ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 275, 2017-11-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ו בחשוון תשע"ח, 15 בנובמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נפתח בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הפנים, חבר הכנסת משולם נהרי, לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 399, מאת חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: שלטי הדרה בבית שמש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, השבוע נתלה בבית שמש שלט נוסף שקורא להפרדה בין נשים לגברים במדרכות, חרף פסיקה ברורה של בית המשפט העליון, ואף שהואשמה בביזיון בית המשפט, העירייה מאפשרת לפורעים לפעול באין מפריע.

עליזה לביא: אני מבקשת לשאול אותך, אדוני סגן השר: כיצד אתם, במשרד הפנים, מתערבים כדי למנוע את מפגעי ההדרה החוזרים והנשנים ואת השנאה ברחובות, שמאיימת להרוס את מרקם החיים בעיר?

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא הבנתי למה השאלה מופנית למשרד הפנים, הרי הנושא בסמכותה של עיריית בית שמש – סמכות העירייה.

משולם נהרי: לרשות העירייה עומדים גורמי אכיפה שאפשר להפעיל, והכתובת היא לא משרד הפנים.

משולם נהרי: ובכל זאת, מתוך סקרנות, פנינו לעירייה ושאלנו: הכצעקתה?

משולם נהרי: ומהעירייה נאמר לנו – קודם כול, מדובר באיזושהי מובלעת, זה לא בכל בית שמש.

משולם נהרי: ודבר נוסף, העירייה עושה כל אשר לאל ידה כדי למנוע מאנשים לפעול בניגוד לחוק.

משולם נהרי: היא גם מפעילה את גורמי האכיפה, לא אחת ולא שתיים, והיא גם מפעילה קנסות.

משולם נהרי: בכל הכלים העומדים לרשותה – היא מבצעת, והם ימשיכו לעשות את הכול כדי למנוע מאנשים לעבור על החוק.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, חברי הכנסת סעיד אלחרומי ויעל כהן גרמן מבקשים לשאול שאלות נוספות.

עליזה לביא: אדוני סגן השר, אני ממש מופתעת מהתשובה שלך, שאתה נושא את תשובת משרד הפנים.

עליזה לביא: מדובר באוזלת יד של עירייה שלא ממלאת את תפקידה.

עליזה לביא: יש פה החלטה של בית משפט, מתי אתם כן מתערבים?

עליזה לביא: הרי זה התפקיד שלכם.

עליזה לביא: אי-אפשר לקחת כל הזמן ולזרוק למקומות אחרים.

עליזה לביא: יש פה פורעי חוק, יש פה עירייה שמתעלמת ואפילו משתפת פעולה.

עליזה לביא: אני מקבלת הרבה מאוד פניות מתושבים.

עליזה לביא: יש פה התעלמות ממרקם חיים תקין שצריך להיות במרחב ציבורי ששייך לכולם.

עליזה לביא: מי אם לא אתם?

עליזה לביא: בשביל מה יש שר פנים במדינת ישראל, אדוני סגן השר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, ולאחר מכן השר ישיב, כי הייתה אי-הבנה לגבי חברת הכנסת יעל גרמן.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, משרד הפנים, מתוך תוכנית החומש למגזר הערבי בנגב, למגזר הבדואי, הקציב 600 מיליון שקל לרשויות הבדואיות בדרום, אבל נוצר מצב שהרשויות האזוריות אל-קסום ונווה מדבר קיבלו סכום ממש מועט ביחס למספר התושבים.

סעיד אלחרומי: מספר התושבים הרשום הוא כמה אלפים, אבל בפועל, באל-קסום למשל, יש 40,000 תושבים.

סעיד אלחרומי: הם קיבלו 20 מיליון שקל לחמש שנים.

סעיד אלחרומי: השאלה: מה המשרד עושה כדי לתקן את העוול הזה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, שאלות נוספות שלא קשורות ישירות לנושא השאילתה המקורית – סגן השר יכול לענות ויכול להשיב בכתב בהמשך, מה שהוא בוחר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: לגבי המגזר הבדואי – אני מתחיל מהסוף – לגבי המגזר הבדואי, כבר אבו עראר שאל שאלה מקיפה מאוד וגם קיבל תשובה, אבל מאחר שאתה מדבר על יישוב כזה או אחר, ומספרים מדויקים, אני מעדיף שיהיה מענה על שאלה כזאת.

משולם נהרי: חברת הכנסת עליזה לביא, את הרי יודעת שהנושא נמצא בבית המשפט העליון, ונקבע דיון לדצמבר, אז בואי לא נדבר בשם בית המשפט.

משולם נהרי: כשבית המשפט יאמר את דברו תוכלי להתייחס.

משולם נהרי: בינתיים בואי נאפשר לבית המשפט לומר את מה שצריך להגיד.

עליזה לביא: – – – במקום לבוא ולבדוק אם אפשר לבוא להשכין שלום.

עליזה לביא: יש דרכים סמויות שאפשר לבוא, והמשרד יכול לנקוט.

עליזה לביא: חבל שזה יגיע למקומות שלא היינו רוצים שזה יהיה שם.

משולם נהרי: ברגע שהרשות המקומית – אני בכוונה לא נכנסתי לפרטי-פרטים, מפני שיש גם היועץ המשפטי של עיריית בית שמש, שהוא תומך בדברים הללו, שאמרתי, שהעירייה עושה כל שלאל ידה.

משולם נהרי: היא מפעילה את גופי האכיפה וגופי האכיפה – היו שם גם התנגשויות בנושא הזה – אבל הם עושים את הכול.

משולם נהרי: ברגע שהם עושים את הכול, למה משרד הפנים צריך להתערב?

משולם נהרי: על מה יתערב?

עליזה לביא: אפילו מעל גלי האתר – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, לא נפתח שיחה פה, באמת, סגן השר.

משולם נהרי: מעל גלי האתר זה כבר משהו אחר – ועכשיו זה גם גלי האתר – – –

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

משולם נהרי: אבל אני אומר לך שהם עושים את כל המאמצים, ואת יכולה לפנות אליהם ולשמוע את הדברים.

עליזה לביא: הבעיה, שפונים אליהם ואין תשובה.

עליזה לביא: התושבים פונים ואין תשובה מהעירייה – – –

יולי יואל אדלשטיין: הינה, סגן השר אומר שמשרד הפנים פנה וקיבלו התייחסות.

משולם נהרי: הינה, קיבלתי תשובה, כן.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הפנים נשאר איתנו כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 403, מאת חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: כוונה לפוצץ בניינים מאוכלסים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אם עדיין ברצונך לשאול, אתה מוזמן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא את נוסח השאילתה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, פורסם, אדוני, שיש תוכנית לפוצץ שישה בניינים מאוכלסים בשכונת כפר עקב בירושלים.

אילן גילאון: בהתאם להמלצות גורמי ביטחון, ומשיקולים הומניטריים, אין להרוס בתים מאוכלסים עקב עבירות בנייה, כמו במצב הנדון, אלא במצבים חריגים.

אילן גילאון: רצוני לשאול: 1.

אילן גילאון: אילו צווים ניתנו בשכונת כפר עקב?

אילן גילאון: 2.

אילן גילאון: האם הצווים בסמכות ראש העירייה?

אילן גילאון: 3.

אילן גילאון: אם כן – האם נעשתה הערכת מצב ביטחונית טרם מתן הצווים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר, בבקשה.

משולם נהרי: אני יודע שהייתה בקשה ממך, חבר הכנסת גילאון, להעביר את השאלה למשרד הבט"פ או משרד הביטחון, שזה עניינם, אבל התעקשת שזה יהיה משרד הפנים, ולכן – לא הסתפקתי בתשובה לקונית, לומר שזה לא באחריות משרד הפנים וככל שמדובר בשיקולי ביטחון צריך לפנות למשרד הביטחון או למשרד לביטחון הפנים, וככל שמדובר באכיפת חוק התכנון והבנייה הסמכות היא למשרד האוצר – אני הייתי שמח להשיב עטרה ליושנה ולהחזיר את מינהל התכנון למשרד הפנים, אבל זה לא כך, וזה בסמכותם.

משולם נהרי: ובכל זאת, ביקשנו תגובה מעיריית ירושלים, והרי תגובתה – הם אומרים שמדובר בארבעה מבנים בלתי חוקיים – ולא שישה, כפי שהופיע בשאילתה – שנבנו ללא היתר בנייה ואותרו בתחילת שנה זו.

משולם נהרי: העירייה הוציאה בעניינם צווי הריסה מינהליים, אשר אושרו בכל הערכאות השיפוטיות בישראל – בית משפט לעניינים מקומיים, בית משפט מחוזי ובית המשפט העליון.

משולם נהרי: לדבריהם, בטרם ניתנו ונחתמו צווי ההריסה המנהליים, נעשו הערכות מצב ביטחוניות, בטיחותיות וביצועיות – בראשות ראש עיריית ירושלים והצוותים המקצועיים בעירייה.

משולם נהרי: כמו כן הם מציינים כי מבנים בלתי חוקיים אלו נבנו על תוואי דרך ולא על קרקע ייעודית למגורים, והריסתם תאפשר את סלילת הכביש העתיד לפתור, בין היתר, מצוקה תחבורתית קשה לתושבי השכונה.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: אם הנושא איננו בטיפול משרד הפנים – אגב, אנחנו לא עמדנו על כך, רצינו תשובה מאיזשהו משרד אבל כל אחד גלגל את האחריות למשרד אחר.

אילן גילאון: אם לא בטיפול משרד הפנים, ואינו קשור אך ורק למינהל התכנון, ולא בסמכות המשרד לענייני ירושלים, ולא בסמכות המשרד לביטחון הפנים, האם יש גורם מפקח על תוכניות העירייה לפוצץ שישה בניינים – ולא ארבעה, כפי שאדוני אמר – מאוכלסים, באמצע אזור מגורים צפוף בשכונה בתוך שטח מוניציפלי של ירושלים, או שזה חלק מתוך קמפיין בחירות של מישהו לראשות הליכוד, או משהו כזה.

אילן גילאון: אתה לא חייב על הדבר האחרון לענות, אבל...

משולם נהרי: אני רק רוצה – – –

יולי יואל אדלשטיין: רגע, רגע, אדוני סגן השר, יש שואלים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: רק יצוין – לפני שאני נותן לחברי הכנסת טלב אבו עראר ומוסי רז לשאול – שמזכירות הממשלה קובעת איזה שר ישיב על שאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא שחבר הכנסת אילן גילאון בחר או שאני קבעתי, כן?

אילן גילאון: בהכנעה.

אילן גילאון: מקבל בהכנעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי סגן השר, חשוב לציין שהשכונה הזאת – הבתים האלה שייכים לתושבים ערבים בירושלים, ולכן – כולם יודעים שההחלטה היא החלטה פוליטית ולא עבירת בנייה או בעיה ביטחונית.

טלב אבו עראר: אני בטוח מאוד שאם היו הבתים האלה של תושבים יהודים, לא היו מוציאים נגדם צווי הריסה.

טלב אבו עראר: לכן, אנחנו לא חושבים ולא מאמינים שהבתים האלה מהווים עבירת בנייה או עבירה ביטחונית, ולכן, אם משרד הפנים יכול באמת לעזור בקטע הזה, ולהכשיר את הבניינים הקיימים, כדי שהמשפחות בבתים האלה ימשיכו לגור ולחיות בבתיהם כמו שאר התושבים בירושלים – תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, ואז נשמע את ההתייחסות של סגן השר.

מוסי רז: אדוני, אני מבין, אם כך, שתהליך קבלת ההחלטות היה לקוי, תהליך הפיקוח של משרד הפנים היה לקוי – והוא בכלל מגלגל את זה על משרד אחר.

מוסי רז: מספרים לנו שנבנו בתים ללא אישור, כאילו יש דרך לקבל שם אישור, ולסיום, מספרים לנו שבמקום הזה ייבנה כביש.

מוסי רז: אני רוצה לשאול אותך, אדוני, מתי יהיה שם כביש?

מוסי רז: מפני שאני רוצה ללכת לראות את הכביש הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר נהרי, בבקשה.

משולם נהרי: אתה מתכוון: לנסוע בכביש הזה.

מוסי רז: מספיק לי לראות אותו.

משולם נהרי: כן, טוב.

משולם נהרי: כפי שאמרתי, ברגע שהדברים אושרו בבית המשפט לעניינים מקומיים, בבית המשפט המחוזי ובבית המשפט העליון, אני לא הייתי חושד שהשיקולים היו שיקולים פוליטיים.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר נהרי, אבל אתה עדיין נשאר איתנו, והסיבה לכך היא שתשיב גם על שאילתה רגילה מס' 1024, מאת חברת הכנסת יעל גרמן: ועדה קרואה בתל מונד.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת נוספים לא יוכלו לשאול שאלות נוספות, כי זאת שאילתה רגילה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, בעקבות אי-אישור התקציב בתל מונד, מונתה ועדה קרואה.

יעל גרמן: מאחר שבבחירות הקרובות הוועדה תכהן פחות משלוש שנים – מפני שהוועדה מונתה בספטמבר 2016 והבחירות הן באוקטובר 2018 – למעשה תושבי תל מונד לא יכולים לבחור, ונשללת מהם הזכות הדמוקרטית.

יעל גרמן: שאלתי: מדוע לא תקבעו מועד אחר לסיום כהונתה של הוועדה הקרואה, כדי שתושבי תל מונד כן יוכלו לממש את זכותם הדמוקרטית ולבחור בבחירות המוניציפליות הקרובות, באוקטובר 2018?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, סגן שר הפנים.

משולם נהרי: סעיף 206 לפקודת העיריות, שהוחל גם על מועצות מקומיות בסעיף 34א לפקודת המועצות המקומיות, קובע כי אם לא אישרה המועצה את תקציב הרשות המקומית בתום שלושה חודשים מיום קבלת חוק התקציב השנתי בכנסת, תסתיים כהונת המועצה או כהונת המועצה וראש הרשות המקומית, כפי שיורה שר הפנים.

משולם נהרי: השר רשאי להאריך את התקופה לאישור התקציב על ידי המועצה לתקופה נוספת שלא תעלה על שלושה חודשים.

משולם נהרי: משלא אושר תקציב המועצה עד ליום 30 ביוני 2016, פקעה כהונתה של המועצה בהתאם להוראות סעיף 206ב1 לפקודת העיריות.

משולם נהרי: לאחר שימוע שנערך לחברי המועצה ולראש המועצה, החליט שר הפנים לסיים גם את כהונתו של ראש המועצה.

משולם נהרי: אציין כי העתירה שהוגשה נגד החלטה זו נמשכה על ידי בא כוח העותר לאור הערות בית המשפט העליון.

משולם נהרי: לנוכח סיום כהונת המועצה וראש המועצה מונתה ועדה למילוי תפקידי המועצה וראש המועצה וראש המועצה, לפי סעיף 206 לפקודת העיריות.

משולם נהרי: על פי סעיף זה, על הוועדה כאמור חלות הוראות סעיף 146 לפקודת העיריות.

משולם נהרי: סעיף 146 לפקודת העיריות קובע כי ועדה ממונה תכהן עד המועד הקרוב שבו יתקיימו בחירות לרשויות המקומיות, ובלבד שתקופת הכהונה לא תפחת משלוש שנים.

משולם נהרי: יודגש כי תקופה זו מתייחסת לתקופת הכהונה של הוועדה הממונה, וחילופי גברי של חברי הוועדה הממונה או ראש הוועדה במהלך התקופה, אין בהם כדי להשפיע על תקופת הכהונה של הוועדה עצמה.

משולם נהרי: הבחירות הקרובות לרשויות המקומיות צפויות באוקטובר 2018, ובמועד זה יוצא שהוועדה הממונה בתל מונד תכהן פחות משלוש שנים.

משולם נהרי: על כן – ולאור הוראת סעיף 146, שלפיו תקופת הכהונה של ועדה ממונה לא תפחת משלוש שנים – לא צפויות בחירות במועד זה, אלא במועד הבחירות הבא, בשנת 2023.

משולם נהרי: כחריג לעיקרון זה, שקבע המחוקק, שלפיו ועדה ממונה תכהן לפחות שלוש שנים, נקבע כי שר הפנים רשאי לקבוע מועד אחר לסיום כהונת הוועדה הממונה, בהתייעצות עם ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

משולם נהרי: על אף זאת, השר לא מצא לנכון בעת הזאת להפעיל סמכות חריגה זו.

משולם נהרי: עם זה, לאחר סיום התקופה של שלוש השנים יבחן משרד הפנים את הצורך בקביעת מועד בחירות מוקדם יותר.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: כן, בהחלט, תודה רבה לך, סגן השר נהרי.

יעל גרמן: אני מכירה את כל סעיפי החוק – –

משולם נהרי: ברור לי.

יעל גרמן: – – וכפי שציינת בסיפה של דבריך, לשר הפנים עומדת הסמכות לקצר את התקופה, ולאפשר להשתתף בבחירות, ועל כך השאילתה שלי.

יעל גרמן: זה לנוכח לפחות שלוש עובדות: 1.

יעל גרמן: תל מונד אינה עוד רשות שבה מונתה ועדה קרואה מפני שמצבה הכספי והניהולי הוא בכי רע.

יעל גרמן: נהפוך הוא; תל מונד במצב טוב – יש שם אגרות והיטלי פיתוח בסכומים גבוהים; המועצה עצמה מאוזנת מבחינה כספית; אין שם מהומות, אין שם אלימות.

יעל גרמן: זאת אומרת, אין שום סיבה, למעשה, שבאמת תהיה ועדה קרואה חיצונית.

יעל גרמן: 2.

יעל גרמן: אנחנו יודעים, כמו שאמרת בעצמך, שיחסרו בסך הכול 11 חודשים לשלוש השנים, אבל – ונוסף לכול, היה בשנת 2008 דוח של מבקר המדינה, שלפיו ועדות קרואות צריך באמת למנות במקרים יוצאי דופן, ואפילו שעל משרד הפנים לשקול להחליף ועדות קרואות מוקדם ככל האפשר.

יעל גרמן: אז לאור העובדה שתל מונד במצב טוב, לאור העובדה שחסרים רק 11 חודשים, ולאור העובדה שמבקר המדינה כבר העיר שוועדות קרואות אינן הליך דמוקרטי תקין, ויש לקצר את זמנן, אני שוב פונה ושואלת: מדוע, לאור העובדות האלה, לא יקצר שר הפנים את התקופה של שלוש השנים לשנתיים וחודש, ויאפשר לתושבי תל מונד לממש את זכותם הדמוקרטית ולבחור?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הפנים.

משולם נהרי: מאחר שהבחירות, כפי שאמרתי, הן באוקטובר 2018, וכמובן – גם אמרתי שלרשות השר עומדת הסמכות הזאת, לקצר – –

יעל גרמן: זו השאלה שלי, מדוע שלא יקצר?

משולם נהרי: – – אין פה שלילה; כל הנושא הזה יידון, כל הנושא הזה ייבדק.

משולם נהרי: אני חושב שלא צריך לרוץ או למהר, בסך הכול לא עבר הרבה זמן מאז מונתה ועדה קרואה.

משולם נהרי: צריך לראות את התפקוד, איך היא מתפקדת, ואם הכול בסדר – אני רק יכול להגיד לך שאני הייתי בדיונים הללו, לפני שמונתה ועדה קרואה לתל מונד, ואני זוכר ממש תחנונים לראש הרשות ולכולם לאשר תקציב, ולא להביא את המשרד – את השר – לקבל החלטה על הקמת ועדה קרואה.

משולם נהרי: זה דבר שנעשה בלית ברירה, ועם הרבה סימני שאלה – –

יעל גרמן: – – –

משולם נהרי: – – לא רצו לעשות את זה.

יעל גרמן: ראש הרשות, יש המלצה להעמידו לדין, אבל מדוע כל התושבים צריכים להיענש?

משולם נהרי: אבל לא ייענשו, מפני שאנחנו מדברים על עוד שנה.

משולם נהרי: בעוד שנה, יש לך פרק זמן מספיק גם לשקול את הדברים ולבדוק, ורצוי שיעבור לפחות פרק זמן סביר, שבו רואים שהכול מתפקד כמו שצריך.

יעל גרמן: – – – לשקול זאת שוב כדי לבחון את הבקשה – – –

משולם נהרי: הכול יישקל והכול ייבחן במהלך הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר נהרי, שהיה איתנו כאן פרק זמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין עכשיו את סגן שר הביטחון, חבר הכנסת אליהו בן-דהן, להשיב על שאילתה דחופה מס' 401, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: מערת המכפלה אינה נגישה לנכים.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר, השבוע עלה נושא הנגישות של מערת המכפלה, והתברר שהבעיה איננה תקציבית, אלא מדינית.

יעקב מרגי: מאחר שההסכם המדיני מעניק את הריבונות לכל הליך תכנוני לעיריית חברון ולווקף, הביצוע נדחה עקב סירובם.

יעקב מרגי: רצוני לשאול: א.

יעקב מרגי: מדוע ניתנה להם הריבונות?

יעקב מרגי: ב.

יעקב מרגי: מה ייעשה להנגשת המקום לנכים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חבר הכנסת, בראשית דבריי, חבר הכנסת מרגי, לפני שאני משיב לך, אני רוצה להרגיע אותך – לא ניתנה לשום ערבי או לשום ישות אחרת ריבונות על מערת המכפלה, וגם לא על חלק אחר בחברון או במדינת ישראל.

אלי בן-דהן: הנושא שהעלית הוא אכן נושא כאוב מאוד.

אלי בן-דהן: כואב לי מאוד שקשישים ונכים אינם יכולים להגיע אל קבריהם של אבותינו ואמותינו.

אלי בן-דהן: מספרים על הרב לוינגר, זכר צדיק לברכה, שהיה אבי היישוב בחברון – ובשנים האחרונות, לצערנו, חלה – היה לוקח לו שעה שלמה לעלות, מדרגה-מדרגה, כי הוא לא ויתר, מצד אחד, על עלייה למערת המכפלה, ומצד שני מצבו הרפואי היה קשה מאוד – ולכן לקח לו שעה שלמה להגיע למערה.

אלי בן-דהן: משרד הביטחון ויחידת תיאום פעולות הממשלה בשטחים פועלים לשימור ושיפוץ מערת המכפלה ולהנגשתה לאוכלוסייה באופן תדיר ועקבי; רק בשנה האחרונה ביצענו פרויקטים רבים, ובהם מערכת ניקוז, כדי לתת מענה לנזילות בתקופת החורף, שדרוג הכבישים בחברון, הכנסת תנורי חשמל לצד היהודי במערת המכפלה, שדרוג רשת החשמל, החלפת ארונות קודש ושדרוג מערכת הכניסה והבידוק למערה.

אלי בן-דהן: בפגישותיי בשנה האחרונה עם מתאם פעולות הממשלה בשטחים עלה נושא המעלית במערת המכפלה כמה פעמים.

אלי בן-דהן: המתאם ניסה לקבל את הסכמת עיריית חברון והווקף להוספת המעלית, אך עד רגע זה הם מסרבים.

אלי בן-דהן: הם מסרבים, למרות העובדה שזה ייטיב גם עם המבקרים היהודים וגם עם המבקרים הערבים.

אלי בן-דהן: לצערנו, כשכל מה שמעניין אותם זה להזיק ולפגוע בעם ישראל, טובת האזרחים – אפילו שלהם – נדחית.

אלי בן-דהן: מאחר ששטח המערה הוא מקרקעין הרשומים כווקף, דהיינו כהקדש, ולא על שם אברהם אבינו, לצערנו, הרי שבהיעדר הסכמת הווקף ועיריית חברון, נדרשת החלטת הדרג המדיני להפקעת המקרקעין והפקעת הסמכויות מידיהם, לפחות על העניין הזה, של מערת המכפלה.

אלי בן-דהן: אני אומר לכם שבעזרת השם, אני אפנה אל הגורמים המתאימים כדי לקדם את ההכרעה הזאת.

אלי בן-דהן: אני לא אנוח ולא אשקוט עד למציאת פתרון – שאדם נכה יוכל להגיע למערת המכפלה.

אילן גילאון: אם לא תעשה את זה בהקדם, אני אפסיק לבוא לשם.

אלי בן-דהן: אתה צודק.

אלי בן-דהן: אילן, תאמין לי, רק בשבילך – זה שווה.

אלי בן-דהן: רק בשבילך.

אלי בן-דהן: זה מגיע לך.

יולי יואל אדלשטיין: ואחר כך אומרים ששכחת להיות יהודי.

אלי בן-דהן: חס ושלום.

אלי בן-דהן: חס ושלום.

אילן גילאון: מה שאני שכחתי ההוא עוד לא למד.

אלי בן-דהן: הכרעה בעניין הזה, אני אומר, פירושה עשיית צדק היסטורי.

אלי בן-דהן: לעם ישראל יש קשר בל-יינתק למערת המכפלה ולחברון, ולא משנה כמה אונסק"ו או כמה הערבים יאמרו דברים אחרים.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת מרגי, ידידי, אני אומר לך, אני לא אוותר, ואעשה ככל יכולתי כדי להסדיר את העניין הזה.

אלי בן-דהן: אבל אני יכול לומר לך מנגד, שבשקט בשקט ההתיישבות היהודית בחברון עוברת מהפכה של ממש בשנתיים האחרונות.

אלי בן-דהן: אני גאה לומר לך שיש לי חלק לא מבוטל בעניין הזה.

אלי בן-דהן: ברוך השם, כמובן בעזרת מתיישבי חברון, המנוע שדוחף את השינויים הללו, אישרנו את הוועד המוניציפלי של חברון כמינהלת, ואנחנו בעזרת השם גם פותחים – – –

יואב בן צור: שר הפנים אישר.

אלי בן-דהן: שר הפנים אישר אחרי שדחפו אותו.

אלי בן-דהן: יש כמה שעזרו לו – אל תדאג, ואני לא גורע מחלקו מאומה, חס ושלום – אבל אני יכול לומר לך שמאז אישור המינהלת, המינהל האזרחי החל בשיפוץ הכבישים והמדרכות ברחבי היישוב היהודי בחברון – שיפוץ שעד לפני שנה היה חלום.

אלי בן-דהן: וכל מי שהיה מ-35,000 האורחים בשבת חיי שרה – וגם אני בהם – ראינו ונהנינו מהשיפוץ שנעשה שם.

אלי בן-דהן: הדבר השני, האתר הארכיאולוגי תל חברון, או בשם העממי שלו תל רומיידה – שמוכיח כאלף עדים את הקשר הבלתי-ניתק או בלתי יינתק של העם היהודי לחברון – הממצאים הארכיאולוגיים שם מוכיחים שההיסטוריה העתיקה של עם ישראל הייתה עוד מימי הבית השני, וכמובן עוד מימי הבית הראשון.

אלי בן-דהן: ואף שהמקום הזה הפך לאתר זבל על ידי התושבים הערבים סביבו, אנחנו הפכנו את המקום הזה לאתר ארכיאולוגי.

אלי בן-דהן: בימים הקרובים המינהל האזרחי יכריז עליו כאתר קולט קהל, ובעזרת השם האתר הזה יתחיל לקבל את כל המבקרים במערת המכפלה, ובכלל בחברון, וכך כולנו נוכל להגיע למקום, ובעזרת השם הקשר הבל-יינתק של ההיסטוריה היהודית של עם ישראל לחברון גם יהיה יותר גלוי לעולם כולו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מרגי, וכמו כן לחברי הכנסת דב חנין ומסעוד גנאים.

יעקב מרגי: מכובדי סגן השר, מאחר שהייתה לי קצת היסטוריה עם מערת המכפלה, השבת גם הייתי שם אנוכי, וגם זכיתי במתנות – –

אלי בן-דהן: כל כך הרבה אנשים היו, שלא ראיתי אותך, אתה רואה?

יעקב מרגי: – – זכיתי למתנת חיים מהיונים מעל הראש שלי.

יעקב מרגי: אמרו לי – לא נעים לומר לשלשת על הראש, אבל קיבלתי.

יעקב מרגי: מאחר שהייתי מעורב כשר בסוגיה הזאת, של קירוי הרחבה במקום שהיהודים מתפללים, ואז דווקא הווקף לא התנגד, ומתאם הפעולות – אני חושב שהיה האלוף דנגוט, אז – גם תמך, ושר הביטחון דאז, אם אני לא טועה ברק, או עמיר פרץ – אני לא רוצה לטעות בתקופות האלה – גרר רגליים, ועד היום אין קירוי במערת המכפלה.

יעקב מרגי: אני מקבל את התשובה שלך כתשובה מבוססת, אבל אני הייתי מבקש לבדוק אותה באמת, האם אנשי המקצוע – שהם אנשי הביטחון בשטח – לא זורקים זאת על הווקף.

יעקב מרגי: אני חושב שבהידברות נכונה, בהידברות עם הווקף, אפשר להגיע למסוע, למעלית, לכל דרך אחרת, ולהנגיש את מערכת המכפלה.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך שתבדוק שוב, אם זו לא עמדה של הדרגים הצבאיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, בצפון בקעת הירדן עומד להתרחש עוול מאוד גדול.

דב חנין: יש שם שני כפרים פלסטיניים קטנים, אום ג'מיל ועין אל-חילווה, והמשפחות בכפרים האלה קיבלו בימים האחרונים צו שאומר שעד יום ראשון יהרסו להם את מבני המגורים ואת מכליות המים שלהן.

דב חנין: המשפחות האלה חיות באזור דורות.

דב חנין: 300 נפשות, מהם 60 תינוקות וילדים קטנים.

דב חנין: בעצם מגרשים אותם מהבית – אבל ממש אין להם לאן ללכת.

דב חנין: אני מבין את הצד הפוליטי, אדוני סגן השר, טרנספר לפלסטינים בבקעת הירדן, זה צעד בכיוון של סיפוח האזור הזה, וזה צעד שימנע הקמת מדינה פלסטינית עצמאית.

דב חנין: זו המטרה, והיא לגמרי ברורה.

דב חנין: השאלה שלי: האם מטרה כזו מקדשת את כל האמצעים?

דב חנין: האם אתה עדיין זוכר את פרשת נבות היזרעאלי – כרם נבות?

דב חנין: האם אתה זוכר מה היה דינם של המלך אחאב והמלכה איזבל?

דב חנין: מה דינו של מי שגוזל את כבשת הרש?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, אני רציתי לברר, על מה שפורסם בקשר להיתרי היציאה מעזה.

מסעוד גנאים: נכון, המצב מתוח שם, אבל זה לא פוסל מלזרז את בקשותיהם של אלפי אנשים שמבקשים לצאת, במיוחד מסיבות הומניטריות.

מסעוד גנאים: אז התפרסם שיש כ-16,000 פניות שמחכות למענה, ומדובר שם בהחמרה באיסור היציאה, ובעשרות אלפי ממתינים להיתר יציאה – שעדיין מחכים.

מסעוד גנאים: הטיפול בכל בקשה או בבקשות – כך פורסם – 50 או 70 ימים.

מסעוד גנאים: אודה לכבוד השר אם יתייחס לעניין, ויש לו תשובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מרגי, בנושא קירוי המערה – אני לא מכיר את הסיפור, מה היה קודם.

אלי בן-דהן: אני יכול לומר לך שאני עוסק בזה עכשיו ממש, ואני מקווה מאוד שאהיה איש בשורה בשבועות הקרובים.

אלי בן-דהן: אומנם, אני מודה, לא אותה תוכנית שהייתה אז, אבל תוכנית אחרת ראויה – גם אני התפללתי באותו מקום – כידוע, זה המקום של הספרדים, שמים אותם בחצר.

אלי בן-דהן: ..

יעקב מרגי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם רגשות קיפוח?

אלי בן-דהן: חס ושלום, תדעו לכם שהקהילה הגדולה הייתה באמת באוהל יצחק, ברוך השם היה מצוין, אבל אני חייב לומר לך שבנושא המעלית, זו ודאי לא העמדה הצבאית.

אלי בן-דהן: כולם – אני אומר לך באמת – כל הדרגים הצבאיים, כולם מאוד מאוד רוצים להקים את המעלית הזאת.

אלי בן-דהן: זאת עמדה ברורה.

אלי בן-דהן: היו פניות – אני לא רוצה להזכיר לכם, אבל ראש עיריית חברון הוא רוצח.

אלי בן-דהן: רצח שישה יהודים.

אלי בן-דהן: זה ראש העיר שבחרו תושבי חברון.

אלי בן-דהן: אז ודאי שהוא לא מסכים.

אלי בן-דהן: אני חושב שבסופו של דבר זו משימה שמוטלת עלינו.

אלי בן-דהן: יש פתרונות משפטיים; מדינת ישראל יכולה בהחלט להפקיע סמכויות של העירייה, לפחות באופן נקודתי, ודאי וודאי בדבר שהוא מועיל הן לאוכלוסייה היהודית והן לאוכלוסייה הערבית.

אלי בן-דהן: אני מקווה, כפי שאמרתי, ואני אפעל בעניין הזה.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת חנין, אני רוצה להזכיר לך – אתה לפעמים קובע עובדות באמירת פה, שאין להן שום קשר – תצלומי האוויר מוכיחים ששני הכפרים הללו לפני כמה שנים לא היו שם, אז אל תגיד לי שהיו שם דורות.

אלי בן-דהן: זו המצאה.

דב חנין: – – –

חיים כץ: שלא יבלבל אותך עם העובדות.

אלי בן-דהן: ודאי, זה ככה.

אלי בן-דהן: אני לא מפריע לך כשאתה מדבר – תן לי לומר בלי שתפריע לי.

אלי בן-דהן: אני אומר לך, מה שאתה אומר עכשיו, אין לזה שום קשר למציאות.

אלי בן-דהן: הם מעולם לא היו שם, אין שום קשר, ולטעון טענה שהם היו שם דורות – – –

מוסי רז: ואיפה הם כן היו?

אלי בן-דהן: לא יודע.

אלי בן-דהן: לא שם.

מוסי רז: הם באו ממאדים?

אלי בן-דהן: יכול להיות.

אלי בן-דהן: חסרים כאלה?

אלי בן-דהן: אתה אולי לא מכיר את המציאות, חבר הכנסת רז, אבל אני אלמד אותך מה קורה ביהודה ושומרון; יש רשות פלסטינית שמשלמת כסף לאנשים לצאת מיישובים ולתפוס שטחי C, רק כדי לצמצם את הריבונות של מדינת ישראל בשטחי C.

מוסי רז: אתה לא תספר לי סיפורי סבתא.

מוסי רז: אתה עומד על הדוכן ומשקר.

אלי בן-דהן: מה אמרת?

אלי בן-דהן: אני משקר?

מוסי רז: כן.

אלי בן-דהן: תתבייש לך, זה לא סגנון.

מוסי רז: אמרו לך דברים.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת מוסי רז, אתה חבר בכנסת הזאת.

אלי בן-דהן: את הסגנון הזה תשמור למרצ, לא כאן, שמעת?

מוסי רז: כתבו לך דברים – – –

אלי בן-דהן: את הסגנון הזה תשמור למרצ.

אלי בן-דהן: לא כאן.

אלי בן-דהן: פה לא משקרים.

מוסי רז: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רז.

אלי בן-דהן: אני ממליץ לך – קודם כול תחזור בך מהסגנון הזה.

אלי בן-דהן: כדאי לך ללמוד.

מוסי רז: לא משקר.

מוסי רז: לא אומר את האמת.

אלי בן-דהן: אבל זה בסדר.

אלי בן-דהן: תמשיך הלאה.

אלי בן-דהן: אתה רק מועיל לנו, תאמין לי.

אלי בן-דהן: כל האמירות שלך רק מועילות לימין.

אלי בן-דהן: מרחיק אותך עוד יותר.

דב חנין: – – –

אלי בן-דהן: חבר הכנסת חנין, לבוא ולהאשים אותנו בטרנספר, פוליטי, אנשים שלא היו שם מעולם – –

טלב אבו עראר: – – –

אלי בן-דהן: – – ממציאים, מעולם לא היו שם.

אלי בן-דהן: ממציאים.

טלב אבו עראר: – – –

אלי בן-דהן: אני חושב שאמרתי לכם דברים ברורים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להתייחס לשאלה של מסעוד גנאים?

אלי בן-דהן: כן.

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, סגן השר התייחס לשאלה נוספת שלא הייתה קשורה לנושא השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: נתן את התשובה.

טלב אבו עראר: אתה מכיר את המקום?

אלי בן-דהן: כן, אני מכיר את המקום, מה לעשות?

יולי יואל אדלשטיין: נו, באמת.

אלי בן-דהן: מתצלומי האוויר הם לא היו שם.

אלי בן-דהן: אתה באמת חושב שבית משפט היה מתיר להוציא אותם מהמקום בלי שבבית המשפט הוכח – – –

דב חנין: זה לא בית משפט.

אלי בן-דהן: באמת, נו, טוב.

אלי בן-דהן: יש ועדת ערר.

אלי בן-דהן: בצורה מאוד ברורה: הם מעולם לא היו בשטח הזה, וחבל למסור עובדות שלא קיימות.

אלי בן-דהן: לגבי מסעוד גנאים – חבר הכנסת גנאים, אילולא – אתה יודע לבד – אילולא הבעיות הביטחוניות ואילולא ניצול לרעה של מי שיוצא מעזה, והיו כמה ניסיונות שבהם יצאו מעזה עם מטרות אחרות, אף על פי שהצהירו שזה למטרות רפואיות – תן לי לסיים ואסביר לך: רק לאחרונה אני – אני אישית – טיפלתי במקרה הומניטרי שפנו אליי, מישהו שקרוב משפחה שלו נפטר, רצה לבוא להלוויה.

אלי בן-דהן: בתוך פחות מ-24 שעות הוסדר לו אישור הומניטרי להיכנס למדינת ישראל, לבוא להלוויה הזאת.

אלי בן-דהן: למה?

אלי בן-דהן: כי התברר שאין לו עבר פלילי, התברר שאין שום חשד.

אלי בן-דהן: לצערנו הרב, הבדיקות הביטחוניות שנעשות לוקחות זמן, ואנחנו בודקים כל אחד, לבדוק שאין שום קשר לא לעבר ביטחוני ולא לעבר פלילי.

אלי בן-דהן: מי שאין לו קשר לשני העברים הללו מקבל היתר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון, חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגנית שר החוץ, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, להשיב על שאילתה דחופה מס' 400, מאת חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הסדרת מעמד עמ"י – עובדים מקומיים ישראלים – ותנאי העסקתם.

יולי יואל אדלשטיין: הכוונה לעובדים ישראלים בשגרירויות ברחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, גברתי סגנית השר, השאילתה היא בנושא הסדרת מעמד עובדים מקומיים ישראלים ותנאי העסקתם.

יואל חסון: אני שואל: כבר חודשים רבים משרד החוץ מבטיח לקלוט את עובדי עמ"י כעובדי מדינה, אך הצעת המחליטים בעניין טרם אושרה בממשלה.

יואל חסון: רצוני לשאול: 1.

יואל חסון: מדוע לא אושרה ההצעה בממשלה?

יואל חסון: 2.

יואל חסון: מי אחראי לכך?

יואל חסון: 3.

יואל חסון: מהי התשובה לעובדים שממתינים להחלטה כבר שנים?

ציפי חוטובלי: תודה רבה, חבר הכנסת יואל חסון.

ציפי חוטובלי: אני שמחה לבשר כאן, מעל הדוכן, כפי שהבטחתי, שמשרד החוץ סיים את תפקידו בנושא הזה.

ציפי חוטובלי: למעשה הגענו להבנות עם האוצר, שהצעת המחליטים תעלה בתחילת דצמבר בממשלה.

ציפי חוטובלי: כרגע הדבר היחיד שמעכב את זה הוא בחינה נוספת של אגף התקציבים.

ציפי חוטובלי: הם הבטיחו לנו שהם מסיימים את זה עד סוף החודש, ובתחילת דצמבר זה יעלה לממשלה.

ציפי חוטובלי: מאוד חשוב לי לציין בהזדמנות הזאת שאנחנו, כמשרד החוץ, מעבר לסיום התהליך מול האוצר, אנחנו נערכים מול החשכ"ל, הממונה על השכר בנציבות שירות המדינה, להפעלת מודל השכר החדש כבר במשכורת ינואר 2018.

ציפי חוטובלי: קליטת עובדי עמ"י כעובדי מדינה כבר בחודשים הקרובים, כפוף לאישור הממשלה, כמובן, שדיברנו עליו.

ציפי חוטובלי: הדבר באמת יוצר אצלנו לחץ גדול, אנחנו צריכים במשרד החוץ לקלוט התוך חודש עד חודש וחצי 900 עובדי עמ"י כעובדי מדינה, אבל אנחנו נערכים לזה.

ציפי חוטובלי: כלומר, במקביל לעובדה שכרגע הצעת המחליטים נמצאת באגף תקציבים, אנחנו עושים את כל הפעולות כדי לקלוט אותם כבר מינואר הקרוב.

ציפי חוטובלי: אנחנו כמובן חושבים שזה אחד המהלכים החשובים להטבת התפקיד הזה, שהוא כל כך משמעותי בשירות החוץ הישראלי.

ציפי חוטובלי: אני ביקרתי בניו יורק בשבוע שעבר, ישבתי עם עובדי עמ"י בקונסוליה שלנו בניו יורק, הם כמובן הציפו בפניי את כל הסוגיה הזאת.

ציפי חוטובלי: הבטחתי להם – אמרתי להם שהנושא הזה מטופל גם אישית על ידי, גם על ידי ראש הממשלה – שהדבר הזה נאמר לו כמה פעמים והוא אמר שחייבים לסיים עם זה – גם על ידי מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם, שמסור לתהליך, ומחלקת משפט אצלנו, שטיפלה בעניין.

ציפי חוטובלי: כלומר, כל הגורמים שקשורים לעניין במשרד החוץ גם סיימו את תפקידם בהקשר של הצעת המחליטים וגם נערכים לקלוט את העובדים האלה כעובדי מדינה לכל דבר.

ציפי חוטובלי: קודם כול, אני מעריכה את זה שאתה עוקב אחרי זה, אני חושבת שזה חשוב, ואני מאוד מקווה שבתחילת דצמבר נוכל כולנו ליהנות מהסיכום הזה ומהצעת המחליטים שתיצור מציאות חדשה בעניין עובדי עמ"י, שהם עובדים חשובים לנו במשרד החוץ.

ציפי חוטובלי: תודה רבה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת, בבקשה, לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: מה החלטתם ביניכם?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז אחר כך – שאלות נוספות ליעל כהן-פארן וטלב אבו עראר.

יואל חסון: גברתי סגנית השר, קודם כול אנחנו שמחים לראות שכבר יש הכרה, באמת, של גורמים רבים, גם בממשלה, ודאי בכנסת – שהתחילה לעורר את הנושא הזה – בזה שצריך לתקן את מעמדם של העובדים האלה, ולהעמיד אותו במצב של העסקה הוגנת, ולא פוגענית כמו שהייתה עד היום.

יואל חסון: אלה אנשים שבאמת לכולם ברור שמחזיקים את הנציגויות שלנו בעולם ועושים עבודה נהדרת, אני שמח שפגשת אותם בניו יורק, וגם אני מכיר אותם ואיתם בקשר כל הזמן.

יואל חסון: כמו שאת רואה ואמרת, אנחנו לא עוזבים את העניין, ואנחנו מטפלים בזה עד שנראה את אותה החלטת ממשלה בדצמבר.

ציפי חוטובלי: טוב מאוד, זאת האחריות שלכם.

יואל חסון: אני שמח שאת עולה ואומרת את זה כאן, בפני הכנסת, ויש לזה משמעות, לדברים שאת אומרת כנציגת הממשלה.

יואל חסון: אבל אני רוצה לשאול: לפחות ממידע שמגיע אליי, שני גורמים, שני אנשים – ניר אמסל מאגף התקציבים באוצר ומשה בכר מאגף השכר באוצר – כבר זמן רב דוחים ומביאים לדחייה בהגשת הצעת המחליטים לממשלה.

יואל חסון: א.

יואל חסון: האם זה נכון?

יואל חסון: האם הם הגורמים המעכבים – הם באופן אישי והמשרדים או האגפים שהם מייצגים?

יואל חסון: האם באמת זה מה שמונע להביא את זה לממשלה עד עכשיו?

ציפי חוטובלי: התשובה היא שאכן הדברים התעכבו באוצר, כן.

ציפי חוטובלי: אני לא רוצה להגיד אם זה גורם כזה או אחר מבחינת הפקידים, כי בסוף יש כאן אחריות של ממשלה – הממשלה קיבלה החלטה, משרד האוצר יחד עם משרד החוץ, אז אני חושבת שמה שחשוב מבחינתי זה שמנכ"ל משרד החוץ קיבל הבטחה שהדבר הזה באמת יטופל בהקדם.

ציפי חוטובלי: אני כל הזמן מפעילה לחץ מהצד שלי.

ציפי חוטובלי: אני מוכנה כמובן לפנות לשר האוצר, אם יידרש, כדי שהנושא הזה לא יעוכב יותר.

ציפי חוטובלי: זה חשוב לכולנו, ודאי שזה חשוב לנו כמשרד החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני פספסתי, היינו צריכים שאלות נוספות לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, יעל כהן-פארן וטלב אבו עראר, שאלות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי סגנית השר, פשוט עם הצעקות במליאה, אפילו כשאין יותר מדי אנשים אני מאבד את הריכוז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: גברתי סגנית השר, לאחרונה מדובר רבות בנושא קיצור הליכי הוויזה לישראלים מול האמריקנים, ועלה עניין של אפשרות העברה בקלות יחסית של פרטים אישיים, מתוך המאגר הביומטרי, אפילו, של האזרחים הישראלים.

יעל כהן-פארן: האם תוכלי להגיב על כך?

יעל כהן-פארן: האם יש מגעים כאלה שיפתחו בפני הממשל האמריקני את המאגר הביומטרי הישראלי?

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואז נשמע את ההתייחסות של סגנית שר החוץ.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, גברתי סגנית השר, תחילה אני מודה לחבר הכנסת אורן חזן, שוויתר לי כדי שאני אשאל את השאלה.

אורן אסף חזן: אני מוותר לך על השאלה, לא על ארץ ישראל.

טלב אבו עראר: אני פונה בשאלה, גברתי סגנית השר, לגבי צעיר בדואי בשם אחמד עבדאללה אל-אעסם, שנסע לאיסטנבול בטורקיה לפני כחודשיים ומאז נעלמו עקבותיו.

טלב אבו עראר: למרות המאמצים שהאבא, אני וחברי הכנסת סעיד אלחרומי וג'מעה אזברגה פעלנו יחד כדי להיות בקשר עם המשפחה, וגם עם הקונסוליה הישראלית באיסטנבול, וגם עם המשטרה המקומית שם, באיסטנבול, עד עכשיו אין לנו תשובה, אין תוצאה.

טלב אבו עראר: לכן, מה את מתכוונת, סגנית שר החוץ, לעשות כדי להחזיר את הצעיר היקר לכולנו הביתה למשפחה שלו?

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי סגנית שר החוץ.

ציפי חוטובלי: חברתי חברת הכנסת יעל כהן-פארן, אני כל כך שמחה שאת שואלת את השאלה הזאת, את ממש חוסכת לי, כי אני נשאלת על ידי הרבה אזרחים בשבוע האחרון מה המשמעויות של התהליך הזה, של כניסת מדינת ישראל לפטור מוויזה אמריקנית.

ציפי חוטובלי: אז בואו נתחיל בעיניי בהישג החשוב.

ציפי חוטובלי: במשך הרבה מאוד שנים מדינת ישראל רצתה להיות חלק מהמועדון האקסקלוסיבי של מדינות שיש להן פטור מוויזה אמריקנית.

ציפי חוטובלי: הרבה מהאזרחים שלנו נתקלים במציאות של סירוב בבקשת ויזה, ואין ספק שידידה גדולה כמו ארצות הברית רואה ערך גדול בזה שאנחנו נהיה אחת מהמדינות שיוכלו להיכנס לארצות הברית, כפוף, כמובן, למה שכולנו רוצים שיהיה חלק מההסדר הזה: מניעת טרור, וכמובן מניעת כניסה של אנשים שיש ברקע שלהם עבר פלילי ופשעים חמורים.

ציפי חוטובלי: ההסכם הזה כרוך בכמה שלבים מהצד של ישראל.

ציפי חוטובלי: את שאלת על נושא הפרטיות, שמטריד את כולם.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר מעל הדוכן הזה: אין שום כוונה לחשוף את כל המידע הביומטרי על אזרחי ישראל לפני האמריקנים.

ציפי חוטובלי: ההפך; חלק מהסיבה שהתהליך ארוך ומורכב הוא שמתנהל משא ומתן מאוד רציני ומשמעותי בין כמה גופים; התהליך הזה הוא תהליך משותף של עבודה של משרד החוץ, משרד המשפטים ומשרד ראש הממשלה.

ציפי חוטובלי: כולנו יחד חוברים כדי להגיע למצב שבו יהיה מינימום של פגיעה בפרטיות.

ציפי חוטובלי: בסוף, כדי שהדבר הזה יקרה, הכנסת תצטרך לתקן כמה חוקים, והחוקים האלה יצטרכו לעמוד במבחן בג"ץ.

ציפי חוטובלי: וכדי שזה יקרה, אנחנו רוצים לצמצם למינימום את הפגיעה בפרטיות של אזרחי ישראל.

ציפי חוטובלי: אנחנו היום עובדים – משרד המשפטים השלים תהליך מאוד ארוך וממושך להבנות בינינו לבין האמריקנים על מהו אותו מאגר מינימלי שאפשרי לחשיפה, שבמהותו ובמרכזו אנשים עם הרשעות פליליות, כלומר אין הכוונה שכל המידע האישי שלכם יהיה חשוף, וזה לא יעמיד אף אחד מהאנשים לשום מציאות – את יודעת, אנשים חוששים שפתאום כל הפרטים שלהם יהיו גלויים לפני הרשויות בארצות הברית.

ציפי חוטובלי: זה לא המצב וזאת לא המטרה.

ציפי חוטובלי: אנחנו כמובן לא נקריב ערך אחד, שזה חופש התנועה של אזרחי ישראל והנסיעה שלהם לארצות הברית, בעד ערך אחר, שהוא ערך הפרטיות.

ציפי חוטובלי: אבל ודאי שזה יועיל מאוד אם הרבה מאיתנו יוכלו להוציא כרטיס טיסה לארצות הברית בלי חשש שהנסיעה הזאת לא תאושר בגלל מגבלות ויזה.

ציפי חוטובלי: התהליך הזה, בעיניי, הוא תהליך מאוד מבורך, אני הייתי מהמובילים שלו כבר מול הממשל הקודם.

ציפי חוטובלי: אני מאוד שמחה שגם בממשל הזה יש אנשים שרוצים לעזור לנו ולסייע לנו בעניין הזה.

ציפי חוטובלי: אנחנו נצטרך לעבור את משוכת החקיקה הישראלית.

ציפי חוטובלי: יתקיים כאן, בבית הזה, דיון על סוגיית ההגנה על פרטיות.

ציפי חוטובלי: כל הפרטים יהיו חשופים לפניכם, שום דבר כאן לא ייעשה כעסקה בין מדינות בלי שאתם, כנסת ישראל, תדעו ותכירו את הפרטים, ואני מאוד מקווה שעוד בקדנציה הזאת נשלים את התהליך של מתן פטור מוויזה, של צירוף מדינת ישראל לאותה רשימה אקסקלוסיבית של מדינות שפטורות מוויזה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שכולנו נצא נשכרים אם זה יהיה המצב.

