותיי.

אורן אסף חזן: תגידו לי, אנחנו השתגענו?

אורן אסף חזן: האם אתם מכירים עוד מדינה בעולם שתרשה שהגבולות שלה יהיו פרוצים?

אורן אסף חזן: מספרים לי סיפורים על כך שאנחנו צריכים להיות מדינת מקלט; על כך שאלה שהגיעו מאפריקה נרדפים.

אורן אסף חזן: רבותיי, גם איילות בספארי נרדפות; הן רצות בסוואנה ואריה רץ לטרף.

אורן אסף חזן: לא על הגב שלנו.

אורן אסף חזן: מספיק לעבוד על הציבור בעיניים.

אורן אסף חזן: צריך להעלות אותם על מטוס ולהחזיר אותם חזרה ליבשת השחורה.

אורן אסף חזן: שמעתי השבוע את חבר הכנסת דב חנין אומר: גירוש זה נכון.

אורן אסף חזן: כל מי שאין לו מעמד פליט, אין לו מה לחפש פה.

אורן אסף חזן: אז אני מקווה מאוד שיהיה גם אמיץ לתמוך בדבר הזה.

אורן אסף חזן: הסיפור של מתקן חולות מצליח לבלבל אותי.

אורן אסף חזן: הרי אחד משניים עתיד לקרות: או שבעוד שלושה חודשים סוף-סוף, אחרי שנים של סבל בדרום תל אביב ובמקומות אחרים בארץ, שנים של עבריינות שגברה, של אלימות בלתי פוסקת מקרב אותם מהגרי עבודה מופרעים מאפריקה, סוף-סוף אנחנו נקיים את הציווי ואת ההבטחה לתושבי השכונות ונעיף אותם מפה, או שאנחנו נמשיך לעבוד על הציבור, וכשלא נוכל לאכלס אותם יותר במתקן חולות, נשחרר אותם להסתובב חופשי בקרבנו.

אורן אסף חזן: הרי הדבר הזה הזוי.

אורן אסף חזן: הרי כל אחד ואחת מכם, חברי כנסת, חברות נכבדות עם חסינות, הרי אם אתם תגיעו לארצות הברית ואין לכם ויזה, יעלו אתכם על אריזה וישלחו אתכם הביתה, כי אף מדינה לא תרשה שהגבולות שלה יהיו פרוצים.

אורן אסף חזן: אבל במדינת ישראל, כשאנחנו עומדים יחד מימין ומשמאל, כשהנוער הנפלא מסתכל עלינו כאן, הוא לא מבין איך יכול להיות שכשאנחנו מבקשים כסף לנכים, אז אומרים: שיסתדרו לבד.

אורן אסף חזן: ואז אנחנו אומרים: ומה עם כסף למרכיבי ביטחון?

אורן אסף חזן: מה עם כסף למנוע את הפיגוע הבא?

אורן אסף חזן: שימשיכו להרוג אותם.

אורן אסף חזן: ואולי חולי SMA – חבר'ה, זה כולה 80 ילדים, שההורים ידאגו להם.

אורן אסף חזן: אתם יודעים מה?

אורן אסף חזן: ומה עם המסתננים העבריינים?

אורן אסף חזן: חבר'ה, בואו נסדר להם בית מלון.

אורן אסף חזן: שמעתי מספר אסטרונומי של 1.4 מיליארד שקל על הטיפול בנגע החולה הזה – כסף שיכול לעבור לשכבות החלשות, לפריפריה, לחינוך.

אורן אסף חזן: במקום זה פחדנו והעדפנו להסתתר מאחורי כותרות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אורן אסף חזן: יקירתי, יקיריי, חבריי, עם ישראל כולו, אנחנו לא ננוח ולא נשקוט עד אשר נעלה את כולם אחד-אחד, אחת-אחת – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: – – על מטוסים ונטיס אותם בחזרה לבית שלהם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה, אחרונת הדוברים – חברת הכנסת ציפי חוטובלי, סגנית שר החוץ.

טלי פלוסקוב: אה, חיליק בר.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, סגן השר ז'קי לוי, החוק הזה – כשקראתי אותו בהתחלה אמרתי: וואי, עוד פעם אנחנו עושים מכל דבר הכי קטן עבירות פליליות?

נורית קורן: אחר כך נזכרתי שקיבלתי טלפון לפני חודש מחברה מאוד מאוד טובה.

נורית קורן: קוראים לה טליה בן דוד.

נורית קורן: היא נכה, עם כיסא גלגלים.

נורית קורן: היא חנתה כחוק במקום שמיועד לחניית נכים ומישהו חסם אותה.

נורית קורן: היא צלצלה למשטרה והמשטרה אמרו לה: סליחה, אנחנו לא מטפלים בזה.

נורית קורן: היא המתינה שעתיים עד שהבן אדם בא להזיז את הרכב, כדי שהיא תוכל להיכנס לרכב.

נורית קורן: חברים, אני יושבת-ראש השדולה לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: לפעמים אנחנו לא נותנים את דעתנו על אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: ואומנם, יש שם חניית נכים, הם מחנים בדיוק במקום, אבל איזה רכב שרוצה גם לחנות נצמד פשוט לדלת יותר מדי והם לא יכולים להיכנס.

נורית קורן: אתם חושבים על זה ורואים את הדברים האלה?

נורית קורן: אנחנו חייבים לשים לב לדברים הללו.

נורית קורן: יש עוד מקרה שהתקשרו אליי באמצע הלילה שהמשטרה לא רוצה לטפל: מישהו נכנס לחניה – חניה שכל דיירי הבניין יכולים לחנות שם.

נורית קורן: היא לא מסומנת כחניה לאדם אחד פרטי, ופשוט מישהו אחר, אחד מדיירי הבניין, בא וחסם את אותו אחד שחנה, כי הוא חנה במקום שבדרך כלל הוא רגיל לחנות שם.

נורית קורן: זו לא חניה מסומנת, זו חניה שכל הציבור יכול לחנות שם.

נורית קורן: הבחורה שהחנתה את הרכב כדי שהבן אדם לא יצא לא הסכימה לזוז, לא הסכימה להזיז את הרכב.

נורית קורן: הגיעה המשטרה.

נורית קורן: המשטרה אמרה: אני לא יכולה לטפל בזה, לא יכולה לעשות שום דבר.

נורית קורן: היא אמרה לה: אני באתי מבאר שבע – זה היה בראש העין – באתי מבאר שבע, יש לי ילדים קטנים בבית.

נורית קורן: השעה 24:00, בלילה, רק תזיזי את הרכב, שאני אוכל לצאת.

נורית קורן: היא לא הסכימה במשך שעתיים.

נורית קורן: אתם יודעים מה?

נורית קורן: אם ככה, החוק הזה מצדיק את עצמו וצריך לעשות את זה.

נורית קורן: אולי כך גם נמנע את החסימות הבאות.

נורית קורן: בזמן שנותר לי אני רוצה רגע לדבר על חוק המסתננים.

נורית קורן: אני רוצה לברך את הממשלה שסוף-סוף הבינה שצריך לפעול ולעשות משהו.

נורית קורן: צריך להוציא מכאן את כל המסתננים, כי הם לא פליטים, כי מי שיש לו פליטות כבר מזמן קיבל את הפליטות שלו, ומי שלא – צריך להזיז אותם מכאן, כי אנחנו לא יכולים להמשיך ולטפל בהם.

נורית קורן: זה גורם לנו הרבה מאוד בעיות וכאבי ראש, כמו שחבריי דיברו כאן ואמרו.

נורית קורן: הדבר הזה שהם לא יכולים להוציא כסף מהמדינה, זה הרתעה.

נורית קורן: זה מכשיר מצוין, שכולם יידעו שלא צריך לבוא לכאן לעבוד ואחר כך להוציא מכאן את הכסף.

נורית קורן: הרי הם מהגרים, בעצם.

נורית קורן: הם באו כמהגרי עבודה, הם בכלל לא באו – אנחנו צריכים לראות את כל הסיכונים הביטחוניים, את הסיכון לביטחון הציבור שלנו, את הביטחון האישי של כל אחד.

נורית קורן: דיבר כאן קודם חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נורית קורן: נכון שאנחנו יהודים, אבל מה קורה במדינות אחרות?

נורית קורן: גם במדינות אחרות.

נורית קורן: רק היום פורסם בהארץ שאוסטרליה זרקה פליטים, פליטים, לגינאה ולכלא וקנסה אותם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

נורית קורן: ואנחנו תמיד צריכים להיות הצדיקים הגדולים ולקלוט את כולם.

נורית קורן: לא, אנחנו מדינה יהודית ואנחנו רוצים להישאר מדינה יהודית.

נורית קורן: אנחנו קולטים באמת את מי שהוא פליט.

נורית קורן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה, אחרון הדוברים – חבר הכנסת חיליק בר.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, עד שתגיע סגנית השר היקרה, אני רק מילה.