ציפי חוטובלי: בנוגע לשאלה שהובאה בפניי על ידי חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני בדיוק מקבלת כאן תשובה ממחלקת ישראלים בחו"ל.

ציפי חוטובלי: יש לנו, לצערי הרב, בעיה מאוד גדולה, כי האזרח טרם אותר.

ציפי חוטובלי: בדרך כלל, כאשר אנחנו מוצאים את האזרח, מאוד קל לטפל בו, להביא אותו חזרה.

ציפי חוטובלי: אנחנו עדיין בשלב האיתור.

ציפי חוטובלי: ודאי שיקר לליבנו מאוד כל אזרח שלנו שנמצא בחו"ל, ואנחנו רוצים להחזיר אותו הביתה.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לך שמחלקת ישראלים בחו"ל מטפלת בכל פנייה שנוגעת בזה.

ציפי חוטובלי: אני אישית שמעתי על זה ממך, אני לא הכרתי את המקרה, אני אבדוק, אני אעשה follow up במשרד, אני אבדוק את העניין הזה – איפה בדיוק הבעיה ומה אפשר לעשות כדי לסייע לאתר אותו.

ציפי חוטובלי: תודה רבה על הפנייה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי, סגנית שר החוץ, על התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017, והצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בשם יושב-ראש ועדת הכנסת תמסור הודעה מטעם ועדת הכנסת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה על ההודעה.

): תודה לך, אדוני היושב-ראש.

): חבריי חברי הכנסת, אני מתכבדת להודיע על חילופי אישים בוועדות הכנסת מטעם סיעת המחנה הציוני: בוועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום חברת הכנסת ציפי לבני תכהן חברת הכנסת קארין אלהרר; בוועדת הכספים, במקום הפנוי לסיעה תכהן חברת הכנסת סתיו שפיר כממלאת מקום קבועה.

): בוועדת החוץ והביטחון, במקום הפנוי לסיעה יכהן חבר הכנסת יואל חסון כממלא מקום קבוע.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4415/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: בשעה 12:00 נברך את האורח של הכנסת היום, יושב-ראש הפרלמנט של שבדיה, אבל בינתיים נעסוק בחקיקה – הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (צדק חלוקתי בכל הרשויות המתוקצבות במדינת ישראל), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: הנמקה מן המקום – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני מגיש היום לכנסת הצעת חוק שאני חושב שהולכת לעשות סדר אחת ולתמיד באחת מהבעיות הקשות שיש לנו, במדינת ישראל, והיא מול הרשויות שנמצאות מחוץ לקו הירוק.

מיכאל מלכיאלי: אם עד היום היה בסמכותו של שר הפנים לעשות צדק חלוקתי אמיתי בין הרשויות שנמצאות בתוך הקו הירוק זו עם זו, לתת לאותן רשויות מוחלשות, אותן רשויות שאין להן יכולת, ובגלל חלוקה שרירותית המקומות המרכזיים עם הכסף נמצאים אצלן, בתחומן, ומה שקורה זה שרשויות סמוכות להן, שהתושבים שלהן הולכים לעבוד באותן רשויות מעשירים את אותם אנשים שהם עשירים גם ככה, ואותן רשויות עניות נהיות עניות יותר מזה, וכששר הפנים רוצה לעשות את אותו צדק – זה מונח על שולחנו של אלוף הפיקוד שנה, שנתיים ושלוש שנים, ואין מי שיוכל לזרז את זה.

מיכאל מלכיאלי: הצעת החוק עושה סדר כדי לתת את הסמכות לשר הפנים גם ברשויות שמחוץ לקו הירוק.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לנצל את השניות האחרונות להודות לשר הפנים, הרב אריה דרעי, שדחף את החוק הזה עד שהבאנו אותו להסכמה בוועדת שרים, יחד עם הצוות שלו: נילי ברוש, ישראל אוזן ומשה בא-גד, ואני קורא לחבריי חברי הכנסת לתמוך בזה.

מיכאל מלכיאלי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, עוד כמה שניות – אני קורא גם לחבריי שלא בקואליציה, שחשוב להם לעשות סדר עם אותן רשויות, עם אותם אנשים – מה ילד שגר מחוץ לקו הירוק אשם שהוא לא יכול לקבל את אותם תנאים שילד שני קילומטרים ממנו מקבל?

מיכאל מלכיאלי: אני קורא לכם לחשוב עוד פעם ולתמוך בחוק הזה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר הפעיל היום, סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי, להשיב על הצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, סעיף 9ב לפקודת העיריות מסמיך את שר הפנים, בהסכמת שר האוצר ולאחר עיון בתסקיר של ועדת חקירה, להכריז בצו על חלוקת הכנסות מארנונה כללית ותשלומי חובה אחרים מאזור מסוים בין רשויות מקומיות.

משולם נהרי: בהצעת החוק מוצע להרחיב את תחולת הסעיף על כל הרשויות המקומיות המתוקצבות בתקציב המדינה, לרבות על הרשויות המקומיות באזור יהודה ושומרון.

משולם נהרי: משמעות הצעת החוק היא כי יהיה אפשר לעשות חלוקת הכנסות הן בין רשויות מקומיות בתחום יהודה ושומרון והן בין רשויות מקומיות בתחום מדינת ישראל לבין רשויות בתחום יהודה ושומרון.

משולם נהרי: כידוע, אזור יהודה והשומרון מוחזק על ידי מדינת ישראל בדרך של ״תפיסה לוחמתית״.

משולם נהרי: המשפט, השיפוט והמינהל של מדינת ישראל אינם חלים באזור, ובהיעדר הוראה מפורשת בחקיקה, אין חוקי הכנסת חלים באזור זה – בג״ץ 1661/05, המועצה האזורית חוף עזה נגד כנסת ישראל, פסקה 3.

משולם נהרי: הרשויות המקומיות באזור יהודה והשומרון מוקמות ופועלות מכוח תחיקת הביטחון, צווים ותקנונים שהתקין מפקד כוחות צה״ל באזור, מכוח סמכותו.

משולם נהרי: נציין כי בימים אלה משרד הפנים מקדם – – – לא שומעים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קצת שקט בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר ימשיך.

משולם נהרי: נציין כי בימים אלו משרד הפנים מקדם, בשיתוף משרד המשפטים והיועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון, תיקון לתקנוני המועצות המקומיות והאזוריות שיסמיך את מנכ"ל משרד הפנים, בהסכמת מנכ"ל משרד האוצר, להורות על חלוקת הכנסות גם בין רשויות מקומיות ביהודה והשומרון.

משולם נהרי: עם זאת, אין בתיקון זה כדי לאפשר חלוקת הכנסות בין רשויות בתחום מדינת ישראל ובין רשויות בתחום יהודה ושומרון.

משולם נהרי: מה זה?

משולם נהרי: נהיה שם שוק.

מיכל רוזין: תחזור על המשפט – תחזור, לא הבנתי.

משולם נהרי: עם זאת, אין בתיקון זה כדי לאפשר חלוקת הכנסות בין רשויות בתחום מדינת ישראל ובין רשויות בתחום יהודה ושומרון.

משולם נהרי: הצעת החוק, כאמור, עניינה בחלוקת הכנסות בין רשויות מקומיות בישראל ובין רשויות מקומיות ביהודה ושומרון.

משולם נהרי: סוגיה זו של החלת החקיקה הישראלית – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

משולם נהרי: סוגיה זו של החלת החקיקה הישראלית ביהודה ושומרון, על המשמעויות הנלוות לכך, היא שאלה שבמדיניות.

יעל גרמן: אז אתם נגד?

יעל גרמן: אתם נגד?

משולם נהרי: תכף אני אגיד אם אנחנו נגד או בעד.

משולם נהרי: קודם כול צריך להציג את הדברים; כל הנושא של חלוקת הכנסות זה אחד הדברים שמתחייבים ברשויות המקומיות, וזה חשוב, כאשר "איש את רעהו יעזרו", לתת תמיכה אחד לשני.

משולם נהרי: רק – אני נזכר, מהניסיון שלי, ומהעבר, ומהעבר הרחוק והעבר הקרוב – מדוע לא מאמצים את השיטה הזאת במערכת החינוך?

משולם נהרי: הייתה לכם, חברת הכנסת יעל גרמן, הזדמנות.

משולם נהרי: אני גם זוכר את המכתב שלך, שמור אצלי, כשהיית ראש עיריית הרצלייה, ושעבר פה חוק נהרי, והוצאת מנשר לכל המורים בעירך, ושם כתבת על החוק – שישפיע, כמה שהוא ישפיע, והייתי אומר, אפילו היה בזה משום איום.

משולם נהרי: אבל אני לא מבין, מדוע דווקא כשמדובר בתקציבים ממשלתיים – אנחנו לא מדברים פה על הכנסות של רשויות מקומיות, שאנחנו בעצם אומרים להן: רבותיי, זכית – זכית ביותר משאבים מהשכן שלך, יש לך יותר אפשרויות, שפר גורלך, אז למה שלא תשתף גם את השכנים שלך, אחיך?

משולם נהרי: מדוע במערכת החינוך, שזה תקציב ממשלתי, שכולנו שותפים לו, כולנו מאשרים אותו – אין חלוקת נטל שווה בין כל המגזרים, בין כל התלמידים?

משולם נהרי: זה אחד הדברים – – – מה זה, הרעש הזה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת ולשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, ההרצאה שלך בטח מאוד מעניינת, אבל זה לא המקום.

משולם נהרי: זה אחד הדברים שמעיבים על ציבורים שלמים וגורמים לאי-אמון בין הציבורים השונים, מפני שכשאתה רואה שאין פה איזושהי חלוקה צודקת, וחלוקה ש – זה תקציב מדינה, תן לכל התלמידים, תשווה בין כל התלמידים.

משולם נהרי: שוויון – אני שמעתי משהו מאוד יפה, מה זה שוויון?

משולם נהרי: איך אתה יכול לעשות שוויון בין שונים?

משולם נהרי: איך אפשר לעשות שוויון כזה?

משולם נהרי: היה רק מקום אחד שהצליחו לעשות שוויון בין שונים – זה היה בסדום.

משולם נהרי: מי שהיה ארוך, קיצרו אותו, ומי שהיה קצר, מתחו אותו, אבל לא זה רצה שימתחו אותו, ולא זה רצה שיקצרו אותו.

משולם נהרי: אבל כשיש שונות, כל כך, אתה לא יכול לדבר על שוויון, אלא בכל זאת, מה זה שוויון, שמעתי דווקא מהשופט ברק – הוא אמר ששוויון זה מתן הזדמנות שווה לכולם.

יעל גרמן: – – –

משולם נהרי: יש, אבל יש גם אורחים חשובים.

דוד ביטן: לא לרדת.

דוד ביטן: לא לרדת.

משולם נהרי: הצבעה ואחרי זה ברכות?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משולם נהרי: הוא לא יכול לעדכן, אז תתחיל ברכות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, יש לך עוד חצי דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

משולם נהרי: בכל אופן, מאחר שדיברנו על החשיבות של הנושא הזה ועד כמה הוא עושה סדר ועושה צדק בין הרשויות, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק, כפוף לכך שהמשך הליכי החקיקה ייעשה בהסכמת משרד הפנים ובתיאום עם משרד המשפטים.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (צדק חלוקתי בכל הרשויות המתוקצבות במדינת ישראל), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – 37 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (צדק חלוקתי בכל הרשויות המתוקצבות במדינת ישראל), התשע"ז–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 42 בעד, 37 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר להכנה לקריאה ראשונה בוועדת הפנים או הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: המציע, מה אתה מבקש?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, ההמלצה של הלשכה המשפטית – כספים או פנים.

אורן אסף חזן: פנים.

אורן אסף חזן: פנים.

יולי יואל אדלשטיין: משרד הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת ולשמור על שקט שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת ולשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל, את חברת כנסת?

יולי יואל אדלשטיין: ביקשתי מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לקדם כעת בברכה את יושב-ראש הפרלמנט השבדי, מר אורבן אהלין, ואת כל חברי המשלחת, כולל חברי הפרלמנט השבדי, כאן, אצלנו.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) יושב-ראש הפרלמנט של שבדיה נמצא כאן, בכנסת, בביקור רשמי, מכבד אותנו כעת, יחד עם חברי פרלמנט נוספים, בנוכחותו, ביציע האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך הבא, אדוני הנכבד, לירושלים, בירת ישראל, וברוך הבא אלינו למשכן הכנסת, ליבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בין שבדיה לישראל מתקיימים שיתופי פעולה ענפים בתחומי הכלכלה, הטכנולוגיה והחדשנות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמחים ומברכים על כך, ומתכוונים להרחיב ולקדם אותם עוד, בעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, על שיתופי הפעולה הללו מעיבות לפעמים אמירות מקוממות הנשמעות נגד מדינת ישראל מצד גורמים שונים בממשל השבדי.

יולי יואל אדלשטיין: הללו משווים את ישראל לארגוני הטרור, ובכך חוטאים לאמת ומסכלים את מאמצי השלום.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע, אורחנו הנכבד, שבמעשים והתבטאויות רבות הוכחת שאין חלקך עימהם.

יולי יואל אדלשטיין: משום כך אני שמח על ביקורך כאן.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך הזדמנות פז לראות בעיניך את ישראל האמיתית, שאתה כבר מכיר – היהודית והדמוקרטית, שוחרת השלום, הרואה בביטחון אזרחיה ערך עליון, ושומרת בקפדנות על זכויות האדם.

יולי יואל אדלשטיין: הביקור הזה הוא הזדמנות חשובה לחזק גם את שיתופי הפעולה הבין-פרלמנטריים בינינו, על בסיס הערכים המשותפים שלנו, והמאבק המשותף באנטישמיות ובתנועות החרם נגד ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אציין גם שפועלת בכנסת אגודת ידידות בין-פרלמנטרית פעילה בראשות חברנו חבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הפרלמנט, כמומחה ליחסי חוץ אתה ודאי מבין היטב את חשיבותם של היחסים הבין-פרלמנטריים לקידום מטרותינו המשותפות, ואת הפוטנציאל הגלום בהם להתקדמות בתחומים נוספים, כגון חינוך, הגירה וקיימות.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת וחבריה, אני מאחל לכם ביקור פורה ומוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים אתם בבואכם, Welcome to the Knesset.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2850/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הקרן לסיוע למפעלים במצוקה (הטלת אחריות כלכלית על בעלים ומנהלים והעברה לשליטת העובדים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב בשם שר הכלכלה והתעשייה השר חיים כץ.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, מכובדיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, אדוני שר הרווחה והשירותים החברתיים, אני שמח שאתה הוא זה שהוטל עליו לענות על הצעת החוק הזאת, ואני בטוח שחוץ מהטקסט הכתוב יש לך גם תכנים אמיתיים שאתה יכול להוסיף לנו.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני חברי הכנסת את הצעת חוק הקרן לסיוע למפעלים במצוקה (הטלת אחריות כלכלית על בעלים ומנהלים והעברה לשליטת העובדים).

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני חושב שזה אחד החוקים החשובים והדחופים ביותר.

דב חנין: בחודשים האחרונים אנחנו עדים למציאות שבה, בעיקר בפריפריה, מפעלים נקלעים למצוקה ועובדים מפוטרים ונדרשים ללכת הביתה.

דב חנין: יש גם מקרים מקוממים – אנחנו גם שומעים על מפעלים מרוויחים שנסגרים ודורשים מהעובדים ללכת הביתה.

דב חנין: דוגמה אחת לכך היא מפעל חיפה כימיקלים צפון – המפעל בחיפה, שהולך להיסגר, עובדיו הולכים להישלח הביתה, למרות העובדה שמדובר במפעל רווחי.

דב חנין: אנחנו כולנו מכירים את המקרה של נגב קרמיקה – מפעל בירוחם, 140 עובדים עמדו בפני פיטורים, הנושא הגיע גם לכאן, לכנסת, והיה ברור שאם אנחנו נשאיר את עובדי המפעל הזה לחסדי הבעלים, לחסדי המנהלים, לחסדי אלו שהובילו את המפעל הזה אל המצוקה, עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו בעצם מפקירים אותם.

דב חנין: אין ברירה – במצבים כאלה המדינה חייבת להתערב וחייבת לפעול.

דב חנין: והאמת היא שלאורך השנים היו בהחלט מצבים שבהם המדינה התערבה והמדינה פעלה, אבל הפעולה של המדינה נעשתה בלי מנגנון שיטתי, בלי מערכת רוחבית שתיתן תשובה מסודרת, עם שיטת עבודה ברורה ועם מטרות מוגדרות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, את בוודאי זוכרת את המאבק שניהלנו יחד בעניין מפעל מגבות ערד.

דב חנין: כואב היה הלב לראות את העובדים והעובדות שם, שנשלחו הביתה.

טלי פלוסקוב: רק ההבדל היה, אדוני, שהמפעל הזה היה מפסיד.

דב חנין: זה היה מפעל מפסיד, נכון, זה היה מפעל מפסיד.

דב חנין: הוא הפסיד, דרך אגב, כי לא העבירו אליו גז.

דב חנין: אבל העובדים שם אמרו: אנחנו מוכנים לקחת את המפעל הזה להנהלתנו, אנחנו רוצים להמשיך לשמור אותו בחיים, כי המפעל הזה יכול גם להרוויח.

דב חנין: מה שקורה במצבים כאלה, עמיתיי חברי הכנסת, זה שלבעלים יש חשבונות אחרים.

דב חנין: לא תמיד החשבון של הבעלים הוא החשבון של המפעל.

דב חנין: לא תמיד החשבון של הבעלים הוא החשבון של העובדים.

דב חנין: מי שבאמת יש לו אינטרס אמיתי במפעל זה קודם כול האנשים שעובדים שם, ואנחנו מציעים בהצעת החוק הזאת מנגנון שנותן את האפשרות להעביר מפעלים במצוקה לניהול – ובסופו של דבר לשליטה, ואפילו לבעלות – של העובדים.

דב חנין: איך עושים את זה?

דב חנין: קודם כול, אנחנו מציעים להגדיר מהם מפעלים במצוקה: מפעלים במצוקה הם מפעלים שנסגרו; מפעלים במצוקה הם מפעלים שהופסקה בהם הפעילות לתקופה ממושכת; מפעלים במצוקה הם מפעלים שהם בבעלות של תאגיד שניתן נגדו צו כינוס נכסים, או בבעלות של אדם שניתן נגדו צו כינוס נכסים.

דב חנין: אנחנו מציעים, עמיתיי חברי הכנסת, שבמצב כזה, העובדים במפעל יוכלו לפנות לקרן ייעודית, שתוקם, בבקשה להכריז על המפעל כמפעל במצוקה.

דב חנין: בהקשר הזה אנחנו מציעים להקים קרן כזאת, שתיקרא קרן סיוע למפעלים במצוקה, היא תתוקצב מתקציב המדינה, והכסף שלה ישמש למתן הלוואות ומענקים לשם רכישת מפעלים בידי עובדים של אותם מפעלים.

דב חנין: הקרן הזאת, תהיה לה מועצה – נציגי עובדים, נציגי הממשלה – ותפקידיה יהיו להכריז על מפעל במצוקה, בנסיבות שמוגדרות בחוק, להכריז על מפעל במצוקה לבקשת העובדים במקום, ובמצב כזה לאפשר לנציגות העובדים במפעל לפנות אל הקרן, ולבקש ממנה סיוע.

דב חנין: הקרן תשמע כמובן את מי שמוסמך בשם המפעל, תיתן לו הזדמנות להשמיע את עמדתו, היא תוכל לבדוק את הבקשה, תוכל להזמין חוות דעת מקצועית, ובסופו של דבר היא תוכל להכריז על המפעל כמפעל במצוקה.

דב חנין: במצב כזה היא תוכל לקבוע תנאים לסיוע למפעל, וגם דרכים להעברת המפעל להנהלה שתיבחר על ידי העובדים.

דב חנין: מרגע שמפעל הוכרז מפעל במצוקה, מועצת הקרן רשאית לדרוש ממי שניהל את המפעל הזה, ממי שהיה הבעלים של המפעל הזה, דין וחשבון על ההתנהלות במפעל, כולל דין וחשבון על ההכנסות במפעל, והיא יכולה, על פי הדין-וחשבון הזה, לקבל הערכת מצב בעניין המפעל בתוך שישה חודשים מיום ההכרזה עליו כמפעל במצוקה.

דב חנין: מהשלב הזה, עמיתיי חברי הכנסת, הקרן יכולה לבחון ולראות – אם במפעל יש התארגנות עובדים המוכנה לקבל על עצמה את הבעלות במפעל במתכונת של אגודה שיתופית, היא יכולה לקבוע תנאים לסיוע ברכישת המפעל על ידי העובדים, ואז לתת את הסיוע הזה בדרך של הלוואה או של מענק לאגודה השיתופית של העובדים.

דב חנין: אנחנו מציעים בחוק גם מנגנון – איך מוקמת אגודה שיתופית של העובדים שתוכל לנהל את המפעל ובעתיד אפילו לקבל עליו גם את הבעלות.

דב חנין: אם לא נמצאת התאגדות עובדים – התארגנות עובדים כזאת, אנחנו מבקשים שהזכויות במפעל יועמדו למכירה, ובלבד שזכויותיהם של העובדים על פי חוק וההסכמים הקיבוציים תובטחנה במלואן.

דב חנין: אנחנו קובעים כמובן שהחוק הזה לא פוגע במנגנוני סיוע אחרים של הממשלה למפעל, לפי כל חיקוק או הוראת מינהל.

דב חנין: אנחנו מטילים על שר הכלכלה והתעשייה את הביצוע של החוק הזה, ויחד עם ארגון העובדים וועדת הכספים של הכנסת התקנת תקנות בכל הקשור לביצוע החוק הזה בפועל.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק חיוני ביותר, וכאשר מפעלים בכל הארץ, ובמיוחד באזורי הפריפריה, נסגרים, חוק כזה מתבקש ודרוש.

דב חנין: שותפים איתי בהצעת החוק הזאת קבוצה גדולה ומכובדת של חברי כנסת: חבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה; חבר הכנסת איתן כבל; חבר הכנסת איימן עודה; חברת הכנסת מרב מיכאלי; חברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון; חבר הכנסת לשעבר עבדאללה אבו מערוף; חבר הכנסת יוסי יונה; יושב-ראש סיעת מרצ, חבר הכנסת אילן גילאון; חבר הכנסת יואל חסון, יושב-ראש סיעת העבודה; חבר הכנסת נחמן שי; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – רשימה ארוכה של חברי כנסת, שמציגה מגוון, ממקומות ומסיעות פוליטיות שונות.

דב חנין: כולנו מאוחדים בהבנה שהגיע הזמן להסדיר מנגנון שקובע חובה של המדינה לסייע למפעלים במצוקה, אבל גם קובע העברה של השליטה במפעל לידי העובדים, ולקיחת השליטה הזאת מידי אלה שהובילו את המפעל הזה לידי משבר.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, לצערי הגדול, אדוני שר הרווחה והשירותים החברתיים, ועדת השרים לענייני חקיקה ביקשה לדחות את הדיון בחוק.

דב חנין: אני קיבלתי את העמדה הזאת בצער גדול, כי אני חושב שזה דווקא חוק דחוף וחיוני, אבל כיוון שאני לא רוצה להפיל אותו בהצבעה, אני מוכן לנהל דיאלוג עם הממשלה במהלך החודש הקרוב, כדי להגיע להסכמות לגבי החוק הזה.

דב חנין: זה חוק, אדוני שר הרווחה והשירותים החברתיים – כמי שמכיר ענייני עובדים ומפעלים, אתה יודע שצריך מנגנון כזה.

דב חנין: אני מקווה שאנחנו מול הממשלה ויחד עם הממשלה נעשה פה דיאלוג קונסטרוקטיבי ונוכל להעביר את החוק בהסכמה כללית.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אז אני רוצה להבין, תשובה והצבעה במועד אחר?

דב חנין: במועד אחר.

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה.

חיים כץ: גם התשובה.

טלי פלוסקוב: גם התשובה.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אז הבנתי שגם הממשלה וגם המציע הגיעו למסקנה שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4546/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק להצלת ירושלים כעיר בירה יהודית ודמוקרטית, התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: אדוני, גם תשובה וגם הצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: לא לא, אני עונה ליושב-ראש הקואליציה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, את הצעת החוק הזאת אני מעלה כי אני אוהב את ירושלים, ומי שאוהב את ירושלים ודואג לירושלים ולשלמותה האמיתית – – –

טלי פלוסקוב: כדי שיהיה ברור, על הצעת החוק שחבר הכנסת יואל חסון מציג כרגע כן תתקיים הצבעה.

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה.

יואל חסון: אפשר לאפס?

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, אני מאפסת.

טלי פלוסקוב: אתה תקבל עשר דקות מההתחלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, את הצעת החוק הזאת אני מעלה להצבעה כי אני אוהב את ירושלים.

יואל חסון: האהבה הזאת את ירושלים מחייבת אותנו לנקוט יוזמה אקטיבית להציל את העיר הזאת.

יואל חסון: צריך להיות אמיצים ונכונים להביט אל מול המציאות שכולכם מכירים אותה, בלי למצמץ.

יואל חסון: כולנו גדלנו על סיסמאות, בעיני אחרים קלישאות, כאלה שהפכו ללשון דיבור קבועה: העיר שחוברה לה יחדיו, ירושלים המאוחדת לנצח-נצחים, וכיוצא באלה, אבל בואו נאמר את האמת; האמת היא שהחיבור בין ירושלים לכפרים הפלסטיניים ממזרח לה, כפרים שמעולם לא היו חלק מירושלים, הוא חיבור מלאכותי, מעוות ונעדר כל ראייה אסטרטגית מפוכחת.

יואל חסון: לאחרונה, ממש לאחרונה, ראינו גם אצלכם בליכוד, ובימין, שגיליתם את המצב בירושלים.

יואל חסון: הבנתם גם אתם שאי-אפשר להשאיר את המצב כפי שהוא, בעיר.

יואל חסון: הנחתם תוכניות שנחלקות בין שתי אסכולות – אלה שמדחיקות את הבעיות אל מתחת לשטיח ומבקשות לעצום עיניים אל מול הבעיות של העיר, ואלה שמבקשים פשוט להוריד את המסך על המפעל הציוני בישראל ולסגור סופית את ירושלים כבירת ישראל היהודית והדמוקרטית.

יואל חסון: בשבוע שעבר קיימתי כנס בנושא הכפרים הפלסטיניים שממזרח לירושלים, ואני רוצה, חברי הכנסת, שתקשיבו לטקסט מעניין שנאמר על ידי השר לענייני ירושלים, השר אלקין.

יואל חסון: זה מה שאמר השר אלקין בכנס כאן, בכנסת, בעניין ירושלים.

יואל חסון: אלקין אומר: מי שירצה לקבל אזרחות – יקבל אזרחות.

יואל חסון: ומובן שמי שמקבל אזרחות זכאי גם לבחור בנציגים לכנסת, ואלקין אומר על כך: "אני הראשון שישמח אם הם יתחילו להצביע".

יואל חסון: מנגד, חבר הכנסת גליק אמר:

יואל חסון: אני לא מעוניין לחלק את ירושלים, אני מעוניין שהתושבים הפלסטינים, יהיו להם זכויות.

יואל חסון: הם לא רוצים להיות – הפלסטינים – חלק מהרשות הפלסטינית.

יואל חסון: אומר גליק: ברגע שניתן אזרחות לערביי ירושלים, רובם הגדול רוצים לעבור למקומות אחרים – זה אומר אלינו, פנימה, לירושלים – מאז בניית החומה, לאן הם עברו – אומר גליק – הם עברו לפסגת זאב.

יואל חסון: הוא רוצה לעודד עוד ועוד שיעברו לתוככי ירושלים ויהיו אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: ואני תוהה, אני תוהה, חבריי חברי הכנסת – חברת הכנסת ברקו, אני שואל אותך, האם ניתן לתושבי ג'בל מוכבר ולכ-200,000 הפלסטינים שבמזרח ירושלים אזרחות ישראלית?

יואל חסון: האם אנחנו רוצים לתת להם?

ענת ברקו: לא, אני אומרת לא.

יואל חסון: גם אני אומר לא.

יואל חסון: ואם אנחנו רוצים לתת להם – –

ענת ברקו: מצידי שלא יהיו – – –

יואל חסון: – – אז למה לא נאמץ לחיקנו גם את תושבי ג'נין ומחנות הפליטים קלנדיה ואחרים?

יואל חסון: ובכלל, אם כאן מחלקים אזרחות לכולם ביד נדיבה, אז למה לא לתת אזרחות ישראלית גם לפלסטינים ברצועת עזה?

יואל חסון: האם לפעילי החמאס שבונים קיני טרור בשג'אעיה או ברפיח לא מגיע לקבל אזרחות ישראלית, דירה באשקלון או אולי ברמת גן?

יואל חסון: מה ההבדל בין הפלסטיני הזה לפלסטיני הזה?

יואל חסון: לצערי, על ירושלים בירת ישראל ממשלת ישראל לא חומלת ולא מרחמת, כי היא לא עומדת בפני המציאות; אין לכם אומץ לעמוד בפני המציאות ולהודות שבמציאות הירושלמית הנוכחית אנחנו מאבדים את האחיזה בירושלים.

יואל חסון: אבל אתם יודעים מה?

יואל חסון: אני מסתכל גם על הסיעות האחרות.

יואל חסון: האמת, העליתי את ההצעה הזאת אפילו שידעתי שרוב סיעות הבית הולכות להצביע נגדה – כל אחד, אגב, מהסיבה שלו.

יואל חסון: אין ספק שהצעת החוק הזאת הקדימה את זמנה.

יואל חסון: אין ספק שהיא הקדימה את זמנה, ואין גם ספק שייזכר שהדבר הזה קרה.

עמר בר-לב: למה הקדימה את עצמה?

עמר בר-לב: היה צריך לעשות את זה לפני עשר שנים.

אמיר אוחנה: – – – פרס יחלק את ירושלים – – –

יואל חסון: אתה צודק, היא הקדימה את זמנה לא במציאות, אלא הקדימה את זמנה באומץ של סיעות הבית להודות שצריך לפתור את הבעיה.

יואל חסון: בזה היא הקדימה את זמנה.

ענת ברקו: – – – המכשול, גדר הביטחון – – –

אמיר אוחנה: היה אזרח צעיר שעמד עם השלט "פרס יחלק את ירושלים", איפה הוא?

ענת ברקו: – – – אותו אנחנו רוצים כחבר הביטחון.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת, גם מחברת הכנסת ענת ברקו וגם מחבר הכנסת אוחנה – אני יודעת שהנושא קרוב לליבכם, אבל עשר הדקות הן של יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואל חסון: מה קרה למפלגת הציונות הדתית, הבית היהודי, שמדברת גבוהה-גבוהה על אחדות ירושלים, על שלמות העיר, והיא זאת שהולכת עכשיו להצביע נגד חוק כזה?

יואל חסון: מצד שני, מה דעתכם על החוק של אלקין או על ההצעות של גליק?

יואל חסון: מה אתם אומרים על זה?

יואל חסון: ומה אתם אומרים, חבריי חברי המשותפת, אתם מתנגדים להעברה אזרחית לשטחי B?

ענת ברקו: הם גם לא רוצים שתצא גם מעזה, הם לא רוצים.

יואל חסון: תחליטו, מה אתם רוצים?

יואל חסון: האם אתם תומכים במדינה פלסטינית כשעושים חלוקה בין שתי המדינות, מדינה יהודית ודמוקרטית ומדינה לפלסטינים?

יואל חסון: אתם רוצים מדינה פלסטינית, או שאתם לא רוצים מדינה פלסטינית?

יואל חסון: איך אתם מצביעים נגד זה?

יואל חסון: אתם מצביעים נגד להעביר שטח בגדה לשליטה B?

יואל חסון: איך זה יכול להיות – שליטה אזרחית פלסטינית?

יואל חסון: לא יודע, פשוט גם אתם לא יודעים להתמודד עם המציאות, כי מצד אחד אתם מדברים על שתי מדינות, מצד שני נאבקים עכשיו שפלסטינים יישארו חלק ממדינת ישראל – –

ענת ברקו: – – – מדינה לשני עמים.

ענת ברקו: לא יהיה לשני עמים.

יואל חסון: – – ממש תורם לקידום הרעיון.

מסעוד גנאים: – – –

יואל חסון: ממש תורם לקידום הרעיון.

יואל חסון: תראו, יש כאן

יואל חסון: באמת ניסיון לברוח ממה שאנחנו עומדים בפניו ביום-יום, דקה-דקה, כי מי שאוהב את ירושלים רוצה לשמור על ירושלים האמיתית, וירושלים האמיתית היא זאת שאוחדה ב-67', יחד עם הצד הירדני והצד הישראלי, והפכה לירושלים המאוחדת והשלמה – שעליה נילחם – אני מאמין – רוב סיעות הבית, וגם אני – וזה כולל שמירה על הריבונות במקומות הקדושים.

יואל חסון: אין כאן שאלה ואין כאן תהייה.

יואל חסון: אבל ממתי הכפרים שהיו חלק מהגדה, וצורפו באופן מלאכותי לירושלים, הפכו להיות ירושלים?

יואל חסון: ממתי הם הפכו להיות ירושלמים?

יואל חסון: הם מעולם לא היו כאלה, ואתם יודעים שהם לא היו כאלה.

יואל חסון: הייתה ההחלטה של תוך כמה שבועות, של הממשלה, אחרי איחוד ירושלים, ואני אגיד לכם איך זה קרה – פשוט פשוט – השר גנדי ואחרים קידמו הצעת ממשלה לאחד כמה שיותר כפרים, להגדיל את ירושלים.

יואל חסון: איך אמר אז גנדי בפרוטוקולים?

יואל חסון: הוא אמר: אם הייתי יכול להגדיר את ירושלים עד יריחו, הייתי עושה את זה.

יואל חסון: זה מה שהוא אמר.

יואל חסון: אבל הוא עשה עד לשם.

יואל חסון: ובפועל, המציאות היא שהחיים שם קפואים: מצד אחד לוקחים, מצד שני לא מטפלים, נהיו שם קיני טרור, עוני – הכול יושב על ירושלים, והצביעות הכי גדולה – שהשר גלעד ארדן, בהחלטתו כשר לביטחון הפנים, אפילו לא מאפשר לחברי כנסת לבקר בריבונות של ירושלים, בכפרים שהם תחת ריבונות מדינת ישראל.

יואל חסון: שטח מוניציפלי – השר לביטחון הפנים נתן הוראה למשטרה לא לאפשר לחברי כנסת לבקר שם.

יואל חסון: איך אמרו לנו שם במשטרה?

יואל חסון: שוטר לא נכנס לשם, השר ארדן, אתה יודע את זה, אתה מכיר את הדוחות – שוטר לא נכנס לשם, אז חברי כנסת ייכנסו לשם?

יואל חסון: צביעות, פשוט צביעות.

יואל חסון: התעלמות אמיתית מהמציאות.

יואל חסון: ואתם יודעים מה?

יואל חסון: למה אני מעלה את החוק הזה?

יואל חסון: כי על מה אנחנו נאבקים?

יואל חסון: אנחנו נאבקים למנוע מדינה דו-לאומית.

יואל חסון: אנחנו רוצים שתי מדינות כדי לשמר את ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ולעשות הפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

יואל חסון: ואתם יודעים מה?

יואל חסון: הניסוי הדו-לאומי בירושלים נכשל.

יואל חסון: ניסינו ליצור כאן עיר דו-לאומית, וזה נכשל.

יואל חסון: תסתכלו על זה, ותסכלו מה עלול לקרות לנו במדינה אם לא נמהר ונעשה הפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

יואל חסון: הניסוי הזה נכשל כישלון מוחלט.

יואל חסון: נושא הביטחון – מי אחראי לביטחון בכפרים האלה היום?

יואל חסון: משטרת ישראל.

יואל חסון: לפי החוק שלי זה אמור לעבור לשליטה אזרחית פלסטינית, שטח B, שליטה ביטחונית ישראלית מלאה כמו כל שטחי B.

יואל חסון: כל שטחי B היום הם מקומות בטוחים, מנוהלים, לא יוצא משם טרור, הם מתנהלים בצורה הרבה יותר בטוחה, עם אכיפה הרבה יותר חזקה.

יואל חסון: משטרת ישראל היום לא מסוגלת לשמר שם את הביטחון.

יואל חסון: אז אני אומר לכם, חברי הכנסת, ההצעה הזאת, כפי שאמרתי, הקדימה את זמנה, אבל הבעיה – גם אם תתעלמו ממנה עכשיו – ואתם מתעלמים ממנה – הבעיה היא פה מסביבנו, היא כמה קילומטרים מפה מקיפה אותנו – מול המליאה הזאת, סביב המליאה הזאת, סביב בית המחוקקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: ירושלים קורסת, וגם היכולת לשמר אותה כעיר מאוחדת, שלמה, בריבונות ישראלית יהודית ודמוקרטית עומדת בסכנה אמיתית, וכדאי שתכירו במציאות הזאת עכשיו ומייד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: ישיב השר לענייני ירושלים ומורשת, חבר הכנסת זאב אלקין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, בתשובתך, להביא בחשבון שגם לך יש עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת חסון, שהציג כאן את הצעת החוק, אני חייב להגיד שהדברים שנאמרו כאן, בנאום של חבר הכנסת חסון, וגם עצם ההצעה, הם רגע היסטורי.

זאב אלקין: רגע היסטורי לפשיטת הרגל של סיעה, שהיא הממשיכה של מפלגת העבודה של פעם.

זאב אלקין: אמרת כאן, חבר הכנסת חסון: ממתי הכפרים האלה הפכו חלק מירושלים?

זאב אלקין: אני אגיד לך ממתי.

זאב אלקין: ממתי – – –

חיים ילין: ממפלגת העבודה.

זאב אלקין: ממתי שהחליטה את זה ממשלת ישראל; אתה יודע, הם ישבו שם סביב כיסאות הממשלה, אולי כדאי להזכיר: לוי אשכול היה ראש הממשלה, יגאל אלון, פנחס ספיר, אבא אבן, זלמן ארן, ישראל גלילי – השמות הגדולים של מפלגת העבודה, הם קבעו שזה חלק מירושלים.

זאב אלקין: אז אם אתה צריך לבוא בטענות, תבוא בטענות אליהם.

זאב אלקין: אגב – – –

אמיר אוחנה: מי היה הרמטכ"ל?

זאב אלקין: אגב, צריך להוסיף לרשימה הזאת את משה דיין, שהיה שר הביטחון בממשלה הזאת, כנציג המפלגה של מי?

זאב אלקין: של רפ"י, של בן-גוריון.

זאב אלקין: אלה האנשים שהחליטו שזה ירושלים – –

עמר בר-לב: נכון.

עמר בר-לב: והם טעו.

זאב אלקין: – – אז אם אתה בא בטענות, קצת טעית בכתובת.

עמר בר-לב: נכון.

עמר בר-לב: אתה צודק, אתה צודק, והם טעו.

עמר בר-לב: הם טעו.

זאב אלקין: הם לא טעו.

עמר בר-לב: הם טעו.

זאב אלקין: הם לא טעו, חבר הכנסת בר-לב.

עמר בר-לב: מה הקשר שלהם למקומות הקדושים?

זאב אלקין: הם לא טעו, ואני חושב שהם היום מתהפכים – –

עמר בר-לב: אין שום קשר.

זאב אלקין: – – בקברם, אלה מהם ששומעים שנציג מפלגת העבודה הגדולה, המורחבת, קם כאן – –

עמר בר-לב: הרי אתם רוצים לתקן את הטעויות שאנחנו עשינו.

זאב אלקין: – – ומאשים אותם בכך – –

עמר בר-לב: הינה, אני מודה, סימון הגבולות המוניציפליים של ירושלים היה טעות – –

זאב אלקין: – – שהם כפו על ירושלים מה שלא ראוי להיות חלק ממנה – –

עמר בר-לב: – – והגיע הזמן שתתקנו את זה.

זאב אלקין: – – אבל אלה האנשים שקבעו את זה.

עמר בר-לב: תעשו משהו אחד טוב.

זאב אלקין: נקודה נוספת, חבר הכנסת חסון, אני חושב שכבר הרבה זמן לא נשמע במליאה הזאת נאום כל כך גזעני מצד נציג מפלגת העבודה.

זאב אלקין: תתבייש לך.

זאב אלקין: מה המסר שניסית להעביר כאן?

יואל חסון: אתה גזען, לא אני.

זאב אלקין: אתם, אנשי הליכוד, רוצים להכניס לפה ערבים; אני רוצה אותם בחוץ.

יואל חסון: פלסטינים.

זאב אלקין: זאת מפלגת העבודה?

יואל חסון: פלסטינים.

זאב אלקין: אתה קצת התבלבלת.

יואל חסון: פלסטינים.

זאב אלקין: בוא תחזור לקהל שיצטרך לבחור בך בפריימריז בפעם הבאה, תגיד להם משפט כזה, מעניין מה הם יגידו לך בתשובה בקלפי.

איציק שמולי: מה, מה עם המפחמות ברשות הפלסטינית – – –

זאב אלקין: נדמה לי שקצת התבלבלת.

קריאות: – – –

זאב אלקין: זה המסר שניסית להעביר כאן.

זאב אלקין: אתם כל כך הרבה פעמים מאשימים אותנו בגזענות, בפאשיזם – היה פה נאום גזעני ופאשיסטי לעילא ולעילא, דווקא מצד נציג של החלק הזה של הבית הזה.

מיכל רוזין: שכחת להגיד אנטישמי.

מיכל רוזין: עוד סופרלטיב.

זאב אלקין: לא, לא אנטישמי, לא אנטישמי.

זאב אלקין: דווקא אמירה מאוד ברורה: אני לא רוצה לגור ליד ערבים.

זאב אלקין: זאת הייתה האמירה.

זאב אלקין: עכשיו, לגבי הבעיות של ירושלים, ודרכי פתרונן.

זאב אלקין: הרי מה אתה מציע?

זאב אלקין: הרי אתם זורים חול בעיני הציבור ברמה שאפילו המנהיג המיתולוגי שאתם מנסים להיאחז בו, יצחק רבין, אמר פעם אחר פעם – לאו מוחלט לחלוקת ירושלים.

זאב אלקין: גם הוא טעה, חבר הכנסת בר-לב?

זאב אלקין: תגיד לי אתה – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – ירושלים, תפסיק כבר – – –

זאב אלקין: – – גם יצחק רבין טעה?

זאב אלקין: הוא אמר את זה גם בשנות ה-90, לא רק אז – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

זאב אלקין: – – כשהיה רמטכ"ל ב-67'.

זאב אלקין: למה אתה שותק, כי עם זה לא נוח לכם להתמודד?

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא – – – עם ההתנהגות של הממשלה הזאת.

זאב אלקין: עכשיו לגבי הבעיות הדמוגרפיות של ירושלים והבעיות הביטחוניות.

זאב אלקין: אם התוכנית שלך תתקבל, מה המשמעות של זה?

זאב אלקין: אני פעם שאלתי את אחד האבות הרוחניים של התוכנית שאתה מציע כאן, גם הוא לשעבר איש מפלגת העבודה, חיים רמון, כשהוא הציע דבר מאוד דומה למה שאתה מציע.

זאב אלקין: שאלתי אותו: מתי בפעם האחרונה נסעת ממרכז ירושלים לפסגת זאב ולנווה יעקב, שתי השכונות שהן יחד אולי המקבץ היהודי הכי גדול בירושלים?

זאב אלקין: הוא שאל אותי למה זה מעניין אותי, ואמרתי לו: לך תיסע – אני באותה תקופה עשיתי את הדרך הזאת פעמיים ביום – אם תיסע שם אתה תגלה שאתה נוסע בכביש צר שמצד שמאל שלו השכונות שועפאט ובית חנינא, שאותן אתה רוצה להפוך לרשות פלסטינית, ומצד ימין שלך מחנה הפליטים שועפאט, שגם אותו אתה רוצה להפוך לרשות פלסטינית.

זאב אלקין: במילים אחרות, אתה רוצה לגזור על השכונות היהודיות הכי גדולות של ירושלים היום להיות מעין נצרים ברצועת עזה.

זאב אלקין: זה מה שאתה מאחל לתושבים היהודים של ירושלים, שאתה כל כך דואג לשלומם ולביטחונם?

זאב אלקין: אלה יהיו החיים שלהם?

זאב אלקין: הם יהיו מובלעת קטנה בתוך הרשות הפלסטינית?

זאב אלקין: ככה בהתאם גם ייראו החיים שלהם.

זאב אלקין: דיברת על ג'בל מוכבר.

זאב אלקין: לך תשאל את תושבי ארמון הנציב, שכונה אחרת, יהודית גדולה בירושלים, אם הם רוצים להפוך לשכונת הגבול ממש סמוך לרשות הפלסטינית, ומה המשמעות של זה.

זאב אלקין: ואפשר להמשיך את הרשימה הזאת.

זאב אלקין: הרי זה הכול אחיזת עיניים.

זאב אלקין: לא שמעתי מה עמדתך למשל על סילוואן, גם שכונה ערבית גדולה בירושלים.

זאב אלקין: לפי העיקרון הזה – – –

יואל חסון: נשארת חלק מירושלים.

זאב אלקין: נשארת חלק.

זאב אלקין: אז כאן אתה מוכן לקבל את הערבים, כן?

קריאות: – – –

זאב אלקין: התמזל מזלם של תושבי סילוואן, שאותם אתה מוכן לקבל.

זאב אלקין: ברוך השם, לפחות בעיר העתיקה נוכל להרגיש לפי התוכנית הזאת בשלום, כי בכל זאת, קו הרכס של הר הזיתים לא יהפוך לחלק מהרשות הפלסטינית.

זאב אלקין: תודה רבה לך, אף על פי שדווקא כאן העיקרון הזה נשבר.

זאב אלקין: דיברת על הבעיות הדמוגרפיות של ירושלים.

זאב אלקין: נכון, נכון, יש בעיות דמוגרפיות, אמת, אבל הבעיות הדמוגרפיות האלה הן לא גזרה משמיים.

זאב אלקין: הבעיות הדמוגרפיות האלה הן משתי סיבות: אחת היא העובדה שלא השכלנו לבנות מספיק בירושלים, בגלל הלחצים המדיניים, והייתי מצפה מהחלק הזה של האולם: אם העתיד הדמוגרפי של ירושלים כל כך יקר לכם, תגבו אותנו במאבק על זכותנו לבנות בירושלים בכל מקום.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

זאב אלקין: הרי כל פעם – כל פעם שאנחנו מקבלים החלטות על בנייה – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – כל פעם, בשמונה השנים הלא-פשוטות של ממשל אובמה – – –

טלי פלוסקוב: נא להירגע, חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

קריאות: – – –

זאב אלקין: כשבשמונה השנים הלא-פשוטות של ממשל אובמה התקבלו החלטות על בנייה – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

זאב אלקין: – – במקום לגבות את ראש הממשלה, תקפתם אותו ודיברתם על כך שהוא הורס את השלום.

זאב אלקין: והסיבה השנייה לזה – –

נחמן שי: – – –

זאב אלקין: – – היא לא תהליך דמוגרפי טבעי; הסיבה השנייה לזה היא הגירה לא חוקית לתוך השטח של ירושלים, מהשכונות שנמצאות מחוץ לגדר, בגלל ההחלטה הגאונית על הגדר, שגם אותה קידם בזמנו חיים רמון.

חיים ילין: – – – הייתי איתך עד עכשיו.

חיים ילין: עד עכשיו הייתי איתך – – – אתם לא בונים מתוך פחד – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, זה לא דיאלוג, אני מצטערת.

זאב אלקין: אפשר למצוא – – –

חיים ילין: מפחדים מטראמפ, זה מה שקורה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה ברור.

זאב אלקין: אפשר למצוא פתרונות גם לאתגר הדמוגרפי הזה.

זאב אלקין: לא חייבים בשביל זה להעביר שטחים לרשות הפלסטינית; לא חייבים בשביל זה להביא את הרשות הפלסטינית ללב-ליבה של ירושלים.

זאב אלקין: יש דרכים הרבה יותר פשוטות והרבה יותר יצירתיות מהפתרון הפשוט שאתה מציע, פשוט לסגת ולהתקפל.

זאב אלקין: אתם תמשיכו להציע את הרעיונות האלה.

זאב אלקין: מנהיגי מפלגת העבודה ההיסטוריים יתהפכו בקברם כשהם יראו את מפלגת העבודה של היום, ואנחנו נמשיך להפיל אתכם פעם אחר פעם – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

זאב אלקין: – – כי הכנסת הזאת לא תאפשר להביא – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – כשהוא רואה אתכם – – –

זאב אלקין: – – את הרשות הפלסטינית פנימה לירושלים.

זאב אלקין: אני פונה אל חברי הכנסת ומבקש להפיל את הצעת החוק.

זאב אלקין: תודה רבה.

יואל חסון: אני מבקש להשיב, היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זאב אלקין.

טלי פלוסקוב: רבותיי – חבר הכנסת יואל חסון, אתה יכול לחזור.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אין אופציה כזאת.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: רק לחבר הכנסת שמציע יש.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אם היינו מגיעים לקריאה ראשונה, הייתי יכולה לתת לך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר אלקין, אם כבר אחיזת עיניים, אחיזת העיניים באה מצידך, כי כדאי שתגיד לחברי הכנסת אמת – אותה ממשלה שקיבלה את ההחלטה הזאת הייתה ממשלת אחדות, שישב בה גם מנחם בגין.

זאב אלקין: נכון.

יואל חסון: אז לא אמרת את זה.

זאב אלקין: אנחנו גאים בזה.

יואל חסון: לא אמרת את זה.

יואל חסון: אז הייתה ממשלת אחדות – –

זאב אלקין: אנחנו גאים בזה – – –

יואל חסון: – – שקיבלה את ההחלטה.

יואל חסון: זה דבר ראשון שכדאי לדעת.

זאב אלקין: אתם מתביישים.

יואל חסון: דבר שני – –

אמיר אוחנה: – – –

יואל חסון: – – התהליך של קבלת ההחלטה הזאת היה תהליך שבו באותו זמן לא הייתה הבנה והכרה לממדים ולגדלים שזה הגיע עד היום – –

זאב אלקין: יצחק רבין, בשנות ה-90 – –

יואל חסון: – – והיו כוונה ורצון – – –

זאב אלקין: – – בשנות ה-90 – – –

יואל חסון: השר קורא לי קריאות ביניים.

יואל חסון: אני לא קראתי לך קריאות ביניים.

אמיר אוחנה: – – – פרס יחלק את ירושלים – – –

יואל חסון: תראה, להאשים אדם בגזענות זאת האשמה חמורה וקשה, אדוני, וכדאי שאני אבהיר את עצמי בעניין הזה.

יואל חסון: כל מי שהוא ערבי שהיה חלק מירושלים בזמן שהיא אוחדה הוא ירושלמי, ויש לו זכויות בירושלים.

יואל חסון: לכן – סילוואן וכפרים אחרים, הם היו חלק מירושלים עוד לפני שהיא אוחדה, וגם אחרי שהיא אוחדה, ולכן הם ירושלמים כמו כל יהודי.

אורן אסף חזן: יואל – – –

יואל חסון: אותם פלסטינים שהיו בגדה – הם לא היו ירושלמים כשזה היה בצד הירדני.

קריאות: – – –

יואל חסון: הם מעולם לא היו ירושלמים.

יואל חסון: אתם הפכתם אותם לירושלמים.