אורן אסף חזן: היום היה רגע נדיר במליאה: מפלגת העבודה הייתה ברגע של כפרה – היא תמכה בחוק המסתננים.

אורן אסף חזן: צריך להגיד להם תודה.

אורן אסף חזן: זה חובה, כנראה – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני קוראת לחבריי בסיעה: הניחו לנשיא המדינה.

ציפי חוטובלי: אני הייתי מאלה שתמכו בנשיא המדינה, בבחירתו, ואני רוצה להגיד לכם שאני לא מתחרטת.

ציפי חוטובלי: אני שמחה מאוד שהוא הנשיא שלנו, למרות הביקורת הגדולה שיש לי גם על ההחלטה האחרונה שהוא קיבל בנושא אלאור אזריה, והבעתי את הביקורת הזאת בפומבי.

ציפי חוטובלי: אבל יש דרך, יש סגנון.

ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שאנחנו, דווקא כמי שאמורים להיות גאים שנשיא המדינה בא משורותינו, צריכים לומר בצורה ברורה – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – מותר להשמיע ביקורת – אמר את זה יפה ראש הממשלה היום בסיעה – אבל יש גבול.

שולי מועלם-רפאלי: מותר לנשיא להפעיל שיקול דעת.

שולי מועלם-רפאלי: אני אומרת לכם בצער גדול, חשבתי שמקרה אלאור אזריה הוא מהמקרים הראויים ביותר שהיו כאן לחנינה.

שולי מועלם-רפאלי: הסכימו על זה חברי כנסת מימין ומשמאל.

שולי מועלם-רפאלי: אני חשבתי שהקונסנזוס הלאומי, בשם אחדות העם, מחייב את המעשה הזה של חנינה לחייל הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל הזדעזעתי כשראיתי את הקריאות הבאמת-מביכות לנשיא המדינה בשמות שהם לא ראויים.

שולי מועלם-רפאלי: אני באמת חושבת שהגיע הזמן שנניח לנשיא המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: הוא יעשה כטוב בעיניו.

שולי מועלם-רפאלי: מותרת ושמורה לנו זכות הביקורת; מותר לנו לומר את דעתנו, אנחנו כנסת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אבל הקפידו בסגנון, חבריי היקרים, בעיקר חבריי לסיעת הליכוד.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתייחס לביקורת המאוד-חריפה שנשמעה כאן על דברים שאמרתי כנגד ארגון שוברים שתיקה – גם אתה, חבר הכנסת מוסי רז, וגם את, חברת הכנסת תמר זנדברג.

שולי מועלם-רפאלי: תראו, אני אגיד כאן את הדברים בצורה מאוד מאוד ברורה: בשבוע שעבר נפל דבר בישראל, ואם הייתה בכם טיפת יושרה, רק טיפה, אתם הייתם מרכינים ראש בפני הציבור הישראלי ובפני חיילי צבא הגנה לישראל והייתם אומרים: סליחה, טעינו.

שולי מועלם-רפאלי: סליחה, תמכנו במקרים שבינם לבין המציאות – לא היה ולא נברא.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו, אתם שוחרי שלטון החוק, מצדיעים לפרקליטות, מצדיעים לבג"ץ.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה תקשיבו למה שאומרים גופי החקירה בישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אז גופי החקירה בישראל השלימו את החקירה; פרקליטות המדינה השלימה את התהליך.

שולי מועלם-רפאלי: ומה בסוף התהליך?

שולי מועלם-רפאלי: מה קרה בסוף התהליך?

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מקריאה לכם מההחלטה של פרקליטות המדינה.

מוסי רז: – – –

תמר זנדברג: – – – יש פה פרוטוקול – – –

ציפי חוטובלי: ההחלטה בתיק החקירה בעניין סגן דין יששכרוף בחשד לתקיפת פלסטיני בעקבות סרטון אשר הופץ ברשת – הטענה הייתה שהוא הכה פלסטינאי ללא הצדקה מבצעית – העניין נבדק, נשלח לפצ"ר, ליועץ המשפטי לממשלה.

ציפי חוטובלי: נפתחה חקירה פלילית בעניין.

ציפי חוטובלי: לאחר בחינת הדברים ולאור חומרת הדברים אשר החשוד טען כי ביצע, המסקנה בסוף: הוחלט לסגור את התיק לאחר שעלה מהחקירה שהדברים אשר תוארו לא אירעו כלל ועיקר.

ציפי חוטובלי: אתם תומכים בשקרנים.

ציפי חוטובלי: אתם תומכים בשקרנים מתועבים, שעל חשבון חיילי צבא ההגנה לישראל הולכים בכל רחבי העולם, ותומכים בחרם על ישראל באופן עקיף, כי זה מה שהם עושים בסופו של יום.

מוסי רז: – – –

תמר זנדברג: שטויות – – –

ציפי חוטובלי: תראו, אני אגיד את זה הכי פשוט: ממשלת ישראל מתכוונת לקדם חקיקה כנגד הארגון הזה, כי הארגון הזה בסוף הוא ארגון שכל תשתיתו, כל פעילותו, אינה מבוססת אמת אלא מבוססת שקרים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

תמר זנדברג: – – – סין – – –

ציפי חוטובלי: יש שתי הצעות חוק כרגע שהממשלה מגבשת אותן: אחת נגד תרומות זרות מממשלות זרות.

ציפי חוטובלי: סליחה, מי שרוצה בטוהר הנשק ומי שרוצה בהתנהגות מוסרית של חיילי צה"ל – ואני הראשונה שרוצה את זה – פועל בתוך המדינה; לא נוסע בכל רחבי העולם ומוציא את דיבת חיילי צה"ל רעה.

מוסי רז: – – –

טלי פלוסקוב: משפט אחרון, גברתי.

ציפי חוטובלי: ועניין נוסף, אנחנו לא ניתן יד לעמותות שפועלות בשירות מסע דה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: תודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת חיליק בר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: אורן חזן, תגיד לי, קצת בושה אין לך?

יחיאל חיליק בר: עולה לפה לדוכן בלי חשומה ומאשים אנשים שהם מדברים כי הם צריכים להיבחר.

יחיאל חיליק בר: עכשיו אני רוצה להודיע גם לך משהו שאתה יודע, וגם לחברתי נאוה בוקר משהו שאת יודעת: כל הדברים האלה וכל ההסתה הפרועה שלכם נגד הנשיא היא לא כי אכפת לכם מעם ישראל.

יחיאל חיליק בר: זה דיבורים למרכז הליכוד.

יחיאל חיליק בר: זה דיבורים למרכז הליכוד.

יחיאל חיליק בר: זה דיבורים לבוחרים שלכם.

אורן אסף חזן: מה אתה תוקף אותי אישית?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: לכם אין חשומה באמת, כי אתם – לא אכפת לכם מעם ישראל, שרובו תומך בנשיא ראובן ריבלין ורובו תומך בממלכתיות.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אתם מדברים למרכז הליכוד כדי להיבחר שוב.

יחיאל חיליק בר: על מזבח האחדות הפנימית של עם ישראל אתם מוכנים להסית כנגד נשיא ממלכתי שיודע, נאוה, יותר טוב ממך מה זה להיות רוויזיוניסט ומה זה להיות חרותיניק ומה זה להיות ליכודניק.

דוד ביטן: אתה עושה את זה בשביל מרכז העבודה.

דוד ביטן: אתה רוצה שיראו אותך.

נאוה בוקר: אתה עושה את זה בשביל מרכז העבודה.

יחיאל חיליק בר: מי את שתלמדי את רובי ריבלין הבית"

יחיאל חיליק בר: ריסט מה זה ליכוד ומה זה ימין ומה זה רוויזיוניזם?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: ואתה, אורן חזן, מאשים אנשים שהם מדברים כדי להיבחר.

אורן אסף חזן: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: אתה – – – למרכז הליכוד – – – עם ישראל.

אורן אסף חזן: שכחתם מה זה להיות שמאלני.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה להגיד לך, אורן חזן, ולך, נאווה בוקר: הרצח הפוליטי הבא הוא מעבר לפינה.

יחיאל חיליק בר: הרצח הפוליטי הבא הוא מעבר לפינה והכתובת כתובה על הקיר.

יחיאל חיליק בר: וכשיקרה משהו – –

אורן אסף חזן: אתה חצוף.

אורן אסף חזן: אתה המסית הראשי.

יחיאל חיליק בר: – – אתם תגידו: אל תאשימו ואל תכתימו.

יחיאל חיליק בר: אבל אנחנו נזכיר לכם את כל מה שאתם אמרתם נגד הנשיא ואנחנו נזכיר לכם איך, איך על החלטה לגיטימית של נשיא שלא לתת חנינה, בין שאתה מסכים לה או לא, או בין שאני מסכים לה או לא – –

טלי פלוסקוב: אני שמעתי.