יואל חסון: אתם הפכתם אותם לפוטנציאל לקבל אזרחות ישראלית.

יואל חסון: עכשיו, צריך להגיד את האמת, וזה לא ממקום של גזענות – –

זאב אלקין: – – –

יואל חסון: – – מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, חי בה מיעוט ערבי בזכויות מלאות, כאזרחים מלאים, ואני אילחם על זכותם ועל האזרחות שלהם.

יואל חסון: אבל אני לא רוצה להעניק אזרחות למי שאינם חלק ממדינת ישראל – –

אורן אסף חזן: למה לא – – –

יואל חסון: – – למי שאינם אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: אני לא רוצה להשית על מדינת ישראל עוד 200,000 אזרחים שהם לא נאמנים למדינה, הם לא רוצים בטובתה של המדינה, הם לא מרגישים זהות למדינה הזאת.

יואל חסון: זאת האמת, ואני לא רוצה להביא אותם אלינו.

יואל חסון: אני עושה הבדל גדול בין אותם אזרחי ישראל לבין מי שאינם אזרחי ישראל.

יואל חסון: אז זאת האמת.

יואל חסון: הגזענות האמיתית היא מצידכם.

אורן אסף חזן: – – – של השמאל, יואל, אתה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, תודה.

אורן אסף חזן: אתם שונאים ערבים, זו הבעיה שלכם.

אורן אסף חזן: אתם שונאים ספרדים – – –

יואל חסון: אתם, בזה שהיום אתם נושאים באחריות – אתה לא מתבייש, השר אלקין?

יואל חסון: אתה מטיל אשמה באנשים קבורים באדמה – –

אורן אסף חזן: אתה אומר לו להתבייש?

אורן אסף חזן: אתה צריך להתבייש.

אורן אסף חזן: זו בושה וחרפה.

יואל חסון: – – עמוק עמוק באדמה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אתה הולך ומדבר אל המתים?

יואל חסון: אתה פונה אל המתים ומטיל עליהם אחריות, במקום לקחת אחריות?

יואל חסון: אתה היום מנהל את המדינה, אתם הממשלה.

זאב אלקין: – – –

יואל חסון: אתה, אדוני ראש הממשלה, אחראי לזה שירושלים מאבדת את הרוב היהודי שלה, ואתה יודע את האמת, ראש הממשלה, כי אתה יודע שהמועצה לביטחון לאומי שלך – אתה מכיר את החומר – היא דנה היום בבעיות בירושלים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: – – והיא מציגה לפניך את המציאות השבירה והמסוכנת שנוצרת בירושלים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אני מבקשת לסיים.

יואל חסון: אתה יודע, השר אלקין, שראש הממשלה יודע את זה, הוא מכיר את החומרים האלה.

יואל חסון: אתם יודעים שזאת האמת, וזה יהיה – –

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יואל חסון: – – במשמרת שלכם שנאבד את השליטה על ירושלים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק להצלת ירושלים כעיר בירה יהודית ודמוקרטית, התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 61 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק להצלת ירושלים כעיר בירה יהודית ודמוקרטית, התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 14 חברי כנסת, 61 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק להצלת ירושלים כעיר בירה יהודית ודמוקרטית, התשע"ז–2017, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4128/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה שהוצמדה, של חברת הכנסת מרב מיכאלי, לאחר מכן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש – – –

קריאה: היום יש לו יום הולדת.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש, יש לו היום יום הולדת.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני לוקחת עשר שניות מהזמן שלך.

מאיר כהן: יש לנו משהו משותף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, ידידי היקר, אני לוקחת כמה דקות.

טלי פלוסקוב: אתה מקשיב?

טלי פלוסקוב: לא, רציתי שתהיה קשוב אליי, אנחנו יודעים שאתה חוגג היום יום הולדת, אז: מזל טוב.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עכשיו זכותך.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מבקש, באמת – הצעת החוק הזאת, שאני מחזיר אותה – אנא מכם, היו קשובים.

מאיר כהן: אני משער שהקואליציה תהיה נגד, אבל לפחות לשמוע את הדברים, כי באמת, זאת הצעה שאין בה דבר וחצי דבר עם השאלות הפוליטיות והמחלוקות המפלגתיות.

מאיר כהן: חצי שנה חלפה, ואני מבקש פעם נוספת מהבית הזה להסיר – מחלקים מהבית הזה – להסיר את מסכת הציניות.

מאיר כהן: לצערי הרב, חלקים מהקואליציה הנוכחית מלמדים אותנו שלציניות אין גבולות, שהפוליטיקה היא ערך מקודש, שהפוליטיקה עסוקה בעיקר בעצמה, תחת הקונספט של הישרדות.

מאיר כהן: תחת זה גוררת אותנו הקואליציה, את חברי הכנסת – איתכם, חברי הכנסת, להצביע בניגוד למצפון שלכם.

מאיר כהן: בריתות הישרדות ששמורות רק לריאליטי הופכות להיות כאן לחם חוקנו.

מאיר כהן: אני מקווה שהפעם, חברות וחברים, לא נראה את המחזות של חברי כנסת שמתביישים ומצביעים נגד – מתביישים ומצביעים נגד מצפונם, נגד האידיאולוגיה שלהם – ואני כבר רואה שהם לא נמצאים כאן, בכנסת – נגד הרצון של הבוחרים שלהם, ששלחו אותם לכאן.

מאיר כהן: אני מזכיר לכולנו שמול ההישרדות הזאת, הפוליטית, ניצבים הפעם תלמידים – תקשיבו – שיושבים בבית מ-1 בספטמבר, ולא הולכים לבית הספר, רק בשל המוצא העדתי שלהם.

מאיר כהן: הייתם מאמינים שמ-1 בספטמבר יושבות תלמידות צעירות בבית משום שהן ספרדיות?

מאיר כהן: ואני אפרט; התלמידים השקופים האלה מודרים רק בגלל רצון של שותפה קואליציונית אחת לשמר הגמוניה שמבוססת כולה על גזענות: סגירת שערי בית ספר בפני תלמיד בשל מוצאו העדתי זה פשע.

מאיר כהן: זה פשע.

מאיר כהן: אני אספר לכם על תלמידה, בת למשפחה חרדית ממוצא ספרדי, ילדה קטנה.

מאיר כהן: היא מתגוררת בקריות, מתחת לבית שלה יש מוסד חינוכי דתי חרדי, אלא שהיא לא יכולה להירשם למוסד הזה.

מאיר כהן: בעיני המנהל האשכנזי של המוסד היא ספרדייה, היא נחותה, אז היא צריכה לנסוע כל יום למגדל העמק – שעה וחצי נוסעת כדי ללמוד, כי אסור לה ללמוד בבית הספר שנמצא מתחת לבית שלה.

מאיר כהן: מה המחיר הזה של שותפות קואליציונית, שאתם אומרים לי, במיוחד אנשי ש"ס?

מאיר כהן: מה המחיר הזה?

מאיר כהן: מה המחיר של עצימת העיניים שלכם?

מאיר כהן: אתם, רבותיי השרים וחברי הקואליציה, ברגע שאתם מצביעים – ולא משנה מה הסיבה – נגד, אתם שותפים לגזענות.

מאיר כהן: אתם שותפים לגזענות; אתם שותפים לכך שמפלים תלמידים ממוצא ספרדי, ותלמידים אתיופים, שנראים בעיני מנהלי המוסדות כנחותים – אלה שמכנים את עצמם רבנים ומנהלי מוסדות.

מאיר כהן: אדוני שר החינוך, אתה יודע כמה הערכה יש לי אליך, ואני אומר כאן:

מאיר כהן: יש לי הערכה לשר החינוך, כי הייתי מנהל בית ספר.

מאיר כהן: אני יכול לעמוד כאן ולהפליג בשבחך, אתה עושה דברים טובים למען מערכת החינוך.

מאיר כהן: אני יכול לדבר על ועדת ביטון, שאני מוריד את הכובע לפניך.

מאיר כהן: אבל מה עם הגזענות, השר בנט?

מאיר כהן: מה עם הגזענות שמתרחשת מתחת לאפו של משרד החינוך?

מאיר כהן: מה קורה עם זה?

מאיר כהן: מה היינו אומרים כולנו אם, חס ושלום, תלמיד יהודי היה מודר ממוסד חינוכי באירופה רק בשל מוצאו?

מאיר כהן: היינו מזדעקים, ובצדק.

מאיר כהן: זה היה זורק אותנו מייד לאותן שנים ארורות.

מאיר כהן: והינה, פה זה קורה מתחת לאף שלנו, ואנחנו שותקים.

מאיר כהן: שימו לב לנתון הבא, גברתי היושבת-ראש:

מאיר כהן: 250 תלמידות מגיעות לוועדות הערר של המשרד ולא פותחות מדי שנה את שנת הלימודים, רק בשל מוצאן.

מאיר כהן: לפחות 30 מהן עדיין בבית, וחלק מהנותרות, אלה שהסכימו לקבל את הגזרה – ואלה נתונים – יעלה לכאן סגן שר החינוך ואני מראש אומר לו: אלה נתונים של משרד החינוך, של המחוז החרדי – אז חלק מהן כופפו את הראש ונוסעות שעתיים כל יום, ואלה שמתעקשות יושבות בבית ומסרבות להתחיל את שנת הלימודים.

מאיר כהן: לפני יומיים בוועדת החינוך הזדעזענו, גם חבר הכנסת מרגי זעק עד שקולו נצרד, ובצדק.

מאיר כהן: הוא לא האמין שהדברים הם כאלה.

מאיר כהן: לרגע היינו בטוחים שתפקידו של המחוז הזה הוא בעצם להכשיר את השרץ.

מאיר כהן: לפני שבועיים התוודענו למקרה הפוך של גזענות, אדוני סגן השר – גם זה היה: מנהלת בית ספר ממוצא ספרדי החליטה שלא לקבל ילדה ממוצא אשכנזי.

מאיר כהן: אבל במקום שאנחנו מוחלים לגזענות, הגזענות הופכת להיות לסרטן ששולח גרורות לכל מקום.

מאיר כהן: אני רוצה לבקש מכם – רוצה לבקש מכולכם: באמת, לרגע תעזבו את החישובים הקואליציוניים, שום דבר לא יקרה, תאמינו לי.

מאיר כהן: שום דבר לא יקרה אם נעשה חשבון נפש.

מאיר כהן: זה יחייב את המחוז הזה להתחיל לעבוד כמו שצריך.

מאיר כהן: אני פונה אל שר הפנים: לפני חצי שנה, כשההצעה הזאת נפלה, אתה כינסת, יחד עם שר החינוך, מסיבת עיתונאים, והתחייבת שאין צורך בחקיקה, שאתם תמגרו את התופעה.

מאיר כהן: אז כדאי שתדע, אריה מכלוף דרעי, ידידי, שבנות ספרדיות עדיין יושבת בבית, כי מנהלי המוסדות האשכנזיים – אתה אמרת – לא מוכנים לקבל אותן לבית הספר.

מאיר כהן: חבריי הטובים אנשי ש"ס, מה יש לכם לומר לאותן ילדות, לאימהות שלהן, לאבות שלהן?

מאיר כהן: הרי לשלטון נבחרתם בזכותם, ודווקא תחת הידיים שלכם הן מודרות.

מאיר כהן: שותפות קואליציוניות אתם קוראים לזה?

מאיר כהן: מה עם העקרונות?

מאיר כהן: מה עם הילדים האלה?

מאיר כהן: תגידו לי, אנשים חברי ש"ס, מה עם הכבוד הספרדי?

מאיר כהן: מה עם הכבוד של אדם באשר הוא אדם?

מאיר כהן: מה איתו?

מאיר כהן: אתם, אנשי יהדות התורה, יודעים שאני לא עומד כאן ומטיף מתוך פוליטיקה.

מאיר כהן: אני איש חינוך, זה מה שאני יודע לעשות, ואני לא ארפה עד שאתם לא תתקנו את העוול הזה.

מאיר כהן: אנחנו כבר אחרי המחלוקות והפערים, וטוב שכך, עם חלק מכם.

מאיר כהן: אבל מה קורה לכם?

מאיר כהן: איזו יהדות זו?

מאיר כהן: איזו מין אידיאולוגיה זו?

מאיר כהן: באיזה חלק של התורה זה כתוב?

מאיר כהן: בדרך הזאת שלכם, אנשי יהדות התורה, הרמב"ם לא היה מתקבל לישיבות שלכם.

מאיר כהן: גם לא הרמב"ן, גם לא אבן עזרא.

מאיר כהן: אפילו יוסף קארו לא היה מתקבל.

מאיר כהן: מה, הם לא אשכנזים, למה שתקבלו אותם?

מאיר כהן: חברות וחברי הכנסת, מדינת ישראל צריכה להחליט בהצבעה הזאת אם היא מדינת חוק שאוסרת הפליית תלמידים ותלמידות על רקע עדתי, אם היא מדינה שאומרת לגזענות כנגד ילדים ולכל גזענות: לא, או שהממשלה הזאת והכנסת הזאת אומרות שיש כאן סלקציה על רקע גזעני, סלקציה של תלמידים אתיופים, ספרדים, מתחת לאף של משרד החינוך, ואתם שותקים.

מאיר כהן: ואתם עכשיו תלחצו על הכפתור האדום – נגד, ותזכרו את הילדים האלה.

מאיר כהן: אתם תלחצו נגד, על הכפתור.

מאיר כהן: אני פונה במיוחד לש"ס.

מאיר כהן: אתם מקבלים את האדונים האשכנזים שלכם, ביהדות התורה, כאילו זו גזרה משמיים.

מאיר כהן: תגידו, השתגעתם?

מאיר כהן: מצביעים שלכם פונים אליי, חבר כנסת מדימונה, חילוני, רחמנא ליצלן, ואומרים לי: מאיר, טפל בזה, כי אנחנו מפחדים שמא יפגעו בילדים שלנו.

מאיר כהן: ואתם, אנשי הליכוד – מה זה שייך להישרדות?

מאיר כהן: מה זה שייך לפוליטיקה?

מאיר כהן: אנא מכם, תעזרו לילדים האלה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4347/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו הצעה שהוצמדה להצעה הנ"ל, של חברת הכנסת מרב מיכאלי: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – שלילת השתתפות בתקציב עקב הפליה), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: גברתי, לרשותך עד שלוש דקות, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, ותודה רבה לחברי חבר הכנסת מאיר כהן, שתיאר בצורה כל כך מדויקת את הבעיה שהחוק הזה נועד לפתור.

מרב מיכאלי: וזה מדהים שהחוק הזה כבר נפל בכנסת הזאת, ועולה עכשיו ואמור ליפול שוב, כי הקואליציה עומדת להפיל אותו שוב.

מרב מיכאלי: אגב, אתה פנית, חברי חבר הכנסת מאיר כהן – אתה פנית לש"ס.

מרב מיכאלי: אני דווקא רוצה לפנות לליכוד: א.

מרב מיכאלי: חברת הליכוד נורית קורן גם היא הגישה את הצעת החוק הזאת.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: הידעת?

מרב מיכאלי: אותה הצעת חוק בדיוק, שאנחנו מגישים פה היום, שמה אומרת?

מרב מיכאלי: – אומרת: לא לממן בתי ספר שמפלים על רקע גזעני.

מרב מיכאלי: את הצעת החוק הכי הגיונית בעולם הזאת הגישה גם חברת הכנסת נורית קורן מהליכוד, חברת הכנסת שהקימה ועומדת בראש הוועדה לבירור הסוגיה הכואבת והטראומטית שעדיין מעלה מוגלה במדינת ישראל, של ילדי תימן.

מרב מיכאלי: זה אך הגיוני שתגיש גם היא את הצעת החוק הזאת שאוסרת על אפליה בין ילדות וילדות, ילדים וילדים, על רקע של גזע.

מרב מיכאלי: אבל הקואליציה של הליכוד, שעושה את כל הקריירה שלו, מאז 77' ועד עצם היום הזה, על לנגן ליוצאי מדינות ערב לשעבר, יהודיות ויהודים שבאו לפה לא מאשכנז – הליכוד עושה קריירה על לנגן להם כמה הם מקופחים, כמה הם סובלים, כמה השמאל כל החיים הפלה אותם.

מרב מיכאלי: והינה, באים שלושה חברי כנסת, או יותר נכון שתי חברות כנסת וחבר כנסת, מכל סיעות הבית, וכל אחד ואחת מהן מגישה את הצעת החוק שבאה למנוע אפליה בדיוק על רקע מוצא, והקואליציה של הליכוד, יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, הקואליציה שלכם מסרבת לאשר לאסור אפליה בין ילדות וילדים בבתי ספר על רקע מוצא ועל רקע גזע.

מרב מיכאלי: איך, בשם אלוהימה, אתם מצדיקים את הסירוב הזה?

דוד ביטן: אנחנו לא בעד אפליה.

מרב מיכאלי: אתם לא בעד אפליה, אבל אתם מסרבים לאסור אותה.

מרב מיכאלי: אתם מסרבים להצביע בעד הצעת החוק שתעזור למנוע אותה ולחסל את הנגע הזה, שלא הפסיק לפשות בכל 40 שנות השלטון שלכם.

מרב מיכאלי: ולכן, בואו נשמע את התירוצים של הממשלה הזאת ושל הקואליציה הזאת לסירוב לתמוך בחוק שיפסיק את האפליה של ילדות וילדים על בסיס מוצא וגזע.

מרב מיכאלי: בבקשה, בואו נשמע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש במשולב על שתי ההצעות, ולידיעת

טלי פלוסקוב: כם, הוגשה בקשה על ידי 20 חברי כנסת להצבעה שמית על הצעתו של חבר הכנסת מאיר כהן, והיא תתקיים כמובן מייד לאחר תשובתו של סגן השר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר, לרשותך עד עשר דקות.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת והמציעים, קודם כול, אני רוצה להקדים ולומר, שלא יטעה או לא תטעה מישהו מהנוכחים כאן, לחשוב שאין על כך קונסנזוס – אני הייתי אומר – בין כל חלקי הבית.

מאיר פרוש: על כל פנים, אם דיברו המציעים לחברי כנסת מסיעות מסוימות, אני חושב שאני יכול לומר את זה על דעת כל החברים באותן סיעות שדיברו עליהן, כולם, כולם מגנים פסילה או חלילה אי-קבלת תלמיד או תלמידה על רקע עדתי.

מאיר פרוש: אני חושב שמי שאין לו לב ויכול לגרום לכך שתלמיד או תלמידה לא יתקבלו לבית ספר, והפסילה היא על הרקע הזה, רקע עדתי – זה דבר שהוא ראוי לכל גינוי, ואני חושב שכולנו מגנים את הדבר הזה.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר משפט נוסף לחברי הכנסת.

מאיר פרוש: ידוע שיש חוק זכויות התלמיד, וחוק זכויות התלמיד חל על כולם, הוא חל על כל המוסדות.

מאיר פרוש: אין מצב שאפשר לשלול מתלמיד או תלמידה להיכנס לבית ספר אם הסיבה היא על רקע עדתי.

מאיר פרוש: אני אוסיף עוד משהו ואומר לחברי הכנסת: יש גם תקנות, שיאושרו בקרוב; התקנות האלה נעשות על רקע תיקון שעשינו בקדנציה הזאת כדי לתקן פגיעה שנעשתה נגד מוסדות הפטור בתקופת השר פירון.

מאיר פרוש: כיוון שהשר פירון ביקש למנוע עוד מתקציבי המוסדות של המוכר שאינו רשמי ופטור, אנחנו דרשנו להחזיר את המצב לקדמותו לפני שהתחילה המשמרת הקצרצרה של 18 חודש שבה לפיד ופירון היו בממשלה, ולצורך זה הבאנו תיקון כאן, למליאה.

מאיר פרוש: התיקון עבר בחקיקה, שלוש קריאות, וכרגע יש תקנות, שיאושרו בקרוב.

מאיר פרוש: וגם שם, בתקנות האלה, יש אמירה מפורשת, ברורה – אף על פי שיש כבר, כפי שאמרתי, חוק זכויות התלמיד, יש אמירה מפורשת ברורה – שהדבר הזה, לא יכול להיות שייעשה, חלילה.

מאיר פרוש: אני רוצה כאן להודיע לחברי הכנסת – משרד החינוך, כאשר הוא נתקל במקרים של אפליה עדתית, הוא עושה – ואני מעיד על כך – עושה את מלאכתו, וביד תקיפה.

מאיר פרוש: הוא לא צריך שום חיזוק בהצעת חוק נוספת של המציעים.

מאיר פרוש: יתרה מכך, חבר הכנסת מאיר כהן, שר החינוך, בסיורים שהוא ערך עם פתיחת שנת הלימודים – לפני חודשיים – חזר והדגיש דבר שהוא פשוט, אבל אני רק אומר לך שהדבר הזה לא הוסר מעל סדר-היום; בסיורים שהוא ערך לפני כחודשיים, עם פתיחת שנת הלימודים הוא חזר והדגיש שוב ושוב, לפני כל פורום, והזהיר מפני אי-קבלת תלמיד או תלמידה על רקע אפליה עדתית.

מאיר פרוש: אני כן רוצה להזכיר לחבר הכנסת מאיר כהן – אני לא זוכר אם חברת הכנסת מיכאלי הייתה זו שהצטרפה אליו גם לפני כחצי שנה, אבל גם בשנה שעברה, ערב פתיחת שנת הלימודים תשע"ז, היו טענות שיש תלמידות – אני חושב תלמידות, ולא תלמידים – שלא התקבלו, על רקע פסילה עדתית.

מאיר פרוש: הדבר הזה הגיע – לאחר דיונים במשרד החינוך, וועדות ערר, זה הגיע גם לבית משפט.

מאיר פרוש: בית המשפט אמר שבאי הכוח של משרד החינוך אמרו שהפסילות שאנחנו שומעים עליהן "כאן" – דהיינו בדיון שהיה – הן לא על רקע עדתי, ממש לא על רקע עדתי, ואף שהדברים האלה נקבעו על ידי בית משפט, חבר הכנסת מאיר כהן טען אז, וטוען היום, שהדברים האלה נעשים על רקע אפליה עדתית.

מאיר פרוש: ואני רוצה שוב לומר, המשרד, כאשר הוא נתקל – והוא משוכנע והוא יודע שהדבר הזה, של אי-קבלת תלמיד או תלמידה, זה על רקע עדתי – פועל, עושה את מלאכתו, וביד תקיפה.

מאיר פרוש: אני רק, כעצה טובה – כעצה טובה אני הייתי מציע גם לחבר הכנסת מאיר כהן וגם לחברת הכנסת מרב מיכאלי – לא חייבים לעשות את זה, אבל כשאתם מבקשים לתקן עוול – לתקן עוול בסקטור מסוים, או במוסדות מסוימים, הייתי מצפה – ואני גם אומר שהדבר הזה, אם הדבר הזה היה נעשה, זה היה נשמע הרבה יותר טוב מכפי שהוצג פה ב-20 הדקות האחרונות – אני הייתי מצפה מהמציעים שיתארו איך וכיצד מתמודדים אותם מוסדות פטור או מוסדות המוכר שאינו רשמי על רקע העובדה שכביכול – כביכול – והדבר הזה נבדק, אבל אנחנו יודעים תשובות ברורות, אבל כביכול – שמוסד פטור אמור לקבל 55% מעלות תלמיד בממלכתי או ממלכתי דתי, או במוכר שאינו רשמי, שאמור לקבל – אמור לקבל – 75% מהעלות של תלמיד בממלכתי, ובממלכתי דתי.

מאיר פרוש: הייתי מציע שאתם תציעו הצעות איך גורמים לכך שאותם מוסדות שמחנכים את ילדי ישראל, מחנכים את הילדים של אזרחי מדינת ישראל, יהיו יותר שוויוניים, יקבלו יותר תקציבים כדי להתמודד עם בעיות כמו שכל סקטור מתמודד, אבל את זה אני לא שמעתי.

מאיר פרוש: ממש לא.

מאיר פרוש: יתרה מכך, אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת מאיר כהן; חברו לסיעה, שאומנם פרש באמצע, אבל חברו לסיעה, שכיהן גם כשר החינוך, באותה משמרת קצרצרה, 18 חודש, ישב במשרד וחיפש דרכים איך מצמצמים את התקציבים לאותם מוסדות פטור, בעיקר, ומוכר שאינו רשמי.

מאיר פרוש: למה אתה, חבר הכנסת מאיר כהן, לא זעקת אז, כאשר חבריך לסיעה דאגו לפגוע באותם מוסדות, לפגוע בהם כדי שלא יוכלו להתקיים?

מאיר פרוש: לא שמעתי קול זעקה – לא אז, וגם היום לא.

מאיר פרוש: אז היית בקואליציה, לא יכולת לפעול, אבל למה היום אתה לא זועק את הזעקה הזאת, איך מקפחים את אותם מוסדות?

מאיר פרוש: דבר נוסף, כאחד שבאמת דואג למה שקורה בחינוך – ואני יודע שחבר הכנסת מאיר כהן מעורב בכמה וכמה דברים שקשורים מתוקף היותו בעבר מעורב – הוא אומר זאת תמיד, הוא היה מורה, היה מחנך; רק בשבוע האחרון אירעו שלושה מקרי אלימות מפורסמים כלפי מורים; בכפר מע'אר נפצעו מורים כשניסו להפריד בין תלמידים.

מאיר פרוש: בבת ים נפצעה מורה כשתלמיד בבית ספר יסודי השתולל.

מאיר פרוש: באשדוד ירו תלמידים לעבר מורה ברובה אוויר.

מאיר פרוש: על פי בדיקה של ארגון המורים העל-יסודי, בשנת 2016 דיווחו יותר מ-32,000 מורים על אלימות מילולית שהופנתה כלפיהם.

מאיר פרוש: 4,800 מורים דיווחו על פגיעה ברכושם, ו-3,000 מורים נתקלו באלימות פיזית שהופנתה נגדם.

מאיר פרוש: על פי סקרים שנערכים מדי פעם על מה שקורה בתחום האלימות בבתי הספר – הדבר מצמרר ומסמר שיער, מה שקורה בבתי הספר.

מאיר פרוש: הייתי רוצה לשמוע את הדאגה האמיתית של המציעים על מה שקורה בבתי הספר, ולא התייחסות לדבר שמשרד החינוך לא חושב – משרד החינוך לא חושב את מה שחבר הכנסת מאיר כהן אמר כאן – וכשהוא יודע והוא סבור שמדובר באפליה עדתית, את הדברים האלה הוא עושה, ואמרתי, עושה את מלאכתו, וביד תקיפה.

טלי פלוסקוב: אדוני, יש לך עוד 30 שניות.

מאיר פרוש: כמה זמן יש לי?

טלי פלוסקוב: 30 שניות, וההצבעה תהיה שמית.

מאיר פרוש: אני לא מדבר על הצבעה שמית, אני מדבר על מה שאני עדיין צריך לומר למציעים.

טלי פלוסקוב: בבקשה אבל יש לך 20 שניות.

מאיר פרוש: אני רואה את המציע חבר הכנסת מאיר כהן פעם ושוב פעם ועוד פעם בא ומציע את הדבר הזה, כי הוא רוצה לעזור.

מאיר פרוש: למה הוא לא מרים קול זעקה ועוזר לאותם מוסדות – –

אורן אסף חזן: אבל החוק צודק.

מאיר פרוש: – – עוזר לאותם מוסדות שאומרים כביכול שנותנים להם 55% ממה שתלמיד אחר מקבל?

מאיר פרוש: למה אני לא שומע ממך קול זעקה על מה שקורה בכל מעשי האלימות בבתי הספר?

מאיר פרוש: זו בעיה אמיתית.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

מאיר פרוש: למה אנחנו לא שומעים אותה קול זעקה על הנשירה שקיימת מבתי הספר?

מאיר פרוש: אז – הדברים האלה עוברים חלק, אבל מצאת מקום לעשות חשבון עם ש"ס, עם הרב דרעי, עם הרב מרגי, עם יהדות התורה.

טלי פלוסקוב: תודה, הזמן הסתיים.

מאיר פרוש: לכן אני מציע לדחות את הצעת החוק, כי כאשר קיימים מקרים של אפליה עדתית, המשרד מטפל, עושה את מלאכתו, וביד תקיפה.

מאיר פרוש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך, מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: רבותיי, כאמור, לבקשתו של – אה, מאיר כהן, אתה רוצה עדיין לשכנע?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: להזכירכם, ההצבעה על הצעתו של מאיר כהן תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חשבתי שסגן השר יגיד: על כן אני מציע להישאר הגזען שהינני, ולהמשיך להפלות את הבנות הספרדיות במוסדות האשכנזיים, אבל הוא בחר להגיד משהו אחר.

מאיר כהן: בסדר גמור.

מאיר כהן: ראו, הרי כל אחד מהיושבים כאן יודע עד כמה הצעת החוק הזאת צודקת.

מאיר כהן: אני מבין שההישרדות היא מעל הכול, אבל אני רוצה לפנות לכמה אנשים, שבעיניי הם אנשים טובים – אני רוצה לפנות לשרת התרבות – מירי, את עושה עבודה מצוינת, אני אפילו מוצא את עצמי מעלה אותך על נס – על התיקון הגדול שאת עושה במורשת המזרח – ומי כמוני, שבא מדימונה, יודע את זה – שנים רבות זעקתי את זעקתך, ואני שמח על מה שאת עושה, אבל זו גזענות, מירי, אני רוצה שתדעי, זו גזענות אמיתית, זה לא היה קורה אצלך במשרד, אבל אני רוצה שתדעי, כי את תצביעי בגלל שיקול קואליציוני, אבל אני רוצה שתדעי ותאמיני שזה קיים.

מאיר כהן: אמסלם, שנסע לגונדר – איפה דודי?

מאיר כהן: דודי נסע לגונדר, הוא, יחד עם דוד ביטן, פגשתי אותם, דוד ביטן – ראיתי את דוד ביטן ודודי בוכים עם דמעות וזועקים על הגזענות.

מאיר כהן: אז גם אתם, דוד ודודי, זו אותה גזענות, זה אותם ילדים.

מאיר כהן: תאמין לי, דוד, זה אותם ילדים.

מאיר כהן: אני מבין את השיקול הקואליציוני, אבל לפחות שזה ישב לכם בלב.

דוד ביטן: זה יושב.

מאיר כהן: תאמין לי, דוד ביטן, אני מבקש, אם בכל זאת יש אצלכם עוד הגינות – ויש אצלכם הגינות – תצאו מתוך הקופסה.

מאיר כהן: ולגבי הדברים שאמר סגן השר, רק השבוע דנתי בוועדה על פגיעות נגד מורים.

מאיר כהן: מה, אתה באמת יודע מה אני ומה חבריי בקואליציה ובאופוזיציה עושים בנושא המורים?

מאיר כהן: היה תענוג לראות את ועדת החינוך עם חברי כנסת מהליכוד ומכל מפלגה זועקים ועומדים לצידם של המורים.

מאיר כהן: אני צריך אותך שתעלה לכאן לתת לי ציונים?

מאיר כהן: אני רק צריך אותך עם לב נקי, צריך אותך כאחד שאומר: אצלי לא תהיה גזענות, ואתה מאכזב.

מאיר כהן: חבל מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, גם את מעוניינת לחזור לכאן?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: גם לרשותך עד שלוש דקות.

מרב מיכאלי: רק לא נעים לי להגיד לסגן השר שזה, איך לומר, הוא לא ענה.

מרב מיכאלי: הוא לא אמר – לא אמרת למה אתם לא תומכים בחוק, אמרת: אתם לא עשיתם ואתם לא ככה, אבל לא אמרת למה אתם לא תומכים בחוק, כי אין הצדקה לא לתמוך בחוק הזה, שאוסר אפליה בין ילדות ספרדיות לילדות אשכנזיות, או להפלות לרעה ילדות וילדים אתיופים או מכול מוצא אחר.

מרב מיכאלי: החוק הזה בא למנוע את זה, ולא נתת סיבה למה אתם לא תומכים בו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: כאמור, אנחנו מתחילים בהצבעה שמית על הצעת החוק הראשונה, שהוצגה על ידי חבר הכנסת מאיר כהן, הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, נא להתחיל בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – אינו נוכח זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה – בעד חמד עמאר – אינו נוכח לאה פדידה –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינה נוכחת רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – נגד מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח מוסי רז – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי, נא לעבור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו עדיין בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח סעיד אלחרומי – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – אינן נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת אחמד טיבי – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אברהם נגוסה – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח לאה פדידה – בעד עודד פורר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח מוסי רז – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: עכשיו, רבותיי, מי מחברי הכנסת – אחד-אחד, בבקשה – שלא השתתפו עדיין בהצבעה ורוצים כן להביע עמדה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) יצחק הרצוג – בעד

טלי פלוסקוב: ראש הממשלה?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) בנימין נתניהו – נגד

טלי פלוסקוב: מי עוד?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) תמר זנדברג – בעד

טלי פלוסקוב: יש עוד חברי כנסת שמעוניינים להצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מסעוד גנאים – בעד איוב קרא – נגד

טלי פלוסקוב: יש עוד חברי כנסת שרוצים להצביע?

טלי פלוסקוב: איפה ליצמן?

טלי פלוסקוב: אני לא רואה אותו.

טלי פלוסקוב: אין יותר.

טלי פלוסקוב: תמה ההצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם את התוצאות.

טלי פלוסקוב: רבותיי, מייד אחרי תוצאות ההצבעה אנחנו נבצע הצבעה אלקטרונית על הצעת חוק שהוצמדה, של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חיים ילין: למה לא מצביעים?

טלי פלוסקוב: מצביעים, דקה.

טלי פלוסקוב: מסכמים את ההצבעה, חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: מסכמים את ההצבעה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, כדי שיהיה ברור, כרגע אנחנו ממתינים לסיכום ההצבעה על הצעת החוק של מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 37 חברי כנסת, 44 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, לא התקבלה – הצעת החוק שהוצגה על ידי חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: וכעת – אני מבינה שעל ההצעה של מרב מיכאלי אפשר להצביע אלקטרונית – עוד פעם, אדוני יושב-ראש הקואליציה?

טלי פלוסקוב: אלקטרוני.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – שלילת השתתפות בתקציב עקב הפליה), התשע"ז–2017, שהוצגה על ידי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק– 41 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – שלילת השתתפות בתקציב עקב הפליה), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: אני אביא את זה בחשבון.

מירי רגב: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – רגע, רבותיי – איך התכוונת להצביע?

טלי פלוסקוב: בעד.

טלי פלוסקוב: אגב, אנשי המחשוב, נא לבדוק את עמדתו של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: בעד – 33 חברי כנסת, מתנגדים – 41.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – שלילת השתתפות בתקציב עקב הפליה), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת מרב מיכאלי לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: השרה מירי רגב ביקשה לרשום אותה – כמתנגדת, חברת הכנסת רגב, נכון?

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – גם חברת הכנסת מירי רגב התנגדה.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: זה לא משנה את תוצאות ההצבעה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בעד, וחבר הכנסת זוהיר בהלול – בעד.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4342/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון – התאמות נדרשות לעניין הגדרת מחלה), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת איציק שמולי ועמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה במועד אחר, סוכם?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותיי וגברתי השרים, חבריי, חברותיי, חברי הכנסת, כפי שאתם יודעים, הבית הזה עוסק הרבה מאוד, לאחרונה, וטוב שכך, במשבר החמור והמתמשך בפוליסות הסיעוד הקבוצתיות.

איציק שמולי: בחודש הבא עומדים לאבד כ-850,000 ישראלים את המשענת הסיעודית, את משענת הסיוע הסיעודי שלהם, עם הביטול של הפוליסות הקבוצתיות של חברות הביטוח, והדבר הזה יוצר קטסטרופה בסדר גודל באמת לאומי.

איציק שמולי: אבל במשבר הזה יש גם הזדמנות אחת גדולה מאוד, וההזדמנות הזאת היא להגדיר מחדש את תחום האחריות ואת חלוקת העבודה בין המערכת הממלכתית – בין הממלכה, בין המדינה – לבין חברות הביטוח והשוק הפרטי.

איציק שמולי: בסופו של דבר, החטא הקדמון כאן, בכל התחום הסיעודי – אי-אפשר להתחמק יותר מהאמת הזאת – זו העובדה – זו האמת הפשוטה, שסיעוד ועזרה סיעודית זה עניין לממלכה, זה לא עניין למשפחה, וזה לחלוטין לא המצב היום.

איציק שמולי: היום, בן אדם שנקלע למצב סיעודי מגלה ברגע האמת, בדרך הכואבת, שמדינת ישראל לא נמצאת שם כדי לסייע לו.

איציק שמולי: למרות העובדה ששילמת כל החיים ביטוח לאומי ומס הכנסה ודמי בריאות, ברגע האמת ההתמודדות היא שלך לבד מול המצב הסיעודי ומול העלויות האדירות שכלולות וכרוכות במענה לו.

איציק שמולי: והמצב הזה הוא לא מצב הגיוני.

איציק שמולי: רק כדי לסבר את האוזן, עלות החזקה של בן אדם במצב סיעודי בבית זה בין 8,000 ל-10,000 שקל בחודש, לפני עלויות מחיה.

איציק שמולי: אם בן אדם מגיע לבית אבות, למוסד סיעודי, העלות עולה לבין 15,000 ל-20,000 שקל לחודש.

איציק שמולי: במצטבר, קבע בנק ישראל לפני שבוע, העלות מצטברת ליותר מחצי מיליון שקל.

איציק שמולי: תגידו לי אתם, איזו משפחה ישראלית ממוצעת מסוגלת לעמוד בעלויות כאלה?

איציק שמולי: וגם ברמת המקרו, בואו נזכור שאנחנו מדברים על אחת הקבוצות החלשות ביותר בחברה הישראלית.

איציק שמולי: את, גברתי היושבת-ראש, מובילה בבית הזה ועדת משנה ועבודה מאוד מאוד רצינית ויסודית בכל מה שקשור להיערכות של מדינת ישראל, להתמודדות שלה, בעצם, מול המגמות של הזדקנות האוכלוסייה, עם כל מה שכרוך בזה, והרי פרק שלם בתוך הדבר הזה מוקצה לעולם של הסיעוד.

איציק שמולי: וכפי שאמרתי, גם במקרו, הקשישים הם אחת הקבוצות החלשות ביותר באוכלוסייה.

איציק שמולי: 23% מהם חיים מתחת לקו העוני; 28% נוספים חיים בסיכון לעוני, ואם בצד השני של המשוואה אתה שם עלויות אדירות כל כך, כדי לטפל בבן אדם שמגיע למצב סיעודי, הרי המשוואה שיצרת לא הגיונית, והיא בהכרח מביאה לזה שהרבה מאוד אנשים נשארים מאחור.

איציק שמולי: אם עלות ההחזקה של בן אדם במצב סיעודי מגיעה לאלפי שקלים בחודש, מה יעשו אלו שאין להם?

איציק שמולי: ואנחנו לא מדברים רק על העניים ביותר; אנחנו מדברים גם על מעמד הביניים.

איציק שמולי: האבסורד הוא כל כך גדול, שלמעשה, ככל ששילמת יותר מיסים במהלך החיים שלך, כך קטן הסיכוי שתקבל משהו ברגע האמת, כי ברגע האמת מדינת ישראל עושה את הכול – דרך שתי פרקטיקות מפלות ומדירות, שכל התכלית שלהן זה לקחת כמה שיותר ישראלים ולהדיר אותם ממעגל הזכאות.

איציק שמולי: אנשים שאתם ואני היינו מסתכלים עליהם ואומרים: זה בן אדם במצב סיעודי, וגם רופא בקופת חולים היה אומר את הדבר הזה, אבל אז מגיע ביטוח לאומי ומתחיל עם כל התרגילים: בהתחלה מבחני תלות משפילים, קשוחים ולא הוגנים.

איציק שמולי: אם אתה לא צמח עם רגל וחצי בקבר, לא תראה זכאות, וגם אם עברת את המבחן הזה, מגיע מבחן ההכנסה.

איציק שמולי: עכשיו, מבחן ההכנסה הוא לא רק לך ולבן או בת הזוג שלך; מבחן ההכנסה מגיע גם לחתנים, לכלות, לילדים, אפילו מעבר לים – הכול כדי שבסופו של דבר המדינה תגיד לך: סליחה, יש לך משפחה, שהיא תתמודד עם המצב.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: הרי הבן אדם שילם כל החיים מיסים.

איציק שמולי: למה ברגע האמת המדינה נשענת באופן ציני על הידיעה שאף אחד מאיתנו לא ייקח את האבא או את האימא של המשפחה ויזרוק אותם לרחוב?

איציק שמולי: והמחיר הוא מחיר ידוע; משפחות לוקחות הלוואות והתחייבויות, נקלעות לחובות, מוותרים על שעות בהיקף עצום – משרד הבריאות קובע שזה בערך חצי מיליארד שקל בשנה, אובדן שעות עבודה, כדי לטפל באדם הסיעודי.

איציק שמולי: אז הדבר הזה חייב להשתנות, כי בואו נגיד את האמת – גם מי שמקבל היום סיוע מהמדינה לא זכה במפעל הפיס; בן אדם ברמת הסיעוד הקשה ביותר, מרותק למיטתו עם בלוני חמצן, מה שתרצו, כל מה שהוא יקבל מהביטוח הלאומי זה בין 18 ל-22 שעות בשבוע.

איציק שמולי: עכשיו, בשבוע יש כמעט 170 שעות.

איציק שמולי: מה עושה בן אדם כזה?

איציק שמולי: קיבל סיוע מהביטוח הלאומי 22 שעות – יש לו עוד 150 שעות להביא מהבית.

איציק שמולי: הנטל בהכרח נופל על המשפחה, והדבר הזה לא הוגן.

איציק שמולי: הוא לא הוגן.

איציק שמולי: הוא גם לא הגיוני מבחינה כלכלית, כי בסופו של דבר – אתם יודעים מה?

איציק שמולי: אני שומע הרבה את הטיעון הזה: העלאת מס.

איציק שמולי: העלאת מס.

איציק שמולי: יש גורמים בממשלה שמתנגדים להעלאת מס, עלא כיפאק.

איציק שמולי: 80% מהישראלים משלמים עבור פוליסת סיעוד מסחרית, קבוצתית, קופת חולים, פרטית, לחברות ביטוח פרטיות, כי הם יודעים את האמת – הם יודעים שברגע האמת הם לא רוצים ליפול לנטל על המשפחה, ולכן הם הולכים וחוטפים ביטוחים מסחריים מכל הבא ליד; בשש השנים האחרונות מספר ביטוחי הסיעוד המסחריים עלה ב-25%, למה זה?

איציק שמולי: כי הישראלים יודעים שהמדינה לא תהיה שם ברגע האמת, והם לא רוצים שהמשפחה שלהם תיקלע לצרות ברגע האמת, אז הם הולכים וקונים ביטוחים מכל הבא ליד.

איציק שמולי: אז הישראלים מוציאים את ההוצאה החודשית הזאת, רק לא קוראים לזה מס בריאות, קוראים לזה פרמיה לחברת הביטוח.

איציק שמולי: מי שערב לנו זה לא המדינה; מי שערב לנו זה חברת כלל או מגדל או אני לא יודע מי, שגם, בדרך כלל מוצאות את הדרך להתחמק ולא לשלם.

איציק שמולי: ואנחנו בעצם נמצאים ברגע האמת.

איציק שמולי: בחודש הבא תקרה הקטסטרופה הזאת, ויש לנו הזדמנות לשנות את סדרי בראשית ולקבוע שמי שיספק את רובד ההגנה הראשוני בסיעוד לאזרחים יהיה המדינה.

איציק שמולי: אנחנו לא פופוליסטים, ולכן אנחנו אומרים: תהיה העלאת מס, דמי הבריאות, של 0.75%.

איציק שמולי: יש עודפים אדירים, של 20 מיליארד שקל.

איציק שמולי: הממשלה הולכת להפחתת מיסים.

איציק שמולי: יש לי מה לומר על זה, אבל נניח שעושים את זה, בצד השני של המשוואה יש פה הזדמנות גם להעלות בצורה מינורית את דמי הבריאות ועדיין להראות הפחתה כוללת במיסים.

איציק שמולי: ובסופו של דבר, צריך להבין: אם אנחנו לא נעשה את מהלך הזה, כל התחום הסיעודי יתמוטט לקשישים שלנו על הראש.

איציק שמולי: אי-אפשר להתחמק יותר מהדבר הזה, ואנחנו צריכים לגשת לדבר הזה באומץ, ולהתמודד איתו, ולהחיל חוק ביטוח סיעוד ממלכתי.

איציק שמולי: אני מלא מלא הערכה ובאמת התפעלות מחלק גדול מחברי הכנסת בבית הזה, גם – אולי בעיקר – מחברי כנסת בקואליציה שהסכימו ללכת איתנו בראשית השבוע הזה למהלך של מסיבת עיתונאים משותפת.

איציק שמולי: גם את השתתפת, גברתי היושבת-ראש, כל המפלגות בבית היו שותפות למהלך הזה, ואני מצדיע לכל המפלגות, גם בצד הימני של המפה הפוליטית, שהצטרפו למהלך הזה באומץ, וחתומות גם על הצעת חוק של 80 חברי כנסת שדורשים ביטוח סיעוד ממלכתי.

איציק שמולי: יש לנו שר אוצר חברתי במדינת ישראל; יש לנו הסתדרות נחושה; יש לנו 20 מיליארד שקל בקופה, ועכשיו נותר לעשות רק דבר אחד: לקבל – היסטורית, היסטורית – שיהיה ביטוח סיעוד ממלכתי במדינת ישראל.

איציק שמולי: אני מקווה שהשעה הזאת קרובה, ואני מאוד מאוד מקווה שבפתח השנה האזרחית החדשה תהיה לנו הבשורה הזאת לאזרחים, שנוכל להגיד להם: אם אתם נקלעים למצב סיעודי, אתם יותר לא לבד.

איציק שמולי: מדינת ישראל תהיה שם כדי לעזור לכם.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי, רק – אני מבינה – רק מה לגבי החוק?

טלי פלוסקוב: עלית לכאן להציג את הצעת החוק.

חיים כץ: תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז יש סיכום בין היוזם לממשלה על תשובה והצבעה במועד אחר.

חיים כץ: אם אין הצבעה אז אין תשובה.

טלי פלוסקוב: ברור, ברור, בסדר, אדוני, אני חייבת לשמוע גם את הצד שלך.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4335/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – קליטה בטלפון נייד בכל חלקי הארץ), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן ישיב לנו שר התקשורת, חבר הכנסת איוב קרא.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני, לרשותך.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, עכשיו, במושב עין יהב, מול מכשיר הטלוויזיה, יושבת ציפי גדיש – ביקשתי ממנה לצפות בדיון הזה.

נחמן שי: ציפי גדיש ובעלה עוזי נסעו ברכבם לפני כחצי שנה בדרום, במעלה עקרבים שבנגב.

נחמן שי: הם היו בדרכם לביתם שבעין יהב – ביתם זה עשרות שנים.

נחמן שי: בשלב מסוים היא נרדמה, והתעוררה כשהוא אמר לה: אני מאבד שליטה על המכונית, אני מאבד שליטה.

נחמן שי: כעבור כמה דקות הם התהפכו.

נחמן שי: עוזי נפגע קשות, היא נפגעה פחות, שכבה לידו עם הטלפון ביד וניסתה להשיג עזרה, לטלפן לשירותי החירום; בעלה עוזי הרבה שנים היה אפילו מפקד יחידת ההצלה באזור, שם.

נחמן שי: אבל היא לא הייתה יכולה, כי לא היה קשר.

נחמן שי: לא היה קשר, אין קשר, אין קליטה – והוא גווע למוות.

נחמן שי: היא הופיעה אחר כך וסיפרה את הסיפור שלה, העצוב, פניה נחרתו בזיכרונם של רבים, אבל ככה זה נשאר, הבעל, עוזי, לא חזר הביתה.

נחמן שי: ועכשיו היא פונה אליכם.

נחמן שי: לפני שעה קלה היא כתבה לי, היא אומרת: אל חברי הכנסת, לפני חצי שנה נהרג בעלי בתאונה, 3 ק"מ מערבית לכביש הערבה.

נחמן שי: שכבתי לצידו עשר שעות בלי יכולת להתקשר בטלפון הסלולרי שהיה לצידי.

נחמן שי: אחרי עשר שעות עבר רכב ראשון, והוא בא לעזרתי והזעיק עזרה.

נחמן שי: אולי היה ניצל.

נחמן שי: זה קרה לי, זה קורה בערבה ובהרבה מקומות.

נחמן שי: כדוברת יחידת החילוץ בארץ לשעבר, אני יכולה להבטיח לכם שיכולנו להאריך חיים להרבה אנשים.

נחמן שי: זה קורה בארץ כל שבוע.

נחמן שי: אנא, קדמו חוק פשוט ולא מאוד יקר, לכיסוי סלולרי מלא בארץ.

נחמן שי: חברו אליי הרבה חברי כנסת.

נחמן שי: באמת, רשימה ארוכה, ועוד יכולתי לבקש הסכמה מרבים אחרים, כדי להטיל על משרד התקשורת את המשימה לוודא כי במדינת ישראל כולה תהיה תקשורת סלולרית, שזה יהיה שירות אזרחי שכל אחד ראוי לו וזכאי לו.

נחמן שי: כי אתם, חברי הכנסת – כי אתם, חברי הכנסת – מסתובבים בכל הארץ, בעניינים כאלה ובעניינים אחרים, ואתם יודעים מהי המציאות; אתם יודעים שאין קליטה סלולרית שווה, אתם יודעים שיש אזורים מתים, אבל אתם עוברים לידם מהר, כי אתם לא גרים שם – ברוב המקרים; בחלקם אולי כן, ברוב המקרים לא.

נחמן שי: זה פחות מעניין אתכם.

נחמן שי: ואתם אומרים: מילא, אבל מי שגר שם, זה בשבילו עניין של חיים ומוות.

נחמן שי: היכולת להשיג קשר טלפוני גם באירועים של בטיחות וגם באירועים של ביטחון זה לחיות או לא לחיות.

נחמן שי: אני רוצה לספר לכם על תאונה אחרת שאירעה; לא תאונה אלא פיגוע.

נחמן שי: הדס מזרחי, שעכשיו שבתה פה, לא רחוק מהכנסת, סיפרה איך היא נפגעה במכונית כשהיא נסעה עם בעלה, ברוך, זיכרונו לברכה.

נחמן שי: כולנו זוכרים את הסיפור הזה.

נחמן שי: היא ניסתה – ירו עליהם, הם נפגעו ממארב, והיא ניסתה להשיג עזרה, ולא הייתה יכולה – נכון, מוטי יוגב?

נחמן שי: היא לא הייתה יכולה, הדס מזרחי, להשיג עזרה, כי במקום שבו האוטו שלהם נורה לא היה קשר, נכון?

נחמן שי: אני צודק?

נחמן שי: ואני אומר שנגרם עוול גדול להדס מזרחי, שאיבדה את בעלה, ולהרבה יהודים שחיים בשטחי ביהודה ושומרון ומחכים שגם להם יהיה קשר טלפוני סלולרי.

נחמן שי: עכשיו הממשלה הלכה לקראתם, והחליטה להקצות משאבים.

נחמן שי: אני לא יודע איך הדבר ייעשה, אבל אני אומר: יפה עשיתם; אם החלטתם לפרוס את הרשת הסלולרית גם ביהודה ושומרון, למה תקפחו את תושבי מדינת ישראל?