יחיאל חיליק בר: – – על החלטה לגיטימית אתם מתירים הסתה פרועה כנגדו, נאוה, וזה לא מתאים לך.

נאוה בוקר: – – –

יחיאל חיליק בר: זה לא מתאים לך, ואפילו לך, אורן חזן, זה לא מתאים.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: לכן, אני קורא לך לעלות לפה, לדבר בשם הממלכתיות, לחבר את הקרעים – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – ולא לשסות ולא לקרוע.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אורן, אתם פוגעים ברקמה האנושית החיה, שהיא החברה הישראלית, על מזבח האינטרסים הפוליטיים האישיים שלך.

אורן אסף חזן: אתה לא תגיד לי מה זו ממלכתיות.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה זו ממלכתיות?

איילת נחמיאס ורבין: כן, כן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים מה זו ממלכתיות.

יחיאל חיליק בר: אתם שכחתם.

אורן אסף חזן: אני אזכיר לך.

יחיאל חיליק בר: אתם שכחתם בליכוד מה זה ממלכתיות ומי זה ז'בוטינסקי ומה זה מוסד הנשיאות.

יחיאל חיליק בר: אתם יותר מדי זמן בשלטון, מרשים לעצמכם גם להיות מושחתים וגם לפרק את הרקמה האנושית החיה, שהיא מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תתביישו לכם.

יחיאל חיליק בר: עיב עליכ, חשומה ועוד פעם חשומה.

יחיאל חיליק בר: תעלה לפה ותתנצל.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך דבר אחד, אורן חזן: אל תבואו להתנצל כשיהיה מאוחר מדי.

יחיאל חיליק בר: פעם אחת תעשו משהו נכון בזמן הנכון, שלא אחרי זה תגידו שאנחנו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יחיאל חיליק בר: – – מכתימים מחנה שלם – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – כי אחד אחרי השני בליכוד עלו והסיתו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדני.

יחיאל חיליק בר: – – נגד נשיא מכהן מהצד הפוליטי שלך.

אורן אסף חזן: תתבייש.

יחיאל חיליק בר: תתבייש אתה, אורן.

יחיאל חיליק בר: תתבייש.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תתבייש, וזו לא בושה להודות בטעות ולהתנצל.

יחיאל חיליק בר: לא בושה גם להודות בטעות ולהתנצל.

יחיאל חיליק בר: גם אתה וגם נאוה, תמצאו כבוד ואומץ ותעלו להתנצל בפני עם ישראל – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: – – ובפני הנשיא רובי ריבלין.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תתבייש לך.

דוד ביטן: חיליק, אתה חוצפן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

טלי פלוסקוב: רבותיי, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, האם אתה רוצה לעלות לסכם את הדיון או שעוברים ישר להצבעה?

מיכאל מלכיאלי: – – –

טלי פלוסקוב: להצבעה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120) (איסור חניה באופן החוסם רכב אחר), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120) (איסור חניה באופן החוסם רכב אחר), התשע"ח–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, היה פה דיון – – –

טלי פלוסקוב: ראיתי, אדוני.

טלי פלוסקוב: תן לי בבקשה לנהל את המליאה.

טלי פלוסקוב: 39 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120) (איסור חניה באופן החוסם רכב אחר), התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: רבותיי, קיבלתי בקשה של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, בבקשה תחזור למקומך.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: בסדר, אז תחזור למקומך ואל תפריע לי לנהל את הדיון.

טלי פלוסקוב: על פי סעיף 34(א) אני מבקשת למסור הודעה על דבריו של חבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: אני אכן מאשרת לך את זה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: ואללה, למדת מילה במרוקאית, "חשומה".

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אמיר אוחנה עלה לבמה הזאת ונתן לנו מופע אמיתי של איך מתנהלת הקואליציה הזאת, איך מתנהלת הממשלה הזאת בהנהגת ראש הממשלה מר ביבי נתניהו.

עאידה תומא סלימאן: אתם כולכם תלמידים קטנים לידו.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אתם מסיתים, אתם מנסים כאילו להיות כמוהו.

עאידה תומא סלימאן: אתם מנסים לאיים, אתם מנסים להפחיד אותנו, אבל זה לא ילך, אמיר אוחנה.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאתה בבעיה בפריימריז שלך, אז אתה מתעלק עליי, אתה מסית נגדי.

אמיר אוחנה: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי בצורה הכי ברורה.

עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי פוליטיקה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יורדת לרמה הזאת של הקזת דם של בני אדם.

עאידה תומא סלימאן: אתה חגגת על הדם ואתה תמשיך לחגוג.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע למה?