נחמן שי: הינה, אני רוצה לספר לכם את הסיפור הזה, לספר לכם מה כותב לי ערן דורון, ראש המועצה רמת הנגב.

נחמן שי: הוא אומר: בחלק מהשטחים במועצה – המועצה הזאת חולשת על 22% משטחי מדינת ישראל – בשטח המועצה לא קיימת קליטה סלולרית.

נחמן שי: עובדה זו מקשה בתפעול שטחי חקלאות, תיאום כוחות הביטחון וההצלה, תפעול מערך ההיסעים של תלמידי בתי הספר ואפילו יכולת כניסה בשערי היישובים.

נחמן שי: זאת אומרת, אתם חייבים לספק לי את השירות הזה.

נחמן שי: זה פוגע בנו, כותב ערן – זה מקום שחיים בו כמה אלפי אנשים, אבל תאמינו לי, חייהם קשים בלאו הכי, למה אנחנו מכבידים ומוסיפים עוד ועוד קושי על חיים שהם לחלוטין לא פשוטים?

נחמן שי: ועוד, כותב לי ראש המועצה האזורית ערבה תיכונה: אי-קליטת סלולר יוצרת סיכון גדול לנוסעים ולמטיילים בדרכים הפנימיות, כפי שקרה באירוע הטרגי האחרון.

נחמן שי: יש הבדלים ברמת הקליטה גם בין התחנות.

נחמן שי: בשורה התחתונה, אין.

נחמן שי: וכותב לי מאיר צור, מזכ"ל תנועת המושבים – מושבים יש בכל הארץ, וזה נוגע להם – כפי שאתה יודע, איתן, קיבלת עכשיו פרס – –

איתן ברושי: הוא מעין יהב.

נחמן שי: נכון, הוא מעין יהב – – ועכשיו אתה קיבלת פרס מתנועת המושבים – והוא אומר:

נחמן שי: הצעת חוק זו מאפשרת קליטה סלולרית בכל שטחי ארץ ישראל, ובכך למעשה תציל חיים של רבים.

נחמן שי: עכשיו, איך פורסים רשת סלולרית?

נחמן שי: מקבלים רישיון ממשרד התקשורת.

נחמן שי: עוד מעט יעלה השר קרא ויסביר לנו, כי הוא השר הממונה על כך.

נחמן שי: מקבלים רישיון, והרישיון הזה, שניתן לחברות – אני רוצה לצטט מדוח של הממ"מ של הכנסת – מחייב אותן לספק למנוייהן שירות תקין וסדיר בפריסה כלל-ארצית ובאיכות שירות שלא תפחת מהאמור במדדים לטיב שירות המפורטים ברישיונותיהן.

נחמן שי: זאת אומרת, החובה קיימת, אבל מה – כנראה המשרד לא רוצה לאכוף אותה.

נחמן שי: נאמר – המשרד רשאי לפקח.

נחמן שי: אה, הוא רשאי – ולא חייב לפקח?

נחמן שי: אני רוצה להבין למה.

נחמן שי: האם ההכנסות של החברות האלה הן כל כך נמוכות שהן לא יכולות לעמוד במשימה?

נחמן שי: ואם הן לא עומדות במשימה, למה משרד התקשורת לא יטיל עליהן קנסות, כמו שהוא עושה פה ושם על חברת בזק על אי-מתן שירות או על פגיעה בשירות?

נחמן שי: למה הוא לא עושה את זה על חברות הטלפון הסלולריות?

נחמן שי: אולי הוא חושש מהן, אולי הן מחזיקות כוח חזק מדי, אולי יש פה פוליטיקה שלא שמענו עליה.

נחמן שי: אז את המחיר משלמות לא חברות התקשורת האלה, החברות הסלולריות; את המחיר ישלמו אזרחי מדינת ישראל, ובמיוחד אלה שנמצאים בפריפריה, אלה שחייהם קשים בלאו הכי: הנגישות קשה, שירותי הבריאות קשים.

נחמן שי: הינה, יושבת פה ראש עיריית ערד לשעבר, והיא תסביר לכם מה זה נקרא שירותים בערד, וכמה זה חשוב וכמה זה נוגע, כל סוג של שירות.

נחמן שי: אז אני אומר – השירות הזה מונח על כף היד, תנו אותו.

נחמן שי: אי-אפשר היום לחיות חיים סבירים ללא קשר סלולרי 24 שעות.

נחמן שי: יש לי פה נתונים מדהימים שהציג מרכז המחקר של הכנסת.

נחמן שי: הוא גם אמר: מבקר המדינה הולך לבדוק את זה.

נחמן שי: ואני מספר לכם פה סיפור; מבקר המדינה אולי בדק, אולי לא בדק.

נחמן שי: לא שמענו ממנו שום דבר, ואני אוודא שמבקר המדינה כן ייכנס לסוגיה הזאת, כי אני חושב שזאת סוגיה קריטית לכל אחד ואחד מאיתנו.

נחמן שי: לכן, חבריי חברי הכנסת, אתם מתבקשים היום להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

נחמן שי: אני חושש מאוד שהממשלה כבר התכנסה ביום ראשון לענייניה השונים, ובין היתר מרחה גם את הנושא הזה ואמרה: הוא לא חשוב לנו מספיק.

נחמן שי: אז אני אומר לכם: הוא חשוב מספיק, והאנשים האלה, שגרים באזורים הדפוקים, אלה שמנותקים מקשר סלולרי או שהקשר הסלולרי שלהם נמוך – הם יבוא איתכם חשבון.

נחמן שי: הם לא יסלחו לכם ולא ימחלו לכם, אם לא תמלאו את האחריות שמוטלת עליכם.

נחמן שי: אתם רוצים לנהל את המדינה?

נחמן שי: אתם רוצים להיות שרים בממשלה הזאת?

נחמן שי: תעשו את העבודה הנדרשת מכם – תדרשו מחברות הטלפון הסלולרי לעמוד בתנאי הרישיון שלהן.

נחמן שי: זה לא משהו חדש שאתם מטילים עליהן.

נחמן שי: הן יודעות היטב מה הן נדרשות לעשות.

נחמן שי: הן לא רוצות לעשות את זה – אולי כי אין להן כסף, אולי כי הן נתפסות באיזשהו מקום כי מועצה זו או אחרת לא הרשתה להן.

נחמן שי: תאמינו לי, מתוך היכרות אישית, אם רוצים לשים באיזשהו מקום משדר, ישימו אותו.

נחמן שי: הן ימצאו את הדרך.

נחמן שי: הן יקנו את מי שצריך, באזור הזה, שם, את התושבים ואחרים – בדרך כזו או אחרת יפצו אותם, וישימו את המשדרים באותם מקומות.

נחמן שי: הערה אחרונה, בתחום הזה אין הבדל לא בין מצביעי ולא בין מצביעי שמאל, לא בין יהודים ולא ערבים.

נחמן שי: רק במאמר מוסגר תזכרו את כל הבדואים בדרום, שגם להם אין קליטה סלולרית.

נחמן שי: כולם משלמים את המחיר של ההזנחה הפושעת הזאת.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו על הצעת החוק הזאת שר התקשורת, חבר הכנסת איוב קרא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: להזכירך, גם לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, באופן כללי, מאז נכנסתי לתפקידי כשר התקשורת של מדינת ישראל, אנחנו מנסים לתקן עוולות של שנים, וגם עושים זאת בצורה הכי מכובדת שאפשר.

איוב קרא: רק לפני כמה ימים חזרתי מקפריסין, מפגישה עם נשיא קפריסין, שר החוץ, וחתמתי על הסכם רומינג עם קפריסין, עם שר התקשורת המקביל לי, המדבר על כך שבעצם יוצאים לקפריסין – מדברים בסלולר כאילו בישראל.

איוב קרא: והמשמעות היא גדולה.

נחמן שי: – – –

איוב קרא: זו בשורה מאוד חשובה מבחינת ההישג.

איוב קרא: זה הישג לאלפים – למאות אלפים – של מבקרים, שהיה עולה להם לדבר בסלולר אפילו יותר מכרטיס טיסה.

איוב קרא: מאוד חשוב להוזיל את המצרכים התקשורתיים לאנשים שיוצאים לכל מקום.

איוב קרא: אנחנו נעשה הסכמים כאלה בהמשך כמעט עם כל מי שרק נוכל באירופה.

איוב קרא: אנחנו מנסים היום לעשות עוד מהלך חשוב, פיילוט שאנחנו יוצאים איתו ברחובות, בעצם פיילוט של עיר חכמה, שיהיה אפשר לקבל לכל בית מערכת קווית אווירית, ללא אמצעים.

איוב קרא: זו דרך שבעצם כל בית יוכל – לא צריך לחפור, ולא צריך לעשות מנהרות – לקבל את מצרכי האינטרנט שהוא צריך.

איוב קרא: זה דבר חדש, בעצם לא נוסה בכל העולם, טכנולוגיה חדשה, ואנחנו עושים את זה.

איוב קרא: אני מקווה שזה יצליח, וכך נוכל בכל יישוב – קטן, גדול – לעשות את מה שצריך כדי לתת את השירות.

איוב קרא: אנחנו גם עכשיו מקצים סכומים אדירים להתיישבות כדי לתקן עוולות בצירים המרכזיים שביהודה ושומרון, כדי לתת מענה נכון מבחינת אינטרנט לפחות בצירים המרכזיים, וכו'.

איוב קרא: אני לא יכול כאן – הצעת החוק די מיותרת, כיוון שכבר כיום נתונות בידי שר התקשורת מספיק סמכויות לקבוע הוראות, לרבות לעניין זה, של כיסוי סלולרי.

איוב קרא: לעצם ההצעה – יש קושי יישום מתן כיסוי בכל מקום ובכל זמן, ולהגיע ל-100% כיסוי.

איוב קרא: יש רק ברמת הנגב, כמו שהזכרת, חבר הכנסת נחמן שי, 22% משטח מדינת ישראל – האם צריך לכסות את ה-22%?

איוב קרא: אתה לא מפרט.

איוב קרא: 22% – – –

מיקי לוי: כן.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: זו מדינת ישראל וגם עם ישראל – – – אתה רוצה להגדיל את המדינה נכון?

איוב קרא: אתה יודע כמה כסף זה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, אתה יודע שיש לך עוד שלוש דקות לתת את כל התשובות.

איוב קרא: האם במקום של כל החולות צריך לשים כיסוי – גם במקום שיש חול ואין כביש?

נחמן שי: צה"ל מעביר את כל הבסיסים שלו לדרום, אתה יודע את זה?

איוב קרא: אני שואל אותך – אני שואל אותך אם במקום שיש רק חול, 22% ממדינת ישראל – – –

נחמן שי: רק חול וחול בכל מדינת ישראל.

איוב קרא: אבל הוא לא מדבר – הוא מדבר על כל 22% ממדינת ישראל שעליהם חיים כמה אלפים.

איוב קרא: האם צריך לשים שם מאות – או מיליארדים של כסף?

נחמן שי: כן.

נחמן שי: זה לא מאות ולא מיליארדים, על מה אתה מדבר?

איוב קרא: הדבר תלוי – – –

מיקי לוי: אדוני השר – – – במקום שתברך את קציני צה"ל, יותר חשוב.

איוב קרא: אני מברך כמוך, מיקי, כל קצין בצה"ל.

איוב קרא: אנחנו שמחים שהם מבקרים פה – גם קצינות, לא רק קצינים.

איוב קרא: אני מקווה שיש שם קצינות.

איוב קרא: אנחנו תמיד נשמח לראות את לובשי המדים פה.

איוב קרא: אני רוצה לומר לך, יש הבדל בין כיסוי לבין קיבולת.

איוב קרא: גם אם חברה תקים אתר, הוא יכול לספק כיסוי לכמה מנויים בלבד.

איוב קרא: ואם בנקודות זמן יהיו גם נוספים, יחול קושי של קליטה.

איוב קרא: בעצם יש היתרים, כשאתה בא להקים – היתרים לאנטנות נותנים לך בכל מקום?

איוב קרא: אני עכשיו ביקרתי בנתיבות, וראש העיר לא רוצה לשים אנטנות.

איוב קרא: לא רוצה.

איוב קרא: מה, איך אני יכול באזור הדרום ליד נתיבות לקלוט, אם ראש עיר לא מוכן לתת במקומות שקרובים לאוכלוסייה היתרים?

איוב קרא: לכן, המשרד קבע בהוראות הרישיון של חברות הסלולר תנאים מוגדרים בכל הקשור לכיסוי ואיכות השירות הנדרש.

איוב קרא: המשרד מפקח גם, ואוכף במקומות שבהם נדרש שינוי.

איוב קרא: אני מציע לך, חבר הכנסת שי, מאחר שאני בעד שאנשים יקבלו שירות בכל מקום, תהפוך את ההצעה שלך להצעה לסדר-היום, נביא את כל החברות הסלולריות לוועדה.

איוב קרא: אנחנו נבוא יחד, נבקש לשמוע את מי שיש לו בעיה במקומות הללו.

איוב קרא: נבקש מהחברות להציג מדוע אין, נעשה דיון מקצועי ראוי, ואני חושב, כך אולי נפתור את הבעיה.

חיים ילין: ראש הממשלה הבטיח על כל גבעה באיו"ש לשים אנטנה, שתהיה קליטה.

חיים ילין: למה שם זה במדינת ישראל, ובערבה זה לא מדינת ישראל?

חיים ילין: לא מבין מה שקורה.

חיים ילין: אין לך מושג – רגע, בדאלית אל-כרמל אין קליטה – לכפרים שלך, מה זה אומר?

חיים ילין: אתם מפלים בין מדינה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, אתה יודע, בדרך כלל בימי רביעי יש לנו שאילתות שאפשר לשאול את השר.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, ברשותך לענות או לא להשיב, אתה לא חייב.

איוב קרא: לא לא, אני חייב לענות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: איך שאתה מוצא לנכון.

איוב קרא: אני רוצה רק לומר לך שהקליטה של סלולרי זה לא רק תלוי במשרד.

איוב קרא: הקליטה הסלולרית תלויה גם באזרחים שמוכנים לקבל אנטנות שיהיו באותו מקום.

איוב קרא: אם הם מתנגדים, או זורקים, או פוגעים – – –

חיים ילין: אדוני היקר, הכביש שייך למה?

חיים ילין: לא צריך אישור של אף אחד.

חיים ילין: שמים אנטנה בכביש, פתרתם את כל הבעיה, זה לא שטח מוניציפלי.

איוב קרא: אני שמח שאתה יכול לעשות במדינה מה שאתה רוצה.

איוב קרא: לכל אנטנה כזאת – גם שעל הכביש, צריך היתר של הוועדה המרחבית או הוועדה המחוזית – אין כאלה דברים.

חיים ילין: לא לא, התבלבלת.

חיים ילין: בתשתיות לאומיות לא צריך.

איוב קרא: אין כאלה דברים, שבעצם אתה תוכל לעשות משהו בלי היתר.

איוב קרא: לא קיים מושג כזה.

איוב קרא: ואיפה שאתה רוצה – אתה חייב להגיש, יש הליך.

חיים ילין: הכביש שייך למה?

חיים ילין: ממרכז הכביש בין 30 ל-60 מטר זה לא שייך – – –

איוב קרא: אבל אתה לא מדבר – אם אני מדבר על כביש שחוצה בדרך כלל יישובים, אתה לא יכול להציב שם אנטנות ללא היתר.

חיים ילין: בתוך יישוב – – –

איוב קרא: אז מה אתה צריך את זה?

איוב קרא: אם אין תושבים באותו מקום, מה אתה צריך את הסלולר הזה?

איוב קרא: אני רק יכול לומר לך, אני מציע לך, בוא נדבר מקצועית; נלך לוועדה יחד, נשמע את החברות, נשמע את המתלוננים, ויחד ננסה לפתור את זה – בחקיקה זה לא יפתור שום דבר.

חיים ילין: נביא את זה בטרומית – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה – בבקשה, לרשותך עד שלוש דקות לשכנע את הממשלה לתמוך בחוק שלך.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

נחמן שי: אני באמת כבר לא יודע, גברתי, מאיפה להתחיל.

נחמן שי: פה, ליד שולחן הממשלה, יושבים שרים אחרים.

נחמן שי: הלוא שר הבטיחות בדרכים יסביר לכם את המשמעות של החוק הזה, כי הוא אחראי לבטיחות בדרכים.

נחמן שי: השר לביטחון הפנים יסביר לכם את החשיבות של החוק הזה, כי הוא יודע מה זה שרוצים להזעיק עזרה ולא יכולים, באזורים מסוימים של הארץ.

נחמן שי: כל שר שיושב פה – כמובן שר התקשורת.

נחמן שי: אבל אני קיבלתי את תשובת השר, ואני הולך להמליץ לכל תושבי מדינת ישראל לנסוע לקפריסין.

נחמן שי: בקפריסין – יש בשורה, יצאה בשורה מהדיון: בקפריסין יש קליטה.

נחמן שי: ולכן, תושבי הערבה, תושבי רמת הנגב, תושבי עמק הירדן, בקעת הירדן, תושבי עין גדי, חברי איציק שמולי מקיבוץ עין גדי, כולכם עולים על המטוסים ונוסעים לקפריסין.

נחמן שי: פעם קנינו שם מגהצים, פעם קנינו שם מכשירי חשמל, ויכול להיות שתשיגו שם במחירים זולים ביותר.

נחמן שי: אבל היתרון הגדול של קפריסין – ויושב שם גם חברי איציק מגבול הצפון, הוא יגיד לכם מה קורה שם – שם יש אפשרות לטלפן בטלפון הסלולרי שלכם.

נחמן שי: אל תיסעו לאילת יותר, כי בדרך לאילת לא תוכלו לדבר בטלפון.

קריאה: גם בבקעה.

נחמן שי: בבקעה גם לא, אל תיסעו.

נחמן שי: אני יודע, הבקעה היא שלנו, אבל אל תיסעו שם, כי אם חס וחלילה יקרה לכם דבר מה, לא תוכלו לבקש עזרה.

נחמן שי: לא תוכלו.

נחמן שי: אז אני אומר לך, חברי השר קרא: חבל מאוד שמשרדך העמיס עליך את התשובה הזאת.

נחמן שי: אני, יש לי אליך הערכה גדולה.

נחמן שי: אתה שר חדש יחסית, אתה לא יכול לתקן את כל עוולות העבר.

נחמן שי: תתלבש על העניין הזה.

נחמן שי: עשרות אלפי ישראלים, אם לא מאות אלפים, יהיו חייבים לך תודה והוקרה אם אתה תסדיר את הבעיה הזאת.

נחמן שי: ואל תצדיק את זה במה שקרה בעבר.

נחמן שי: אתה פותח דף חדש, תעשה אותו.

נחמן שי: אפשר לשים אתרים בכל מקום, לאתר אתרים ולשים משדרים, כפי שהוכח זה עתה ביהודה ושומרון – ועיני לא צרה בהם; אמרתי את זה קודם: אני בעד שישימו גם ביהודה ושומרון משדרים כדי לקלוט, וגם בתחומי מדינת ישראל.

נחמן שי: כל אזרח ואזרחית, כל מי שמשלם לחברות הטלפון הסלולרי, חייב וצריך לקבל את השירות הזה מהן.

נחמן שי: מילה אחרונה, הצעת לי דיון בוועדה.

נחמן שי: שוחחתי עם ידידי חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

נחמן שי: הוא יעשה דיון בכל מקרה, אבל אני רוצה לראות שההצעה הזאת עוברת היום, וכפי שאמר ידידי חיים ילין, אפשר להעביר אותה בקריאה טרומית, ולחכות לדיונים.

נחמן שי: אתם מפילים את ההחלטה הזאת – אתם נותנים סטירה לכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, שזקוקים לשירות הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק התקשורת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 42 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – קליטה בטלפון נייד בכל חלקי הארץ), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 27, נגד – 42, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק לא התקבלה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: לא הצלחתי להצביע – בעד.

חמד עמאר: לא הצלחת להצביע, או לא היית?

קארין אלהרר: לא הצלחתי.

חמד עמאר: לפרוטוקול, בבקשה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/4507/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לדמי לידה למתנדבות בשירות לאומי או בהתנדבות קהילתית), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך עד עשר דקות.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותיי, חבריי, חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם במקרה של חוסר שוויון שהוא לא ייאמן, בין בנות השירות הלאומי לחיילות שמשרתות בצבא.

עליזה לביא: יש הרבה מאוד פערים בזכויות שיש לבנות השירות הלאומי, אבל הפער הזה והעוול הזה והעיוות הזה הם בלתי מתקבלים על הדעת והם בלתי נתפסים.

עליזה לביא: הכול מגיע אליי בעקבות פניית ציבור.

עליזה לביא: כותבת לי בחורה שביקשה שלא אומר את שמה.

עליזה לביא: היא מספרת לי שהיא סיימה – – –

חיים כץ: יש הצבעה על זה?

עליזה לביא: סליחה?

עליזה לביא: כן, כן, אני הבנתי שיש נגד להצעה – שמתנגדים להצעה.

חיים כץ: לא, אני הבנתי שאמרו שבתוך חודש ייתנו תשובה.

חיים כץ: ועדת שרים לחקיקה החליטה לדחות את הדיון בהצעת החוק בחודש.

עליזה לביא: בחודש?

חיים כץ: כן.

עליזה לביא: אדוני יכול לתת תשובה לעניין?

עליזה לביא: אני הבנתי שהשר אורי אריאל אמר שהוא יעזור – – –

חיים כץ: אני חושב שאפשר לדחות – לא את הנאום שלך, את התשובה וההצבעה – בחודש, כי ועדת השרים אמרה שתדון בתוך חודש.

עליזה לביא: אמר לי השר אורי אריאל: אין צורך בחוק הזה – – –

חיים כץ: אז אני אמרתי לך את התשובה שקיבלתי רשמית.

עליזה לביא: מה התשובה הרשמית, אדוני?

חיים כץ: ועדת שרים החליטה לדחות את התשובה בחודש.

עליזה לביא: לדחות, אבל לדחות במה?

חיים כץ: בחודש, ואולי זה יהיה חיובי.

חיים כץ: אז אני מבקש ממך שהתשובה וההצבעה יהיו במועד אחר.

חיים כץ: איך שאת רוצה.

חיים כץ: את יכולה לנאום את הנאום – – –

עליזה לביא: אני יכולה לנאום את הנאום, אבל כשאני עובדת מול המשרדים – –

חיים כץ: תעשי מה שאת רוצה.

חיים כץ: מה שאת רוצה.

עליזה לביא: – – ואני מבינה שהעוול הזה לא מתוקן, למרות הפניות החוזרות והנשנות – בחורה שירתה בשירות הלאומי שנה וחצי בחדרה, ולאחר נישואיה היא משרתת חצי שנה בנהריה, ולמרות הנישואים שלה במהלך שנת השירות השנייה היא ממשיכה בשירות הלאומי, למרות המצב הכלכלי הלא-קל שלה, ובתום השירות הלאומי נולדה לה תינוקת מתוקה, והיא, כמו כולן, ניגשת לביטוח לאומי לקבל את דמי הלידה עבור שישה חודשי עבודה ושנתיים שירות לאומי בתקופה שלפני הלידה, כי לשון החוק – אני מזכירה לכולנו – היא שדמי לידה מרביים עבור 15 שבועות ישולמו ליולדת בעזרת דמי הביטוח.

עליזה לביא: אז לפי החוק היא זכאית לדמי לידה מלאים, כיוון שבזמן השירות הלאומי משלמים בעד הבנות את הביטוח הלאומי.

עליזה לביא: אבל – חודש וחצי אחרי שהיא פנתה לביטוח לאומי להגיש את התביעה, היא מקבלת הודעה שהיא זכאית, והכסף יעבור לחשבון הבנק שלה, אבל זה לא קורה ולא קורה.

עליזה לביא: היא מתקשרת לביטוח לאומי לברר לכמה שבועות דמי לידה היא זכאית – ומקבלת, ולאכזבה הרבה שלה עונה לה הפקיד – ואני מצטטת – שהיא זכאית לשבעה שבועות בלבד.

עליזה לביא: וזה למה?

עליזה לביא: זה כי – כך אומר לה הפקיד – שירות לאומי-אזרחי לא נחשב כזמן אכשרה.

עליזה לביא: זאת ההגדרה של הביטוח הלאומי, זה לא מוחשב כזמן אכשרה בביטוח לאומי.

עליזה לביא: היא מבקשת שהוא יעביר אותה למנהלת, כדי להבין מדוע השירות הלאומי לא נחשב – הרי שילמו בעדי את דמי הביטוח הלאומי, אומרת אותה בחורה, אז למה לא משלמים לי דמי לידה מלאים?

עליזה לביא: ואז המנהלת עונה לה: השירות הלאומי-אזרחי לא נחשב, וגם כאן הוא לא נחשב, וזה החוק, ואם את רוצה לערער עליו, אז תערערי עליו ותפני למחוקק.

עליזה לביא: ובאמת אותה בחורה פונה אליי, ואני מניחה היום לפניכם את הבקשה שלי להשוות את התנאים של בנות השירות הלאומי לאלה של חברותיהן שמשרתות בצבא, ואני לא מבינה בעצם איך החוק הזה, כשאני פונה, זוכה לאי-הבנות ואי-התאמות: לא צריך את החוק הזה, בעצם מה את רוצה?

עליזה לביא: למה צריך?

עליזה לביא: בשביל מה צריך את החוק הזה, נשנה את זה בתקנות.

עליזה לביא: תקנות לא מספיקות בעניין הזה, אדוני השר – זאת התשובה שאני קיבלתי.

עליזה לביא: את הנושא הזה צריך להסדיר בחקיקה.

עליזה לביא: אין שום סיבה שבנות שירות לאומי יופלו.

עליזה לביא: הן מופלות לאורך הדרך בהרבה מאוד דברים, בטח ובטח מי שבוחרת לשרת שנתיים.

עליזה לביא: אני יודעת, לצערי הרב, שרבות לא משרתות שנתיים.

עליזה לביא: למעשה רק 70% מהן לא משרתות שנתיים, אבל 30% משרתות שנתיים, והן משרתות ותורמות למדינה, וכאן יש לפנינו מקרה של בחורה שלמרות המצב הכלכלי משרתת שנת שירות שנייה.

עליזה לביא: אז יש לי הרבה ביקורת גם על השירות הלאומי, וכשהייתה לי – בנושא של הטרדות מיניות שלא חלו בשירות הלאומי – תיקנו, והבאנו תקנות לשירות הלאומי, שאומצו, וגם היום השירות הלאומי מדווח פעם בשנה בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עליזה לביא: יש הרבה מה לתקן, אבל כאן יש עוול משווע; דמי לידה – לדמי לידה זכאית כל אישה במדינת ישראל, ולא יכול להיות שהזמן שהיא משרתת בשירות לאומי – ואני מתפלאת על החברים שלי בקואליציה, הרי חלקכם הגדול נגד שירות צבאי לבנות, ואתם מעודדים, מפנים, חוסמים את הכניסה של הצבא לבתי הספר, ומעודדים את הבנות ללכת לשירות לאומי, ולא לצבא, אז איך אתם לא מתקנים את החוק הזה?

עליזה לביא: למה כשאני פונה לשר אורי אריאל הוא אומר לי: כן, אבל בואי נשנה את זה בתקנות, לְמה צריך חוק?

עליזה לביא: לא צריך חוק בעניין הזה.

עליזה לביא: מספיק עם התשובות האלה של "תקנות", חברי השרים, משום שתקנות הן השקפה של שר, זו ראיית עולם, זו האג'נדה שלו, ולא אחת אנחנו רואים שאתם מבטלים תקנות, מיישמים תקנות, מתעלמים מתקנות – לא יכול להיות שבנושא כל כך משמעותי יהיה פה פער, ופער בתחילת הדרך.

עליזה לביא: ורק היום מתפרסמים נתונים של הלמ"ס על פערי השכר במדינת ישראל, פערי השכר בין גברים לנשים.

עליזה לביא: למרות החקיקה, למרות המודעות, למרות השינויים, ועדת שטאובר אומרת:

עליזה לביא: בואו ניקח עוד דברים וניישם אותם – יום עבודה גמיש, עוד כלים שאנחנו רוצים לראות איך אנחנו ממגרים את פערי השכר המעוותים האלה, במדינת ישראל; איך יכול להיות שאישה כאן, ב-2017 – אותו ותק, אותו ניסיון, אותה השכלה – מרוויחה פחות מגבר באחוזים ניכרים?

עליזה לביא: איזה עולם עבודה אנחנו פותחים פה לבנות ולבנים שלנו?

עליזה לביא: והבת שלי, שסיימה את הטכניון, אומרת לי: אימא, יופי, אז השכלה פתחתם לפנינו, אבל מה עם עולם העבודה?

עליזה לביא: למה הכללים והחוקים לא חלים בעולם העבודה?

עליזה לביא: ותמיד כדי לענות על השאלות הקשות האלה, שאנחנו כחברה מתמודדים איתן, אנחנו צריכים לראות איפה הכול מתחיל, איך הכול מתחיל.

עליזה לביא: וחלק מההתחלה נמצא כאן, בפער הזה, בחישוב הזה של דמי לידה, גם בהקשר של השירות הלאומי.

עליזה לביא: וגם מי שאומר – שירות לאומי, הן עושות בעיקר שנה, ולמה שירות לאומי, ועוד כל מיני תשובות – בהקשר הזה אי-אפשר להתעלם מהעוול הנורא שנעשה לבנות השירות הלאומי, ולכך שאין להן פה – אין להן פה בכל המערכת הזאת, ואני לא מבינה איך עוול כזה מונצח.

עליזה לביא: אז לדחות את החוק בחודש?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: הרי המשרדים מסכימים שיש פה עוול, אדוני השר, למה לדחות את זה בחודש?

עליזה לביא: למה לא להצביע בעד?

עליזה לביא: למה לאיין את הכוח של הכנסת?

עליזה לביא: הכנסת צריכה לחוקק חוקים, וועדת שרים לא יכולה לדחות ולדחות ולדחות ולדחות, ואחרי זה להגיד לי – בכלל לא צריך חוק, בואי נתקן את זה בתקנות.

עליזה לביא: תקנות הן לא אמירה, ואמירה נגד עוול משווע כזה צריכה לצאת מפה, מכנסת ישראל.

עליזה לביא: ולכם, חבריי וחברותיי, יש כוח.

עליזה לביא: חבריי בקואליציה, תפסיקו להקשיב לכל מה שאומרים לכם במשמעת הקואליציונית.

עליזה לביא: לא הכול זה משמעת קואליציונית.

עליזה לביא: יש לכם שכל בראש, יש לכם בנות שמשרתות שירות לאומי, לא מספיק לתקן את חוק השירות הלאומי, צריך לראות איך מונעים את העוול הזה – איך מונעים את העוול הזה.

חיים כץ: גם במפלגה שלך יש משמעת קואליציונית.

חיים כץ: עליזה, הייתה במפלגה שלך מישהי שלא שמעה למשמעת הקואליציונית והיא עפה מהרשימה.

מיקי לוי: עליזה, רק תברכי את קציני משטרת ישראל.

עליזה לביא: אני רוצה לברך את קציני וקצינות משטרת ישראל שבאו לבקר אותנו.

עליזה לביא: אני בטוחה שפערי השכר במשטרה לא קיימים, אני בטוחה שפערים לא קיימים, והשכר שאתם מקבלים ומקבלות הוא זהה – אותו תפקיד, אותו ותק, אותו הכול, וגם חישוב דמי הלידה שלכם, אני מקווה מאוד.

עליזה לביא: בכלל, בחישוב דמי הלידה, זה – – –

אלי אלאלוף: – – – זה לא צריך להיות בחקיקה – – – התקנות – – – לא צריך חוק.

עליזה לביא: למה לא צריך חוק, אדוני?

אלי אלאלוף: החוק עכשיו נגמר.

עליזה לביא: אבל למה לא צריך?

אלי אלאלוף: – – –

עליזה לביא: אבל החוק נגמר, אז למה הנושא הזה לא טופל?

עליזה לביא: למה בנות שירות לאומי – – –

חיים כץ: לא טופל, מטפלים עכשיו – – – עוד חודש.

חיים כץ: את לא רוצה, לא צריך.

עליזה לביא: אדוני השר, יגידו לי: לא צריך חוק.

חיים כץ: את רוצה לפתור את הבעיה?

עליזה לביא: אני רוצה לפתור את הבעיה.

עליזה לביא: אז אם אתה אומר לי אני עושה את זה בתקנות, למה שאני אעכב את החוק שלי?

עליזה לביא: אני רוצה שתצביעו גם בעד החוק.

עליזה לביא: תעביר אותו בטרומית, ואני אחכה.

חיים כץ: לא אעביר אותו בכלום.

עליזה לביא: למה?

חיים כץ: כי דנים בזה.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: דנים, דנים, דנים – עד מתי?

עליזה לביא: אדוני השר, עד מתי דנים?

עליזה לביא: עד מתי דנים?

עליזה לביא: הרי אנחנו באים – – –

אלי אלאלוף: יש חוק של השירות הלאומי בוועדה, עבודה אדירה של מיקי וחבר שלו, שם אנחנו עובדים רק על התקנות.

אלי אלאלוף: ועדה כזאת תתכנן מה שאתה אומרת.

חיים כץ: לא צריך חוק.

עליזה לביא: למה לא צריך חוק?

עליזה לביא: למה לא צריך חוק?

עליזה לביא: אני מעלה את הנושא על סדר-היום.

עליזה לביא: אני מביאה את תשומת הלב הציבורית לעוול הזה.

חיים כץ: לא עושים את זה בחוק.

עליזה לביא: תעבירו את זה בטרומית – תעבירו את זה בטרומית ואני אחכה לתקנות האלה.

חיים כץ: לא, לא צריך.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה לא צריך?

חיים כץ: כי לא צריך.

עליזה לביא: למה לא צריך?

חיים כץ: כי לא מעניין אותך החוק.

עליזה לביא: למה לא צריך?

עליזה לביא: אני מחוקקת, התפקיד שלי הוא לחוקק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לסכם בבקשה.

עליזה לביא: צריך את החוק הזה, ותפסיקו – –

חמד עמאר: נא לסכם.

עליזה לביא: – – לקחת את הנושא של הקריטריונים וכל התקנות האלה כעלה תאנה.

עליזה לביא: תהיו אמיצים, בואו נעביר את החוק הזה בטרומית.

עליזה לביא: מבטיחה לחכות עם החוק הזה עד שהתקנות – – –

אלי אלאלוף: אל תזלזלי בעבודת – – –

עליזה לביא: אני לא מזלזלת, אני מבטיחה לחכות.

עליזה לביא: אני מבטיחה לחכות.

חמד עמאר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: – – –

עליזה לביא: יש לי כבוד רב לחוק, כל מה שאני מצביעה זה על – – – אז אני מבקשת שתעבירו את זה בטרומית, אני אחכה עד שתגמרו את התקנות, מבטיחה.

עליזה לביא: מה הבעיה?

עליזה לביא: מה הבעיה?

עליזה לביא: זו אמירה שלך, אדוני, שאתה הובלת – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עליזה לביא: – – ועשית עבודה נהדרת עם החוק הזה.

עליזה לביא: אמירה שלך שאתה תומך בנושא.

עליזה לביא: אני לא אקדם את החוק.

אלי אלאלוף: לא צריך חוק.

עליזה לביא: למה לא צריך?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: לא מתווכחים כאן.

חמד עמאר: תודה רבה, נא לסיים.

חמד עמאר: ישיב – – –

עליזה לביא: אני מבקשת מכם להצביע לחוק.

עליזה לביא: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ.

חמד עמאר: עד עשר דקות, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמעתי את דבריה של המציעה – –

מיקי לוי: עליזה, הוא מדבר אלייך.

חיים כץ: זה לא חשוב.

חיים כץ: – – שמעתי את דבריה של המציעה, ואני מאמין באמונה שלמה שהיא רוצה לפתור את הבעיה.

חיים כץ: ואם היא הייתה רוצה לפתור את הבעיה, היא הייתה אומרת: אוקיי, אני נותנת לכם חודש, אתם דנים בזה, דנים בתקנות, ולא היינו מצביעים פה.

חיים כץ: כי התקנות ייפתרו גם אם הטרומית הזאת תיפול.

חיים כץ: כי מטפלים בזה ועובדים על זה.

חיים כץ: ולפני שאני עונה, אני מציע לך עוד פעם – חודש.

חיים כץ: אם לא, תבואי לפה, אני אבוא ואגיד: לתמוך.

עליזה לביא: בסדר, אני מסכימה.

חיים כץ: מסכימה, אוקיי, תודה.

חמד עמאר: מסכימה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3848/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק העונשין (תיקון – חשיפה מרצון של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: יש הצעת חוק מוצמדת של חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, שלי הראשונה, אדוני שר הרווחה, וחברת הכנסת עליזה לביא הצמידה כשעלתה.

חיים כץ: נכון, נכון, אין קשר בין מה שהיא אמרה – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, זו הצעה אחרת כבר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה כבר תקשיב.

חיים כץ: הוא חשב שזה מוצמד לקודמת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל לצערי הרב אתה תיאלץ כנראה להשיב בשם שרת המשפטים, ואני לא רוצה לעשות לך "כיפה אדומה" כמו ששרת המשפטים מנסה לעשות לך, כי אני מכירה את הרגישות שלך לנפגעים ונפגעות, כי המשרד שלך הוא גם זה שמטפל בהם.

אורלי לוי אבקסיס: לכן הייתי רוצה שתקשיב רוב קשב ולא תהפוך להיות קריין – –

חיים כץ: אבל אני אהיה קריין.

אורלי לוי אבקסיס: – – מהשורה.

חיים כץ: אבל אני אהיה קריין.

אורלי לוי אבקסיס: גם התייחסות אישית שלך היא חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, רבותיי השרים, אנחנו נמצאים היום בעיצומו של קמפיין metoo – נשים שמספרות את הסיפור האישי הפוגעני שהן חוו במהלך חייהן – אותן נשים שכולנו מכירים ומכירות, אותן נשים שבאומץ גדול, חייבים לומר, חושפות את האירוע הטרגי שעברו רק בשל היותן נשים בהיותן בקרבת גברים שכנראה לא מעריכים את הפרטיות של אותה אישה שעומדת מולם ורואים בה חפץ.

אורלי לוי אבקסיס: יש לא מעט חברות כנסת שלקחו חלק בקמפיין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לא מעט חברות כנסת שמרחפת מעליהן סכנת מאסר.

אורלי לוי אבקסיס: על פי החוק הקובע היום במדינת ישראל, חוק העונשין, כל מי שיפרסם ברבים נתון או אמצעי זיהוי – שם, כתובת, אפילו איזשהו פרט מסוים שיכול להביא לזיהוי של אותה נפגעת עבירה – צפוי למאסר של שנה.

אורלי לוי אבקסיס: החוק פתר את אותה בעיה של נשים שרוצות לספר את הסיפור שלהן: הן אפילו לא מצביעות על מבצע העבירה, אלא רק על הסיפור הפרטי שלהן – חל עליהן איסור גורף, אלא אם כן אותה נפגעת עבירה תלך לבית המשפט, תבקש את אישורו, ורק לאחר ששופט ידון בתיק שלה הוא יחליט אם מותר לה לספר את הסיפור שלה – גם אם היא לא מצביעה על אותו פוגע.

אורלי לוי אבקסיס: נראה לכם הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: דודו אמסלם, נראה לך הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: יש לך בנות?

אורלי לוי אבקסיס: אחת.

אורלי לוי אבקסיס: אתה חושב שזה הגיוני שיגידו לה לא לספר את הסיפור שלה עצמה?

אורלי לוי אבקסיס: לשרת המשפטים שלך זה נראה הגיוני להשאיר את החוק על כנו; לשרת המשפטים איילת שקד, שלא נמצאת פה, אבל שלושה חודשים אני מנהלת מול הגורמים המקצועיים במשרד שלה שיח למה הגיע הזמן, עוד לפני הקמפיין של metoo.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שחלק מהאגפים במשרד שלה מייד הודיעו שהם תומכים, חלקם גם מייצגים את אותן נפגעות עבירה, אבל איילת שקד חושבת שהן עברייניות.

אורלי לוי אבקסיס: מירב בן ארי, חברת הכנסת מירב בן ארי, את יודעת שבעיני שרת המשפטים איילת שקד ראוי שיהיה לך עדיין, ככה, מרחף מעל הראש, כתב אישום פלילי, עבריינית, עד שנה בפנים.

אורלי לוי אבקסיס: באותה מידה גם שרת הבריאות לשעבר, יעל גרמן – יעל, את עבריינית בפני החוק, את והבמה שעזרה לך להזדהות כמי שעברה תקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: גם את, שלי יחימוביץ, כי הגנת ודיברת – ונתת במה לנפגעת עבירה באוניברסיטת תל אביב.

שלי יחימוביץ': קיבלתי היום תביעת לשון הרע – –

אורלי לוי אבקסיס: הינה, קיבלת כבר תביעה.

שלי יחימוביץ': – – ויש לנו חסינות מהותית.

אורלי לוי אבקסיס: ועוד יש לנו חסינות מהותית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, חברי הכנסת, כנראה נצליח לעבור מעל המשוכה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, גם איילת נחמיאס ורבין, אם אינני טועה, חשפה אתמול בוועדה, אז גם היא עבריינית בעיני שרת המשפטים איילת שקד.

אורלי לוי אבקסיס: מי לא עבריין בעיני שרת המשפטים איילת שקד?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: על מי חברת הכנסת שרת המשפטים איילת שקד מנסה להגן?

אורלי לוי אבקסיס: בטח לא על הנשים נפגעות העבירה.

אורלי לוי אבקסיס: ודאי שלא.

אורלי לוי אבקסיס: היא אפילו לא אומרת: אל תחשפו את שם הפוגע.

אורלי לוי אבקסיס: היא פשוט אומרת:

אורלי לוי אבקסיס: אם תחשפו את זה שאתן עברתן תקיפה מינית, תרחף עליכן סכנה של שנה של מאסר.

אורלי לוי אבקסיס: הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: נורמלי?

אורלי לוי אבקסיס: ואז נציג של שרת המשפטים איילת שקד אומר לי: תקשיבי, גם ככה לא ממש משתמשים בחוק הזה, אז לא משנה, שיישאר שם.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, אם החוק כבר לא רלוונטי לימינו, מדוע להשאיר אותו בספר החוקים?

אורלי לוי אבקסיס: אתמול שמעתי את השרה שקד מתראיינת ברדיו ואומרת: האווירה הציבורית תתקן את הדברים, לא צריך לתקן את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מגיעים לערכאות משפטיות השופטים מסתכלים על האות הכתובה.

אורלי לוי אבקסיס: לאווירה יש משקל חשוב ביותר, אבל כשאתה בא לשופט ואומר לו: יש אווירה, אתה נמצא – ואני משפטנית, תאמינו לי: כשאתה בבית משפט יש חוק כתוב, והחוק חל על כל אחד ואחת שלקחו חלק בקמפיין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה מטורף, זה לא נורמלי, אין פה רציונל.

אורלי לוי אבקסיס: האם השרה איילת שקד רוצה להגן על כל הגברים הפוגעים באשר הם?

אורלי לוי אבקסיס: לא, נראה לי שזה רחב מדי להגיד את הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי היא רוצה להגן רק על החברים שלה מבית, שאולי שמם יצא בצורה כזאת או אחרת, בהקשרים כאלה ואחרים?

אורלי לוי אבקסיס: לא יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מאחר שהיא לא פה, גם לא נקבל תשובה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אם מישהו טוען שלא משתמשים בחוק הזה, אז אני אקריא לכם תגובה של דבורה קמחי, עורכת דין, סמנ"כלית רגולציה וייעוץ משפטי של ערוץ 10 החדש: כסמנכ"לית רגולציה וייעוץ משפטי בערוץ 10 החדש, הריני לאשר בפנייך להלן: במהלך שנות פעולתי בערוץ, שזה כ-15 שנים, אירעו לא מעט מקרים שבהם לא נתאפשרה חשיפתם של נפגעי עבירות מין ונפגעי תקיפה מינית או הטרדה מינית, אף שהביעו רצונם המפורש להיחשף, בשל החובה לקיים את הוראות סעיף 352 לחוק העונשין, 1977, והוראות סעיף 5 לחוק מניעת הטרדה מינית, 1998.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו כלום לא קרה.

אורלי לוי אבקסיס: יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, נראה לך הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: שרת המשפטים, יותר גרוע מכך, בתגובה היום על מה שאמרתי ברדיו, שלחה תגובה, ואני מצטטת: השרה אינה מתנגדת לכך שמותקפת עבירות מין תפרסם גם את שם התובע.

אורלי לוי אבקסיס: להפך, היא פועלת רבות נגד פגיעות מיניות.

אורלי לוי אבקסיס: יש רק בעיה קטנה בטענות של חברת הכנסת לוי, היא הציעה שמתלוננת תהיה רשאית לפרסם את הפגיעה ואת שמה שלה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: או ששרת המשפטים לא מכירה את החוק שעומד לפניה ולא מכירה את הסעיף השני שלו – וזו בושה וכלימה לממשלת ישראל שזו שרת המשפטים שלה, שלא מכירה את החוק ואת התיקון לחוק המוצע – אני אקריא לכם:

אורלי לוי אבקסיס: אומר החוק – לפי סעיף 352 לחוק העונשין, 1977: (א) המפרסם ברבים שמו של אדם או של כל דבר שיש בו כדי לזהות אדם כמי שנפגע בעבירה או כמי שהתלונן כי הוא נפגע בעבירה לפי סימון זה, בין על ידי כלל הציבור ובין על ידי סביבתו הקרובה, או לרמוז על זיהויו כאמור, בין באמצעות פרסום של קולו, דמותו, כולה או חלקה, סביבתו או דמויות הקרובות לו, ובין בדרך אחרת, דינו – מאסר שנה".

אורלי לוי אבקסיס: לצד זה, בסעיף קטן (ב) נקבע כי יינתן פטור מאחריות פלילית "אם האדם ששמו או זהותו פורסמו כאמור נתן את הסכמתו המפורשת לפרסום" – אם עשה זאת בפני בית המשפט.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו, לפני שאנחנו כותבים משהו בפייסבוק, נראה לכם שאנחנו צריכים לבקש מבית המשפט לעבור על הפוסטים שלנו, אדוני שר הרווחה?

אורלי לוי אבקסיס: נראה לך הגיוני?

עאידה תומא סלימאן: אורלי, הנקודה חייבת להיות ההפך, שהנשים כותבות פוסטים ויוצאות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהתבלבלו פה היוצרות.

עליזה לביא: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מודעת לזה שיש חוקים שכבר לא ממש בשימוש.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, פעם היה רציונל לחוק; פעם פחדו שאולי אותה נפגעת – שמעו בחדשות כל אותם עיתונאים שקשורים לרדיו המשטרתי שהייתה נפגעת פה ושם, והיו מחכים עם מצלמות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל פה זו חשיפה שלה, מרצון; היא כותבת בפייסבוק הפרטי שלה, היא מעלה לווטסאפ המשפחתי שלה – יש עליה שנת מאסר.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת שלי יחימוביץ כבר קיבלה תביעה.

אורלי לוי אבקסיס: זה נראה לי לא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: נראה לי ששרת המשפטים לא מבינה באיזה עולם היא חיה.

אורלי לוי אבקסיס: אם ברצונה לעזור לחברים שלה, כדאי שנדע שהיא מגינה עליהם, או על מי היא מגינה.

אורלי לוי אבקסיס: לי יש בנות, יש לי ילדה בת 17, יש לי ילדה בקרוב בת 16, נראה לכם שהן צריכות ללכת לבית המשפט שיאשר להן לכתוב או להגיד למישהו שזה לא בסדר שהוא מטריד אותן?

אורלי לוי אבקסיס: זה נראה לכם הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: שלי, את זוכרת שהחלפת את המושג "מעביד" ב"מעסיק"?

אורלי לוי אבקסיס: זה היה נראה נורא קטן, אבל הייתה לזה משמעות.

חמד עמאר: אני מבקש לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: כי מעביד כבר לא רלוונטי לתקופתנו, צריך להגיד "מעסיק".

אורלי לוי אבקסיס: אותו הדבר גם פה – יש חוקים שצריכים לצאת מספר החוקים של מדינת ישראל, כי הם בושה לעולם המשפט.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון, אדוני, ברשותך.

אורלי לוי אבקסיס: כדי להגן על הנפגעות מפני רדיפה תקשורתית, הוספתי סעיף נוסף בהצעה לתיקון החוק.

אורלי לוי אבקסיס: בסעיף הזה כתבתי: "על מנת שגורמי התקשורת לא ינצלו את מצבן של הנפגעות, מוצע לקבוע כי הסכמה שבאה בעקבות פניות חוזרות תוך הטרדת נפגע העבירה לא תיחשבנה כהסכמה", וכך יהיה אפשר להבטיח כי ההסכמה באמת באה מרצון.

אורלי לוי אבקסיס: אותן נפגעות עבירה רוצות את השליטה בחזרה בידיים שלהן; הן יחליטו מה נכון להן, הן יחליטו אם הן רוצות להיחשף והן יחליטו איפה לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן שהקול של הנשים האלה יישמע.

אורלי לוי אבקסיס: ולצערי הרב – עבדתי עם שני שרי משפטים; עם נאמן, שהיה גבר, והעברתי חוקים להגנה על נשים נפגעות עבירה, וגם עם חברת הכנסת ציפי לבני – מה שקורה היום במשרד המשפטים זה שערורייה; כל חוק שנועד להגן על נשים נפגעות עבירה מוסט ויורד מסדר-היום של ועדת השרים לחקיקה.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה לשרה?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה היא באה ועל מי היא באה להגן?

אורלי לוי אבקסיס: היא קצת התבלבלה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3849/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: יש הצעת חוק מוצמדת, של חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

עליזה לביא: חברתי חברת הכנסת אורלי לוי, אני רוצה לחזק את ידייך, גם על הדרך שבה הצגת את החוק החשוב שלנו, שאין ספק שהוא בא ממקום של זעקה.

עליזה לביא: בסוגיה הזאת, של ההטרדות המיניות, אמת מארץ תצמח.

עליזה לביא: לא בכדי פנתה אלינו העיתונאית יעל דן וביקשה מאיתנו להרים את הכפפה בחוק הכל-כך חשוב הזה, ואנחנו מנסים להבין איך במדינת ישראל, למרות החוק החשוב ופורץ הדרך שחוקק פה לפני יותר מ-16 שנים, נגד הטרדות מיניות, עדיין אנחנו נמצאים באותה מציאות קשה מאוד מאוד, ולכן, באמת, הפרץ החברתי, והשותפות הרבה, גם של חברות כנסת, וגם של ארגונים, ובטח של נשים אמיצות, להעלות את הכאב ואת הזעקה.

עליזה לביא: ובחוק הזה, כשאנחנו מנסים לשנות את החסמים, את הקשיים ואת הכשל המערכתי – פה טמון הכשל, כי היום, במציאות שלנו, כשהרשתות החברתיות נותנות קול, נותנות נראות גם למי ששנים שכחנו מהם, גם לקורבנות גברים וגם לקורבנות נשים – איך אפשר לקחת את היכולת הזאת של קורבן, של בן אדם שנפגע, לספר ולשתף ולזעוק את הזעקה שלו?

עליזה לביא: זה לא יעלה על הדעת, או שבאמת יש פה שרת משפטים שלא מבינה מה אנחנו מבקשות בחוק החשוב הזה – לאפשר, לאפשר למי שרוֹצָה/רוצה לשתף אותנו, את הציבור, בסיפור, במחאה.

עליזה לביא: המצב היום הופך את היוצרות; המצב היום נותן עוגן חזק לתוקף, למתקיף, ולמעשה לוקח את החוק מהקורבן.

עליזה לביא: איך אנחנו יכולים להנציח את המציאות הזאת באיזושהי תשובה לא ברורה שבין כה וכה לא אוכפים את החוק?

עליזה לביא: אם לא אוכפים, תאפשרו.

עליזה לביא: למה שהחשש הזה יהיה קיים?

עליזה לביא: הרי מי שתבקש – גם הכנסתי לחוק שלי – שלא לפרסם את שמה – לא יפרסמו.

עליזה לביא: גם מי שהסכימה שיפרסמו את שמה ואחרי זה חזרה בה, החוק מגן עליה, החוק מאפשר לה.

עליזה לביא: מה אנחנו עושים?

עליזה לביא: אנחנו רוצים באמצעות החוק הזה לחבק, להכיר בזעקה, במצוקה, של המתלוננת.

עליזה לביא: הרי המתלוננת הראשונה נגד קסטיאל התחילה בדרך הזאת, ופתאום – פרץ של תלונות נגדו.

עליזה לביא: ואז היא שומעת בתקשורת שאת הסיפור שלה, ואת המקרה שלה, שהיא חושפת הכול – היא חושפת את הכול – בכלל לא מכניסים לכתב התביעה.

עליזה לביא: הרי הכול היום, בעזרת התקשורת – כל הניקיון של המרחב הציבורי נובע מהכוח הזה לשתף, לתת לבעיה הזאת, שיותר מדי שנים לא היה לה שם – לתת לה את הדרך הנוספת, את הנראות הציבורית.

עליזה לביא: וחברתי חברת הכנסת אורלי לוי, ויושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אני אשמח מאוד שכולנו פה, בבית הזה, בעזרה משותפת, נבין את המצוקה, הרי לא יכול להיות ששרת המשפטים שלנו – –

חמד עמאר: אני מבקש לסיים.

עליזה לביא: – – תיתן פה לעוד מחסום שקיים בחוק להמשיך להיות.

עליזה לביא: בואו ננפץ אותו, הכוח בידיים שלנו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: ישיב שר העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברתי אורלי לוי אבקסיס, אני מקריא את תשובתה של שרת המשפטים, שיצאה כנראה בשליחות חשובה מטעם המדינה, ואני כשר תורן – אני כשר תורן – עכשיו מגיע השר תורן הבא, אתה רוצה להקריא?

חיים כץ: תקריא אתה.

חיים כץ: הוא לא רוצה להקריא, אז אני אקריא – אני כשר תורן לא מתעמת איתך – חברתי אורלי לוי, אני מדבר אלייך – לא מתעמת איתך על הפרטים – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני השר – – –

חיים כץ: – – לא בקי בעניין, ולכן אני מקריא את הצעת חוק העונשין (תיקון – חשיפה מרצון של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואחרים – עליזה לביא – יש עוד אחרים?

חיים כץ: שמעתי אותך ושמעתי את עליזה.

חיים כץ: נגיד את שתיהן, ואם יש עוד אחרים, ואני לא יודע את שמם, אז גם: אחרים.

חיים כץ: בסדר, גם אחרים – מוצע לתקן את סעיף 352 לחוק העונשין, התשל"ז–1977, ולקבוע כי מותר לפרסם ברבים את שמו או פרטים אחרים העלולים להביא לזיהוי אדם כנפגע או כמתלונן בעבירת מין, בהסכמתו, בלא צורך שההסכמה תהיה בפני בית משפט.

חיים כץ: עוד מוצע – לקבוע חריג במקרה שההסכמה מתקבלת בעקבות פניות חוזרות ונשנות תוך הטרדת נפגע העבירה.

חיים כץ: אתכבד להשיב כי כבר היום הסעיף אינו אוסר על הנפגע או על המתלונן לחשוף עבירת מין שנעשתה בו שלא בהסכמתו לפני בית משפט, אלא אוסר על אדם אחר לפרסם פרסום כאמור.

חיים כץ: כך, למשל, כאשר נפגעת עבירת מין מבקשת לחשוף ברבים את זהותה בכתיבת פוסט בפייסבוק, אין מניעה כי תעשה זאת, להבדיל ממקרה שבו עיתונאי מבקש לפרסם כתבה בעניין.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: אל תתווכחי איתי.

חיים כץ: אל תתווכחי.

אורלי לוי אבקסיס: החוק קובע.

חיים כץ: אל תתווכחי איתי.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: אני מקריא מה שכתוב לי.

חיים כץ: אל תגידי לי: כן, לא.

חיים כץ: לא יודע.

עליזה לביא: אתה מבין את הרציו, אתה שר הרווחה.

חיים כץ: אני לא מבין כלום.

חיים כץ: אני מקריא כשר תורן את מה שכתוב.

חיים כץ: ביקשו ממני להקריא, אמרתי שאני עושה את זה.

חיים כץ: זהו.

חיים כץ: אף שתכלית התיקון היא חיובית – תשמעי.

חיים כץ: תשמעי, אורלי, עליזה.

חיים כץ: אורלי, עליזה – אף שתכלית התיקון היא חיובית, אומרת השרה, מתן אוטונומיה לנפגע או למתלונן בעבירת מין להחליט אם לחשוף ברבים את זהותו ככזה, הצעת החוק אינה מאזנת נכונה בין האינטרסים ואינה מביאה לידי ביטוי את מגוון השיקולים הרלוונטיים במקרה של חשיפת זהות נפגע או מתלונן בעבירת מין.

חיים כץ: כשאנחנו חושבים על זה, מישהי אמרה על אבא של ראש מפלגתך שהוא אנס אותה לפני 52 שנה, זה נראה סביר?

חיים כץ: הבן אדם לא יכול לענות לה, אז לפחות במקרה כזה זה לא היה מן הראוי.

יהודה גליק: – – –

אורן אסף חזן: גם אצל גנדי – – –

חיים כץ: אבל זה לא היה מן הראוי.

חיים כץ: לפחות במקרה הזה.

אורן אסף חזן: גם אצל גנדי זה לא היה ראוי.

חיים כץ: כך, למשל, הותרת ההחלטה על הפרסום בידי הנפגע או המתלונן מחוץ לכותלי בית משפט עלולה לתמרץ אדם המעוניין בפרסום ללחוץ על נפגע עבירת מין לפרסם את זהותו.

חיים כץ: כך במיוחד כאשר מדובר בנפגע קטין.

חיים כץ: החריג המוצע אינו נותן מענה ראוי לחששות האלה.

חיים כץ: נוכח האמור לעיל, ממשלת ישראל מתנגדת להצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

חמד עמאר: יש לך עד שלוש דקות, חברת הכנסת אורלי לוי.

חמד עמאר: תהיה הצבעה שמית על החוק של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: נא לדייק בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הקואליציה, מה ששמענו פה היום זה מניפולציה בחוקים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה את החוק לעומק, ישבתי עם הייעוץ המשפטי.

אורלי לוי אבקסיס: הסעיף מדבר באופן ברור: אם רוצה נפגעת העבירה לחשוף את הפרטים שלה, בחוק אין מילה וחצי מילה על הפוגע – אין מילה וחצי מילה על הפוגע, לא בחוק שאני רוצה לתקן ולא בהצעת החוק המתוקנת.

אורלי לוי אבקסיס: מדברים בסך הכול על הפרטים של נפגעת או נפגע העבירה – זה יכול להיות גם גבר; הנפגעים יכולים לחשוף או לתת אישור לחשיפת שמם, אם קיבלו אישור מבית המשפט.

אורלי לוי אבקסיס: אני משפטנית, אל תעשו לי לוליינות משפטית ופרשנויות.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הוא ברור, הקראתי לכם תגובה של האחראית לרגולציה בערוץ 10, שאומרת: 15 שנים אנחנו נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מתי לא מפרסמים?

אורלי לוי אבקסיס: כאשר למישהו יש כוח מסוים, ולכן הוא רק מאיים על המערכת, והמערכת מפילה את האייטם.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים כמה אייטמים כאלה נפלו?

אורלי לוי אבקסיס: אז עכשיו היה באזז מאמריקה שאפשר לנו – – – אדוני ראש הממשלה, אני לא חושבת שזו הצעת החוק שאתה רוצה להצביע בה שמית, על נפגעות תקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו עושה לך פה – –

קריאה: שיימינג.

אורלי לוי אבקסיס: – – שיימינג ממש.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני ראש הממשלה, לא זה החוק שאתה רוצה להיות בו במליאה, גם לא בשביל הרוב הקואליציוני.

אורלי לוי אבקסיס: אתה תבויש, מאחר שמדובר פה על נפגעות ונפגעי תקיפה מינית שרוצים לספר את הסיפור שלהם גם בלי לחשוף את הקורבן.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שעובר מסכת ייסורים, או כך לפחות הוא טוען, אתה צריך להבין מה עובר על נפגעות תקיפה, שלוקחים מהן את היכולת לספר את הסיפור שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: כל הזמן, אדוני ראש הממשלה, אתה טוען שלא נותנים לכם לספר את הצד שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: תאר לך שמדובר בפגיעה מינית ולא נותנים להם לספר את הצד שלהם – שלהן, שלהם, הם יכולים להיות גם קטינים.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני ראש הממשלה, מבזים אותך בקואליציה כשמביאים אותך להצביע בעד חוק ששרת המשפטים עושה בו לוליינות, קרקס.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני ראש הממשלה, אני מציעה לך, באמת ובתמים, אל תיקח חלק בקרקס שמובילה שרת המשפטים איילת שקד.

אורלי לוי אבקסיס: אל תיקח חלק בהגנה של איילת שקד על עברייני מין.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא המקום שלך להיות פה, באמת, בתוקף תפקידך – לא ממקום רע אני אומרת את הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא עומדת פה וצועקת השכם והערב "ביבי" או "שרה" – את זה לא שמעת ממני אף פעם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת לך, החוק הזה הוא חשוב מכדי שראש הממשלה יעמוד פה ובהצבעה שמית – כי אני החתמתי 20 חתימות – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לסיים בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר פה על נפגעת תקיפה מינית שאסור לה לספר את הסיפור שלה.

אורלי לוי אבקסיס: לא להצביע על התוקף, אין פה בכלל עניין של השם של התוקף, רק השם או הפרטים המזהים של הנפגעת.

חמד עמאר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אין לה אוטונומיה להחליט.

אורלי לוי אבקסיס: אל תיתן להם לבזות אותך גם בזה.

חמד עמאר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: הקואליציה עושה איתך מעשה שפל.

אורלי לוי אבקסיס: אני מציעה לך לא להצביע.

אורלי לוי אבקסיס: אל תציל את איילת שקד.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: מי כמוך יודע שיש פה מניפולציות מסוימות, בידי שרת המשפטים איילת שקד.

אורלי לוי אבקסיס: אתה האחרון שרוצה לבוא לפה ולהגן עליה.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא הייתה פה כדי להגן על עצמה, קשה לי להאמין שאתה רוצה להגן עליה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: אדוני ראש הממשלה, אני מאוד שמחה שאתה נמצא כאן, באולם.

עליזה לביא: אנחנו בעיצומו של קמפיין ענק שנועד לתקן עוול רב-שנים.

עליזה לביא: גם כמחוקקים הבאנו חוק נגד הטרדות מיניות, אבל אנחנו יודעים בדיוק מה המציאות גם בבתי המשפט, ששופטים לצערנו הרב משפילים מתלוננות ושואלים שאלות לא ראויות, ומפכ"ל משטרה שאומר שתלונות אנונימיות לא ייבדקו.

עליזה לביא: אנחנו מכירים את המציאות החברתית הקשה, אז יש מתלוננת אמיצה שפותחת את הדלת ובעקבותיה אנחנו יודעים שמגיעות עוד מתלוננות, כי החיים לימדו אותנו שזה דפוס אצל אנשים שמתנהגים בצורה כזאת – מטרידים מיניים סדרתיים, אז היא פותחת את הדלת לעוד מתלוננות.

עליזה לביא: וגם בקרב גברים, הרי לרוב זה קורה לא רק לבן אדם אחד, גבר שנפגע או אישה שנפגעת.

עליזה לביא: זה דפוס פוגעני, והכוח, הכוח שיש פה, בסיפור הסיפור האישי – איך יכול להיות שאנחנו לוקחים אותו?

עליזה לביא: איך יכול להיות שאנחנו לא מאפשרים?

עליזה לביא: והתשובה האומללה של שרת המשפטים לא יכולה לכסות – לא יכולה לכסות על הכלי הנורא הזה שאנחנו במו ידינו בנינו כאן.

עליזה לביא: כי היום המציאות השתנתה, הטכנולוגיה מאפשרת, היא חלק מהכוח של הניקוי החברתי, והחברה שלנו צריכה להיות חברה ראויה, מוסרית, מרחב חברתי, מרחב ציבורי מוגן.

עליזה לביא: אז איך אפשר לא להצביע בעד החוק הזה?

עליזה לביא: חברותיי וחבריי חברי הקואליציה, החוק הזה חשוב מאין כמוהו.

עליזה לביא: אם נכון שלא אוכפים אותו, כמו שאומרת שרת המשפטים, בואו נתקן.

עליזה לביא: למה להשאיר אותו?

עליזה לביא: למה לתת כוח בידי מי ששופט – חוק כזה?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה שחברותיי ואני, יהיה מעל ראשינו חוק פלילי של מאסר?

עליזה לביא: בשביל מה?

עליזה לביא: איזו תשובה עלובה, אל תגנו על התשובה הזאת.

עליזה לביא: תראו שהכוח בידיכם.

עליזה לביא: אנחנו חיים במציאות שבה הכללים השתנו, מי שלא שם לב לזה, שישלם את המחיר.

עליזה לביא: ואל תמנעו, אל תמנעו ממי שרוצָה ורוצֶה לבוא ולספר את הסיפור ולנצל את המרחב הציבורי-חברתי, כי הוא יודע מה הדרך הקשה, הדרך של בתי המשפט.

עליזה לביא: בואו ניתן את הכוח, בואו נאפשר, בואו כולנו נביא לידי חברה מתוקנת ובריאה יותר, חברה שוויונית, חברה שלא מאפשרת – לא מאפשרת לפוגעים להמשיך להיות בה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה שמית.

חמד עמאר: נא להקריא את השמות, בבקשה.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על החוק של אורלי לוי אבקסיס בהצבעה שמית.

חמד עמאר: בחוק השני, אנחנו נצביע הצבעה – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד אילן גילאון – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה – בעד חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

חמד עמאר: אבקש לקרוא שוב את השמות של אלה שלא היו נוכחים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו משתתף איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת עודד פורר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת

חמד עמאר: האם יש מישהו באולם שרוצה להצביע?

יהודה גליק: לא משתתף.

יהודה גליק: מאז שראש הממשלה לא משתתף, גם אני לא משתתף.

חמד עמאר: הסתיימה ההצבעה.

חמד עמאר: 44 נגד, 40 בעד.

חמד עמאר: הצעת החוק לא התקבלה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה שמית על הצעת החוק של חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: הקואליציה מבקשת הצבעה שמית.

חמד עמאר: נא להתחיל לקרוא את השמות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד אילן גילאון – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – נגד מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה – בעד חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

חמד עמאר: אבקש לקרוא שמות שוב.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח יהודה גליק – נמנע יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת עודד פורר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת

חמד עמאר: האם יש מישהו באולם שרוצה להצביע ולא הצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) בנימין נתניהו – נגד

יעל כהן-פארן: אני.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יעל כהן-פארן – בעד יצחק וקנין – נגד

חמד עמאר: יש עוד מישהו באולם שרוצה להצביע?

חמד עמאר: תמה ההצבעה.

חמד עמאר: 37 בעד, 43 נגד, אחד נמנע.

חמד עמאר: הצעת החוק הוסרה מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/1938/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – הכרה בארוסות חיילים שנספו במערכה), התשע"ה–2015.

חמד עמאר: תשובה והצבעה במועד אחר.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותיי, חבריי, חברי הכנסת, חבר הכנסת ביטן, לפני שאתה יוצא, החוק הזה – אני דוחה את ההצבעה שלו הרבה בעזרת המעורבות שלך.

עליזה לביא: עד כמה שהנושא הזה של ארוסות חללי צה"ל קרוב לליבך, אתה נפגשת איתן, דיברת עם שתי ארוסות צוק איתן ואתה מבין לליבן, ואני מודה לך על ההתגייסות שלך ועל העזרה שלך לטובת החוק הזה.

עליזה לביא: אנחנו יחד נדבר עם מנכ"ל משרד הביטחון כדי באמת להעביר את החוק החשוב הזה.

דוד ביטן: מסכים.

עליזה לביא: אני רוצה להודות לך, ואני מוכנה לדחות את ההצבעה על החוק החשוב הזה – –

דוד ביטן: תשובה והצבעה.

עליזה לביא: – – את התשובה וההצבעה על הצעת החוק.

עליזה לביא: חברת הכנסת שולי מועלם, שהתגייסה לעזור, וחברי הטוב חבר הכנסת עפר שלח, שרתום לנושא הזה.

עליזה לביא: חבריי חברי הכנסת, וחברותיי, אני מדברת על חוק שנחשפתי אליו במהלך צוק איתן, מבצע צוק איתן, שבו שלחנו את הבנים שלנו, את החיילים, להגן על גבולות מדינת ישראל.

עליזה לביא: מאז צוק איתן נותרו בליבנו פצעים מדממים; בראש ובראשונה השבת הגופות של יקירינו שנשלחו למערכה ועדיין לא שבו, וליבנו עם המשפחות – אנחנו מבקשים לעשות את הכול להחזיר.

עליזה לביא: אבל פצע מדמם נוסף פעור בליבן של שתי ארוסות חללי צה"ל מאז צוק איתן, שכבר ענדו את הטבעת, היה אולם והייתה שמלה, ונשלחה הזמנה לחתונה, והן התארסו – הן התארסו, הן ארוסות, הן מאורסות לבחירי ליבן, רק שהנורא מכל קרה, והם מתו במבצע הקשה הזה.

עליזה לביא: קרה הנורא מכול, ואת גודל הטרגדיה אי-אפשר לתאר במילים, והמעט שבמעט שאנחנו כחברה יכולים לעשות, זה להכיר בהן, להכיר בארוסות של חללי צה"ל.

עליזה לביא: לא רק יכולים, אנחנו חייבים.

עליזה לביא: זאת הכרה מוסרית, קודם כול ולפני הכול כי הכרה היא חלק מתהליך של ריפוי.

עליזה לביא: ובדיונים שקיימתי אמרו ואמדו פסיכולוגים עד כמה חשובה הכרה בתהליך הריפוי.

עליזה לביא: הם דיברו על שני דברים: אחד, על דרך ההודעה לחברה.

עליזה לביא: עד היום דרך ההודעה הייתה לא ברורה.

עליזה לביא: את זה הצלחתי לתקן מול הצבא, והצבא הוציא נוהל שבו כאשר קורה הנורא מכול, ודופקים על הדלת, ומודיעים את הבשורה האיומה, ברגע שאבא, אימא, מבקשים: תודיעו לחברה, תודיעו לארוסה – מודיעים.

עליזה לביא: פה הצלחתי בנוהל לתקן ולשנות, אבל לא הצלחתי שמשרד הביטחון יכיר בארוסות חללי צה"ל.

אורן אסף חזן: הן לא מוכרות?

עליזה לביא: לא, הן לא מוכרות.

עליזה לביא: אתה יודע, והארוסות החילוניות, החברות שגרות יחד עם בני הזוג שלהן, ויש להן הסכם – הסכם דירה ו/או חשבון משותף, הן מקבלות.

עליזה לביא: אז מי לא מקבלות?

עליזה לביא: מי שהתארסה – היא רשומה ברבנות, היא נרשמה לנישואין, המערכת יודעת שהיא התארסה, טקס האירוסין התקיים, יש תיעוד היום – היא לא מקבלת כלום.

עליזה לביא: ואתה יודע, חבר הכנסת אורן חזן, מה הנורא מכול?

עליזה לביא: שיש פה אפליה; משום שהידועות בציבור, הארוסות החילוניות, שאפילו חודש חיו יחד עם בני זוג, הן מקבלות ומוכרות על ידי המדינה.

עליזה לביא: הארוסות הדרוזיות באופן אוטומטי מוכרות על ידי מדינת ישראל.

עליזה לביא: מדינת ישראל מכירה באירוסין של אחינו ואחיותינו הדרוזים – – –

חמד עמאר: אני אתקן אותך, אם אין עקד – הן לא מוכרות.

עליזה לביא: אבל יש.

חמד עמאר: אם יש עקד – הן מוכרות.

חמד עמאר: אם אין עקד, אם לא נרשמו בבית המשפט כעקד, הן לא מוכרות.

עליזה לביא: אבל על זה אני מדברת, הן עברו עקד, והן התארסו, והמערכת מכירה בהן – בהגדרה הן ארוסות, מאורסות.

עליזה לביא: אבל במקרה שלנו, של צבא ההגנה לישראל, של משרד הביטחון, הדרישה שנדרשת מחייל: תגור עם בת הזוג שלך.

עליזה לביא: מה קורה לחיילים שזה לא מתאים להם?

עליזה לביא: שזה נוגד את ערכי הדת, המשפחה, המסורת?

עליזה לביא: אז הם, ששומרים על תורת ישראל, נאמנים להלכה – באה מדינת ישראל ואומרת להם: תשמעו, אם לא גרתם יחד ואין לכם הסכם, או אין לכם חשבון משותף – – –

אורן אסף חזן: רק מגורים משותפים זה נחשב?

עליזה לביא: רק מגורים משותפים.

עליזה לביא: מגורים משותפים.

עליזה לביא: זה אבסורד: ידועה בציבור מוכרת, ארוסה לא מוכרת.

עליזה לביא: אז יש פה עוול שאנחנו מבקשים לתקן.

עליזה לביא: ואני אומרת לכם, אני שלוש שנים מול ענף נפגעים במשרד הביטחון ומול משרד הביטחון, ועל ההצעה הזאת חתומים חברי כנסת רבים, שמבינים את העוול שנעשה.

עליזה לביא: הייתי פה, בבית הזה, עם אימא של חייל שנפל, והיא הבטיחה – היא הבטיחה – לחברה שלו, לארוסה שלו, שהיא תעשה את הכול, והחתמנו חבר כנסת אחר חבר כנסת, כולל את חבר הכנסת ליברמן, שהיום מכהן כשר הביטחון, שחתום על הצעת החוק הזאת.

עליזה לביא: ואני רוצה לבקש מכם את התמיכה, את ההתגייסות.

עליזה לביא: אני הסכמתי לדחות את החוק הזה בחודש, אבל אני קוראת – מתחננת – מכאן – – –

אורן אסף חזן: אין סיבה שלא.

אורן אסף חזן: את לא צריכה להתחנן, אין סיבה שלא.

עליזה לביא: אז אני מבקשת, משום שהתשובה של משרד הביטחון היא שהוא לא תומך בחוק הזה.

אורן אסף חזן: למה?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: כי זה יפרוץ איזושהי פרצה, ולא נוכל להתמודד עם עוד כל מיני בקשות.

עליזה לביא: תשובה לא ברורה, ממש לא ברורה.

עליזה לביא: ואני יודעת שחבר הכנסת מלכיאלי מבין אותי, שותף למאבק ורוצה לסייע – –

מיכאל מלכיאלי: גם שר הדתות.

עליזה לביא: – – וחבר הכנסת חזן, וחבר הכנסת ביטן, וחבר הכנסת שלח, וחברת הכנסת מועלם – אתם מבינים את גודל העיוות הזה והעוול הזה, שנעשה.

עליזה לביא: אני העברתי לידיכם ואני רוצה לשתף את כל חברי הכנסת בקריטריונים, כי משרד הביטחון אמר לי: את יודעת מה?

עליזה לביא: תני לנו קריטריונים.

עליזה לביא: אז ישבתי וניסחתי קריטריונים שכן אפשר בעזרתם להבין שנעשה פה טקס אירוסין, שיש פה התחייבות, שאנשים מתכננים את הבית, שהזמנות נשלחו – אבל הנורא מכול קרה; הנורא מכול קרה – אנחנו שלחנו אותו להגן על המדינה, והוא נפל, ואנחנו מחויבים – הבטחנו, הבטחנו לבנים לעזור להם, אז לא נסייע?

עליזה לביא: על כמה מקרים אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש?

עליזה לביא: למה ללכת עם אטימות במקרה הזה?

עליזה לביא: אז אמרנו: הכלל הראשון, או הקריטריון: מי שקיימה עם בן זוגה שנספה טקס אירוסין או מפגש בין משפחות; ואם זה לא מספיק – אז הרשמה ברבנות; ואם זה לא מספיק – אז מי שבן הזוג הודיע למפקדים שהוא התארס עוד קודם.

עליזה לביא: הרי הצבא יודע ויכול להוסיף קריטריון למעמד של החייל; או מי שהציגה סימנים שמוכיחים קביעת מועד לעריכת חופה וקידושין, כמו שליחת הזמנות לאירוע, הסכם עם אולם.

עליזה לביא: הסכם עם אולם יכול להיות שווה מבחינה משפטית, אדוני מנכ"ל משרד הביטחון, להסכם עם בעל דירה; למה הסכם עם בעל דירה קביל, והסכם עם אולם, או הסכם אחרי שקנו טבעת, לא קביל?

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: למה להנציח את העוול לאותן ארוסות, שקשה להן לבוא ולשתף.

עליזה לביא: ואני לא רוצה להגיע לבג"ץ; אני אימא לחייל בצה"ל, אני אימא לקצין בצבא ההגנה לישראל, לא רוצה ללכת ולהצטרף לבג"ץ נגד המדינה.

עליזה לביא: הרי לא יכול להיות שיש פה עוול – וסגן השר אלי בן-דהן התגייס לסייע ולעזור, ומבין את המצוקה המאוד-גדולה הזאת.

עליזה לביא: אני מבקשת מכולכם לנצל את החודש הזה, את החודש היקר הזה שיש לנו כאן, כדי באמת להבין שאנחנו צריכים לתקן את העוול הנורא הזה, ואי-אפשר – אי-אפשר להנציח אותו.

עליזה לביא: אני רוצה לשתף אתכם בדברים ששיתפו אותי הארוסות: משרד הביטחון לא יכול להשיב לי את מה שכבר איבדתי: ביטחון, אהבה, חלומות ושאיפות שכוללים בתוכם משפחה וילדים.

עליזה לביא: הוא יצא בשליחות מדינת ישראל כחודש וחצי לפני החתונה, בלי להציב סימני שאלה, על אף החתונה שכל כך חיכה לה, כל כך חיכה לה.

עליזה לביא: ההכרה הזאת – שאני מבקשת – היא המעט שהמדינה יכולה להעניק לי לאחר שאיבדתי את היקר לי מכול.

עליזה לביא: הקשר כבר עמד במבחן המציאות, הוא עוד רגע והיה רשמי ומוכר גם על ידי המדינה.

עליזה לביא: אני מבקשת מכם – אני מבקשת מכם, אומרת הארוסה של חלל שנפל בצוק איתן – תמכו בהצעת החוק.

עליזה לביא: ואני מביאה פה את הבקשה שלה כאן, במליאת הכנסת, לפניכם.

עליזה לביא: אנא עזרו לי בחודש הקרוב לדבר עם מי שצריך לדבר.

עליזה לביא: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, צריך לעשות צדק עם מי שהיקר להן מכול אבד בשליחות המדינה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הצבעה ותשובה במועד אחר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להמלצת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – איסור המלצה או חוות דעת של רשות חוקרת), התשע"ח–2017.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת דוד ביטן, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

): כבוד היושב-ראש, יושב-ראש ועדת הכנסת נמצא ביום מילואים ולכן הוא לא היה יכול להגיע היום.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, איך הוא חילק איתך את התהילה, חבר הכנסת אמסלם?

): אני רק בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אה...

): הבנת?

יואל חסון: או שאולי תעלו יחד?

): איך?

יואל חסון: אולי תסבירו יחד?

): ואולי אתה תסביר יחד עם מישהו?

): אני אתן לך.

יואל חסון: אפשר לנסות, אפשר לנסות.

איילת נחמיאס ורבין: לא, דודי, תן לי להסביר.

): כן, לגמרי אופציה אפשרית.

יואל חסון: אין לי בעיה.

יואל חסון: אני אעלה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נעלה יחד.

): חבר הכנסת יואל חסון, אנחנו לא נמצאים עכשיו ב"ארץ נהדרת".

): אני מבקש ממך, תתייחס לכנסת בכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתייחסים לכנסת מאוד בכבוד, אתם לא מתייחסים לכנסת בכבוד.

): אז "ס'חה רגע".

): צודקת, זה "ס'חה רגע".

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"ט בחשוון התשע"ח, 8 בנובמבר 2017, להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – איסור המלצה או חוות דעת של רשות חוקרת), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת דוד אמסלם, לוועדת החוקה, חוק ומשפט, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה אליו.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – איסור המלצה או חוות דעת של רשות חוקרת), התשע"ח–2017, מוועדת החוקה, חוק ומשפט לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): אני רוצה רק בכמה מילים להסביר; המקרה הזה הוא מקרה מאוד מאוד ייחודי.

): מצד אחד, ועדת הפנים, האחריות למשרד לביטחון פנים חלה עליה, ולכן כל החוקים שקשורים למשרד לביטחון פנים מגיעים לוועדת הפנים.

): לעומת זאת, שרת המשפטים טענה בפניי שמדובר בתיקון לחוק סדר הדין הפלילי, וזה צריך להגיע לוועדת החוקה.

): זאת אומרת, יש לנו פה מצב ששתי ועדות אוחזות, כל אחת מסיבה אחרת, ולכן, נהגנו באופן אחר ממה שיכולנו לעשות – למשל, יכולנו להגיד במליאה: ועדת הפנים, ואז זה היה מגיע לוועדת הכנסת, עובר בוועדת הכנסת ונגמר הסיפור.

): החלטנו ללכת באופן אחר – לא התערבנו בהמלצת המליאה באותו רגע, אבל יושב-ראש ועדת הפנים הגיש בקשה לוועדת הכנסת מהסיבות שאמרתי עכשיו, וגם מהסיבה שוועדת החוקה, לצערי הרב, מאוד עמוסה – – –

יואל חסון: אתה יודע שזה לא נכון.

): זה נכון, היא מאוד עמוסה.

יואל חסון: יושב-ראש הוועדה אמר בפירוש שהוא לא עמוס, הוא אמר את זה – – –

): הוא יכול להגיד מה שהוא רוצה, בפועל – בפועל הוועדה הזאת מאוד עמוסה, ואני יכול להוכיח לך את זה – כמה זמן לוקח לחוקים, במיוחד פרטיים, להגיע לדיון בוועדה.

): אבל מעבר לזה – –

תמר זנדברג: הבית היהודי הסכים – – –

): – – מעבר לזה, מאחר שנקטנו דרך לפי התקנון, הדרך נאותה, ויש פה באמת בקשה הוגנת וסבירה של יושב-ראש ועדת הפנים, שהאחריות לנושא ביטחון הפנים, המשרד וכל החוקים שקשורים אליו, נמצאת בתחום סמכותה של הוועדה הספציפית שלו ולכן הוא ביקש את זה.

איילת נחמיאס ורבין: לא חוק סדר הדין הפלילי.

): ועדת הכנסת החליטה ברוב דעות – –

איילת נחמיאס ורבין: לא חוק סדר הדין הפלילי.

): – – החליטה ברוב דעות כן לאשר.

): אני אומר לכם דבר מאוד פשוט, אנחנו לא מדברים עכשיו על החוק עצמו, על תוכן החוק – –

מיקי רוזנטל: לא, לא.

): – – אנחנו בסך הכול מדברים על איזו ועדה תדון בחוק.

): כמובן, עדיין יהיה דיון בכל ועדה, בין אם זה ועדת הפנים או ועדה אחרת – –

חיים ילין: אפשר כלכלה.

): – – עדיין – עדיין ייכנסו לגופו של החוק, ייערך דיון, ואז, אחרי שההמלצות יעברו בוועדה, זה יגיע למליאה עם הסתייגויות, אז באמת, להפסיק לעשות פוליטיקה קטנה, ולאפשר, כמו שאנחנו תמיד עושים, להעביר מוועדה לוועדה – –

חיים ילין: ביטן, בוא נעביר לכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

): – – כדי – 1.

): לאפשר לוועדה הנכונה לדון – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, זו לא הוועדה הנכונה.

דוד ביטן: – – ו-2.

דוד ביטן: מבחינת ייעול הדיון – –

איילת נחמיאס ורבין: זו לא הוועדה הנכונה.

דוד ביטן: – – ייעול הדיון והזמן שאפשר להקדיש לעניין – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: למה אתם מפריעים?

חמד עמאר: אתם יכולים לעלות ולדבר אחרי זה.

חמד עמאר: תודה רבה.

דוד ביטן: הרי אתה קיבלת זכות דיבור, לא?

דוד ביטן: מה אתה רוצה?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: יש הרבה רשומים כאן, שאמורים לדבר.

חיים ילין: אנחנו לכלכלה.

דוד ביטן: ואזכיר לכם גם את בית המשפט העליון עוד מעט, מה הבעיה?

חמד עמאר: תודה.

דוד ביטן: אפסיק עכשיו, אשמע – – –

יואל חסון: נעתור לבית המשפט העליון.

חמד עמאר: יש הרבה דוברים.

דוד ביטן: אני מבין שיש הרבה דוברים, אשמע אתכם בקשב רב, ואחר כך אשיב לכם, כשאעלה בסוף.

איילת נחמיאס ורבין: אל תשיב לנו.

איילת נחמיאס ורבין: למה לא להגיד: זה חוק מעניין, זה חוק חשוב – –

דוד ביטן: החוק מאוד מעניין.

איילת נחמיאס ורבין: – – למה לא להגיד: זה צריך להיות בוועדת החוקה?

דוד ביטן: ודיברתי על זה ביום שני, אמרתי למה אני חושב שהחוק הזה נכון, והמשטרה והפרקליטות היו צריכים להביא את הצעת החוק הזאת, לא אנחנו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא חוק שראוי לדון בו כראוי, זה מה שאמרנו.

דוד ביטן: אבל מצד שני, הסברתי את זה באריכות ביום שני, אני חושב קרוב לעשר דקות – לא היית פה.

רויטל סויד: לא קיבלתי את מה שאמרת.

איילת נחמיאס ורבין: לא, ההסבר שלך לא היה מקובל.

דוד ביטן: לא אבזבז, אבל אם אני צריך עוד פעם, לגופו של החוק, איכנס.

איילת נחמיאס ורבין: – – – לך ברירה.

דוד ביטן: לדעתי מדובר בעניין טכני, תפסיקו לעשות עניין מכל דבר.

דוד ביטן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: – – – במדע.

חמד עמאר: אני עובר לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן – ואני סוגר את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

יעל גרמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ביטן, אני מקווה שתקשיב, אנחנו עדים בזמן האחרון, למעשה כל השנתיים האחרונות, למתקפה חסרת רסן, שמביאה גם לדה-לגיטימציה של כל רשויות החוק, אבל בעיקר של המשטרה.

יעל גרמן: הקואליציה שלכם, ללא בושה, מאיימת שתוריד את משכורתו של המפכ"ל, מציעה את החוק הצרפתי, שנקרא, דרך אגב, "חוק נתניהו אחד", כדי למנוע חקירתו של ראש ממשלה מכהן – –

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, איפה הצענו את זה?

יעל גרמן: – – ועכשיו היא מנסה למנוע את צירוף חוות הדעת של החוקר מהמשטרה, חוות דעת שכל כך נדרשת כדי לגבש את כתב האישום.

יעל גרמן: מה זה חשוב אם פרקליט המדינה שי ניצן אמר שיש חשיבות עצומה לכך שתצורף חוות הדעת?

יעל גרמן: ומיהו בכלל היועץ המשפטי לממשלה, שמתנגד לחוק ואמר שהוא מתנגד לחוק גם בגלל תוכנו וגם בגלל עיתויו, בעיצומן של חקירות ראש הממשלה?

יעל גרמן: היום רק מבקשים מאיתנו להעביר את החוק המושחת והמשחית הזה מוועדת החוקה, ששם זה צריך להידון, לוועדת הפנים, ובדרך מתעלמים לחלוטין מכך שכל תיקוני החקיקה בסדר הדין הפלילי מאז כינונה של הכנסת היו רק בוועדת החוקה.

יעל גרמן: מה זה חשוב בכלל שהיועצת המשפטית של ועדת הכנסת אמרה במפורש שמקומה של הצעת החוק הזאת הוא רק בוועדת החוקה?

יעל גרמן: אתם אומרים לעצמכם: אנחנו?

יעל גרמן: אנחנו נעביר מה שאנחנו רוצים, מתי שאנחנו רוצים, לאן שאנחנו רוצים.

יעל גרמן: ואני רוצה לומר לכם, חברי בקואליציה: אתם חולים, אתם לא יודעים זאת – אתם חולים, אתם לוקים במחלה שנקראת מחלת היוהרה.

יעל גרמן: אתם לוקים בהתנשאות, ביוהרה ובאטימות.

יעל גרמן: אבל ליוהרה יש תופעת לוואי מאוד ידועה – היוהרה מביאה בסופו של דבר לנפילתו של מי שלוקה בה, וכך יהיה גם איתכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

חיים ילין: כל פעם אותו בלגן, מה זה?

חיים ילין: יש סדר.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סויד אמורה לנהל את המליאה בשעה 16:00 – אני נותן לה עכשיו לדבר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: לא קרה כלום.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

חיים ילין: תודה שאתה מסביר.

חיים ילין: תודה רבה לך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אתם יודעים, חבריי בקואליציה, אתם כבר שנתיים וחצי מנסים ליצור סיטואציה שבה אתם מנסים להעביר חקיקה אנטי-חוקתית, אנטי-דמוקרטית, בשם המשילות לעוות כל דבר וכל אדן שהמדינה הזאת מכירה מיום היווסדה, את החוקים מא' עד ת'.

רויטל סויד: אבל מה שקרה מאז תחילת חקירות ראש הממשלה, אין לזה אח ורע; אתם העליתם סדרת חקיקה – מוטציות משפטיות, עיוותים כאלה שהאוזן אינה יכולה לשמוע והדעת אינה סובלת.

רויטל סויד: מה זה החוק הצרפתי – שראש ממשלה ימשיך להיות מושחת אבל לא נחקור אותו?

רויטל סויד: מה זה החוק הזה עם ההמלצות?

רויטל סויד: מה אתם אומרים פה?

רויטל סויד: משטרת ישראל, כל העבודה שאתם עושים במשך עשרות שנים, כל דפוסי העבודה שלכם – תשנו, אל תסכמו חקירה, אל תגידו אם יש לכם תשתית ראייתית.

רויטל סויד: כל זה למה?

רויטל סויד: כדי שחס וחלילה הציבור במדינת ישראל לא ידע אם ראש הממשלה הנוכחי – יש נגדו ראיות או אין נגדו ראיות.

רויטל סויד: ואחר כך גם כל מיני יצירות עם שכר המפכ"ל.

רויטל סויד: תגידו לי, עד אנה אתם באים, בכך שאתם רוצים לעוות סדרי עולם משפטיים וחקירתיים בשביל לשרת את המטרה שלכם?

רויטל סויד: אתם יודעים, אם היינו מדברים רק על עכשיו, עוד הייתי אומרת: מילא, תעבור הממשלה הזאת ונחזור חזרה לסדרנו.

רויטל סויד: אבל אתם רוצים לשנות הליכים שמתרחשים פה שנים.

רויטל סויד: אז נכון, יכול להיות שצריך להדגיש ולמנוע את פרסום ההמלצה, אבל מפה ועד למנוע מחקירות שיש בהן אלפי ארגזים ו"קרגלים", למנוע פרסום תשתית ראייתית – למנוע סיכום חקירה והמלצה אם יש תשתית ראייתית, הדרך עוד רחוקה.

רויטל סויד: וכשאתם יודעים שהיועץ המשפטי לממשלה נגד, ופרקליט המדינה נגד, והיועצים המשפטיים בכנסת נגד, אתם גם רוצים להעביר את זה לוועדה שהיא לא האכסניה.

רויטל סויד: האכסניה על פי התקנון, על פי החוק, זו ועדת החוקה.

רויטל סויד: אתם רוצים להעביר את זה לוועדה שלא דנה בזה.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת סויד, יש יועץ משפטי.

רויטל סויד: היועצת המשפטית של הוועדה אמרה שצריך להעביר את זה לוועדת החוקה.

רויטל סויד: ותדעו לכם, זה חטא על פשע: זה גם לא לוועדה הנכונה, זה גם לוועדה של מי שיוזם את החוק.

רויטל סויד: וזה כבר הרבה מעבר לעיוות, זה כבר ממש שחיתות.

רויטל סויד: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: אני אומר שוב: אני סוגר את הרשימה עכשיו, אני לא אאפשר לאף אחד שלא נרשם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שזה יום עצוב.

חיים ילין: אני אגיד לכם למה זה יום עצוב: כי משתמשים בכלים הדמוקרטיים, ומותחים אותם עד הקצה.

חיים ילין: נכון, אתם הרוב.

חיים ילין: כשאני בא לבית היהודי, חברי הסיעה של הבית היהודי – הם מתים להתקזז, מתביישים להיות פה.

חיים ילין: בעצם אתם לוקחים את הקואליציה ואומרים להם: חבר'ה, אתם תצביעו איך שאני אומר לכם.

חיים ילין: אז תקשיבו, אני אגיד לכם משהו: זה לא דמוקרטיה.

חיים ילין: זה גם לא משמעת סיעתית, אתם מכופפים פה כמעט כל דבר שזז.

חיים ילין: ולא מדובר על החוק.

חיים ילין: ביטן אומר: לא מדובר על החוק, סך הכול משהו שהוא – להעביר מחוקה לוועדת הפנים.

חיים ילין: אז אני לא רוצה לדבר על ניגוד אינטרסים, אבל איך יכול להיות שמי שמחוקק הוא גם יושב-ראש הוועדה, יש לו אינטרסים, מופיע בערוץ 2, יש לו מטען רגשי עמוק נגד המשטרה – ואני אוכל אפילו לחבק אותו ולהבין אותו, אבל איך הוא מגיע למצבים האלה?

חיים ילין: מי עוצר את זה?

חיים ילין: אני שואל את הקואליציה, מי יעצור את הדבר הזה?

חיים ילין: אחרי זה מטיפים לכולם – מגיע ראש הממשלה ואומר: אנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

חיים ילין: אני מודיע לכם, חברי כולנו, שאתם פה, וגם אתם כאילו מתענים פה בצורה בלתי רגילה: לאן מובילה הדמוקרטיה הזאת?

חיים ילין: לאן יובילו אותנו?

חיים ילין: חברים יקרים, לא מדובר בכלל על להעביר מוועדה לוועדה, מדובר במחטף דמוקרטי, מדובר פה על שרוצים להגן בכל הכוח על ראש הממשלה, ואני מאלה – אני מודיע לכם: אני נגד הפגנות במוצאי שבת.

חיים ילין: אני בעד שראש הממשלה יודח באופן דמוקרטי, ואני גם מקווה שהוא יצא נקי.

חיים ילין: יותר מזה אני לא יכול להגיד.

חיים ילין: למה להעביר את זה לוועדת הפנים?

חיים ילין: בואו נעביר את זה לכלכלה, בואו נעביר את זה למדע, בואו נעביר לכל ועדה.

חיים ילין: אם זה המשחק הפרלמנטרי – – –

מיקי רוזנטל: להעביר למשרד ראש הממשלה.

חיים ילין: עוד יותר טוב.

חיים ילין: – – – אם זה המשחק הפרלמנטרי, אז הכול מותר.

חיים ילין: דווקא החקיקה הזאת, שהיא חקיקה שאני חושב, באופן אישי – אני מתנגד לה, והיא מסוכנת, אם יש מקום שצריך לדון בה, זה בוועדת החוקה.

חיים ילין: אנחנו נצביע נגד, אני אצביע נגד החוק.

חיים ילין: אני חושב שהוא חוק שעושה את הפעולה ההפוכה מדמוקרטיה, והחוק הזה יהפוך אותנו באמת למשטר משטרתי, זה מה שעושים פה שני חברי כנסת.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, באמת, אני אומר לך את זה עכשיו, אני מרחם על הקואליציה, ועל חברי בקואליציה, ועל כל אחד שיושב פה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפר שלח.

דב חנין: איך זה – – –

חמד עמאר: יש החלפות, היו החלפות בתוך הסיעות, ואנחנו החלפנו.

חמד עמאר: גם אצלכם היו, בתוך הסיעה שלכם.

חמד עמאר: בבקשה.

עפר שלח: חבריי חברי הכנסת, על החוק עצמו ועל תוכנו היטיבו ועוד ייטיבו לדבר חבריי.

עפר שלח: אני רוצה להקדיש שתי דקות לסגנון: בסוף, גם כשעושים מעשה נבלה כמו החוק הזה, גם כשמביאים משהו שהוא מופרך, והיועצים המשפטיים נגדו, וכל-כולו ניסיונות של ראש הממשלה שהאמת לגביו לא תצא לאור, גם לזה צריך להיות איזשהו סגנון, נכון, מיקי?

עפר שלח: גם צריך להיות איזה סגנון.

מיקי רוזנטל: היה צריך להיות.

עפר שלח: והמרתק הוא, אתה יודע, מביאים את צמד ה"דודים" של הכנסת, ידידינו הטובים דוד ביטן ודוד אמסלם, והם באים לפה בבהילות, בזעה כזאת, בריצה, שזה יעבור מהוועדה הזאת לוועדה הזאת, שמא חס וחלילה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי יעכב את זה בוועדת החוקה ולא יצליחו להעביר את זה בסדר הזמן, שאולי תיפול שערה משערות ראשו של ראש הממשלה.

עפר שלח: חבר'ה, שיהיה לכם טיפה סגנון.

מרב מיכאלי: – – – שלא ייתקע לחבר הכנסת העונג לקדם בעצמו את החוק של עצמו – – –

עפר שלח: חברת הכנסת ביטן העיד על עצמו שהוא לא קרא ספר כבר עשר שנים, אבל את הרי אשת ספר, את יודעת מה כותב שייקספיר ביוליוס קיסר על אנשים בריאי בשר – הוא אומר: שימו על ידי אנשים בריאי בשר, כי אנשים רזים כמוני, הטינה והעצבים מתפשטים אצלם במהירות, ואצל בריאי הבשר זה לוקח – לאט-לאט.

עפר שלח: שיהיה לכם סטייל, שתהיה לכם סבלנות, שתיתנו לתהליך הפרלמנטרי – תנו לנו לעשות איזו הצגה קטנה לפני שאתם מעבירים את החוק העלוב שלכם, את החוק המשונה והמגונה הזה.

עפר שלח: אל תבואו לפה בריצה.

עפר שלח: היום דחפו את זה לתוך סדר-היום כאילו זה הדבר הכי חשוב שיש בעולם, להעביר את הדבר הזה לוועדת הפנים.

עפר שלח: הרי, חבר הכנסת פולקמן, אתה יודע כמוני שהקואליציה הזאת בכלל עושה לנו טובה שזה באחת הוועדות הקבועות של הכנסת.

עפר שלח: ככה היו מקימים איזו ועדה מיוחדת או צירוף של הוועדה לזכויות הילד יחד עם הוועדה לנגע הסמים, שמא חס וחלילה הדבר הזה לא יהיה אצל חבר הכנסת הנכון.

עפר שלח: טיפה סטייל, השר דרעי, אתה איש שמעריך סטייל.

עפר שלח: טיפה, un peu, טיפה, ככה, לתת כבוד לתהליך.

אריה מכלוף דרעי: שמעתי שדיברת על – – –

עפר שלח: דיברתי, אז זהו, אפילו טיפה סגנון, כשאתם עושים מעשה מגונה, אפילו זה אין לכם.

עפר שלח: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אנחנו כרגע לא מצביעים על העברה מוועדה לוועדה.

תמר זנדברג: התנהל כאן כאילו דיון, ונזרקו כאן מילים כאילו קשורות להליך, כאילו קשורות לדמוקרטיה, סדר הדין הפלילי, ועדת הפנים, תהליך מורכב.

תמר זנדברג: היה כאן אפילו אחד ה"דודים" שהבטיח לשבת ולהקשיב לכל הדוברים כדי לגבש את דעתו בצורה מגובשת – –

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – והינה, אף אחד לא יושב כאן, ובואו נגיד את האמת: לא מדובר כאן על הצבעה של העברה מוועדה לוועדה.

אורן אסף חזן: את עוברת על החוק כל יום – – –

תמר זנדברג: מדובר כאן על דיל מושחת בשביל חוק מושחת שנועד להגן על ראש ממשלה מושחת.

תמר זנדברג: על זה אנחנו מדברים.

תמר זנדברג: ואני רוצה להגיד לכם: תראו, יושבים כאן כמה חברי כנסת מסכנים מכולנו, נבוכים ומשפילים את הראש.

תמר זנדברג: אתם אחראים להשחתה הזאת.

תמר זנדברג: אתם, בקולות שלכם.

תמר זנדברג: מה"דודים" אין לנו ציפיות, הם כמו כלבי רוטוויילר, מצטופפים ומצופפים שורות סביב ראש הממשלה בשביל להגן על הסיגרים שלו, על השמפניה של אשתו – –

אורן אסף חזן: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – ועל הצוללות ועל כל הדילים המושחתים של שמרון ומולכו.

תמר זנדברג: אבל אתם, אתם, איפה הבושה?

תמר זנדברג: איפה שלטון החוק?

תמר זנדברג: איפה תקנון הכנסת?

תמר זנדברג: איפה ההליך התקין ואיפה להגיד לראש הממשלה המושחת: הביתה.

תמר זנדברג: איפה כל הדברים האלה?

תמר זנדברג: ועוד מילה אחת לבית היהודי, מפלגה אידיאולוגית: יש לנו בדרך כלל הערכה הדדית.

תמר זנדברג: מה קיבלתם?

תמר זנדברג: מה הדיל?

תמר זנדברג: אני מבקשת שיעלה לכאן נציג של הבית היהודי ויחשוף את הדיל שבשבילו הבית היהודי מכרו את כל הערכים שלהם, אחד אחרי השני, כל ערך שאולי היה אפשר עוד לדמיין אותו בשביל הדיל המסריח והמושחת הזה.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

אורן אסף חזן: לא קצת צביעות מטעם מישהי שלא מפסיקה לעבור על החוק כל יום, תמר?

אורן אסף חזן: לא קצת מוסר כפול?

אורן אסף חזן: גם להיות עבריין וגם לצעוק?

אורן אסף חזן: אני לא מבין את זה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מוחה על זה שהיא קראה לדוד ביטן ודודי אמסלם כלבי רוטוויילר.

אורן אסף חזן: זה לא מכבד את הכנסת לקרוא לחברי כנסת ככה מעל הדוכן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני.

אורן אסף חזן: אם הייתי אומר את זה אני, היו מרחיקים אותי – – – אם הייתי קורא למישהו כלב היו מרחיקים אותי לחצי שנה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, יש כאן חבילה של הצעות שצריך לראות אותן במצטבר כדי להבין לאן הגענו: מציעים לנו שראש ממשלה מושחת, חשוד בשוחד, יהיה חסין מחקירות.

דב חנין: מציעים לנו שחקירות לא יסוכמו על ידי המשטרה, כדי שהציבור אפילו לא ידע שראש הממשלה חשוד בשוחד.