עאידה תומא סלימאן: כי אתה מלא שנאה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא כמוך.

עאידה תומא סלימאן: אני לא כמוך.

אמיר אוחנה: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני הזהרתי ממצב פוליטי ואני דיברתי על שני עמים.

עאידה תומא סלימאן: אני לא כמוך, עיוורת, נעולה על עם אחד.

עאידה תומא סלימאן: אתה עמדת פה ואיימת עליי.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה?

עאידה תומא סלימאן: אתה טוען שאתה תלך נגדי לבית משפט על הוצאת דיבה?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי-אפשר להוציא את דיבתך.

אמיר אוחנה: אמרתי שעל כל – – –

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתה עושה את זה יותר טוב ממני.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתה הדוגמה החיה בדיוק לפוליטיקה שאתם מפעילים כבר שנים במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אתה מהלך אימים עליי, אתה אומר לי: תמשיכי ככה ועוד תראי מה יהיה.

עאידה תומא סלימאן: בוא נראה מה יהיה.

עאידה תומא סלימאן: גיבור גדול.

עאידה תומא סלימאן: תראה לי מה אתה יכול לעשות.

אמיר אוחנה: – – –

עאידה תומא סלימאן: שתבין, אתה לא מפחיד אותי, והמדיניות הזאת לא מפחידה אותי, ואף פעם לא תפחיד אותנו, ויש לנו המון מה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים פוליטיקה, ואנחנו מדברים על שני עמים, ואנחנו עם מוסר יותר גדול ויותר ענקי.

אמיר אוחנה: – – –

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה?

עאידה תומא סלימאן: מי שחוגג על דם צריך להתבייש.

עאידה תומא סלימאן: מי שחוגג על דם צריך להתבייש – גם אתה וגם ראש ממשלתך, שהלך לדבר בתל אביב וחגג על דם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא חוגגים על דם; אנחנו בוכים על כל טיפת דם, של כל עם.

אמיר אוחנה: – – – שאם יהיה הסכם – – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים שלום.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים להפסיק את מדיניות הכיבוש ואנחנו רוצים להפסיק את מדיניות המלחמה.

אמיר אוחנה: גם אנחנו.

עאידה תומא סלימאן: ועל זה אני מוכנה להיאבק, ואתה לא תפחיד אותי ולא תפחיד אף אחד.

אמיר אוחנה: – – – הסתיים.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שתבין: את הבעיות שלך בפריימריז שלך – תלך הביתה תפתור אותן.

עאידה תומא סלימאן: אל תפתור אותן פה.

אורן אסף חזן: אין לך טיפת בושה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: קיבלתי את אותה בקשה מחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: הוא ביקש להתייחס לדבריו של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תהיה פעם אחת גבר ותתנצל.

יחיאל חיליק בר: תגיד: טעיתי פה.

יחיאל חיליק בר: זה הנשיא שלי.

יחיאל חיליק בר: צריך לשמור על הערבות ההדדית של העם.

יחיאל חיליק בר: צריך לחבר – – –

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: פעם אחת תעשה את המעשה הנכון.

אורן אסף חזן: רבותיי, אני בהחלט רוצה לפתוח בהתנצלות.

אורן אסף חזן: כשאדם טועה הוא צריך להתנצל על דבריו.

אורן אסף חזן: אז קבל עם ועולם, מעל הבמה הזאת, אני מתנצל.

אורן אסף חזן: אני מתנצל שדבריי לא היו מספיק ברורים, שלא הבנת את האמת, שלא אמרתי לך את הדברים בצורה חדה יותר והמשכת להשתמש בלשונך הדלה כדי לעשות בדיוק את מה שאתה מוחה נגדו.

יחיאל חיליק בר: מצטער שאני לא חכם כמוך.

אורן אסף חזן: שלא יהיו פה אי-הבנות: אנחנו מתנגדים להסתה.

אורן אסף חזן: רק עכשיו הצטלמתי לתמונה שביקשה רויטל סויד, חברת הכנסת, לקמפיין שאומר בעניין ההסתה: אנחנו נגד ההסתה.

אורן אסף חזן: אדוני נשיא המדינה רובי ריבלין, אנחנו לצידך.

אורן אסף חזן: לא נרשה הסתה.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו לא נעצור בביקורת.

אורן אסף חזן: לך, אדוני, חבר הכנסת – – –

מיקי לוי: ביקשת לפטר אותו לפני חמש דקות.

אורן אסף חזן: בוודאי.