דב חנין: וכדי שכולם יבינו מי כאן קובע, על הדרך גם יורידו את שכרו של המפכ"ל, רק בשביל להראות לכולם איך הדברים נראים.

אורן אסף חזן: – – –

מיקי לוי: זה על הצד החיובי, אורן.

דב חנין: המסע העצום הזה, עמיתיי חברי הכנסת – –

קריאות: – – –

דב חנין: – – מול מי מתנהל המסע הגדול הזה?

דב חנין: חברים וחברות, מול מי מתנהל המסע העצום הזה?

דב חנין: הוא מתנהל נגד מפכ"ל משטרה שהוא מינוי אישי של נתניהו.

דב חנין: אגב, גם היועץ המשפטי לממשלה הוא מינוי אישי של נתניהו.

דב חנין: היועץ המשפטי לממשלה הוא מזכיר הממשלה לשעבר, מקורב לנתניהו.

דב חנין: אולי נגיד, המקורב היחיד שלא נמצא עכשיו בחקירה?

דב חנין: המקורב היחיד שבמקום להיחקר – חוקר.

דב חנין: המשטרה, עמיתיי חברי הכנסת, בחקירות האלה מתנהלת בכפפות של משי מול ראש הממשלה, מול רעייתו, מול מקורביו.

דב חנין: לא עושים חקירות במקביל, יש כמה חודשים בין חקירה לחקירה, הנחקר מחליט להפסיק את החקירה מתי שהוא רוצה ולחדש אותה מתי שהוא רוצה.

דב חנין: יש נחקרים שמרשים להם לנסוע לחוץ לארץ, ולטייל בעולם, ולהיפגש אחד עם השני, ולעבוד אחד עם השני.

דב חנין: חברות וחברים, אני כבר מכיר הרבה מאוד חקירות.

דב חנין: השר דרעי, שנמצא איתנו, מכיר גם הוא כמה חקירות.

דב חנין: לא ככה מתנהלות חקירות משטרה.

דב חנין: ובכל זאת, יש פה יציאה למלחמה.

דב חנין: מה המלחמה הזאת רוצה ליצור – האם היא רוצה ליצור לנו מראית עין שהחקירות יותר רציניות ממה שהן באמת?

דב חנין: האם המסע הזה נועד לתת למפכ"ל המשטרה וליועץ המשפטי לממשלה איזושהי תדמית של לוחמי צדק ומשפט שמותקפים על ידי השלטון?

דב חנין: אבל עמיתיי חברי הכנסת בדרך בכל מקרה מצפצפים על כל הכללים.

דב חנין: אז אומר תקנון הכנסת – אז הוא אמר.

דב חנין: אומרים היועצים המשפטיים – אז הם אמרו.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, ההצעות הנוכחיות לא מספיקות לכם.

דב חנין: אני מציע לכם, חברי הקואליציה, ללכת לאן שאתם באמת רוצים: תבטלו בכלל את המשטרה; תבטלו את הייעוץ המשפטי לממשלה; בטלו בדרך גם את תקנון הכנסת; בטלו את בתי המשפט; הכריזו על בנימין נתניהו בתור קיסר לכל החיים, כמו אידי אמין, ותאמינו לי, זה יחזיק מעמד באותה צורה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי.

אורן אסף חזן: מיקי, מה עם השכר של השוטרים, מיקי?

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: אולי תעזור לנו להעלות להם את השכר?

אורן אסף חזן: לא מגיע להם?

מיקי לוי: אני מוכן.

מיקי לוי: אני פעלתי רבות, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: איזה פעלת רבות – – –

מיקי לוי: בוא תשתף איתי פעולה, מגיע להם.

חמד עמאר: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אני משתף.

אורן אסף חזן: פניתי לראש הממשלה – – –

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, תודה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת חזן, אני מוכן להעלות את שכרו של ראש הממשלה, אולי הוא לא יזדקק לכך שיביאו לו סיגרים ושמפניות, יהיה לו מספיק כסף לקנות את זה בשוק החופשי.

מיקי לוי: מה דעתך?

מיקי לוי: אני איתך בעניין הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא מבין אתכם, אתם נגד האנשים שיושבים פה ביציע?

מיקי לוי: אתם נגד האנשים?

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם רצה לקחת להם את אוכל, רצה שיביאו סנדוויצ'ים מהבית.

אורן אסף חזן: – – – אל תעבוד עליהם בעיניים.

מיקי לוי: רצו שיביאו סנדוויצ'ים מהבית, זה מה שהוא טען.

מיקי לוי: רוצה לקצץ במשכורתו של המפכ"ל?

מיקי לוי: אתם נפלתם על הראש?

מיקי לוי: אתם נגד כל מערכת אכיפת החוק – נגד משטרת ישראל, נגד הפרקליטות, נגד כולם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, עצם זה שמשטרת ישראל – החוקרים, התובעים, לא יסכמו את התיק – יביא לעינוי דין.

מיקי לוי: הרי לא כל יום ראש ממשלה נחקר על ארבעה-חמישה תיקים, מדובר גם על אזרחים מן השורה.

מיקי לוי: אף אחד מכם בחיים שלו לא ראה תיק חקירה, לא ראה איך הוא מורכב, לא ראה את המורכבות שלו.

מיקי לוי: אף אחד מכם, אין לו את הניסיון, ובמקרה הזה, כשמדובר במאות תיקי חקירה, 300 קלסרים לכל תיק, שיופלו על שולחנו של פרקליט מפרקליטות המדינה – הוא לא יוכל לחזור ולבדוק אותם.

אורן אסף חזן: מיקי, זה – – –

מיקי לוי: אבל מה אתם עושים, חבר הכנסת חזן?

מיקי לוי: אתם נותנים זמן לראש הממשלה.

מיקי לוי: כל המגמה של החוק הזה – הישרדותו של ראש הממשלה, להרוויח זמן.

מיקי לוי: תגידו לי, חברי כנסת, שרים, נשיא, ראש ממשלה – מורמים מעם?

מיקי לוי: החוק הזה יתייחס רק אליכם?

מיקי לוי: אתם נפלתם על הראש?

מיקי לוי: מה קרה לכם?

מיקי לוי: כשאתם ישנים בבית מתחת לשמיכת הפוך, השוטרים מסתובבים ברחובות ומגינים על כולנו.

מיקי לוי: אתם נכנסים במשטרה ובשוטרים?

אורן אסף חזן: לא לא לא.

מיקי לוי: אדוני, לא שמעתי את קולך כשחבר הכנסת אמסלם אמר:

מיקי לוי: בשביל מה הם מקבלים אוכל?

מיקי לוי: אני לצורך העניין הנציג שלהם.

אורן אסף חזן: אתה טועה, אני יצאתי נגד זה.

מיקי לוי: אני לצורך העניין הנציג שלהם.

אורן אסף חזן: יצאתי נגד זה.

מיקי לוי: לכן, אתם – אני מציע לכם לחשוב טוב טוב כאשר אתם תצביעו על התיק הזה.

מיקי לוי: אתם עושים שקר בנפשכם.

חמד עמאר: תודה.

מיקי לוי: אדוני, אני מסיים, משפט סיום.

מיקי לוי: כל המטרה שלכם לפגוע במערכת אכיפת החוק.

מיקי לוי: הפכתם שוטרים במשטרה שעושים את עבודתם נאמנה למטרה.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אתה יושב פה כבר כמה שעות ומנהל את הישיבה היום, וכשאני מתבוננת בך ובסדר-היום, אני שואלת את עצמי, במה עסוקה הממשלה, ובמה – עבודת הכנסת?

עליזה לביא: חוק אחרי חוק שנועד לטובת האזרחים, לבוא לתקן, אם זה ההטרדות המיניות, שבאנו וביקשנו – – –

אורן אסף חזן: – – – שוטרים – – –

חמד עמאר: אני לא ארשה לך לדבר עכשיו.

חמד עמאר: תודה.

עליזה לביא: אני מדברת כרגע אל היושב-ראש, חברי חבר הכנסת חזן.

עליזה לביא: אני תוהה למה יש דחיפות באמצע סדר-היום להביא הצעת חוק שכזאת.

עליזה לביא: על מה אנחנו מדברים?

עליזה לביא: על העברה של סמכויות?

עליזה לביא: למה, למה, למה החברים בקואליציה מגויסים?

עליזה לביא: הם כן יודעים להיות מגויסים – הינה, אנחנו רואים אותם בהצעת החוק הזו.

עליזה לביא: איפה ההתגייסות לטובת הציבור?

עליזה לביא: מה קורה כאן, למה בעצם יש פה עיקר וטפל?

עליזה לביא: על מה ולמה?

עליזה לביא: על מה ולמה, אני שואלת.

עליזה לביא: ואני רוצה לברך אתכם לפני שאתם עוזבים.

עליזה לביא: תבינו, אנחנו באמת נלחמים לטובת הציבור, ולא לטובת שרידות של ראש ממשלה.

עליזה לביא: אנחנו רוצים את טובתכם האזרחים, השוטרים, מי שמשרת אותנו בנאמנות.

עליזה לביא: על מה אנחנו מצביעים עכשיו?

עליזה לביא: בשביל מה?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תראה במה אנחנו היינו עסוקים מהבוקר.

עליזה לביא: הקואליציה לא מגויסת, ועל הנושא הזה היא מגויסת, כשכל המטרה של ההתגייסות הזאת זה לא טובת הציבור – זה להציל את ראש הממשלה, למה?

עליזה לביא: מה קורה כאן?

עליזה לביא: אולי שמישהו יסביר לי, למה באנו לכנסת.

עליזה לביא: לא נפגעי תקיפה מינית, לא שום נושא עקרוני למען המדינה, למען האזרחים – רק חקירות וראש ממשלה וחקירות וחקירות וחקירות וחקירות וחקירות.

עליזה לביא: המפכ"ל ומבקר המדינה והיועץ המשפטי, כולם הם מינויים של ראש הממשלה שלנו.

עליזה לביא: אז את כולם הוא מבקש לבוא ולהחליש, לסרס, להלך אימים עליהם.

עליזה לביא: אני לא מבינה, אם יש באמת מקום לחוק כזה, למה עכשיו?

עליזה לביא: למה בעיצומו של יום חקיקה שעוסק בנושאים כל כך חשובים פתאום לבוא עם העניין הזה, כאן ועכשיו?

עליזה לביא: ויש פה ח"כים הגונים בקואליציה, וחבר הכנסת אלאלוף, שמקודם דיבר על חוק השירות הלאומי – אתה עושה עבודה נהדרת, לא רק בנושא הזה, בנושאים רבים כל כך.

עליזה לביא: אז למה?

עליזה לביא: למה כאן אנחנו רואים את ההתגייסות הזאת?

עליזה לביא: אז אבדה לגמרי הבושה?

עליזה לביא: היא אבדה לגמרי?

עליזה לביא: בואו נפסיק עם השמות המומצאים האלה, זה לא המלצות ולא חוק בהגדרה כזאת, חוק צרפתי או אלוהים יודע מה, איזה שם הפעם הכתירו.

עליזה לביא: אלה חוקים שיש להם מטרה אחת ברורה, והיא הגנה לראש ממשלה – בשמו, בעבורו, ולמענו.

עליזה לביא: וכל מי שמרגיש בנוח לשמש כשליח, ולבוא ולעשות את המעשה הזה, אני מבקשת: אל תצביעו.

עליזה לביא: אתם אנשים כאלה מוסריים.

עליזה לביא: באמת, יש בכם טובים, טובים, טובים – תחשבו על מה אתם מצביעים.

אורן אסף חזן: איפה – – – שלך?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, לפני שאני מתייחס לחוק עצמו, היה מן הראוי והגילוי הנאות שחבר הכנסת דוד ביטן, שעלה לפה, יספר לכנסת ויודיע לנו מה הבית היהודי קיבל בתמורה, כי לא יכול להיות שהמצב הזה יימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הצעת החוק המקורית – הכוונה במניעת המלצות היא לא מניעת המלצות, אלא משיכת זמן כמה שיותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי עשרות אלפי דפים של חקירה לפרקליט ייקח הרבה זמן ללמוד, כי הוא לא בקי בחקירה, והכוונה היא כמה שיותר זמן למשוך עד שמגיעים להחלטה, ולבלבל אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לא זו הבעיה, כי זה החוק עצמו, ואנחנו נתייחס אליו בבוא העת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבית היהודי התנה את ההסכמה שלו להעלות את החוק עצמו פה – שהוא יידון בוועדה בראשות חבר הכנסת סלומינסקי, חבר הבית היהודי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתמורה, כדי לרדת – חוק רגיל, היו יכולים להעביר את זה לוועדת הכנסת, היו יכולים להציע לוועדת הפנים, אבל הייתה פה שחיתות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השחיתות שמדברים עליה, על ראש הממשלה, היא נחקרת במשטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל השחיתות בתוך הקואליציה – אני לא יודע מי יכול לחקור אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה להבין: מה התמורה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם התמורה תהיה על חשבון העם הפלסטיני בזה שראש הממשלה יושב ומודיע שהוא ימשיך לבנות בהתנחלויות, בשטחים הכבושים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להמשיך בפשע המלחמה, והבנייה היא פשע מלחמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם שלום הקואליציה, או השלום בקואליציה הוא עדיף על שלום בין העמים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשביל מה, בשביל למנוע המלצה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה, אנחנו צריכים לדעת – לא אני מי שיבוא ויגן על המשטרה, המשטרה מבחינתי עוינת לנו, כערבים, כאזרחי מדינת ישראל הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, אבל כשאתם – – –

אורן אסף חזן: יש משהו שלא עוין לכם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשתיק את – – –

אורן אסף חזן: יש משהו שהוא לא עוין לכם?

אורן אסף חזן: כל היום אתם בוכים – עוין, עוין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשטרה, לא אני קבעתי שהיא עוינת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה יכול להבין, לך תקרא בוועדת אור, וזה נמשך עד היום, אבל מה שחשוב זה אם המשטרה היא עוינת – נתניהו, שיודיע: המשטרה עוינת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שהמשטרה, לא יודע אם היא משתפת פעולה, אבל לבוא לפה, לשלם על חשבון העם הפלסטיני, על חשבון כל אזרחי מדינת ישראל, למנוע מהם אפשרות לשלום, כדי להציל את עורו, להציל את עצמו, למשוך את הזמן הזה – זה, אני חושב, מחייב ועדת חקירה, ולא סתם דיון שיש משמעת קואליציונית, שיצביעו בעד להעביר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא הבעיה איזו ועדה תדון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיה היא החוק עצמו וההתנהלות של – הניסיון הזה, לסחוט על חשבון המדינה כדי להעביר את החוק הזה למקום אחר.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אורן אסף חזן: מזל טוב ליושבת-ראש, שיהיה לך בהצלחה, נשתדל להעביר את זמנך בטוב ובנעימים.

רויטל סויד: תודה רבה.

אורן אסף חזן: עם רעש וצלצולים, אבל בטוב ובנעימים.

רויטל סויד: שלוש דקות.

רויטל סויד: בבקשה.

יואל חסון: את מביאה את סעיד?

אחמד טיבי: תירגע, יואל.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לברך אותך גם כקולגה בנשיאות.

אחמד טיבי: זו הישיבה הראשונה שאת מנהלת כסגנית היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני בטוח שתעשי את זה בצורה הטובה ביותר והיעילה ביותר.

אחמד טיבי: היום התבשרנו בחדשות – אומנם ידענו על זה בימים האחרונים – שהוחלט לחבר את בתי האזרחים הבדואים בכפרים הלא-מוכרים חיבור ישיר למים.

אחמד טיבי: זו הייתה ידיעה חדשותית – ישראל 2017, אבל טוב מאוחר מאשר בכלל לא, לכן – זה צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: מה יותר יסודי ואנושי וחשוב מחיבור אנשים למים?

אחמד טיבי: זה אומר שהאנשים האלה לא היו מחוברים באופן ישיר למים, בכפרים הלא-מוכרים בנגב, והתלונות שלהם במשך עשורים היו תלונות מוצדקות, בשל העובדה שמשרד הפנים לא מכיר ביישובים האלה, נגזלה מהם זכות יסוד – שימוש במים.

אחמד טיבי: אבל ראו זה פלא, אף שהדבר הוא זכות טבעית – שימוש במים – היה מי שהתנגד.

אחמד טיבי: ומי מתנגד?

אחמד טיבי: כמובן, אותו ארגון או עמותה שרודפת את הבדואים, רגבים – – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: ולכן אני אומר – לא מספיק שנגזלה הזכות הבסיסית מאנשים, לזכות באספקת מים סדירה לתינוקות, לילדים, למשפחות, יש מי שרוצה להמשיך להתנכר ולהתנכל לאזרחים הבדואים בנגב, ולהתנגד, ולצאת במתקפה.

אחמד טיבי: מדובר ברשעות, בנבזות, בניסיון להיכנס לתוך הנימים של האנשים ולהפריע לחיים הכביכול-נורמטיביים שלהם – והם לא נורמטיביים.

אחמד טיבי: הדרישה – אומנם זה צעד בכיוון הנכון, אבל הדרישה היסודית היא להכיר ביישובים האלה, ולתת להם מים, חשמל, תשתיות, שירותי רפואה, שירותי בריאות, בתי ספר, כאילו היו יישוב רגיל – והם לא יישוב רגיל, כי כל הממשלות התייחסו באופן מפלה ליישובים הלא-מוכרים בנגב.

אחמד טיבי: תודה.

רויטל סויד: תודה לחבר הכנסת טיבי.

רויטל סויד: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אני שמעתי אותך.

רויטל סויד: בפעם הבאה נתחיל לקרוא.

רויטל סויד: בבקשה.

אורן אסף חזן: תקראי בשמי?

אורן אסף חזן: תקראי לסדר?

אורן אסף חזן: תקראי למישהו אחר?

אורן אסף חזן: לקרוא למה?

רויטל סויד: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה, יושב-ראש האופוזיציה.

יצחק הרצוג: מיקי, חבל שנזכרת רק עכשיו לצעוק את זה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, איחולי הצלחה במשימתך החשובה.

רויטל סויד: תודה.

יצחק הרצוג: חבל שאת מובילה בדיונים הראשונים שלך את מעשה הנבלה הזה, שאנחנו רואים כאן.

יצחק הרצוג: שיהיה ברור – הוועדות שהוקמו בכנסת הן ועדות מוגדרות וברורות.

יצחק הרצוג: סדר הדין הפלילי כולו, תמיד, היסטורית, מכינונה של הכנסת עד עצם היום הזה, שייך לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יצחק הרצוג: אין דרך אחרת, כיוון שהוא עוסק בכל הזכויות של הצדדים בבית המשפט, זכויות נתבעים וזכויות נחקרים, לכן אין ולא ייתכן להוציא את החוק הזה מוועדת החוקה ולהעביר אותו לוועדת הפנים.

יצחק הרצוג: אני אומר יותר מכך – יו"ר הכנסת בפתח המושב או באחד הדיונים הקודמים ביקש מחברי הכנסת להפסיק ללכת לבג"ץ.

יצחק הרצוג: אבל הוא רק שוכח שמה שמביא את העתירות לבג"ץ זה ההתנהגות הפסולה והבזויה והלקויה של חברי קואליציה, ובראשם כמובן מה שראינו כאן, החל בראש הממשלה, עובר ליו"ר הקואליציה, עובר ליו"ר ועדת הפנים – וגם ליו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט, שמסכימים למעשה הזה, כפי שהם הסכימו לכופף את הכללים והחוקים בנושא חוק מיסוי דירה שלישית – דבר שהביא לכך שבגלל העבירה הבוטה על תקנון הכנסת, בית המשפט העליון פסק על בטלות החוק, הרי אנחנו מגיעים בדיוק לאותה סיטואציה.

יצחק הרצוג: ואני אומר שוב – שאף אחד לא יתפלא אם בסוף תהיה עתירה לבג"ץ.

יצחק הרצוג: מדוע – כיוון שכאן מופרים הכללים ברגל גסה.

יצחק הרצוג: זה לא נושא בשום פנים ואופן לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

יצחק הרצוג: זה נושא שקשור אך ורק לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, מקדמת דנא; סוגיית סדר הדין הפלילי – ואת בקיאה בזה היטב, מניסיונך – היא סוגיה שיכולה להידון רק בפורום מקצועי שצבר את הידע, וגם משום שזה הוגדר כוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, שעוסקת בנושאים הללו ממש.

יצחק הרצוג: משמע, למה הדבר דומה – אם יגיעו תוכניות בניין עיר, או אם יגיע מינהל התכנון, או אם תגיע הסוגיה של הגנת הסביבה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, או אם שר הפנים יהפוך פתאום להיות שר המשפטים.

יצחק הרצוג: שר הפנים, הפכת להיות פתאום שר המשפטים?

יצחק הרצוג: סוגיית סדר הדין הפלילי לא יכולה להיות אלא בתחום משרד המשפטים, ובתחום סדר הדין הפלילי, שקיים אך ורק בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יצחק הרצוג: לכן, מה שנעשה כאן זה שוד לאור היום.

יצחק הרצוג: המשך השוד שראינו בשבועות האחרונים – כל דאלים גבר, משחק של ה"דודאים" למיניהם, דוד ביטן וכמובן דוד אמסלם, בצפצוף מתמשך על המלצות היועץ המשפטי של הכנסת, היועץ המשפטי של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, לדעתי, גם היועץ המשפטי של ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת – כולם אומרים את אותו הדבר, כי זה כל כך ברור, והיות שזה כל כך ברור, המעשה הזה לא יכול לעבור בשתיקה; הוא ייבלם או בכנסת או מחוץ לכנסת.

יצחק הרצוג: לכן אני קורא לכאן לחברי הכנסת לעצור מהר את המהלך הזה, כי בסופו של דבר העולם עגול, ואם יתחילו לפרוץ גדר בכל תחום, פריצת הגדר בסופו של דבר תעקר את הסמכויות של הקואליציה בנושאים מאוד עקרוניים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, חברתי היקרה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: תודה רבה, כבוד סגנית היושב-ראש, אני גאה בך ומאחלת לך הצלחה, בעיקר מול הסוררים והקשים, שהם גם אנחנו לא פעם.

מיכל רוזין: בצורה הוגנת ופיירית אני בטוחה שגם תנזפי בנו כשצריך – ותגני עלינו כשצריך, אז – תודה רבה.

מיכל רוזין: מי שלא מגן עלינו זה הקואליציה; היא לא מגינה על הציבור, היא לא מגינה על הציבור מפני השחיתות, היא לא מגינה עלינו מחוסר היושר של המנהיגים, וחוסר היושר זה לא רק פרשה 1,000, 2,000, 3,000; חוסר היושר זה לראות רק את עצמך ולדאוג רק לביתך, ולא לדאוג – לא לנכים, ולא לסיעודיים, ולא לחינוך, ולא לבריאות, וכל יום אנחנו מתעוררים למחסור כזה או אחר, לעני ולדל ולחולה ולנזקק.

מיכל רוזין: ואנחנו – כל היום הקואליציה מעסיקה אותנו בהצעות חוק להישרדותו הפוליטית של ראש הממשלה.

מיכל רוזין: כל היום אנחנו מתעסקים באם המשטרה תיתן המלצה או לא תיתן המלצה, כאילו אפשר שהמשטרה תחקור חודשים על גבי חודשים, ובסופו של דבר, היא תעביר תיק עם כל העובדות ולא תגיד כלום.

מיכל רוזין: ונגיד, לא יכתבו המלצה.

מיכל רוזין: אז הם לא יגידו לפרקליטות: ראו, מתוך החומרים עולה שכך וכך?

מיכל רוזין: הם לא יכתבו סיכום לתיק?

מיכל רוזין: יש פה איזה אבסורד שהוא פשוט לא רציני.

מיכל רוזין: הבעיה שלהם היא לא עם ההמלצה של המשטרה.

מיכל רוזין: הבעיה שלהם היא עם פרסום ההמלצה.

מיכל רוזין: הבעיה שלהם היא עם ההדלפות.

מיכל רוזין: ואני לא בטוחה מי מדליף יותר – אם המשטרה או הממשלה, אבל בכל מקרה, זאת הבעיה שלהם, שיהיו הדלפות ושייכתב בעיתון שהמשטרה ממליצה להגיש כתב אישום כנגד נתניהו, כנגד ראש הממשלה, שהוא מועל באמון הציבור, והוא דואג לעצמו, ולטפח את סביבתו והוא מגן על מקורביו בכל אחת מהפרשיות, ובוודאי ובוודאי בפרשת הביטחון והצוללות.

מיכל רוזין: אין ספק שהוא מוריד אותנו למצולות בדרך הזאת.

מיכל רוזין: ואין ספק שהפחד הוא לא מההמלצה.

מיכל רוזין: הפחד – וזו הדרך שלהם לאיים על רשויות החוק, לא להגיש המלצה, לא להגיש כתב אישום, ובעצם, למעול באמון של הבית הזה.

מיכל רוזין: למעול באמון הציבור, ולגרום לציבור לא להאמין לנו ולא להאמין למנהיגים שלנו, וזה הדבר החמור ביותר לדמוקרטיה.

מיכל רוזין: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת עמר בר-לב.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

עמר בר-לב: תודה רבה, גברתי.

עמר בר-לב: ראשית, ברכות.

עמר בר-לב: זה המושב הראשון שלך בתור יושבת-ראש הישיבה, ועצוב לי שהמושב הראשון שלך הוא על הצעה כזאת שהיא ממש ביזיון, לדעתי, לכנסת.

עמר בר-לב: כל פעם אני חושב שהכנסת הזאת לא יכולה לרדת יותר נמוך ממה שהיא יורדת.

עמר בר-לב: לא לחצת על – – –

רויטל סויד: רציתי לשמוע את המחמאות עוד ועוד.

מיקי רוזנטל: עכשיו אני למדתי איך עושים את זה.

רויטל סויד: מתחילים במחמאות – – –

מיקי רוזנטל: כן, זהו, ואז אתה מבלבל את הדעת של היושבת-ראש.

עמר בר-לב: באמת, בדיון כזה, דיון ראשון, מצד אחד, זה מאוד מאפיין את הכנסת הזאת.

עמר בר-לב: אני כל פעם חושב שמהנקודה הנמוכה הזאת אי-אפשר יותר לרדת, והינה, אני מופתע, אפשר יותר לרדת.

עמר בר-לב: אני חושב שבפתיחה של המושב הזה, יושב-ראש הכנסת דיבר על הצורך בחיזוק – לא מעמדה של הכנסת, המעמד הוא כלפי חוץ – כי אם בחיזוק כוחה של הכנסת במסגרת הדמוקרטיה הישראלית והפרדת הרשויות.

עמר בר-לב: ומה שאנחנו רואים כאן, אנחנו רואים כאן שאין הפרדת רשויות.

עמר בר-לב: אנחנו רואים כאן שהאינטרס העיקרי של הקואליציה הוא בהמשך קיומה והמשך שירותו, אפשר לומר, של ראש הממשלה בתור ראש ממשלה, ולהגן עליו כלפי העתיד מהחקירות.

עמר בר-לב: באמת, אם רוצים דוגמה שלילית לחולשתה של הכנסת הזאת – זאת הדוגמה.

עמר בר-לב: ומה קורה כאן בעצם?

עמר בר-לב: מה שקורה כאן בעצם, שהצעה כזאת, הצעת חוק כזאת צריכה להגיע כמובן לוועדת החוקה.

עמר בר-לב: אבל כמו בפעמים קודמות, כמו בחוק ההסדרה, למשל, שהיה צריך להגיע לוועדת החוקה, אבל היה ברור לקואליציה, שאחד מחברי ועדת החוקה, חבר הכנסת בגין, לא יתמוך לעולם באותו חוק הסדרה.

עמר בר-לב: עשו הוקוס פוקוס והמציאו ועדה חדשה לעניין חוק ההסדרה.

עמר בר-לב: כאן עושים את התרגיל הזה בצורה אחרת – מעבירים מוועדת החוקה לוועדת הפנים.

עמר בר-לב: וזאת ממש דוגמה עצובה, דוגמה מעציבה, דוגמה כואבת לכך שבעצם אין הפרדת רשויות.

עמר בר-לב: הממשלה שולטת ופועלת ומכוונת, ומכווינה את פעילות הכנסת.

עמר בר-לב: שלא לדבר על – איך נאמר, על האינטרס האישי של חבר הכנסת אמסלם, שהוא זה שיוזם את החוק, ועכשיו הוא אומר, עכשיו גם החוק יבוא אליי, ואני אקבע את סדרי הדיון, ואני אגרום לכך שזה יתנהל, בטח, אני מניח, כמו שאני מכיר את זה, כמו בוועדה שעסקה בחוק ההסדרה – בצורה דיקטטורית, בצורה כוחנית, בצורה שמעליבה ומשפילה את הכנסת.

עמר בר-לב: אז אני כמובן אתנגד להמלצה הזאת, ואני משוכנע שהאופוזיציה תתנגד.

עמר בר-לב: יש לי ספק אם הקואליציה הזאת תתנגד לזה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אני קודם כול מאחל לך הצלחה רבה בתפקידך החדש, לרגל הפעם הראשונה שאת מנהלת מליאה.

מיקי רוזנטל: הקואליציה לא באה בכוחות להפריע לך, מזל, באמת, זה סימן שאני דובר אמת.

מיקי רוזנטל: אני מחפש את דודי אמסלם, כי דודי, יש לו עיניים גדולות כאלה, והוא מומחה בגלגול עיניים.

מיקי רוזנטל: זה לא ייאמן כמה האיש הזה יודע לגלגל עיניים, ויודע להגיד שחור על לבן, וכחול על ורוד, ולקרוא לצחי הנגבי דיכטר, ולדרעי ראש הממשלה – הכול הפוך על הפוך אצלו, זה לא ייאמן.

מיקי רוזנטל: זה לא ייאמן באיזה קלות, בלי למצמץ, האיש הזה אומר בדיות.

מיקי רוזנטל: נעמד פה מעל דוכן הכנסת, כשבוער לו משהו מאחור, ומקדימה יוצאים לו עננים של שקר, ממש ככה.

מיקי רוזנטל: עמד פה על הדוכן הזה ואמר, תראו, אנחנו רוצים להגן על עם ישראל, וזה בדיוק הפוך.

מיקי רוזנטל: הם רוצים להגן רק על נבחרי הציבור, לא על עם ישראל.

מיקי רוזנטל: כי ממתי זה מעניין אם על אלמוני או פלוני המשטרה ממליצה עליו להעמיד אותו לדין?

מיקי לוי: מסכנת.

מיקי רוזנטל: מסכנת את הדיון, את החקירה, הרי זה לא מעניין אף אחד.

מיקי רוזנטל: מתי זה מעניין?

מיקי רוזנטל: כשמדובר באנשי ציבור.

מיקי רוזנטל: מה קורה בחקירתם של אנשי ציבור?

מיקי רוזנטל: תמיד יש פרקליט מלווה.

מיקי רוזנטל: אז הוא אומר לא, אם יש פרקליט מלווה לא יהיו המלצות.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, לעם ישראל ההמלצות יכולות לרוץ חופשי, או סיכומי החקירה.

מיקי רוזנטל: לנבחרים – את זה הוא רוצה להסתיר מהציבור.

מיקי רוזנטל: זה לא ייאמן.

מיקי רוזנטל: תראו, דמו של נבחר ציבור אינו הפקר.

מיקי רוזנטל: בואו נגיד את זה בקול רם – דמו של נבחר ציבור אינו הפקר.

מיקי רוזנטל: אבל בגלל שהוא נבחר ציבור, העניין הציבורי אם הוא חשוד בדבר מה או לא, הוא גובר על כל הזכות שלו לפרטיות, או זכויות אחרות, לשם טוב, אפילו זה.

מיקי רוזנטל: זה מעוגן בפסיקות של בג"צ מכאן ועד חיפה.

מיקי רוזנטל: אתה רוצה להיות נבחר ציבור?

מיקי רוזנטל: אתה חשוף בין היתר גם יותר מאזרח רגיל.

מיקי רוזנטל: ואת זה, את זה הצבועים האלה רוצים לשנות עכשיו.

מיקי רוזנטל: תראו, אמסלם אני רוצה להודיע לך משהו אחד בוודאות.

מיקי רוזנטל: החוק המטופש הזה אולי יעבור, אולי לא יעבור, הוא לא יציל את ראש הממשלה מההמלצות של המשטרה, לא יציל בשום אופן ופנים.

מיקי רוזנטל: לכן, כל המאמץ שלך להתחנף אליו, לרצות אותו, ולשחק את המשחק שהוא לא רוצה, וזה לא יחול עליו, זה כן יחול עליו – כולנו יודעים מה הכוונה.

מיקי רוזנטל: ויש לי עוד דבר אחד לומר לך אמסלם, כי אין לי הרבה זמן.

מיקי רוזנטל: ראיתי אותך מייבב בטלוויזיה כמה המשטרה הכאיבה לך.

מיקי רוזנטל: אתה יודע מה, אני מאמין לך, בכנות.

מיקי רוזנטל: אבל דווקא בגלל זה שיש לך אג'נדה אישית נגד המשטרה היית צריך להגיד – אולי זה חוק צודק, שמישהו אחר יטפל בו.

מיקי רוזנטל: לא, בכוח משכת את זה לוועדה שלך.

מיקי רוזנטל: בכוח אתה רוצה להאיץ את תהליכי החקירה בניגוד לכל נורמה מקובלת.

מיקי רוזנטל: פעם הייתי אומר לכם בסוף כל נאום שלי – תתביישו, אבל איבדתם גם את הבושה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, ראשית, לך, גברתי היושבת-ראש, ברכות על התפקיד החדש, שאני בטוח שתעשי אותו בהצלחה מרובה.

איציק שמולי: המעמד הזה הולם אותך והולם גם את הכנסת.

רויטל סויד: תודה.

איציק שמולי: האמת היא שהמעמד הזה הוא קשה, מכיוון שהנושא הזה, של חקירות ראש הממשלה, וההתגייסות של חלקים נרחבים בבית הזה כדי לנסות ולספק לו חומת הגנה – זה אחד מרגעי השפל של הפוליטיקה הישראלית.

איציק שמולי: התפקיד שלנו כנבחרי ציבור זה לראות לנגד העיניים כל הזמן את האינטרס הציבורי ואת טובת הציבור.

איציק שמולי: אין שום ספק שבקדנציה הזאת היוצרות התהפכו, ואנשים פה התבלבלו, מכיוון שמה שמנחה אותם זה בראש ובראשונה לנסות וליצור איזושהי חומת הגנה סביב ראש הממשלה, חומת הגנה שלא תצלח, כמובן, כי בסופו של דבר מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית שכולם שווים בה בפני החוק, וגם הבן אדם הבכיר ביותר והחזק ביותר במערכת הפוליטית – –

אורן אסף חזן: – – –

איציק שמולי: – – לא יוכל להתחמק מהעניין הזה של אכיפת החוק.

איציק שמולי: אני מציע לכולם – לאחרונה זכיתי לראות את הסרט המופלא החדש של רינו צרור, ועוד חברים ראיתי שם, באותה הקרנה, ואני ממליץ לכל הבית, גברתי היושבת-ראש, ללכת ולראות את זה.

איציק שמולי: גם את השתתפת בזה – –

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: מומלץ.

איציק שמולי: – – ושם מצביע רינו צרור על תופעה מדהימה; הוא מצליח לקשור באופן מדהים בין עבר לבין הווה, ובעצם מצביע על הגורמים שהביאו לחורבן הלאומיות היהודית בפעמים הקודמות: שילוב הרסני של שחיתות, של פערים חברתיים, של שנאת חינם, דברים שבעצם חוזרים על עצמם גם כעת, במהלך שהוא באמת מסוכן, שבו השוליים הולכים והופכים להיות יותר ויותר דומיננטיים, ובעצם מכתיבים לרוב את המציאות.

איציק שמולי: והרי ברור לרוב האנשים ולרוב העם שמה שקורה עכשיו, גם בהקשר של חקירות ראש הממשלה, זה לא מה שנכון שיהיה.

איציק שמולי: בסופו של דבר, מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, מדינה שומרת חוק, והיא צריכה להישאר כזו, ואני מאוד מאוד חושש שכל המהלכים האלה, הפרלמנטריים, שנועדו לשרת אדם אחד ומטרה אחת, בסופו של דבר, חס וחלילה, עלולים להביא אותנו למקום שלא תהיה ממנו חזרה.

איציק שמולי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, ברכות על ישיבתך הראשונה, חבריי חברי הכנסת, אחת התוצאות הטרגיות של חקירותיו של ראש הממשלה היא העובדה שכדי לגונן על עורו ולשמור על שרידותו הפוליטית – אין לו אלוהים.

שלי יחימוביץ': אין לו אלוהים.

שלי יחימוביץ': אין אלוהים בליבו.

שלי יחימוביץ': הוא מוכן לדרוס ולרמוס כל מוסד ממוסדות שלטון החוק.

אלעזר שטרן: שלי, יש לו, יש לו.

אלעזר שטרן: זה הוא.

שלי יחימוביץ': אני מקבלת את ההערה הזאת במידה מסוימת.

שלי יחימוביץ': אבל באמת, אין לו אלוהים, אין לו גבולות.

שלי יחימוביץ': כדי להציל את עורו הוא מוכן לרמוס כל דבר.

שלי יחימוביץ': בהתחלה עוד יכולנו לחשוב שיש פרות קדושות, שרק התקשורת היא מטרה, שרק השמאל הוא מטרה.

שלי יחימוביץ': פה ושם חשבנו שעוד יש אזורים מוגנים.

שלי יחימוביץ': מתברר שאין אזורים מוגנים.

שלי יחימוביץ': זה הכול: זה השב"כ, זה המוסד, זה בתי המשפט, זה היועץ המשפטי לממשלה שהוא בעצמו מינה.

שלי יחימוביץ': אבל מתברר שגם כשמדובר במשטרת ישראל, שהעומד בראשה הוא אדם שמגיע מהציונות הדתית, חובש כיפה, מינוי אישי של ראש הממשלה בנימין נתניהו, גם אז אין לו אלוהים; גם אז, כדי להציל את עורו, הוא מוכן לחוקק חוקים מטורפים שמקומם לא יכירם בדמוקרטיה כדי להפחיד את אותו מפכ"ל משטרה וכדי למנוע מהשוטרים לעשות את עבודתם ולחקור.

שלי יחימוביץ': איתן, אתם טיפה מפריעים לי.

שלי יחימוביץ': רק קצת – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה, תנהל את השיחה בצד.

שלי יחימוביץ': מה מצפים מהמשטרה, שהיא תעביר את כל הארגזים ואת כל תמלילי החקירות, וכל נייר, וכל פתק, בארגזים שלמים לידי הפרקליטות בלי לסכם את החקירה?

שלי יחימוביץ': בלי לסכם את החקירה?

שלי יחימוביץ': בלי לכתוב המלצות?

שלי יחימוביץ': ואז שהפרקליטות תתחיל מחדש לעשות את עבודתה?

שלי יחימוביץ': כל עבודת המשטרה מתאיינת לחלוטין כדי שחס וחלילה לא תיפגע שערה משערות ראשו של ראש ממשלה מושחת?

שלי יחימוביץ': וכן, אני אומרת, ראש ממשלה מושחת.

שלי יחימוביץ': ולדידי פרשת 1000 מספיקה, עוד בלי 2000, ובלי 3000 – – –

אורן אסף חזן: שלי, הוא עוד לא הורשע.

אורן אסף חזן: שלי, הוא עוד לא הורשע.

שלי יחימוביץ': אז הינה, תקשיב לי – – –

מיקי רוזנטל: אדם מושחת זה לא אחד שהורשע בפלילים.

מיקי רוזנטל: זה אחד שחי על חשבון הציבור בלי להתבייש, לוקח מתנות במאות אלפים.

מיקי רוזנטל: זה לא משנה אם זה פלילי.

מיקי רוזנטל: זה מושחת.

אורן אסף חזן: אתם סותרים את עצמכם.

אורן אסף חזן: או שיש משטרה או שאין משטרה.

מיקי רוזנטל: לא שייך למשטרה.

מיקי רוזנטל: מושחת זה מושחת – – –

שלי יחימוביץ': סוגיית השחיתות אינה קשורה להרשעה פלילית.

שלי יחימוביץ': אין סעיף פלילי שקוראים לו שחיתות.

שלי יחימוביץ': יש, גברתי היושבת-ראש?

אורן אסף חזן: לא, דיברת על פרשת 1000.

רויטל סויד: אין שחיתות.

אורן אסף חזן: הזכרת את פרשת 1000 – – –

שלי יחימוביץ': המילה "שחיתות" לא מוזכרת בכלל בלשון החוק.

אורן אסף חזן: הזכרת את פרשת 1000, בגלל זה – – –

שלי יחימוביץ': אין כתב אישום על שחיתות, אין הרשעה בשחיתות.

שלי יחימוביץ': "שחיתות" זו מילה כוללת, ואדם יכול להיות מושחת, ויש אנשים רבים מושחתים שלא הורשעו בדין – –

אורן אסף חזן: גם בכנסת הזאת – – –

שלי יחימוביץ': – – ואפילו לא הוגש נגדם כתב אישום.

שלי יחימוביץ': אדם שמקבל מתנות באופן שוטף, טובין באופן שוטף, כאספקה תמידית לביתו, של סיגרים ושל אלכוהול בשווי של מאות אלפי שקלים – וזה רק מה שאנחנו יודעים, כן?

שלי יחימוביץ': אנחנו יודעים על שיטתיות – לדידי הוא מושחת, ובזה נגמר העניין.

שלי יחימוביץ': וכולכם מגינים על מושחתים.

שלי יחימוביץ': כולכם מגינים עליו – –

אורן אסף חזן: את פשוט אמרת פרשת 1000, בגלל זה הזכרתי לך.

שלי יחימוביץ': – – וכולכם מוכנים לכופף את שלטון החוק בשבילו, וכולכם שותפים.

אורן אסף חזן: למה, אני אמרתי, אני אמרתי שאם יהיה כתב אישום – – –

שלי יחימוביץ': כולכם – אל מי אני מדברת?

שלי יחימוביץ': הספסלים כאן ריקים חוץ מסגנית השר ציפי חוטובלי, שאני יודעת שהיא אדם ישר ונקי כפיים.

ציפי חוטובלי: נכון, ואנחנו לא יודעים עדיין את העובדות – –

אורן אסף חזן: שלי, שלי, את עושה עוול – – –

שלי יחימוביץ': – – ואני יודעת – ואני יודעת, גם אם היא לא תודה בזה, שבהיותה אדם ישר ונקי כפיים היא לא מרגישה נוח עם הסיטואציה הזאת.

מיקי רוזנטל: הכשלת אותה בפריימריז עכשיו.

אורן אסף חזן: שלי, זה לא הוגן – – –

שלי יחימוביץ': מצטערת, את היחידה שיושבת פה.

אורן אסף חזן: שלי, זה לא הוגן.

אורן אסף חזן: כי אני אמרתי שאם יהיה כתב אישום – – –

ציפי חוטובלי: שלי, 20 שנה – – – ראש הממשלה.

ציפי חוטובלי: אני ממש חושבת שיש כאן – – –

שלי יחימוביץ': עליי לסיים, לכן – – –

רויטל סויד: סליחה, סליחה, אין פה דיון.

אורן אסף חזן: שלי, הייתי כאן בשקט כי אני אמרתי שאם יהיה כתב אישום הוא יצטרך להיות נבצר, אז לא רק חוטובלי.

מיקי רוזנטל: רגע, אבל אורן, יש ראוי ולא ראוי.

מיקי רוזנטל: מה זה שייך לפלילי?

אורן אסף חזן: אבל זה לא מתפקידנו להחליט.

מיקי רוזנטל: יש דברים שלא עושים – – –

רויטל סויד: חברים, יש כאן שיח מרתק – וחברת הכנסת יחימוביץ, בבקשה לסיום.

יואל חסון: – – – אז מי יגיד?

יואל חסון: מי יגיד?

יואל חסון: כשהמשטרה אומרת, זה גם לא טוב.

אורן אסף חזן: לא לא, אתם עושים פה סלט פירות משום סיפור.

אורן אסף חזן: זה מה שעצוב בזה.

מיקי רוזנטל: משום סיפור?

שלי יחימוביץ': אני רוצה לומר משפט לסיום על ההליך שאנחנו עוברים עכשיו – –

אורן אסף חזן: לא, גם תיקון, כי אמרת – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

שלי יחימוביץ': – – על כך שאנחנו מעבירים את החוק – באיזו ועדה החוק הזה היה אמור להידון?

רויטל סויד: בוועדת החוקה.

שלי יחימוביץ': מטבע הדברים.

שלי יחימוביץ': מטבע הדברים, בוועדת החוקה.

שלי יחימוביץ': חוק מופרך, לא משנה, היה אמור להגיע לוועדת החוקה.

רויטל סויד: מטבע התקנון.

שלי יחימוביץ': מה אנחנו עושים עכשיו?

שלי יחימוביץ': אנחנו מעבירים אותו לוועדת הפנים של הכנסת.

שלי יחימוביץ': איזה היגיון יש בזה, כי הכול מותר?

שלי יחימוביץ': למה לא להעביר אותו לוועדה לקידום מעמד האישה או לוועדה לזכויות הילד?

רויטל סויד: משפט לסיום, בבקשה.

שלי יחימוביץ': אפשר באותה מידה בדיוק.

אורן אסף חזן: שלי, ולהוסיף סגנים ליושב-ראש על חשבון הקופה הציבורית – – –

שלי יחימוביץ': יכולות להיות שתי סיבות לזה – או כי ליו"ר ועדת החוקה לא נוח להתעסק בענייני המשטרה, מסיבותיו שלו, או, ובמקביל לזה – –

רויטל סויד: נא לסיים, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': – – יו"ר ועדת הפנים הוא מגינו ויד ימינו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

שלי יחימוביץ': ועל זה נאמר: חשומה?

שלי יחימוביץ': חשצ'ומה, איך אומרים?

שלי יחימוביץ': חשומה?

מיקי רוזנטל: חשצ'ומה.

רויטל סויד: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': חשצ'ומה?

שלי יחימוביץ': חשצ'ומה.

אורן אסף חזן: בלי צד"י, בלי צד"י.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ, והדובר הבא חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – – תגידי כמו שצריך: בלאש חשומה, בלי בושה.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש החדשה, בהצלחה.

רויטל סויד: תודה רבה.

מוסי רז: אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, אומרים לנו שרוצים להעביר הצעה מוועדת חוקה, חוק ומשפט לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מוסי רז: אבל בעצם מה שרוצים זה להעביר את המדינה שלנו ממדינה של חוק, חוקה ומשפט למדינה על הפנים.

מוסי רז: זה בדיוק מה שמנסים לעשות כאן.

מוסי רז: ההצעה הבאה אולי תהיה פשוט שבהכנת חוק לקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, אם יזם אותו חבר כנסת מהליכוד שמקורב לראש הממשלה והוא נועד להגן על ראש הממשלה – אולי בכלל לא תכין אותו אף ועדה; אותו יוזם יכין אותו ויביא אותו כבר, ישר, לקריאה ראשונה שנייה ושלישית באותו רגע ונגמור את כל העניין, וזהו.

מוסי רז: לא צריך כללים, לא צריך תקנון כנסת ולא צריך שום דבר אחר.

מוסי רז: החוק הזה, שמציגים כאן, ברור לנו שתכליתו – יש רק שתי תכליות, אחת זו בנימין, והשנייה נתניהו – הוא מזיק מאוד, ואני לא רוצה להתייחס לבנימין נתניהו.

מוסי רז: אני אסביר למה הוא מזיק מאוד.

מוסי רז: כי יש הרבה אנשים ישרים – לפעמים, גם זה קורה – שעוברים חקירה במשטרה.

מוסי רז: ומה שמציעים לנו הוא שאם המשטרה מגיעה למסקנה שטפלו עליהם עלילה, שהאשימו אותם בדבר שאין לו שום שחר, והם כבר ממילא מוקעים במקום העבודה שלהם, הילדים שלהם מוקעים, ולפעמים בעיתונות – תלוי מי האדם ותלוי מה ההאשמה – אז גם לאחר שהמשטרה חקרה והגיעה למסקנה שאין לזה שום שחר, יהיה אסור להגיד שהאיש הזה ישר, שהאישה הזו ישרה.

מוסי רז: צריך להמשיך לשתוק ולהמשיך להאשים אותם ולהכפיש אותם.

מוסי רז: זו המשמעות.

מוסי רז: וכל זה למה?

מוסי רז: כי מישהו חשב בנימין נתניהו וחשב שככה הוא עוזר לו, וככה הוא יהפוך את המדינה ממדינה של חוק, חוקה ומשפט למדינה על הפנים.

מוסי רז: וזה מה שהם עושים כאן.

מוסי רז: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

רויטל סויד: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: חברתי חברת הכנסת רויטל סויד, סגנית יושב-ראש הכנסת.

מרב מיכאלי: וואו.

מרב מיכאלי: זו פעם ראשונה לי לדבר כשאת יושבת.

רויטל סויד: פעם ראשונה לי לשבת פה.

אורן אסף חזן: זו פעם ראשונה לך.

מרב מיכאלי: ברכות, קולולו.

מרב מיכאלי: ממש, תתחדשי.

מרב מיכאלי: איזה שמח לנו.

מרב מיכאלי: מאוד מאוד משמח.

מרב מיכאלי: בהצלחה ובכיף.

רויטל סויד: תודה.

מרב מיכאלי: אני חשבתי על זה בדרך.

מרב מיכאלי: חשבתי על זה בדרך, חברתי חברת הכנסת סויד – למה לעצור במשטרה שלא תיתן המלצות מהחקירה?

מרב מיכאלי: למה לא שופטים שלא ייתנו פסק דין במשפט?

מרב מיכאלי: לא יודעת מה, בית כלא שלא יהיה סגור, נגיד.

מרב מיכאלי: אפשר לחשוב על עוד המצאות שכאלה.

מרב מיכאלי: למה לעצור בזה שהמשטרה – – –

מיקי רוזנטל: לבטל את הקיץ, חם נורא.

מרב מיכאלי: בבית הקיץ, בדיוק.

מרב מיכאלי: בית הקיץ.

מיקי רוזנטל: ואת יום שני גם – – –

מרב מיכאלי: בקיצור, אני אומרת לכם, יש פה סטרט-אפ.

מרב מיכאלי: כשחושבות וחושבים על זה, יש פה ממש סטרט-אפ יצירתי.

מרב מיכאלי: אנחנו יכולות לסלול את דרכו של ראש הממשלה בעוד הרבה שושנים, סוגה.

מרב מיכאלי: אבל עכשיו אני רוצה לדבר על חבר הכנסת דודי אמסלם, שמוביל את החוק הזה, ככה, עם הסכין בין השיניים, כמו שאומרות.

מרב מיכאלי: אני צפיתי – אני לא יודעת אם אתן צפיתן – ביום שישי באולפן שישי בערוץ 22 שודרה כתבה על חבר הכנסת דוד אמסלם.

מרב מיכאלי: שם ראו צד אנושי וחם שלו – אבא מדהים ואיש משפחה נהדר.

מרב מיכאלי: וגם סופר הסיפור הכואב שלו איך הוא באופן אישי נפגע מהמשטרה קשות מאוד.

מרב מיכאלי: ואני בטוחה שהוא אכן נפגע מהמשטרה.

מרב מיכאלי: עובדה, בעניינו, אגב, אז נסגר התיק ולא היה לזה המשך.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת דודי אמסלם: אם אתה נפגעת מהמשטרה, אולי אתה צריך לדרוש מהם פיצויים.

מרב מיכאלי: אולי אתה צריך לתבוע אותם.

מרב מיכאלי: אולי באמת אתה צריך ליישר איתם את ההדורים ולתבוע את הצדק שמגיע לך באופן אישי.

מרב מיכאלי: אבל מה שאתה עושה עכשיו, האופן שבו אתה מתנקם במשטרה בגלל דבר שהוגדר – –

אורן אסף חזן: הוא לא מתנקם.

מרב מיכאלי: – – דבר שהוגדר – וראית את זה בוודאי כמוני, אורן חזן – בתור החשבון הפתוח של דודי אמסלם, והוא לא מחה על כך; האופן שבו הוא מזיק היום למשטרה, שהיא מוסד מרכזי בכל מדינה שרוצה להיות מדינת חוק ודמוקרטיה – הוא לא יסגור את החשבון שלך, דודי אמסלם, אלא פותח חשבון לכולנו, כי הוא מערער את היציבות הכי בסיסית של מדינה שרוצה להיות מדינת חוק, שרוצה להיות דמוקרטיה, שרוצה להיות מדינה מתוקנת.

מרב מיכאלי: אי-אפשר, חבר הכנסת דודי אמסלם, כמאמר הקלישאה, לשפוך את התינוק עם המים.

מרב מיכאלי: אי-אפשר, בגלל הכאב האישי שאתה עברת, להרוס עכשיו לכל אזרחי ואזרחיות ישראל את הסדר הכי הכי בסיסי של מהו החוק, מה קורה כשעוברים על החוק, איך בודקים בכלל מי עבר או עברה על החוק ואיך מטפלים במי שעבר על החוק.

אורן אסף חזן: מרב, אבל זאת לא המטרה – – –

מרב מיכאלי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: זה רק משקף במה היית עסוק בכל הדקות האחרונות.

אורן אסף חזן: הוא צריך רמקולים למידותיו.

רויטל סויד: והפרעת לחבריך.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

איתן כבל: תודה, גברתי היושבת-ראש.

איתן כבל: ברכות והצלחה מכל הלב.

איתן כבל: אדוני השר, חברותיי וחבריי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, תראה, אדוני השר, כמה זה מביך.

איתן כבל: אני לא הייתי עוסק בעניין הזה, שלכאורה נראה הדבר הכי פשוט שיש בעולם – מעבירים מוועדה לוועדה.

איתן כבל: אבל על מה דודי – שהוא איש נחמד, אני מאוד מחבב אותו, ואני מקווה שלא יכעסו עליי.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת אני אומר לך, מיקי, הציניות של השימוש בשוטר הפשוט כדי לטפל בחוק הזה, כשאנחנו כאן יום-יום – הוא מקבל שירותים מעובדי כנסת שהפער בשכר בינו לבינם גדול לאין שיעור מפער שבין המפכ"ל לבין השוטר בשטח.

איתן כבל: אלה שמגישות לו את התה, אלה שמטפלות בארכיב, הרשמות הפרלמנטריות.

איתן כבל: אנחנו מדברים על המפכ"ל, ששכרו מופרז ומופרז, ואיך הוא לא דואג לשוטרים, כשכאן, יום-יום, אנחנו בבית, שצריך להיות דוגמה.

איתן כבל: אם יבוא דודי ויגיד: אני רוצה להציע מה שנקרא אצלנו קשוט עצמך בטרם תקשוט אחרים – נתחיל מהבית; יאמר: בואו ניישר קו, כמו שהחוק שחוקקנו שעד פי 40, כמדומני – החוק של שלי ואחרים בוועדת כספים, שהעבירה הכנסת לפני זמן רב – ניחא.

איתן כבל: אבל להתנשא, כשכולנו יודעים שזה באמת לא יותר מפוליטיקה הכי קטנטנה, קטנטנה-קטנטנה.

איתן כבל: התרגילים האלה, להעביר מוועדה לוועדה ולבנות על זה תילי-תילים של מילים, כאילו מדובר בירידת משה מהר סיני.

נחמן שי: קבלת התורה.

איתן כבל: וכולה חרטא ברטא שמרטא, קשקוש.

איתן כבל: לבזות את החקיקה בבית הזה.

איתן כבל: לדרוס אותה ברגל גסה רק כי אני יכול.

אורן אסף חזן: איתן, כשזה לוועדה שלך זה נוח.

איתן כבל: זה לא קשור לוועדה.

יואל חסון: אבל זה קשור לוועדה שלו, יש קשר.

איתן כבל: תקשיב, אורן, זו לא שאלה של הוועדה שלי או ועדה אחרת.

איתן כבל: ואומר לך יותר מכך וברצינות: יש דברים ויש נושאים שסברתי שצריכים להיות אצלי ודרסו אותי, כי יש רוב לקואליציה.

איתן כבל: אבל לא כל נושא – אתה יודע, לפעמים, אתה מכיר את זה, בחבר'ה: אומרים די, חאלס, נו.

איתן כבל: העברה לוועדת הפנים זה ברמה של: די, נו, חאלס.

אורן אסף חזן: אני לא מצליח להבין מה אתה אומר.

איתן כבל: כי אין מקומה של הצעת החוק הזאת בוועדת הפנים, זה הכול.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

אורן אסף חזן: אני חושב שאני אצטרך תוספת זמן כדי להגיב לכל האופוזיציה לבד.

אורן אסף חזן: יהיה לי קשה, וזה הרבה טענות – – –

קריאה: אתה יושב פה בכוונה כדי – – –

אורן אסף חזן: אני יושב כי כשאני לוקח חלק בדיון, אני גם מקשיב לצד השני ולא רק אומר – – –

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

סתיו שפיר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, וברכות על תפקידך החדש.

סתיו שפיר: אני מציעה שאם כבר מדובר על העברת הצעת החוק המושחתת הזאת לוועדה של חבר הכנסת אמסלם כדי להקל את המעבר שלה, אולי אם כבר מחליפים ועדה תעבירו אותה בבקשה לוועדת השקיפות בראשותי, אני אשמח לטפל בהצעה הזאת ולתת לה את הכבוד שמגיע לה.

סתיו שפיר: איפה ראש הממשלה שבאשמתו ולבקשתו אנחנו ניצבים כאן וצריכים להצביע על הצעות חוק מושחתות בזו אחר זו כל שבוע?

אורן אסף חזן: מנהל את המדינה.

סתיו שפיר: איפה נמצא ראש הממשלה שכדי לברוח מחקירות וכדי לנסות ולהסתיר מידע מהציבור על איך לקח את האמון של הציבור ובגד באמון הזה לטובת צרכים אישיים והישרדותו האישית בתפקיד, שלא מוכן להגיע לכאן ולהצביע על ההצעה הזאת, כמו על הצעות אחרות, ומשאיר לחברי הקואליציה – לאט-לאט הם יוצאים מהחדר – להצביע במקומו על העוול והשחיתות הזאת.

סתיו שפיר: קצת הצצה למציאות – ראש הממשלה שלא נמצא כאן, אולי שר הפנים יוכל להקשיב ולהעביר לו את המידע.

סתיו שפיר: כמה דברים שקורים היום במציאות האמיתית – אני אספר לכם רק במה אני טיפלתי מהבוקר, לפני שהתחיל יום העבודה: במקרה של ילדה, צעירה אוטיסטית בת 35, שחזרה הביתה מההוסטל שבו היא חיה עם סימנים ופצעים על הפנים כי היא הוכתה ועברה אלימות בהוסטל שלה, היכן שהיא לא יכולה בכלל להסביר את מצבה.

סתיו שפיר: וההורים והמשפחה האומללה צריכים ללכת ולטפל בזה ולעמוד מול פנים אטומות בכל מקום שהם מגיעים אליו, כי ההוסטל, אגב, הופרט בממשלתו של בנימין נתניהו ותחת אחריותו.

סתיו שפיר: למה הדברים האלה קורים?

סתיו שפיר: כי המדריכים במקום לא מקבלים שכר נורמלי, כי אין הדרכה ואין הכשרה.

סתיו שפיר: כשנכנסים להוסטל רואים צעירים קשורים לכיסאות, כי אין מספיק מטפלים לטפל בהם אז קושרים אותם, כדי שלא, חלילה, יתפרצו.

סתיו שפיר: במה עוד טיפלנו?

סתיו שפיר: באם חד-הורית שנזרקה, שאחרי שהיא יצאה ממעון לנשים מוכות עם הילדות שלה, אחת מהן חולת סרטן בת שלוש, עדיין לא מצליחה לקבל סיוע בדיור ציבורי, כי אין דיור ציבורי.

סתיו שפיר: למה הדבר הזה קורה?

סתיו שפיר: בממשלה שלך, בנימין נתניהו, הוכחד הדיור הציבורי.

סתיו שפיר: פחות מ-1,000 דירות נרכשות בכל שנה, כלום.

סתיו שפיר: אי-אפשר עם הדבר הזה לתת פתרונות ל-160,000 המשפחות שזקוקות לדיור ציבורי.

סתיו שפיר: במה עוד?

סתיו שפיר: בנער, אדם מבוגר עם פיגור שנמצא בבידוד כבר שנה בבית חולים לחולי נפש, כי לא נמצא בשבילו מוסד נורמלי שיוכל לטפל בו ולענות על הצרכים שלו.

סתיו שפיר: ובין משרד הרווחה למשרד הבריאות כולם חסרי אונים ולא יודעים מה לעשות.

סתיו שפיר: ואלה הדברים שטיפלתי בהם עוד לפני שהתחיל היום שלי כאן בכנסת.

סתיו שפיר: וחבריי וחברותיי לסיעה הגישו היום הצעות חוק כדי לשקם ולתקן את הביטוח הסיעודי ולעזור לנפגעות תקיפה מינית – גם את, גברתי, עשית את זה – ולהכניס עוד דירות למעגל הדיור הציבורי ולדיור בר-השגה.

סתיו שפיר: בכל הדברים האלה אנחנו טיפלנו.

סתיו שפיר: ומה עושה הממשלה?

סתיו שפיר: מעבירה חוקים מושחתים כדי לשמור על השלטון שלה.

סתיו שפיר: מה זה הדבר הזה, אין לכם מה לעשות?

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, נגמר לה הזמן.

סתיו שפיר: אין לכם במה לטפל?

אורן אסף חזן: נגמר הזמן – – –

סתיו שפיר: רק מילה אחת קטנה לחברי הקואליציה שנמצאים כאן וצועקים ומנסים להפריע לי להגיד את זה – –

אורן אסף חזן: – – –

סתיו שפיר: – – מילה אחת קטנה: אני יודעת שבין חברי הקואליציה יושבים אנשים ישרים – –

אורן אסף חזן: נגמר הזמן – – –

סתיו שפיר: – – שלא מסכימים לדבר הזה.

סתיו שפיר: זה הזמן שלכם לקום ולעמוד ולהצביע נגד.

רויטל סויד: תודה רבה.

אורן אסף חזן: זה הזמן שלך לעצור – – –

סתיו שפיר: זה הזמן שלכם למחות נגד העוול הזה, כי מי שבא לכאן כדי לדאוג לאזרחי ישראל לא יכול להצביע בעד שחיתות, הוא חייב להצביע בעד אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אורן אסף חזן: בחוקים טובים אתם הצבעתם נגד הקואליציה רק בגלל גחמה פוליטית.

סתיו שפיר: אף פעם – – –

אורן אסף חזן: מה את מספרת סיפורים?

אורן אסף חזן: חלאס לעבוד על הציבור – – –

סתיו שפיר: אף פעם.

סתיו שפיר: שקרן – – –

אורן אסף חזן: אה, שקרן ומושחת – – –

רויטל סויד: אני מבקשת מחבר הכנסת אורן חזן ומחברת הכנסת שפיר שלא להיכנס לדיבורים כאלה.

אורן אסף חזן: שתתבגר כבר, הילדה הזאת.

אורן אסף חזן: חצופה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אלעזר שטרן, שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

אורן אסף חזן: זו, לצערי, היושבת-ראש, התגובה של השמאל הקיצוני שלא יודע איך להתמודד עם – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה, אל תיתן לי שתהיה אתה הראשון שאני אקרא לסדר.

אורן אסף חזן: זה יהיה לכבוד לי.

רויטל סויד: בוא ננסה שאתה לא תהיה הראשון.

אורן אסף חזן: – – – עם חיוך אני אומר לך.

רויטל סויד: תודה רבה.

אלעזר שטרן: גברתי, כמובן גם אני מצטרף למברכים אותך ולאלה שמצטערים שזאת הישיבה הראשונה שאת מנהלת.

רויטל סויד: תודה רבה.

אלעזר שטרן: אדוני השר דרעי, נתחיל בפרשת השבוע לכבודך: "הקֹל קול יעקב והידים ידי עשו".

אלעזר שטרן: אני לא יודע מה הם רוצים מאמסלם ומביטן, כאילו משהו לא ברור פה, מי השולח.

אלעזר שטרן: והדבר השני, תגיד לי אתה – אתה לא צריך לענות, אנחנו, אתה יודע, מעריכים אז – – – אם הקואליציה הזאת לא לקחה רחוק מדי את מה שהבטיח יצחק: "הוה גביר לאחיך וישתחוו לך בני אמך".

אלעזר שטרן: נכון?

אלעזר שטרן: זה לא יכול להיות, באמת, תשמע, יש גם אנשים טובים.

אלעזר שטרן: קודם הזכירו את חברת הכנסת חוטובלי, סגנית השר.

אלעזר שטרן: זה שאין גבולות, הרי זה לא יכול להיות שקהל כזה שלם מסתכל כאילו אין מחר בהיבט – אני אומר, קודם כול על עבודת הכנסת.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, מפרקים את משמעותה של הכנסת ואחרי כן בוכים על איך אנחנו נראים בעיני העם.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, בני בגין הוא לא מהמשתחווים, אז מקימים בוועדת החוקה ועדה חדשה לחוק הלאום, כי בני בגין לא יכרע ולא ישתחווה או לא מקבל את ההגדרה של "הוה גביר לאחיך וישתחוו לך בני אמך".

אורן אסף חזן: אותי הוציאו מביקורת המדינה.

אלעזר שטרן: אורן, תרשה לי הפעם לא להיעזר בך כתנא דמסייע בהקשר הזה.

אורן אסף חזן: לא, חבל – – –

אלעזר שטרן: אתה צודק, אבל לא צריך את זה, בגלל שכבר דיברנו על אילנות גדולים ביחס לכולם.

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: נדבר על זה ככה.

אלעזר שטרן: תראו, מה הבעיה הקשה שלי עם ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: הוא אמר שהוא מקווה שהחקירות האלה הן לא עליו, זה לא קשור אליו.

אלעזר שטרן: אז אם זה לא קשור אליו, אז למה הוא לא אומר: תפסיקו?

אלעזר שטרן: אם זה לא קשור אליו וזה לא "הקֹל קול יעקב והידים ידי עשו" והם רק השליחים שלו, אז למה לא בא ראש הממשלה ואומר: תפסיקו?

אלעזר שטרן: הרי אנחנו יודעים מה הוא יכול לעשות עם הקואליציה הזאת.

אלעזר שטרן: לכן אני אומר שהכאילו אין מחר, זה באמת, יכול להיות שיבוא יום אחד ובנימין נתניהו לא יהיה ראש ממשלה, ויכול להיות שזה יקרה לפני יום העצמאות ה-100.

אלעזר שטרן: כמה הוא נתן לנו, 100 שנים כאילו?

אלעזר שטרן: כאילו מדינת ישראל יכולה להתקיים 100 שנים, כאילו אחרי זה הוא כבר לא יהיה, המדינה לא יכולה להתקיים.

אלעזר שטרן: נכון?

אלעזר שטרן: זו המתמטיקה שלו.

אלעזר שטרן: אבל יכול להיות שהמדינה כן תתקיים יותר, אז מה יהיה אז, כשהם מפרקים את בית המשפט העליון, את המשטרה, את השב"כ, את הכנסת – – –

מיקי לוי: את מבקר המדינה.

אלעזר שטרן: את מבקר המדינה.

אלעזר שטרן: כבר אמרו פה, אני לא רוצה לחזור על דברים, שכולם הם מינויים שלו.

אלעזר שטרן: הוא בחר אותם כמעט בצלמו.

אלעזר שטרן: אני צריך לסיים, נכון?

רויטל סויד: נא לסיים.

אלעזר שטרן: אוקיי.

מיקי רוזנטל: אמרת דברי תורה, אז יש לך עוד 15 שניות – – –

אלעזר שטרן: אוקיי, אז אני אסיים ואני אומר רק משפט אחד.

אלעזר שטרן: יש לי בשורה טובה: יהיה מחר, ובמחר הזה נצטרך לעבוד הרבה יותר קשה כדי לנקות את כל הנזקים, שאני מרשה לעצמי להגיד שראש הממשלה עושה.

אלעזר שטרן: אני מקבל את ההגדרה, הקשה לי, באמת, כאזרח במדינה הזאת, שאם ראש הממשלה לא עוצר את זה למרות שהוא אומר שזה לא בשבילו, אז גם בפעילות הזאת יש שחיתות שלו.

אלעזר שטרן: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, ברכות.

יואל חסון: הולם אותך מאוד.

רויטל סויד: תודה רבה.

יואל חסון: אין לי ספק שתצליחי לנהל פה את הדיונים בצורה ראויה ומכובדת.

יואל חסון: באמת, הולם אותך מאוד.

יואל חסון: בהצלחה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הבאתי לכם עכשיו, ובגלל שזה תקנון הכנסת, נראה לי שאני יכול להציג את תקנון הכנסת.

יואל חסון: אני רוצה שתראו איך נראה תקנון הכנסת שלי.

יואל חסון: התקנון הזה הוא בן למעלה מעשר שנים.

יואל חסון: תראו איך התקנון הזה בלוי, דהוי, כי מה לעשות, אני עושה בו שימוש, בתקנון הזה.

יואל חסון: מעת לעת אני קורא, בודק, רואה, מנסה להבין מה אפשר, מה אי-אפשר, מנסה גם לדעת מה הגבולות הפרלמנטריים ההגיוניים.

יואל חסון: זה ממש כלי עבודה, התקנון הזה.

יואל חסון: אני תוהה אם חבר הכנסת אמסלם אי-פעם אפילו ראה אותו.

יואל חסון: לא דפדף בתקנון – אפילו ראה אותו.

יואל חסון: אני לא בטוח.

יואל חסון: אתם יודעים מה, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שחבר הכנסת אפילו לא יודע שיש בכלל תקנון.

יואל חסון: אולי שמע שמועת מסדרון – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: אולי שמע שמועת מסדרון.

יואל חסון: לא נראה לי שהוא באמת יודע שיש תקנון, שבכל זאת זה לא מגרש המשחקים הפרטי, לא של חבר הכנסת אמסלם ולא של חבר הכנסת ביטן וגם לא שלי – –

אורן אסף חזן: אתה הבאת את החוקים האלה קודם – – –

יואל חסון: – – וגם לא שלי – –

אורן אסף חזן: אבל אתה הבאת אותם קודם.

יואל חסון: – – מה לעשות.

אורן אסף חזן: קצת הגינות.

יואל חסון: הכנסת היא מקום שבו צריך לפעול תחת כללי משחק ברורים ותקנון.

יואל חסון: אני אגיד לכם משהו, אפילו גדולי הבית הזה והמשפטנים וחברי הכנסת שכתבו את התקנון הזה לא ידעו לצפות, לא ידעו לצפות מה יהיה כאן, כי באמת התקנון לא נותן מענה.

יואל חסון: הרי אמרו לעצמם מייסדי המדינה וגדולי הגדולים פה – הם אמרו לעצמם, גברתי, הם אמרו: רגע, לא הגיוני שהצעת חוק של סדר דין פלילי תהיה בוועדת הפנים.

יואל חסון: מה זה קשור?

יואל חסון: הרי אף אחד לא יעשה את זה.

יואל חסון: לא צריך לכתוב במפורש בתקנון שחוק חייב להיות רלוונטי לוועדה, באמת.

יואל חסון: האמת שאם היו כותבים את זה, זה היה אולי כמו, סליחה, לאנשים שקצת לא מבינים, אז לא כתבו את זה, כי אמרו: מה, אנשים שיהיו פה הם הגיוניים, לא?

יואל חסון: אנשים שייבחרו לכנסת הם אנשים שקצת מבינים עניין, לא סתם.

יואל חסון: הם קצת למדו, הם קצת הבינו.

יואל חסון: אז אמרו: מה, נכתוב כל דבר?

יואל חסון: מה, נרד לפרטי-הפרטים?

יואל חסון: באה לכאן חבורה, גברתי היושבת-ראש, של אנשים שלא רק שהם לא רואים את התקנון הזה, הם לא סופרים את הבית הזה – –

אורן אסף חזן: אתה עשית אותו דבר, יואל.

יואל חסון: – – הם לא סופרים את הכללים בו, הם עושים בו מה שהם רוצים – –

אורן אסף חזן: אני לא מצליח להבין.

יואל חסון: – – ומתייחסים אליו, גברתי, כמו אל מגרש המשחקים שלהם הפרטי, וזה עוד מבלי שהתייחסנו, חבר הכנסת ביטן, למהות החוק – –

אורן אסף חזן: – – – איך אתה מטיף מוסר?

יואל חסון: – – שהוא בעצמו בזוי מכל דבר.

אורן אסף חזן: איך אתה מטיף מוסר?

אורן אסף חזן: עשית אותו דבר.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון, והדובר הבא – חבר הכנסת אילן גילאון.

אורן אסף חזן: אתם מזכירים לי את העבריינים שנכנסים לכלא וחוזרים בתשובה.

אורן אסף חזן: אותו דבר.

אורן אסף חזן: פתאום נהייתם מומחים למוסר.

אורן אסף חזן: מומחים.

אורן אסף חזן: זה משגע אותי.

מיקי רוזנטל: אורן, אתה יודע מה גבאי אמר?

מיקי רוזנטל: לא נשכח ולא נסלח.

אורן אסף חזן: מה?

אורן אסף חזן: מה?

אורן אסף חזן: יעל, אל תאמיני לו, הספרון נפל לו על הרצפה כמה פעמים.

אורן אסף חזן: הסיפורים של יואל חסון.

אורן אסף חזן: נו, באמת, גם אני יכול לקווצ'ץ' את התקנון.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

יואל חסון: תקווצ'ץ', זה אומר שאתה מסתכל עליו קצת.

יואל חסון: לא יזיק לך, אורן.

אילן גילאון: תודה רבה, חברים.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון, תאפשר בבקשה.

יואל חסון: אתה רוצה שאני אשאיל לך את שלי?

אורן אסף חזן: שלי עדכני.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אילן גילאון: אני מבין, גברתי, שחבר הכנסת אורן חזן, סגן יושב-ראש הכנסת לשעבר בהתכתבות, עכשיו הוא השר הממונה מטעם הליכוד על המליאה, אז שיפסיק להפריע פה כל הזמן.

אורן אסף חזן: אתה צופה פני עתיד.

אילן גילאון: אני אגיד לך את האמת, גברתי, אני – – –

אורן אסף חזן: אני רואה שאתה צופה פני עתיד, זה יפה.

אילן גילאון: הדיון כאן הוא לאן יעבירו את הסמכויות.

אילן גילאון: מה אכפת לי בכלל, ומה זה בכלל מעניין למה יעבירו את הסמכויות.

אילן גילאון: התחושה הגדולה ביותר שיש לבן אדם ברגע זה, זה להגיד: מה אתם חשים?

אילן גילאון: מה יהיה השלב הבא, השר דרעי?

אילן גילאון: מה יגידו לנו – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: אתה פה, פשוט אתה השר, הלוא לחזן אמרתי בצחוק.

אילן גילאון: – – מה: אנחנו יודעים איפה אתה מחנה את האוטו, ואיפה אתה גר ואל תסתבך איתנו?

אילן גילאון: מאיפה הנורמות האלה?

אילן גילאון: זה מנחם בגין ויוחנן בדר החדשים?

אילן גילאון: אלה הן הנורמות, אין על מה לדבר כאן.

אילן גילאון: אז אני אומר: חברים, אם יש בקואליציה מישהו שעדיין יש קצת יושרה במערכת כלי הדם שלו, הוא חייב להפסיק את הפיאסקו הזה.

אילן גילאון: ומפה אני פונה לציבור: אני אינני מקבל את העיקרון שאין ממנים פרנס על הציבור אלא אם קופת שרצים מוטלת מעל ראשו.

אילן גילאון: זה לא עיקרון נכון.

אילן גילאון: אני כן רוצה לבוא לציבור ולשאול: חמור מי גנבתי ושור מי עשקתי.

אילן גילאון: זה העיקרון הראשון.

אילן גילאון: תסתכלו על מה אנחנו עוסקים.

אילן גילאון: יש את ילדי MSA מחוץ לעניין הזה, אנחנו לא מצילים את החיים שלהם.

אילן גילאון: יש את ילדי הדסה מהצד השני.

אילן גילאון: יש את הילדים החולים בבית.

אילן גילאון: ובמה כאן עוסקים, גברתי?

אילן גילאון: כל אחד עוסק בישבנו שלו – חוק צרפתי, חוק גרמני, חוק גרוזיני.

אילן גילאון: מה השטויות האלה?

אילן גילאון: יש כאן הנהגה שחטפה – חבר הכנסת ביטן – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד ביטן.

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד ביטן.

אילן גילאון: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה מסתיר עכשיו את האופוזיציה.

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד ביטן וחבר הכנסת – בבקשה, אתם מפריעים, ואלה דברים חשובים.

אילן גילאון: אני בזכות

אילן גילאון: כם איבדתי את היכולת להגיד לעצמי: כזה לא יכול להיות – כי אני מבין שהכול כאן יכול להיות.

אילן גילאון: אין יותר דבר שיכול להפתיע אותי.

אילן גילאון: עד איזה רמה של ציניות אפשר להגיע?

אילן גילאון: ולכן אני אומר: הפתרון הוא אצל אזרחי מדינת ישראל.

אילן גילאון: אתם חייבים להבין שאנחנו מדברים על חטיפה של שלטון, על קבוצה שמענגת את עצמה במדינתה.

אילן גילאון: כך היא נוהגת, מענגת את עצמה במדינתה.

אילן גילאון: ואם הדבר הזה לא יעבור מן העולם, לא נוכל לומר שום דבר עליהם כי אנחנו הבאנו את זה על עצמנו.

אילן גילאון: אי-אפשר באמצעים של הפחדה והפרדה לשלוט כל הזמן בכל האנשים, וככל שאתה גורם להם ליותר סבל, ככה להרגיש שאתה שולט יותר.

אילן גילאון: אמרתי את זה ואני חוזר שוב, ובזה אני מסיים, כי נגמר הזמן: אי-אפשר לנהוג כעדת כלבים שכל הזמן משתינה סביב עצמה כדי לסמן את קרקע השליטה שלה ולהוכיח לכולם: אנחנו צודקים, ואנחנו צודקים משום שאנחנו שולטים, ולא משום סיבה אחרת.

אילן גילאון: הדבר הזה חייב לעבור מן העולם ומהר.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד ביטן, חבר הכנסת עיסאווי פריג' וחברת הכנסת מיכל רוזין, השיחה שלכם מגיעה עד לכאן.

רויטל סויד: בבקשה.

אורן אסף חזן: זה נשמע כמו התחלה של בדיחה.

מיכל רוזין: – – –

עיסאווי פריג': זה ניהול – – –

רויטל סויד: אני סומכת עליכם שתפסיקו את השיחה – – –

אורן אסף חזן: הוא לא שם עלייך.

רויטל סויד: בבקשה, באמת, שומעים אתכם עד לכאן.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לא גילינו פה שום דבר חדש.

איתן ברושי: תמיד ידענו שהרוב קובע, אבל לא תמיד הרוב צודק.

איתן ברושי: הרוב קובע, לא תמיד הוא צודק.

איתן ברושי: ואין אולי דבר שממחיש יותר את האמירה הזאת מה ניתן לעשות ברוב גם בצורה דורסנית, אבל זה לא הופך את זה לדבר נכון ולא לדבר צודק.

איתן ברושי: הקואליציה הזאת עושה את זה בהרבה מאוד הזדמנויות ומגבלת הזמן לא מאפשרת להתחשבן גם עם הממשלה, גם עם הכנסת, גם עם ועדת השרים לחקיקה.

איתן ברושי: אין גבולות ולא ניתן לתאר את ההתנהלות הזאת שוויתרה על הגבולות ועל הנורמות.

איתן ברושי: יש דברים שהם לא ייעשו, וגם אין בהם צורך לפי דעתי.

איתן ברושי: זה לא הופך את השאלה לנוחה או לפשוטה, גם אם נעביר את זה מוועדה לוועדה.

איתן ברושי: אבל אני שואל אתכם, בעיקר בחברה שהיא שסועה וקרועה ושהאלימות יורדת לכיתות הנמוכות ביותר בבתי הספר, איזו דוגמה מהווה הכנסת?

איתן ברושי: מה יאמר הדור הצעיר?

איתן ברושי: מה יאמרו החיילים שלעתים קרובות ישובים כאן?

איתן ברושי: איזו דוגמה הבית הזה מהווה לציבור ולבעלי זכות הבחירה?

איתן ברושי: מה אפשר לפרש מהנורמות האלה?

איתן ברושי: איזה חינוך אפשר לספק פה לדור הצעיר, כשאנחנו, 120 נבחרים, משדרים מפה החוצה?

איתן ברושי: דבר מאוד בעייתי.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שמי שנכווה ברותחין, מוטב שייזהר בצוננין.

איתן ברושי: יש כאן לפי דעתי נורמות, גם לא מוסכמות, גם חדשות ובעיקר מזיקות, כי כמעט כל דבר שקורה כאן הופך להיות הצדקה למה שיכול לקרות מחוץ לבית הזה.

איתן ברושי: אם הבית הזה רוצה להיות איזה עמוד האש לפני המחנה, אם הבית הזה יש לו סמכויות ויש לו אחריות גדולה איך הוא יכול לחיות בשלום עם מה שמשודר כאן בשנים האחרונות?

איתן ברושי: ולכן אני חושב שצריך לעצור את הריצה המטורפת במדרון המסוכן שמדינת ישראל נמצאת בתוכו.

איתן ברושי: אנחנו קרובים, אולי כפסע, לפני התהום שאם ניפול לתוכה יהיה קשה מאוד לצאת משם.

איתן ברושי: ואל תצפו מדיון כזה שהוא עובר בשקט, ואל תצפו מנורמות כאלה, שהן לא יפגעו בחוסנה של החברה.

איתן ברושי: אי-אפשר בבוקר לדבר על מתיחות בצפון ובדרום ועל כושר עמידה של החברה והנכונות להקרבה ובערב לשדר מכאן את כל מה שקורה כאן כמעין השלמה לדרישה מהציבור להיות כאן שותף באחריות.

איתן ברושי: מה שמשדרים מכאן זה התפרקות וחוסר אחריות.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, בהצלחה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת נחמן שי.

קריאה: – – –

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: בדיון שלך, על היוזמה שלך, בדיון עליך.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אצטרף לדברי קודמיי ואברך אותך.

רויטל סויד: תודה רבה.

נחמן שי: אני משוכנע שמהר מאוד הבית הזה ילמד את המשטר החדש וכללי ההתנהגות שלך, ויתנהג בהתאם.

נחמן שי: בטוח.

נחמן שי: תראו, כולנו יודעים שלפעמים עושים את זה בבריכה.

נחמן שי: עושים, מה לעשות – –

רויטל סויד: אני אבקש בבקשה, אם אפשר שם מאחורה שקט.

נחמן שי: – – אבל הפעם זה מהמקפצה.

קריאה: – – –

נחמן שי: זה לא אותו דבר.

נחמן שי: כי באמת, החוק הזה כשלעצמו הוא חוק רע, עדיף היה שלא יבוא לעולם, ואפשר להתמודד איתו, אבל עכשיו התרגיל הזה רק מחמיר – – –

דוד אמסלם: למה החוק הזה רע?

נחמן שי: סליחה?

נחמן שי: כי אני חושב שעבודת המשטרה לא יכולה להסתכם בכתיבת דוח.

נחמן שי: המחויבות שלהם היא גם – – –

אורן אסף חזן: היא צריכה לאסוף ראיות – –

דוד אמסלם: איפה האזרחים?

דוד אמסלם: האזרחים מה – –

אורן אסף חזן: – – זה כל הסיפור.

דוד אמסלם: – – כשמכפישים אותם, 15,000 איש בשנה – –

נחמן שי: האזרחים מאוד חשובים.

דוד אמסלם: – – חמש, שש שנים.

דוד אמסלם: אולי הם לא חשובים?

נחמן שי: האזרחים הכי חשובים.

נחמן שי: הכול מיועד להגן על האזרחים.

דוד אמסלם: אם הם חשובים, בוא תסביר לנו – – –

נחמן שי: למה סיכום הדוח – – –

מיקי רוזנטל: החוק הזה לא יגן על האזרח.

מיקי רוזנטל: מה קרה לך, דודי?

מיקי רוזנטל: הפוך.

מיקי רוזנטל: רק על הנבחרים.

אורן אסף חזן: זה לא נכון.

מיקי רוזנטל: רק אלה שיש להם ליווי.

אורן אסף חזן: מיקי, זה לא נכון.

אורן אסף חזן: מיקי, זה לא נכון מה שאתה אומר.

מיקי רוזנטל: אל תגיד לי לא נכון.

אורן אסף חזן: אני אומר לך, כי זה לא נכון.

נחמן שי: חבר'ה, זמני נוזל.

נחמן שי: אני מבין, אבל אני אומר.

נחמן שי: קודם כול, האזרח הוא עומד בראש, והכול ממוקד בו, וצריך להגן עליו.

דוד אמסלם: אז אם זה ככה, אני מבטיח שאתה תתמוך בהצעת החוק.

נחמן שי: אם תשכנע אותי.

נחמן שי: כרגע, כמו שאני רואה את זה – –

דוד אמסלם: אני אשכנע אותך.

נחמן שי: – – כמו שאני רואה את זה, היא הצעה רעה, היא פוגעת בשלטון החוק, היא מונעת מהמשטרה לעשות את המשימה שלה.

נחמן שי: המשימה שלה היא לאכוף חוק וסדר.

נחמן שי: היא חקרה.

נחמן שי: פעם זה חקירה קצרה, פעם חקירה אחרת, עד שמגיעים לקצה העניין – כל אחד מאיתנו התנסה בזה – בסוף, ברגע האחרון, אתה אומר להם, תנו לנו את כל העבודה חוץ מהשורה התחתונה שלה.

נחמן שי: אז אם שורה תחתונה, בשביל מה צריך לעשות את העבודה?

נחמן שי: אתה רוצה לשלול מהמשטרה את שיקול הדעת – – –

דוד אמסלם: המשטרה צריכה – – –

נחמן שי: אתה רוצה – אמרנו, לסרס, לעקר, לפגוע – אני לא איכנס לחשבון בינך לבין המשטרה.

נחמן שי: אני מאמין לך שאתה עושה את זה מתוך – –

דוד אמסלם: לא עושה.

נחמן שי: – – מחויבות.

דוד אמסלם: נחמן, אתה בן אדם ישר.

נחמן שי: אני מקווה.

דוד אמסלם: אני אומר לך שהחוק הזה, הוא נועד להיטיב עם אזרחי מדינת ישראל – –

נחמן שי: איך הוא ייטיב?

דוד אמסלם: – – יש לדעתי מאות אלפים כאלה מסתובבים ברחוב – –

נחמן שי: שמה?

נחמן שי: מה זה ייטיב?

דוד אמסלם: – – עם אות קין.

נחמן שי: מה זה ייטיב?

דוד אמסלם: אני אסביר.

מיקי רוזנטל: דודי, זה כמו שהחוק למימון פריימריז נועד להגן על המפלגות שאין בהן פריימריז.

מיקי רוזנטל: זה אותו היגיון.

דוד אמסלם: אבל אתה – – –

מיקי רוזנטל: אותו דבר.

מיקי רוזנטל: אתה עמדת פה והבטחת לי שזה לא יהיה – –

דוד אמסלם: מיקי – – –

מיקי רוזנטל: – – אתה אמרת – – –

נחמן שי: נדבר על זה, אתה עזרת לו.

נחמן שי: אתה עזרת לו.

קריאות: – – –

נחמן שי: נכון, נתת לו מילה.

נחמן שי: חבר'ה, תכף מגרשים אותי מהדוכן.

רויטל סויד: חבר הכנסת נחמן שי תכף צריך לסיים, תנו לו בבקשה לסיים את הדברים.

נחמן שי: מגרשים אותי מהדוכן, אז אני אומר, תמשכו את כל היצירה הרעה הזאת – גם את החוק, גם את הרצון להעביר אותו מוועדה לוועדה – שזה דבר הזוי.

דוד אמסלם: למה?

נחמן שי: תחזרו בכם.

דוד אמסלם: אגב – – –

נחמן שי: תנו למשטרה למצות.

נחמן שי: ואתה יודע מה, יש לי הצעה בשבילך.

נחמן שי: תחזור לזה בעוד שנה.

נחמן שי: האדמה תתקרר עד אז – –

דוד אמסלם: ואז מה?

נחמן שי: – – הכול יתנהל באווירה אחרת – –

דוד אמסלם: למה?

נחמן שי: – – אז יהיה אפשר לדון.

דוד אמסלם: זאת אומרת – – –

נחמן שי: עכשיו הכול לוהט, וכשהכול לוהט, לא נוגעים בזה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, מה שאתה אומר בעצם שאין לך בעיה עם החוק, יש לך בעיה עם העיתוי?

נחמן שי: אני אומר שבעיתוי הזה זה רע מאוד.

דוד אמסלם: למה?

נחמן שי: כי אנחנו כולנו יודעים את הסוד, שראש הממשלה נתון עכשיו בחקירה.

נחמן שי: כולנו שמענו את זה.

נחמן שי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: אז אני אבזבז כמה שניות על כך שאברך אותך, גברתי היקרה – –

רויטל סויד: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – חברת הכנסת רויטל סויד, על התפקיד החדש.

קסניה סבטלובה: הוא הולם אותך, הוא הולם את הכנסת, ואני באמת מאחלת לך שתנהלי את הכנסת ביד רמה וללא משוא פנים, כמו שאת יודעת, ואנחנו כולנו רק זכינו בך.

רויטל סויד: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: אנחנו רואים איך הקואליציה הנוכחית מקדמת ממש בכל כוחה את החוק המיותר והחוק הפוגעני הזה, ממש.

קסניה סבטלובה: דמיינו מה היה קורה אילו אותם חברי כנסת – הנמרצים, באמת, כולל חבר הכנסת דודי אמסלם, פה, שמראה לנו את גבו אבל אנחנו עדיין בטוחים שהוא שומע אותנו – היו משקיעים את מרצם בקידום חוקים אחרים, חוקים חברתיים, שהיו מועילים לכלל הציבור במדינת ישראל, ובמקום לאתרג ח"כים כאלה ואחרים, מפלגות כאלה ואחרות, נבחרי ציבור כאלה ואחרים, היו פועלים למען הציבור.

קסניה סבטלובה: כן, מצב דמיוני, אני יודעת, קשה להאמין בזה, אבל עדיין, בואו ננסה לדמיין מה היה קורה אילו הקואליציה הנוכחית הייתה משקיעה את כל מרצה בקידום חוק הדיור הציבורי.

קסניה סבטלובה: יוצא היום דוח באמת מעניין, של מרכז אדוה, ובו בעצם אנחנו קוראים על כך שהמצב בשוק הדיור הציבורי הוא גרוע, אנחנו כל פעם מידרדרים, ממש הולכים מדחי אל דחי; אנחנו הורגלנו לכך שהדיור הציבורי זה גטאות, זה דירות הרוסות, זה עוני, זה מצוקה קשה מאוד, אבל זה לא חייב להיות כך.

קסניה סבטלובה: זו לא גזרת גורל.

קסניה סבטלובה: אנחנו מסתכלים על מדינות העולם, אנחנו מסתכלים על המדינות המתוקנות, ואנחנו קודם כול רואים ששוק הדיור הציבורי שם גדול כמה מונים ממה שקיים בישראל.

קסניה סבטלובה: אנחנו עומדים על 2% בלבד, ואנחנו מסתכלים על מדינות כמו פינלנד, ושם זה 14%, ואף יותר – 20%, 25% מכלל השוק – ואנחנו מבינים שאנחנו רחוקים מאוד מאוד מאוד מהדבר הזה.

קסניה סבטלובה: עוד דבר שמפליא אותנו, בעצם, זה שאנחנו מסתכלים על החברות המשכנות, שעוסקות בדיור הציבורי, והחברות האלה, במקום להשקיע את כל כספן בשיקום דירות קיימות, בכך שלאנשים שחיים שם יהיו מים וגם חשמל, והתשתיות לא יהיו הרוסות שם – במה בעצם הן משקיעות?

קסניה סבטלובה: הינה, בואו נראה.

קסניה סבטלובה: הינה, חברת עמידר הוציאה 12.5 מיליון ש"ח בשנים 2011–2016 על שיווק ופרסום – לציבור שהוא בעצם ציבור שבוי, והציבור הזה לא בוחר בחברת עמידר, זו החברה שזמינה לו.

קסניה סבטלובה: מדוע הוא זקוק לכך שיפרסמו לו פרסומות ויגדילו את התקציב לפרסום פי ארבעה מאז שנת 2011, כאשר קשישים רבים ומשפחות חיים במצוקה איומה, קר להם, אין להם תשתיות – – –

רויטל סויד: סליחה רגע.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם וחבר הכנסת רוזנטל, בבקשה, זה מאוד מפריע.

רויטל סויד: תא היועצים של המחנה הציוני, בבקשה, אתן לא יודעות כמה שומעים את זה עד כאן.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: תמשיכי בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

קסניה סבטלובה: תודה לך, גברתי.

קסניה סבטלובה: אז למי יש אינטרס בביסוס מעמדה של החברה, בסיוע הפרסום האינטנסיבי והדרקוני הזה ממש?

קסניה סבטלובה: בשנת 2011, כאמור, הוציאו על פרסום 1.5 מיליון ש"ח, ועכשיו, ב-2016, בשנה הקודמת, הוא הגיע ל-4 מיליון.

קסניה סבטלובה: אז אנחנו מדברים על כך ששוק הדירות לא גדל, הפרסום כן גדל, אלה שחיים בדיור הציבורי חיים ממש כמו בשכונות המצוקה הכי גרועות שאפשר לדמיין, והציבור כולו ממשיך להזדקק לדירות בדיור הציבורי, שיהיו סבירות, שיהיו לא יקרות, שיהיו תקינות, והדבר הזה אינו קיים.

קסניה סבטלובה: אז בואו, חברים, בואו תשקיעו את המרץ שלכם בדבר שבאמת חייב להשתפר פה – –

רויטל סויד: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – כדי שאנחנו, כולנו, כולנו נפעל – כן, אני מסיימת – למען אותם קשישים, למען משפחות חד-הוריות, למען כל אלה, מאות אלפים בישראל שזקוקים לדיור ציבורי הוגן.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: אני ממש מבקשת, המחנה הציוני, זה מאוד קשה, שומעים את זה עד כאן.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת רוזנטל וחבר הכנסת אמסלם, דיון פורה, אני בטוחה – לא פה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

מיקי רוזנטל: סליחה.

מיקי רוזנטל: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: חברתי חברת הכנסת רויטל סויד, ברכות.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, ברשותכם, בדרך כלל מקובל לעמוד דקה דומייה לבני אדם – אנשים שאנחנו נפרדים מהם, ועצוב לנו וקשה לנו, ואנחנו מצרים על כך שאנחנו נאלצים לחיות, להמשיך את החיים, בלעדיהם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הפעם אני רוצה – אני לא אציג את תקנון הכנסת; בניגוד לקואליציה, אני דבקה בתקנון הכנסת, הוא המסגרת הנורמטיבית שמגדירה את החיים המשותפים שלנו כאן – אבל ברשותכם, אני הייתי מציעה, במקום להקדיש את שלוש הדקות שלי לדבר ולספר לכם ולהגיד לכם שוב כמה זה לא בסדר – –

אורן אסף חזן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – כשאתם יודעים שזה לא בסדר, אתם יודעים שזה לא נכון, אתם יודעים שהחוק הזה צריך להגיע לוועדת החוקה, חוק ומשפט, אבל אתם תתעקשו להביא אותו לוועדת הפנים, זה לא משנה לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת, בואו נעמוד 2.5 דקות דומייה לתקנון הכנסת, משום שאני חושבת שכך ראוי, משום שאנחנו קיימנו – –

אורן אסף חזן: רק היושב-ראש יכול להודיע על דקה דומייה.

איילת נחמיאס ורבין: – – אין-ספור דיונים בוועדת הכנסת בעניין הזה השבוע, ואנחנו מצאנו את עצמנו פשוט – קירות, מול הקיר, לדבר ללמפה – יש ביטוי כזה, פופולרי, בעברית – לדבר לקיר.

איילת נחמיאס ורבין: ככה אנחנו הרגשנו, מדברים לקיר.

איילת נחמיאס ורבין: העוול הנורא שקורה פה הוא לא רק מה שאתם עושים לתקנון הכנסת אלא מה שאתם עושים לחוק שהיה ראוי לדון בו בנסיבות אחרות, אבל אתם גורמים לזה שבמקום זה אני אעמוד כאן ואני אציע דקה דומייה לתקנון הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: ככה אתם מנהלים את הכנסת הזאת, ככה אתם מנהלים את הקואליציה הזאת, ככה אתם מנהלים את הבית הזה, ששייך לכולנו.

איילת נחמיאס ורבין: אז מעכשיו – – –

אורן אסף חזן: אבל אמרת דקה דומייה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת שתפסיק להפריע.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי דקה ו-37 שניות ואני אעמוד בהן על הפודיום ואשתוק.

אורן אסף חזן: זה בושה שאת מוזילה את הדקה דומייה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: לא, זה לא בסדר.

אורן אסף חזן: אנשים עומדים דקה דומייה לזכר נרצחים, לזכר קורבנות אדם.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

אורן אסף חזן: תת-רמה של פרובוקציה.

אורן אסף חזן: בושה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

רויטל סויד: צא בבקשה.

אורן אסף חזן: על מה?

אורן אסף חזן: רויטל – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני מברך אותך על ההוצאה הראשונה מהמליאה.

אורן אסף חזן: מברך אותך.

אורן אסף חזן: את רוצה לצחוק, אני רואה שאת רוצה לצחוק.

אורן אסף חזן: את יודעת שזה מאהבה, היושבת-ראש.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

רויטל סויד: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אחסוך לחברים את הזמן הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: עצוב מאוד שלכך הגענו.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, חברתי חברת הכנסת רויטל סויד.

יעל כהן-פארן: גם אני מצטרפת לברכות, ונראה לי שמגיעות ברכות מיוחדות על הצעד שלך כרגע בהוצאת חבר הכנסת חזן, שאנחנו יודעים שסגני היושב-ראש די ממעטים להוציא אותו כי פשוט לא רוצים לתת לו את ההנאה שבפרובוקציה, ובכל זאת את ללא חת החלטת פשוט להוציא אותו.

יעל כהן-פארן: כל הכבוד.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, תראו, אני לא אעמוד כאן דקה דקה דומייה לתקנון – כל הכבוד, איילת.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שזה בכלל לא רלוונטי שתקנון הכנסת הוא פשוט הפוך לגמרי ממה שקורה כאן, כי ברור שמה שקורה כאן – אנחנו כבר לא במדרון חלקלק שבו הכנסת הזאת מביאה אותנו אל פי פחת של הדמוקרטיה; אנחנו כבר למטה, אנחנו כבר נפלנו, אנחנו כבר לגמרי בנפילה חופשית.

יעל כהן-פארן: חברים, החוק הזה, וכל החוקים שהגיעו עכשיו, והדיון אם הוא יהיה בוועדה הזאת או בוועדה הזאת – הרי ברור שהכול כאן משחק בשבילכם.

יעל כהן-פארן: הכול משחק, להשתמש בכלי הדמוקרטי רק בשביל להראות שהרוב אצלכם, וזהו, וזו הדמוקרטיה.

יעל כהן-פארן: שלטון הרוב, דיקטטורת הרוב זה לא דמוקרטיה, אבל בעיניכם – בעיני הקואליציה הזאת, בעיני הממשלה הזאת – זאת הדמוקרטיה, ואנחנו פשוט בנפילה חופשית, חברים.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת איך נעצור את זה, כי ברור לנו שההצעה הזאת תלך לאן שהם רוצים וברור לנו שכרגע, כמו שזה נראה, עם הקואליציה הדמיקולו הזאת, היא גם תעבור, כנראה.

יעל כהן-פארן: אני ממש אומרת לכם, מאז שנכנסתי לבית – ואני יחסית מהצעירים כאן – לא הרגשתי כזה פחד ממה שקורה כאן, ממה שהיושבים בבית הזה, הממשלה הזאת והקואליציה הזאת, מביאים אותנו אליו.

יעל כהן-פארן: אני ממש רועדת מפחד לאן אנחנו מגיעים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת סאלח סעד.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

סאלח סעד: ברכות, גברתי היושבת-ראש, בהצלחה לך.

סאלח סעד: אני מסתכל על הספסלים – יותר נכון על הכיסאות הריקים של הקואליציה, ואני אומר, איזו עזות מצח ואיזה חוצפה יש לקואליציה הזו.

סאלח סעד: אתם לא חושבים שאזרחי ישראל מסתכלים עליכם?

סאלח סעד: על מי אתם מנסים לעבוד, על אזרחי ישראל?

סאלח סעד: להעביר חקיקה, להעביר הצעה מוועדת החוקה, חוק ומשפט, ששם היא צריכה להיות, לוועדת הפנים; על מה אתם מדברים בכלל?

סאלח סעד: האם זה יכול להיות?

סאלח סעד: איזו חוצפה יש לכם.

סאלח סעד: תראו, הרי זה לא יכול להיות.

סאלח סעד: היום כל בר-דעת בכנסת הזו, במיוחד בקואליציה, ירצה להעביר כל חוק שירצה לכל ועדה שירצה, באיזה נושא שירצה.

סאלח סעד: למה?

סאלח סעד: כי ראש ממשלת ישראל נחקר, כי מפחדים.

סאלח סעד: ראש הממשלה והקואליציה מפחדים.

סאלח סעד: הרי הם יודעים שבוועדת החוקה, חוק ומשפט זה לא יעבור – זה לא יעבור – לכן מעבירים את זה לוועדת הפנים.

סאלח סעד: לדעתי זו עזות מצח, חוצפה שאין כמותה, ובכנסת הזו עוד לא עבר כזה דבר מאז שאני מכיר את עצמי, 30 שנה אחורה, אולי יותר.

סאלח סעד: מה אמרת, שלי?

סאלח סעד: קודם, שלי, מה אמרת?

סאלח סעד: חשומה?

סאלח סעד: אז באמת חשומה.

סאלח סעד: בערבית אני אומר: (אומר בערבית: אני מתבייש.

סאלח סעד: )

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

לאה פדידה: שלום, איזה כיף להגיד יושבת-ראש – סגנית יושב-ראש הכנסת – בקרוב.

לאה פדידה: אז מזל טוב.

לאה פדידה: חברות וחברי הכנסת, האמת היא שזה יום שהיה לי קשה לדבר בו כי זה יום עצוב.

לאה פדידה: כל כך הרבה זמן חיכיתי להגיע לבית הזה, הבית שחושבים שהוא אמון על הדמוקרטיה ואמון על החוק ובו לא יכול לקרות דבר כזה הזוי.