אורן אסף חזן: אני עומד על זה: לפטר אותו.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת אורן חזן הוא לא בובה על חוט של יהיר לפיד.

אורן אסף חזן: לא בובה על חוט.

אורן אסף חזן: מזיזים אותך כמו מריונטה.

אורן אסף חזן: אתה וחבריך – כמו מריונטה.

אורן אסף חזן: יושב יהיר לפיד בסלון ביתו ביחד עם רעייתו ומחליט מי תהיה הבובה התורנית, את מי הוא ירקיד הפעם.

מיקי לוי: – – –

אורן אסף חזן: אבל לך, לך אני רוצה להגיד – – –

מיקי לוי: – – –

אמיר אוחנה: תפסיקו לסתום פה פיות.

אורן אסף חזן: לך אני רוצה להגיד: הציבור מאס בשקר שלכם והוא כבר לא מאמין לכם.

אורן אסף חזן: הקמפיין על רצח רבין, שעל הגב שלו אתם עדיין מנסים לשבת פה, נגמר.

אורן אסף חזן: כולם יודעים שהימין לא רצח את רבין.

יחיאל חיליק בר: לא רצחו את רבין?

יחיאל חיליק בר: זה קמפיין?

אורן אסף חזן: אנחנו מתנגדים לזה.

אורן אסף חזן: ויגאל עמיר – אמרתי ואומר שוב – מקומו מאחורי סורג ובריח.

יחיאל חיליק בר: קמפיין?

יחיאל חיליק בר: לא רצחו פה ראש ממשלה?

יחיאל חיליק בר: הכול קמפיין?

יחיאל חיליק בר: רבין מת מהשב"כ?

אורן אסף חזן: אבל אתם, כל כך קטנים וירודים ברמתכם הדלה.

אורן אסף חזן: אין לכם מה למכור לציבור אז אתם אומרים: הצביעו נא לנו, כי בגללכם רבין נרצח.

אורן אסף חזן: שומו שמיים.

יחיאל חיליק בר: רבין לא מת משפעת, הוא לא נדרס; הוא נרצח בגלל הסתה.

אורן אסף חזן: מי שהסית פה לרצח זה אתה.

אורן אסף חזן: אתה עמדת מעל הדוכן הזה והאשמת פה את רוב הציבור שבגללנו יהיה הרצח הבא.

יחיאל חיליק בר: תתנצל על זה.

אורן אסף חזן: איפה היית כשתקפו אותי?

אורן אסף חזן: איפה היית כשתוקפים יום-יום – איומים, הכפשות, הסתות?

יחיאל חיליק בר: אני אגן עליך.

אורן אסף חזן: איפה היית?

אורן אסף חזן: איפה היית כששמו אותי במדים של נאצי?

אורן אסף חזן: צביעות.

אורן אסף חזן: מוסר כפול.

אורן אסף חזן: הכול פוליטיקה?

אורן אסף חזן: אתה לא מתבייש?

יחיאל חיליק בר: אז אתה משתמש בהסתה נגד הסתה?

אורן אסף חזן: יקירי, חברי הטוב, אם אתה לא מבין את הפער בין הסתה שהיא פסולה וגרועה, ואין לה מקום בציבוריות, לבין ביקורת לגיטימית, אתה צריך לחזור לכיתה א'.

אורן אסף חזן: ואם אתה צריך, אני מוכן להיות החונך שלך.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה, חבר הכנסת בר, מי שזכה להיות נשיא ליום אחד?

אורן אסף חזן: חשבתי שאולי מי שישב על כס הנשיאות נדבק קצת בממלכתיות.

אורן אסף חזן: אתה מדבר על ממלכתיות?

אורן אסף חזן: ישבה פה חברת הכנסת ורבין, שמיהרה לצאת החוצה במקום לשמוע את האמת.

אורן אסף חזן: הרי ממלכתיות מהי, רבותיי?

אורן אסף חזן: ממלכתיות זו אהבה ואהדה לממלכה.

אורן אסף חזן: מי זו הממלכה?

אורן אסף חזן: עם ישראל זה הממלכה, אנחנו זה הממלכה, וכל מי שפוגע בממלכה, צריך לחטוף ביקורת על ראשו – –

יחיאל חיליק בר: אז לקרוע את עם ישראל בהסתה?

אורן אסף חזן: – – בין אם זו מחבלת כמו חנין זועבי, שאין לה מה לחפש פה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אורן אסף חזן: – – ובין אם זה נשיא מדינה ששכח את הדרך.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני אגיד לך, אתה טועה.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה אתה טועה?

אורן אסף חזן: אני אוכיח לך אחרת, ואתה זה שתתנצל, כי אתה חבר שלי, וגם מיקי חבר שלי, וגם פרופ' יונה חבר שלי, ואת הגברת פדידה הכרתי לא מזמן אבל אני בטוח שגם היא חברה שלי.

אורן אסף חזן: אנחנו לא שונאים אף אחד – – –

אמיר אוחנה: מה עם – – –

אורן אסף חזן: לא, היא לא חברה שלי והיא צריכה לעוף מפה לעזה, ואני מוכן לקנות לה את הכרטיס.

אורן אסף חזן: רבותיי, שיהיה פה ברור.

אורן אסף חזן: אתה רוצה להוביל לאחדות?

אורן אסף חזן: בוא תוביל אתי קמפיין משותף.

אורן אסף חזן: תפסיק לעשות פוליטיזציה.

אורן אסף חזן: תחזור בך מהדברים הנוראיים, שאנחנו, הרוב של הציבור, מובילים לרצח הבא.

יחיאל חיליק בר: – – –

מיקי לוי: על מה?

אורן אסף חזן: בוא תלמד.

אורן אסף חזן: אני אענה לך על מה.

אורן אסף חזן: אני אענה לך על מה: לא להסתה, כן לביקורת; לא לשנאה, כן לאחדות.

מיקי לוי: – – –

אורן אסף חזן: אני אסביר שוב.

אורן אסף חזן: רבותיי – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אדוני חבר הכנסת אוחנה, אני כנראה התבלבלתי.

אורן אסף חזן: יכול להיות – שנייה, רק דקה.

אורן אסף חזן: יכול להיות שהבעיה היא אצלי.

אורן אסף חזן: אולי אני לא מבין מהי משמעות הדמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: לא.

אורן אסף חזן: הרי מאוד לגיטימי לעמוד פה יום-יום ולקרוא לפטר אותי ואותך ואת אלאלוף ולהדיח ראש ממשלה.

אורן אסף חזן: זה בסדר.

אורן אסף חזן: יש פה חברי כנסת קטנים שכל מה שהם עושים כל היום זאת חתרנות, להעיף ראש ממשלה מכיסאו.

אורן אסף חזן: הם לא משרתים את הציבור, לא משרתים את העם, לא משרתים את המורשת.

אורן אסף חזן: אבל כשאנחנו, חלילה, באים לאדם שלא נבחר – מזכיר לכם: נשיא המדינה נבחר פה – ואומרים שצריך להדיח אותו על פי מה שקובע ספר החוקים, זה לא בסדר.

אורן אסף חזן: מי שמכם?

יחיאל חיליק בר: – – –

אורן אסף חזן: רבותיי, אתם רוצים שאני אגיד לכם את האמת?

אורן אסף חזן: אתם הלכתם לאיבוד.

אורן אסף חזן: אם אתם צריכים מפה כדי למצוא את הדרך בחזרה, אני מוכן לסרטט לכם אותה.

אורן אסף חזן: אבל לא ניתן לכם לעבוד על הציבור בעיניים.

אורן אסף חזן: הדרך לשלטון – מה שלא תראו לא בקרוב ולא ברחוק – הדרך לשלטון לא עוברת בהכפשות, בשנאה ובמוסר כפול.

אורן אסף חזן: בהצבעה על חברי כנסת – כמו אמיר אוחנה שעמד פה, והייתי גאה שהוא סתם למחבלים בכנסת את הפה.

אורן אסף חזן: הדרך לשלטון עוברת בחמלה, באהבת חינם, במסירות, בנתינה ובשירות ציבורי הגון.

אורן אסף חזן: אם תרצו, כמו שאמרתי, אני מוכן ללוות אתכם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני – – – להודות לך – – – שבזכותך – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: – – – הממלכתיות, אורן חזן, וגם – – –

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם – – –

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חיליק, אנחנו עוד כמה דקות נסיים.

טלי פלוסקוב: אתם יכולים להמשיך להתווכח עד מחר בבוקר.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – תקשיב לי רגע – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, הכרזתי כרגע על הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: תנו לו בבקשה להכריז.

טלי פלוסקוב: נא לצאת.

טלי פלוסקוב: נא לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: תצאו, בבקשה.

קריאות: – – –

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת איילת נחמיאס ורבין וקארין אלהרר בנושא: סחר בשמירות בצה"ל.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ג' בכסלו התשע"ח, 21 בנובמבר 2017, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.