עיסאווי פריג': ברוכים הבאים.

לאה פדידה: ברוכה הבאה.

לאה פדידה: אני יושבת כאן, וזה הזוי.

לאה פדידה: אני מסתכלת על הצד הזה, והם בטח לא כאן כי הם מת-ביי-שים.

לאה פדידה: מתביישים שהם צריכים להעמיד אותנו בסיטואציה כזאת, שבעצם – – –

קריאה: – – –

לאה פדידה: את חושבת שהם לא מתביישים?

לאה פדידה: אז בואי נראה.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא, באמת שלא.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי שכן.

יעל גרמן: הם איבדו את הבושה.

לאה פדידה: את יודעת, כנראה יש אנשים שמרגישים – את אמרת את זה – יוהרה, שמותר להם הכול.

לאה פדידה: מי שבאמת חף מפשע, מי שבאמת מוביל את הממשלה וזה חשוב לו, להפך – היה מתיר למשטרה את הכול; נותן לה את הכלים ולא מאיץ בה ולא הולך נגד המפכ"ל ולא מפחיד ומזהיר בכל מיני דברי ולחשושים, אלא היה אומר: אני כאן, אני עומד ככל אזרח, ככל אדם.

לאה פדידה: אפשר לחקור אותי.

לאה פדידה: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, כל האנשים הם שווים.

לאה פדידה: במקום זה אנחנו משחקים באיזו ועדה, מתי זה יהיה, מתי זה לא יהיה.

לאה פדידה: בואו נסתכל על עצמנו ונגיד: כנסת ישראל, אנשים מסתכלים עלינו, הילדים מסתכלים עלינו, דור העתיד מסתכל עלינו.

לאה פדידה: הכיצד נבוא ונגיד להם שכאן לא מכבדים, לא את המשטרה, לא תמיד את הצבא, לא את מבקר המדינה, לא יועץ משפטי?

לאה פדידה: בשביל זה יש הפרדת רשויות.

לאה פדידה: בואו נכבד אחד את השני, אבל הכי חשוב – בואו נכבד את עצמנו.

לאה פדידה: אני קוראת לצד הריק הזה: תתעוררו, כי לא תמיד תהיו בצד הזה, ותצטרכו את הגנת המשטרה.

לאה פדידה: ואז מה תגידו: בואו נעלה את השכר של המפכ"ל?

לאה פדידה: האם מעלים שכר על פי צורך, האם הוא משרת את המדיניות שלנו?

לאה פדידה: אז לא.

לאה פדידה: זו בושה שצריך להגן על ראש ממשלה בהפחדת משטרת ישראל.

לאה פדידה: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, העמיתה שלי – –

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': – – לא על חשבון שלוש הדקות, אני מאחל לך, ואאחל לעצמי בעוד שבוע, המון הצלחה, המון עניין והמון דמוקרטיה.

רויטל סויד: תודה רבה, ובהצלחה לשנינו.

עיסאווי פריג': תודה, תודה.

עיסאווי פריג': חברים, חברי הקואליציה – מעניין, אילן, תקשיב מה אני רואה.

עיסאווי פריג': אני רואה את חבר הכנסת פולקמן יושב כח"כ יחידי בזמן – – –

אילן גילאון: מה עם – – –

עיסאווי פריג': כי הוא היה מולי.

עיסאווי פריג': הוא הבוס, צריכים לתת לו כבוד.

יעל גרמן: – – –

עיסאווי פריג': תקשיבו למשהו מעניין.

עיסאווי פריג': היום בוועדת הכנסת, כשאישרו את המעבר מוועדת החוקה לוועדת הפנים, חבר הכנסת פולקמן בחר לא להיות.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני שמח לראות את כבודו כאן, אבל – נכון או לא?

עיסאווי פריג': אני מציין עובדה: ההצבעה בוועדת הכנסת, אם אני לא טועה, גם הייתה על חודו של קול, לא?

רועי פולקמן: לא.

עיסאווי פריג': לא?

עיסאווי פריג': נבדוק את זה.

עיסאווי פריג': חברים.

עיסאווי פריג': תראה, יש בערבית פתגם שאומר: הלכה לך הבושה.

עיסאווי פריג': הלכה הבושה.

עיסאווי פריג': מי שהבושה הלכה לו, הוא מסוגל לכל דבר, מסוגל לכל דבר.

עיסאווי פריג': נכנס חבר הכנסת אמסלם, שיש כמה מהלכים אמיצים שהוא עושה, אבל המהלך הזה לא מוסיף לו.

עיסאווי פריג': חוק אמסלם – נעביר אותו רק בוועדה של אמסלם.

עיסאווי פריג': מה שקורה כאן, חברים הוא שבבחירות ובמפלגות כל חבר כנסת הוא שליח ציבור; בא בשם רעיון מסוים, לשליחות מסוימת.

עיסאווי פריג': אבל חברינו מהליכוד, השליחות הזאת לא מדברת אליהם.

עיסאווי פריג': יש להם שליחות אחרת.

עיסאווי פריג': יש לכם מרוץ שליחים אחר – מי רוצה לרצות את ראש הממשלה, את בעל הבית.

עיסאווי פריג': אז אנחנו כולנו עושים מרוץ שליחים.

עיסאווי פריג': לא שליחים למה שהציבור שלח – כי אני מתאר לעצמי שמצביעיך לא שלחו אותך לכאן כדי להעביר הצעת חוק כזו, אבל הבוס ביקש.

דוד אמסלם: אני אגיד לך, אפילו המצביעים שלך שלחו אותי לזה.

עיסאווי פריג': אבל הבוס ביקש.

דוד אמסלם: הציבור שלח אותי.

עיסאווי פריג': אז יש מרוץ שליחים – אמסלם, ביטן, חזן.

עיסאווי פריג': יש – –

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': – – זה מעביר ומגיע, כי זה ה-carte blanche לכנסת הבאה.

עיסאווי פריג': אני מסכם.

עיסאווי פריג': חבריי לפניי נתנו עצות, אני רק רוצה לתת עצה אחת.

עיסאווי פריג': איפה חבר הכנסת ביטן, דוד?

עיסאווי פריג': יש לנו יושב-ראש קואליציה חבר הכנסת ביטן.

עיסאווי פריג': יש לנו נשיא מדינה ראובן ריבלין.

עיסאווי פריג': בוא נעביר הצעת חוק סמכויות נשיא המדינה ליושב-ראש הקואליציה, ונקרא לך הנשיא ביטן.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, ברכות, זו הישיבה הראשונה, ותצליחי, אני מאחלת לך שתיהני כמו שאני נהניתי.

רויטל סויד: תודה רבה.

נורית קורן: חבריי חברי הכנסת, אז חוק ההמלצות: בעצם אנחנו רוצים שהמשטרה תעבוד על פי חוק, מה שהיא צריכה לעשות.

נורית קורן: ואם היא צריכה לתת, לבדוק, על פי חוק – היא צריכה לתת את המסקנות שלה, יש ראיות, אין לה ראיות, זה מה שהיא צריכה לעשות.

נורית קורן: אני רוצה לראות את המשטרה עובדת כמו שצריך.

נורית קורן: אם יש נחקר, הרי מודיעים לנחקר שיבוא למשטרה.

נורית קורן: לא מודיעים בכלי התקשורת: הולכים לחקור את מאן דהוא אלא הכול נעשה בשקט.

נורית קורן: רויטל, גברתי היושבת-ראש, הרי את עורכת דין פלילית, היית – את יודעת שקוראים לנחקר ואומרים לו: בוא להיחקר.

נורית קורן: לא הולכים לתקשורת וישר אומרים: הוא מגיע, הוא ייחקר, הוא יהיה.

נורית קורן: להפך, שומרים בסוד, כדי שאפשר אחר כך לחקור יותר ולעשות הכול.

נורית קורן: לי יש הרגשה – – –

מיקי לוי: יש לציבור זכות לדעת את זה.

נורית קורן: הציבור יכול לדעת אחרי שהחקירה נגמרה, רק אחרי שהחקירה נגמרה, רק אחרי שהחקירה נגמרה.

נורית קורן: אנחנו צריכים לחזור למה שהיה פעם, לאט-לאט, להירגע, סבלנות, שהמשטרה תעשה את החקירה כמו שצריך, והכול כמו שצריך.

נורית קורן: זה מה שצריך להיות.

איילת נחמיאס ורבין: אולי צריך להירגע גם מהשחיתות, חברת הכנסת קורן?

נורית קורן: ואני חושבת שזה שאנחנו כל רגע קופצים, מאשימים את זה, מאשימים את זה – רגע, יהיה תיק חקירה מסודר, יגישו כתב אישום, אחר כך אפשר לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: איזה מזל שאתם מסדרים שהליך החקירה יהיה מסודר.

איילת נחמיאס ורבין: אתם נותנים לנו השראה.

איילת נחמיאס ורבין: השראה.

נורית קורן: כל זמן שלא הוגש כתב אישום, לא צריך לעשות כלום.

נורית קורן: לי יש הרגשה שבמשטרה מזמינים את ראש הממשלה להיחקר, בחקירה יושב שוטר, אחד השוטרים, ובמקום לכתוב, ישר מסמס לעיתונאים מה יוצא מהחקירה.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו צריכים להיזהר בכבודו של אדם, וזה לא משנה מיהו, לתת גם לראש הממשלה את יומו בחקירה, בצורה פשוטה, רגועה, כמו שצריך, כמו כל נחקר אחר.

נורית קורן: אנחנו חייבים לחזור להיות חברה ערכית, לכבד את שלטון החוק, ללכת לאט-לאט ולא לשפוך את דמו של אדם בטרם יש פסק דין וההחלטה נחרצת.

נורית קורן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

רויטל סויד: הדובר הבא, אורן אסף חזן.

רויטל סויד: אפשר להכניס אותו.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

אורן אסף חזן: חברתי הטובה היושבת בראש, ראשית, מזל טוב והצלחה.

אורן אסף חזן: חברתי הטובה סופה, השרה היקרה, כנסת ששוב מוכיחה לציבור שכל קשר בינה ובין כבוד כנראה לא קיים – כנראה לא קיים.

אורן אסף חזן: עולים פה חברי כנסת מצד האופוזיציה אחד אחרי השני, הם יודעים בתוך ליבם שהחוק הזה הוא חוק מוצדק, ובמקום להתעסק במה שמבחינתם הוא הבעיה – השימוש הפרסונלי בחקיקה לטובת ראש הממשלה – בוחרים לפגוע בציבור כולו.

אורן אסף חזן: הרי אתם, פעם אחר פעם, תוך כדי מוסר כפול וצביעות שאין לה סוף – הצבע בחברת טמבור כבר נגמר מרוב הצביעות שלכם – –

מיקי לוי: – – –

אורן אסף חזן: – – אתם עולים לפה, מכפישים את הקואליציה – –

מיקי לוי: – – – פרקליט המדינה – – –

אורן אסף חזן: – – אבל אין לכם בעיה להצביע נגד חוקים של הקואליציה שהם לטובת הציבור – –

מיקי לוי: תענה לי.

איילת נחמיאס ורבין: באמת?

אורן אסף חזן: – – שהם עוזרים לחיילים, שהם עוזרים לרווחה.

אורן אסף חזן: רבותיי, לו אתם הייתם משתפים איתנו פעולה לתועלת הציבור, עם ישראל היה מרוויח, אבל אתם מתביישים.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אין לכם טיפת בושה, אין לכם.

אורן אסף חזן: רק לעלות לפה לעשות פופוליזם בשקל.

אורן אסף חזן: חבורה של אנשים שמחפשים כותרות מתחת לאדמה.

אורן אסף חזן: עשרות אלפי אזרחים במדינת ישראל נפגעו מההתנהלות הכושלת בעניין הזה של המשטרה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: הרי אני עמדתי פה וסיפרתי על אירוע אישי שלי, שבו אני, היושבת בראש, נעצרתי לביקורת על ידי המשטרה.

אורן אסף חזן: אמרו לי: כנראה נסעת מהר.

אורן אסף חזן: שחררו אותי, עשו על זה כתבה בטלוויזיה ב-20:00 וב-23:00 נזכרו לפנות אליי מהמשטרה כדי לתת לי את הדוח.

אורן אסף חזן: רק לפני שבוע פרקליטות המדינה – עוד גוף שצריך לנקות אותו מכל השחיתות שם – החליט להוריד לי את הראש כי העזתי לדבר נגדם.

מיקי לוי: מה זה הדבר הזה, תחזור בך.

מיקי לוי: בושה, תתבייש.

אורן אסף חזן: אני עומד בכנס ואומר שהפרקליטות – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

אורן אסף חזן: אני עומד בכנס ואומר שהפרקליטות מלאה בגללים שצריך לנקות.

אורן אסף חזן: שלושה ימים אחרי – מגישים נגדי כתב אישום.

אורן אסף חזן: תגידו לי, זה נורמלי?

מיקי לוי: כנראה מגיע לך.

אורן אסף חזן: זה נורמלי?

מיקי לוי: כנראה מגיע לך.

אורן אסף חזן: אסור לדבר?

אורן אסף חזן: מי שחלילה מעז לדבר מול אותם גורמים בכירים צריך לפחד?

אורן אסף חזן: רבותיי, אנחנו נבחרי הציבור.

אורן אסף חזן: יש פקידות, פקידות עם דרגות, יש פקידות ששכחה את מקומה, שחושבת משל היא הייתה הממשלה בעצמה; אבל אנחנו צריכים לפחד להילחם בשביל עם ישראל, בשביל ארץ ישראל, בשביל הציבור, בשביל האזרח הפשוט, זה ששלפו אותו יום אחד ב-04:00 מהבית, טרטרו אותו שלוש שנים, הכפישו אותו בכל העיר שלו – –

יואל חסון: מה, זה עסק פרטי שלו?

יואל חסון: זה עסק פרטי – – –

אורן אסף חזן: – – ואחרי ארבע שנים, כשהמשטרה אומרת: הוא עבריין, אנחנו ממליצים להעמיד אותו לדין, פתאום – – –

יואל חסון: תתבע את המשטרה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת חסון.

אורן אסף חזן: רק דקה, ברשותך, היושבת-ראש, ברשותך, רק משפט אחד לסיום.

יואל חסון: זה לא עסק פרטי.

אורן אסף חזן: אחרי ארבע שנים שהכפישו אותו, פתאום, כשהמשטרה עשתה עליו סיבוב – –

יואל חסון: שיתבע.

יואל חסון: מה, ועדת הפנים זה עסק שלו?

יואל חסון: מה זה?

יואל חסון: מה זה?

אורן אסף חזן: – – היא אומרת שהמשפט תקין.

אורן אסף חזן: רבותיי, מה נורא לסתום את הפה עד אשר ימצו את החקירה?

אורן אסף חזן: למה אנחנו במו ידינו מוחקים את חזקת החפות.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אנחנו מתנגדים.

אורן אסף חזן: משפט אחרון, ברשותך, היושבת-ראש.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך – –

קריאה: גם פה חשומה.

איילת נחמיאס ורבין: כל הזמן חשומה.

אורן אסף חזן: – – שאין פנים במשכן הזה שאני שמח יותר לראות בכיסא היושב-ראש, ואני מאחל לך הצלחה.

אורן אסף חזן: אני גם מבין שאת צריכה להתמודד עם מציאות שבה איילת מדברת על דקה דומייה אבל לא מפסיקה לדבר, אבל זה סיפור אחר.

אורן אסף חזן: אל תתביישי להשתמש בכלים שיש לך בהגינות, אני גם מברך אותך על זה שהוצאת אותי לראשונה מהמליאה.

אורן אסף חזן: ברוכה הבאה למועדון.

נחמן שי: תצא ותצא עוד פעם.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה.

יואל חסון: עסק פרטי פה.

אורן אסף חזן: זה העסק של הציבור בישראל – – – זו הבעיה שלך.

יואל חסון: אתם מתנהגים – – –

אורן אסף חזן: לא, אני לא צריך להיות מקורי, כי האמת היא חזקה – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן.

רויטל סויד: אני הכנסתי אותך לפנים משורת הדין.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

רועי פולקמן: אני ממש אעשה את זה קצר.

רועי פולקמן: גברתי יושבת-הראש, בהצלחה רבה, גם אני שמח לראות אותך כאן ושיהיה בהצלחה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רועי פולקמן: אני הולך להגיד את זה ממש בקצרה, גם לחברי דודי אמסלם.

רועי פולקמן: 1.

רועי פולקמן: אף חוק לא נכנס לוועדה כמו שהוא יוצא ממנה ולא משנה מה יגיד חבר כנסת כזה או אחר, לא בשביל פריימריז, לא בשביל כותרות.

רועי פולקמן: החוק ישונה בהתאם למה שצריך.

רועי פולקמן: 2.

רועי פולקמן: אני חושב שיש בחוק דברים נכונים, אבל חוק לא יהיה פרסונלי ולא יהיה רטרואקטיבי.

רועי פולקמן: החוק הזה, לא תופרים אותו בשביל אף אחד ולא משנה מה יגיד.

רועי פולקמן: כל דבר אחר – אנחנו נתקדם, כי בחוק יש דברים טובים, אבל הוא לא יהיה פרסונלי ולא משנה איזה קמפיין יעשה עליו חבר כנסת כזה או אחר.

רועי פולקמן: תודה, חברים.

יואל חסון: בוא נראה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

מיקי לוי: פולקמן, רשמנו.

רויטל סויד: יסכם את הדיון חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה.

דוד ביטן: לא אני, אמסלם יסכם.

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם, בבקשה.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, רויטל, אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקיד, באמת גאווה גדולה בשבילנו.

דוד אמסלם: ברשותך אני רוצה להתייחס לכמה סוגיות שעלו כאן.

דוד אמסלם: קודם כול אליך, יואל חסון.

דוד אמסלם: יואל חסון, אני מבין שזה לצנינים בעיניך שאני יושב-ראש ועדת הפנים, אתה כנראה רוצה להחליף אותי.

דוד אמסלם: זה בסדר, זה לגיטימי.

יואל חסון: הייתי כבר יושב-ראש ועדה, אין לי עניין לחזור אחורה.

דוד אמסלם: זה בסדר, מצוין.

דוד אמסלם: אבל תבין, אתה כרגע באופוזיציה, אחי, לכן אני מבין את הכעסים, אני מבין שהבטן שלך מתהפכת, אבל אני מנהל את הוועדה כפי שאני מבין, וכשאתה תהיה יושב-ראש ועדה, אם תהיה, תנהל אותה, ואני מכבד אותך.

יואל חסון: הייתי כבר.

דוד אמסלם: אמרתי לך, הרי בסופו של דבר אתה כמעט לא משתתף אף פעם בוועדת הפנים.

דוד אמסלם: אתה לא חבר ועדה ואתה כמעט לא מגיע.

יואל חסון: נכון.

דוד אמסלם: לא משנה שאתה אומר שאני מתנהג ככה וככה בוועדה בלי להכיר את הוועדה.

דוד אמסלם: אבל כשאתה ניהלת יום אחד את הישיבה כאן והוצאת אותי שלא בצדק, חיבקתי אותך.

דוד אמסלם: קמתי, יצאתי, כי אלה הכללים.

יואל חסון: אתה חייב לצאת.

דוד אמסלם: אמרתי, כיבדתי אותך.

יואל חסון: אז הכללים קובעים שהחוק לא צריך להיות בוועדה שלך.

יואל חסון: החוק לא צריך להיות בוועדה שלך, תסתכל בתקנון.

דוד אמסלם: יואל, דקה.

דוד אמסלם: קודם כול אני מדבר באופן כללי.

דוד אמסלם: לכן אני מבין שאתה מתפוצץ, כואבת לך הבטן על זה שאני יושב-ראש ועדת הפנים, אבל זה בסדר.

יואל חסון: מה פתאום.

יואל חסון: מאיפה אתה מביא את זה?

יואל חסון: מה פתאום.

יואל חסון: מה אתה עושה את זה אישי.

דוד אמסלם: עכשיו לגופו של עניין, בכנסת יש תקנון, גם אם אתה לא אוהב את זה, יש תקנון.

דוד אמסלם: תקנון הכנסת בא ואומר שאם יש מחלוקת לגבי חוק כזה או אחר לאיזו ועדה הוא מגיע, הוא בא לוועדת הכנסת.

דוד אמסלם: זה התפקיד שלה.

דוד אמסלם: אבל כנראה גם שם אתה לא מקבל את זה, כי יש גם שם יושב-ראש מהליכוד.

דוד אמסלם: ובעצם אם התוצאה היא לא זאת שאתה רוצה לקבוע, היא לא מתאימה, ואז הכול פה כאילו פיאסקו.

יואל חסון: פיאסקו זה מה שאתה עושה.

דוד אמסלם: אדוני, אנחנו כרגע מנהלים את הוועדות לפי הכללים והחוקים.

דוד אמסלם: גם אם זה לא מוצא חן בעיניך, וזה בסדר, תכבד אותנו, לפחות, בעניין הזה, כי אלה הכללים.

איילת נחמיאס ורבין: תכבדו אתם אותנו.

דוד אמסלם: אמרנו, אנחנו מכבדים אתכם כמעט – – –

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת אמסלם, באיזה מובן?

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: דקה, אני אסביר.

דוד אמסלם: זה לא אומר שאנחנו צריכים לקבל את עמדתכם וכך אנחנו מכבדים אתכם, תמיד את עמדתכם; אם אתם מעלים איזושהי טענה שיש בה מן העניין, לפחות אצלי בוועדה, בוודאי ובוודאי, זה כמעט לא קטע פוליטי.

דוד אמסלם: אם עולה טענה כזה או אחרת שאני חושב שהיא הגיונית, אז מקדמים אותה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת אמסלם, זאת טענה עניינית.

דוד אמסלם: רק שנייה, לכן אמרתי – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דוד אמסלם: קודם כול, אני מדבר באופן כללי.

דוד אמסלם: עכשיו, לגבי החוק עצמו.

דוד אמסלם: הרי ברור לך שהחוק הזה, יש לו בעצם – הרי אני לא מנהל את ועדת הבריאות.

דוד אמסלם: לכאורה, מה הקשר?

דוד אמסלם: החוק הזה נע בווקטור בין ועדת הפנים לוועדת החוקה.

דוד אמסלם: מדובר על נושאים שהמשטרה עוסקת בהם, שהם חונים בוועדת הפנים, וגם לוועדת החוקה יש את ההיבטים שלה, בכל הנושא של חוק העונשין וכו'.

דוד אמסלם: אז בוודאי ובוודאי אנחנו לא מדברים על ועדת העבודה והרווחה.

דוד אמסלם: לכן, בשביל זה יש ועדת הכנסת, וזה לגיטימי.

דוד אמסלם: דרך אגב, ברור שזה חייב ליפול באחת מהוועדות האלה.

דוד אמסלם: וזה לגיטימי – – –

איילת נחמיאס ורבין: על זה אין ויכוח, חוק סדר הדין הפלילי – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: לכן יש ועדת כנסת – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, יש לך חמש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': – – – ניסן סלומי

עיסאווי פריג': נסקי – – –

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: לכן זה לגיטימי שזה בא לוועדת הכנסת ושם מוכרע העניין.

דוד אמסלם: גם אם אתם לא אוהבים את זה, תקבלו את ההכרעה.

דוד אמסלם: עכשיו, יש לי מין תחושה, באמת, של הרבה צביעות ואני אסביר גם מדוע.

דוד אמסלם: הרי מה החוק אומר, בעצם?

דוד אמסלם: החוק בא וטוען: היום במדינת ישראל יש למעלה מ-40,000 תיקים – זה אליך, מיקי לוי.

דוד אמסלם: אני דואג לאזרחי מדינת ישראל, גם אם אתה עושה את הפרצוף הזה, זה בסדר, לא רק אתה פה כדי לדאוג להם, אנחנו פה לא פחות.

דוד אמסלם: יש כ-40,000 ומשהו תיקים בשנה, שמתחלקים כפי שאמרתי: שליש בערך המשטרה ממליצה לסגור, שליש הפרקליטות סוגרת למרות המלצת המשטרה, ושליש מגיע לבית המשפט.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על השליש האמצעי, שזה בערך, סדר גודל של 15,000 איש שבעצם המשטרה ממליצה להעמיד אותם לדין במובן זה שהיא אומרת שיש תשתית ראייתית.

דוד אמסלם: בן אדם מסתובב חמש, שבע, שמונה שנים עם אות קין, לפעמים מפטרים אותו מהעבודה, לפעמים הוא הורס את הבית שלו, מתגרש, הילדים שלו לא הולכים לבית הספר, הוא כבר עבריין.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: המשטרה החליטה.

דוד אמסלם: אין זכויות אדם, אין חוק כבוד האדם וחירותו, אין כלום.

דוד אמסלם: יש רק נתניהו.

דוד אמסלם: עכשיו, אם בשנה יש בערך 15,000 כאלה, ב-30 שנה הגענו לחצי מיליון איש.

דוד אמסלם: איך אמרו, כמעט אין בית שאין בו מת – כמעט אין אחד שלא מכיר, בסביבה שלו.

דוד אמסלם: אני בא להגן עלינו, על האזרחים, אתכם זה לא מעניין, למה?

איילת נחמיאס ורבין: למה לא מעניין?

דוד אמסלם: כי בין האזרחים האלה יש אחד שקוראים לו נתניהו.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, לא, לא.

דוד אמסלם: איך אמרתי ללפיד, אם היינו מוציאים מהמשוואה את נתניהו, הכול היה בסדר, הייתם תומכים, אבל מה – – –

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: רק שנייה, אל תפריעי לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אפריע לך, כי – – –

דוד אמסלם: את רוצה להפריע לי, אני ארד.

איילת נחמיאס ורבין: אני אפריע לך כי אמרתי שהחוק הוא חוק טוב, שהוא חוק שראוי לדון בו, אתם הורסים אותו.

דוד אמסלם: החוק הזה נועד רק להגן על אזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: עכשיו, מה קרה בשינוי?

דוד אמסלם: אני אספר לך, מיקי לוי, כדי שאתה תבין.

דוד אמסלם: אני הגשתי את הצעת החוק שלמשטרה אסור אף פעם להמליץ, לאף אחד.

דוד אמסלם: בא משרד המשפטים אליי ואמר לי: תשמע, יש 30%, כשליש, שבהם המשטרה ממליצה לסגור.

דוד אמסלם: אם אנחנו כאן לא נאפשר להם, בסופו של דבר יהיה להם עינוי.

דוד אמסלם: הסכמתי איתם, הם צודקים.

דוד אמסלם: לכן הפרדנו ואמרנו: מי שיש לו פרקליט מלווה, ממילא הפרקליט מכיר את כל התיק מתחילתו ועד סופו, הוא כמעט מנהל את החקירה, ולכן לא צריך להמליץ, המשטרה לא צריכה להמליץ בעניין הזה.

דוד אמסלם: מה שלא, אז המשטרה תכתוב את הסיכום שלה ועל פי חוק יהיה אסור לה – ומי ששם ידליף, דינו גם יהיה שנה מאסר.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: כי אסור להדליף, אסור לעבור על החוק, גם למשטרה וגם לפרקליטות, זה לא רק לאזרחים.

דוד אמסלם: צריך להבין, זה לא משטרה שיש לה אזרחים.

דוד אמסלם: זה אזרחים שיש להם משטרה.

דוד אמסלם: לכן, אם היה מדובר על פער, בין ההחלטה של המשטרה לבין הסגירה של התיק על ידי הפרקליטות, של שבועיים שלושה, ניחא, לא הייתי מגיש את זה; לפעמים זה שש-שבע שנים.

דוד אמסלם: אני מבטיח לכם שאם אתם הייתם עוברים את זה – אתם, כל אחד – הייתם עומדים פה ואומרים: רבותיי, חייבים לעצור את מה שקורה פה.

דוד אמסלם: לכן אני רואה את זה יותר כצביעות, כהתחסדות.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: כי מדובר בראש הממשלה נתניהו.

דוד אמסלם: ברגע שמדובר בנתניהו, כללי המשחק נעצרים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: יש עוד אזרח, עוד אזרח.

דוד אמסלם: איך אמרתי, קראתי בעיתון שרוצים להוריד את מדרגות המס; מה פתאום?

דוד אמסלם: יש את ראש הממשלה נתניהו, יכול להיות שהוא ירוויח מזה, אסור.

דוד אמסלם: וכל אזרחי מדינת ישראל?

דוד אמסלם: חס ושלום.

דוד אמסלם: אנחנו נעלה את קצבת הזקנה, הרי מקבלים אותה מגיל 67; מה פתאום?

דוד אמסלם: יש לנו את ראש הממשלה, יכול להיות שהוא יקבל עוד 100 שקלים, חס ושלום, אנחנו נעצור את הכול.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, רבותיי, בסוף בסוף, בכל הפוליטיקה הקטנה שלכם אני מצפה מכם לקצת הגינות.

דוד אמסלם: קצת הגינות בסיסית.

דוד אמסלם: לא על כל דבר אתם צועקים בגלל שצריך.

דוד אמסלם: בסוף, כפי שאמרתי, יש אזרחים במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': – – –

דוד אמסלם: יש שמונה מיליון אזרחים שאנחנו צריכים לדאוג להם, לא רק לפוליטיקה הקטנה שלכם.

מיקי רוזנטל: גם היועץ המשפטי לממשלה זה פוליטיקה קטנה?

איילת נחמיאס ורבין: ברור, הוא ראש וראשון לפוליטיקה הקטנה.

דוד אמסלם: לכן אנחנו חושבים שאנחנו צריכים – אני חושב שהחוק הזה חשוב מאוד לאזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, המלצת המשטרה, אין לה שום משמעות באופן מעשי.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר הפרקליטות צריכה לקרוא את החומר והיא מגישה את העניין.

מיקי לוי: – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, אם ככה, בואו נדלג על השלב של הפרקליטות, נגיד למשטרה לנהל כבר את התיק עד הסוף.

דוד אמסלם: הרי אצלכם אין דין ואין דיין, אתם כל הזמן מתהדרים בזה שזכויות האדם לנגד עיניכם.

דוד אמסלם: אתם השמאל הרי, אבל אתם יודעים שאתם רומסים אותן ברגל גסה מבוקר עד לילה.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אתכם באמת.

דוד אמסלם: מה שמעניין אתכם תמיד – –

רויטל סויד: תודה רבה.

דוד אמסלם: – – זה הפוליטיקה הקטנה כדי להפיל את ראש הממשלה.

דוד אמסלם: זה מה שחשוב לכם.

איתן כבל: דודי, הגיע הזמן – – –

דוד אמסלם: המדינה?

דוד אמסלם: שתיחרב, תיהרס, שכל התושבים בכלל יהיו עם סטמפה על הראש, אבל כל עוד זה מפיל את נתניהו, אצלכם זה כשר.

מיקי לוי: – – –

דוד אמסלם: זו החוצפה שלכם.

דוד אמסלם: אני מצפה לקצת כבוד.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: זה אתם, אתם.

מיקי לוי: לא אכפת לכם, העיקר שהוא ישרוד – – –

דוד אמסלם: אני מצפה, מיקי לוי, לקצת אינטגריטי.

דוד אמסלם: יש אזרחים בחוץ.

דוד אמסלם: לא הכול פוליטיקה קטנה.

מיקי לוי: זה אתם, בדיוק אתם.

מיקי לוי: נראה אותך – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: ובנאום הבא שלי, לגבי החוק הצרפתי, אני אספר לך מה כתב יושב-ראש המפלגה שלך, עוד אני אפתיע אותך.

דוד אמסלם: זה יהיה בשבוע הבא.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, תודה רבה.

רויטל סויד: חבר הכנסת ביטן, אתם מעוניינים בהצבעה שמית?

רויטל סויד: חבר הכנסת ביטן, הצבעה שמית?

דוד ביטן: כן.

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על המלצת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – איסור המלצה או חוות דעת של רשות חוקרת), התשע"ח–2017, פ/4653/20, מוועדת החוקה, חוק ומשפט לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

רויטל סויד: הצבעה שמית.

רויטל סויד: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – בעד

רויטל סויד: סליחה, אני אבקש, אם אפשר, להנמיך את הקול, שנוכל לעבור להצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – בעד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן דהן – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – נגד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מיקי מכלוף זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד אכרם חסון – בעד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד איתן כבל – נגד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – נגד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – נגד יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד סאלח סעד – נגד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה – אינו נוכח חמד עמאר – בעד לאה פדידה – נגד רועי פולקמן – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – בעד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד מוסי רז – נגד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נגד

רויטל סויד: גברתי, אבקש לקרוא שוב את רשימת השמות לטובת מי שלא היה באולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה – אינו נוכח רועי פולקמן – בעד עודד פורר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

רויטל סויד: האם יש במליאה חבר כנסת שטרם הצביע?

רויטל סויד: תמה ההצבעה.

רויטל סויד: תוצאות ההצבעה: 33 בעד, 28 נגד.

רויטל סויד: הצעת חוק סדר הדין הפלילי – המלצת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – איסור המלצה או חוות דעת של רשות חוקרת), התשע"ח–2017, פ/4653/20 – היא תועבר מוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

רויטל סויד: ההצעה אושרה על ידי המליאה.

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים.

רויטל סויד: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

יואל חסון: סליחה, אין פה שר במליאה.

יואל חסון: אני לא רואה שר.

רויטל סויד: יש שר במליאה?

רויטל סויד: מי השר?

רויטל סויד: השרה סופה לנדבר.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (הוראת שעה מס' 9), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם שירותי אוויר בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת המדינות המקסיקניות המאוחדות.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת מיוחד של מבקר המדינה בנושא: ההיערכות הלאומית להגנה מפני איום הרחפנים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: [מס' מ/1160; דברי הכנסת, חוב' ג', עמ' 24067; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 15), התשע"ח–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: תודה, גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה.

רויטל סויד: חברי הכנסת, בבקשה, אנחנו רוצים להמשיך בסדר-היום.

רויטל סויד: נא לשמור על שקט, בבקשה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, רשם פרלמנטרי, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 15), התשע"ח–2017.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 15), התשע"ח–2017, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: בחוק משק החשמל, התשנ"ו–1996, בנוסחו המקורי, נקבעו בין היתר הוראות והגבלות לעניין רישיונות הולכה, חלוקה, הספקה ומכירה של חשמל וסחר בו, והוראות לעניין אמצעי שליטה בבעל רישיון ייצור או חלוקה של חשמל.

איתן כבל: במסגרת החוק משנת 1996 הוחלט כי הרישיונות שניתנו אז לחברת החשמל יעמדו בתוקפם עשר שנים, קרי, עד שנת 2006.

איתן כבל: משנת 2006 הוארך תוקפם של הרישיונות שניתנו לחברת החשמל כמעט מדי שנה; חלק מההארכות נעשו באמצעות קביעת מועדים נדחים בחוק וחלק בצווים.

איתן כבל: לאחר שהחוק תוקן והסמיך את שר האנרגיה והתשתית, כתוארו אז, ואת שר האוצר להאריך את תוקף הרישיונות שניתנו לחברת החשמל, כל אחת מההארכות משנת 2006 ואילך היו, כאמור, לתקופה מוגבלת, בהנחה שהמתווה המתוקן של הרפורמה במשק החשמל ובחברת החשמל יגובש בתוך אותה תקופה מוגבלת ויעוגן בחקיקה.

איתן כבל: ושוב נכזבנו, ושוב יש צורך להאריך את תוקף הרישיונות.

איתן כבל: בהצעת החוק הציעה הממשלה להאריך את תוקף הרישיונות עד 15 באוגוסט 2018, בהנחה שעד למועד זה יושלמו הליכי גיבוש הרפורמה החדשה ועיגונה בחוק.

איתן כבל: הניסיון המצטבר מלמד שהמועד שהממשלה הציעה שוב עלול להיות לא ריאלי.

איתן כבל: לפיכך, ועדת הכלכלה החליטה לקבוע שתוקפם של הרישיונות שניתנו לחברת החשמל יוארך בשנה שלמה, כך שהם יהיו בתוקף עד 15 בנובמבר 2018.

איתן כבל: יחד עם זאת, החליטה הוועדה למחוק את סעיף 60(ד11) בחוק, המסמיך להאריך את תוקפם של הרישיונות בצו.

איתן כבל: הארכת תוקף הרישיונות בשנה נועדה לאפשר, מחד גיסא, לחברת החשמל להמשיך ולספק חשמל, ומאידך גיסא – להיערך כראוי לרפורמה במשק החשמל המתגבשת בימים אלו.

איתן כבל: חברות וחברי הכנסת, אני אולי נאיבי, אבל אני מקווה שההארכה הנוכחית תהיה ההארכה האחרונה, ובפעם הבאה אעמוד כאן כדי להציג תיקונים לחוק משק החשמל, שיעגנו רפורמה ראויה ונכונה לכל השחקנים בשוק, ובראש ובראשונה לאזרחי מדינת ישראל.

איתן כבל: ברצוני להודות לעורכת הדין אתי בנדלר, היועצת המשפטית לוועדת הכלכלה וסגנית ליועץ המשפטי לכנסת, שעמלה על הכנת הצעת החוק.

איתן כבל: וכמובן, ללאה ורון ולצוות המקצועי של ועדת הכלכלה.

איתן כבל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: ואני אומר זאת בלב כבד, אני קורא לכם להצביע בעדה.

איתן כבל: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 31 נגד – 3 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

רויטל סויד: 31 בעד, שלושה נגד, נמנע אחד.

רויטל סויד: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

רויטל סויד: נעבור לקריאה שלישית.

רויטל סויד: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 28 נגד – אין נמנעים – אין חוק משק החשמל (תיקון מס' 15), התשע"ח–2017, נתקבל.

רויטל סויד: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

רויטל סויד: תאגידי המים – חלקם מנוהלים ברשלנות עד כדי הפקרות

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים בסדר-היום ועוברים להצעות לסדר-היום מס' 8084, 8087 ו-8118 בנושא: תאגידי המים – חלקם מנוהלים ברשלנות עד כדי הפקרות.

רויטל סויד: ראשון הדוברים, חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני רוצה לאחל לך בהצלחה בתור סגנית יושב-ראש הכנסת.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: רק שנייה, רק רגע.

חמד עמאר: אני מוכן לדבר.

רויטל סויד: אני בטוחה, אין לי ספק.

חמד עמאר: תאפסי, ללחוץ על המשך.

חמד עמאר: בדיוק.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, אנחנו שוב מעלים את נושא תאגידי המים, ואני מבין שאין שר שיענה על הנושא כי אני לא רואה את שר התשתיות נמצא כאן.

חמד עמאר: ביקש ממני חברי חבר הכנסת איתן ברושי, שגם הוא היה איתי בהצעה לסדר-היום, ונבצר ממנו להישאר בכנסת – אני אומר את הדברים שאני אומר וגם הוא מסכים, וזה מה שסיכמנו.

חמד עמאר: תאגידי המים – אנחנו מדברים על תאגידי המים, ואני מצטט את מבקר המדינה.

חמד עמאר: מדוח המבקר עולה שההתנהלות של תאגידי המים – הם רשלניים, גובלים בפלילי.

חמד עמאר: וכשאנחנו אומרים את זה, מבקר המדינה אומר את זה, זה מאוד כואב.

חמד עמאר: כי אנחנו, כחברי כנסת, אם אני אשאל את 120 חברי הכנסת עכשיו אם מישהו כאן רוצה שיימשך העניין של תאגידי המים, כולם יגידו: תחזירו את זה לעיריות, תחזירו את זה לרשויות.

חמד עמאר: לא יכול להיות מצב כזה שתאגיד שוכר בניין ב-700,000 שקל מכספי ציבור ולא משתמש בו.

חמד עמאר: 700,000 שקל, ולא משתמש; אנחנו משלמים לו 700,000 שקל שישכור בניין וישאיר אותו ריק.

חמד עמאר: כל יושב-ראש של תאגיד יכול לתת את העבודות לאיזה קבלן שהוא רוצה, ואת זה לא אני אומר – המבקר אומר.

חמד עמאר: מכרזים יוצאים לא לפי חוק המכרזים, ב-10 מיליון שקל, ב-15 מיליון שקל, ב-1 מיליון שקל.

חמד עמאר: איך אנחנו יכולים לקבל את זה כחברי כנסת?

חמד עמאר: צריך להיות, וכמה שיותר מהר, חוק לביטול תאגידי המים.

חמד עמאר: להגיד לכם?

חמד עמאר: ראש רשות שרוצה להישאר, רשות שרוצה להישאר בתאגידי מים, שתישאר; רשות שלא רוצה להיות שם, נאפשר לה לצאת ושתקבל את התקציבים המגיעים לה.

חמד עמאר: היום מחייבים רשות להיכנס לשם; אם הוא לא נכנס, לא מעבירים לו את הכסף שמגיע לו לפתח את הביוב ואת המים ביישוב שלו.

חמד עמאר: כשהקימו את התאגידים, הקימו אותם על מנת לייעל את הנושא של עבודת הביוב והמים ביישובים.

חמד עמאר: ומה שאנחנו רואים – אנחנו רואים את ההפך.

חמד עמאר: לכן, אני קורא, וחבל שאין שר שיענה על הנושא – – –

רויטל סויד: השר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים.

חמד עמאר: השר גלעד ארדן יקריא את התשובה.

חמד עמאר: חבל שאנחנו משאירים אותם יום אחד, את תאגידי המים.

חמד עמאר: צריך לסגור אותם.

חמד עמאר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

רויטל סויד: הדובר הבא, המציע הבא, חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

רויטל סויד: השר לביטחון פנים גלעד ארדן ישיב, בבקשה, במקום שר האנרגיה יובל שטייניץ, באישור יושב-ראש הכנסת.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתייחס להצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת חמד עמאר בנושא תאגידי המים, ואני מקריא את תשובתו של שר האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ.

גלעד ארדן: הדוח השנתי של מבקר המדינה מס' 68א פורסם בתאריך 25 באוקטובר 2017, לפני כשבועיים.

גלעד ארדן: הדוח מתייחס בין היתר לסוגיות הקשורות בניהול תאגידי המים.

גלעד ארדן: האחריות לפיקוח על תאגידי המים והביוב מוטלת על רשות המים בכלל ועל הממונה על התאגידים ברשות המים בפרט.

גלעד ארדן: הנחיתי את הרשות ללמוד את הדוח ולפעול לתיקון הליקויים המוזכרים בו, כפי שעשתה בעבר.

גלעד ארדן: אני מבקש לציין כי הממונה על התאגידים מבצע פיקוח הדוק על קיומו ואיכותו של ממשל תאגידי בתאגידי המים בנושאים שונים.

גלעד ארדן: בהמשך לאמור, בעקבות דוח ביקורת קודם, שונה בשנת 2016 מערך הביקורות בתאגידי המים והביוב מטעם הממונה על התאגידים; השינוי כלל, בין היתר, את החלפת המבקרים, עדכון מפרט הביקורות וביצוע ביקורות לעניין ממשל תאגידי וכן מעקב שוטף על תיקון הליקויים.

גלעד ארדן: כפי שנמסר לי מרשות המים, הדוח האמור, שהתפרסם לפני כמה שבועות, נשלח לתאגידים הרלוונטיים המופיעים בו לקבלת עמדתם.

גלעד ארדן: רשות המים ממתינה בשבועות הקרובים לקבלת התייחסותם לליקויים שתוארו ואופן תיקונם, ואני אעקוב אחר ביצוע הנושא.

גלעד ארדן: עד כאן.

רויטל סויד: תודה רבה לשר ארדן.

רויטל סויד: מה אתה מציע?

גלעד ארדן: אני מציע, להעביר לוועדה אתם רוצים?

אורן אסף חזן: ועדה, ועדה.

רויטל סויד: להעביר לוועדה.

גלעד ארדן: ועדת כלכלה, או פנים?

רויטל סויד: חבר הכנסת חמד עמאר.

אורן אסף חזן: כלכלה, כלכלה.

גלעד ארדן: פנים, לדעתי.

גלעד ארדן: אני חושב שזה פנים, לא?

אורן אסף חזן: יש ועדת – – – של ועדת הכלכלה – – –

טלי פלוסקוב: אני אומרת פנים.

חמד עמאר: אין בעיה, ועדת הפנים.

גלעד ארדן: ועדת הפנים.

רויטל סויד: ההצעה תועבר.

רויטל סויד: אנחנו נצביע עכשיו על העברה.

רויטל סויד: לפני כן, הבעת עמדה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אכרם חסון, הבעת עמדה, ולאחר מכן חבר הכנסת אסף אורן חזן.

רויטל סויד: דקה לרשותך.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני מצטרף לברכות ומאחל לך הצלחה בתפקיד סגנית יושב-ראש הכנסת.

אכרם חסון: אין ספק שהנושא הזה מטריד הרבה תושבים מכל המגזרים.

אכרם חסון: בזמנו גם הגשתי הצעה וביקשתי לפרק את התאגידים.

אכרם חסון: אסור לצמצם את התאגידים, צריך לפרק אותם, כי הם עושקים את האזרחים בכל היישובים.

אכרם חסון: אנחנו שמענו את ראש מועצת בית ג'ן לא מזמן, יש לו תאגיד 10 שנים וזה לא קידם את היישוב; שמענו את ראש מועצת ראמה, שרוצה לצאת מהתאגיד.

אכרם חסון: שמענו לפני יומיים את ראש מועצת ירכא, שהציע לשלם 2 מיליון שקל ולצאת מהתאגיד, כי התאגיד הורס את האוכלוסייה בירכא.

אכרם חסון: כמעט בכל מקום, איפה שיש אוכלוסייה חלשה במצב סוציו-אקונומי נמוך, התאגידים באו והרסו כל חלקה טובה.

אכרם חסון: התאגידים הוקמו כדי לפתור את בעיית הג'ובים, ולכן – גם כתבתי לביטן שהיום יש לחץ של משרד הפנים לחייב עוד ראשי רשויות להיכנס, כמו דאלית אל-כרמל ועוספיא.

אכרם חסון: אנחנו מתנגדים, לא ניתן יד.

אכרם חסון: הדבר הזה פשט את הרגל, הדבר הזה בלתי אנושי – –

רויטל סויד: תודה רבה.

אכרם חסון: – – וגורם נזק אדיר לכלל האוכלוסייה.

אכרם חסון: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה, דקה לרשותך.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, תראו, רבותיי, אנחנו פעם אחר פעם באים לפה כדי לדבר על תאגידי המים.

אורן אסף חזן: אנחנו ממחזרים את הנושא ללא הכרה.

אורן אסף חזן: חלאס, מספיק.

אורן אסף חזן: דבר אחד, ודבר אחד בלבד צריך לקרות: צריך לסגור לחלוטין את תאגידי המים.

אורן אסף חזן: התאגידים האלה עושקים את הציבור, התאגידים האלה מושחתים מיסודם, התאגידים האלה לא ממלאים – לא יותר מאשר ג'ובים למקורבים, גם במפלגות, גם במפלגה שלי, צריך לומר את האמת.

אורן אסף חזן: התאגידים האלה ממשיכים מורשת מלוכלכת, שהתחילה אז, בקדימה, וממשיכה עוד היום.

אורן אסף חזן: מי שמנצל את הבמה הזאת זה חלק מראשי הערים.

אורן אסף חזן: אם תאגידי מים יכולים לחלק דיבידנדים של מאות מיליוני שקלים, הכסף הזה בא מהציבור, רבותיי.

אורן אסף חזן: לומר שמים זה מוצר צריכה בסיסי זה לעשות עוול למים.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים להוריד מים לא רק מהשמיים, לשחרר אותם בברזים.

אורן אסף חזן: אם היום עולה לייצר מים 1.90 שקל עד הברז, לא יכול להיות שיבוא תאגיד והברז שייפתח, יחשבו שהוא ברז של שטרות של כסף.

אורן אסף חזן: אז אני מסכם ואומר: הצעת החוק שלי לסגירת תאגידי המים, שעברה כבר בטרומית, מתקדמת בוועדה.

אורן אסף חזן: לא ננוח ולא נשקוט ועוד בכנסת הזאת נפרק את הרעה החולה, נפרק את תאגידי המים.

אורן אסף חזן: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד העברת ההצעה של חבר הכנסת חמד עמאר לדיון בוועדת הפנים?

חמד עמאר: איך יהיה לך זמן לוועדת הפנים?

קריאות: – – –

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: בבקשה להצביע.

רויטל סויד: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

רויטל סויד: 11 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההצעה תעבור לדיון בוועדת הפנים.

רויטל סויד: הפגיעה בחולי כליות עקב מעצר יושב-ראש ארגון מתנת חיים

רויטל סויד: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 8102, בנושא: הפגיעה בחולי כליות עקב מעצר יושב-ראש ארגון מתנת חיים.

רויטל סויד: מציע חבר הכנסת ישראל אייכלר.

רויטל סויד: בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': רק ברשותך, אברך את סגנית היושב-ראש היוצאת לרגל המשמרת הראשונה – היה נהדר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מעלה לסדר-היום נושא כאוב, כאוב מאוד, כאוב לאנשים ולמשפחות חולי כליות שממתינים שנים להשתלת כליות, כאוב לכל מי שמחשיב – ומי לא מחשיב – את הארגון הנפלא שנקרא מתנת חיים בראשות הרב הבר.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר משהו, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: לפני שנים לא מעטות פנה אליי יהודי בשם הרב הבר, האבא של הרב הבר היושב-ראש של העמותה הזאת, ואמר לי שיש הרבה אנשים שממתינים לכליות, ויש לכל אדם שתי כליות והוא יכול לתרום אחת – מחיים – והוא רוצה שאני אצטרף אליו לפגישה במרכז ההשתלות, נדמה לי שזה היה בבילינסון, בתל אביב.

ישראל אייכלר: אמרתי לו: מי, מה, מו, מישהו יתרום לך כליות?

ישראל אייכלר: על מה אתה מדבר?

ישראל אייכלר: זאת נראית לי פנטזיה.

ישראל אייכלר: היום, אחרי יותר מעשור שנים, יש 480 אנשים שבאופן אלטרואיסטי תרמו כליה.

ישראל אייכלר: זה לא ייאמן מה שהרב הבר עשה, מהפכה.

ישראל אייכלר: והינה, באווירה הקיימת היום במדינת ישראל, כל מי שיש לו איזה עניין מגיש תלונה נגד חברו או נגד יריבו או נגד מי שהוא מקנא בו ומייד המשטרה נכנסת.

ישראל אייכלר: והיא נכנסת באופן שכזה, שמייד נעצרים; וכשנעצרים, זה מייד מודלף; וכשמודלף, הורסים מפעל חיים, גם כאשר עכשיו המשטרה הודיעה כבר, שהיא משחררת ומאפשרת לרב הבר לחזור לעמותה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט מכתבה בעיתון גלובס, כתב בשם דרור פויר כותב דברים פשוטים: "אין תורמים, הכסף התאדה ומפעל תרומות הכליה התייבש".

ישראל אייכלר: "דבר אחד בטוח", הוא כותב, "עמותת 'מתנת חיים' בסכנת חיים, ויחד איתה – – – גם חייהם של מאות אנשים בישראל", והוא מספר שהעמותה הזאת הצליחה לעשות 479 השתלות, ועכשיו במשרדים הקטנים של מתנת חיים מרגישים את הירידה בתרומות.

ישראל אייכלר: לא רק שאנשים הפסיקו לתרום; חברות גדולות, שהן עיקר התורמות, אסור להן לתרום כל זמן שלא מודיעים על סגירת החקירה, ואני לא יודע מתי בשנים האחרונות הודיעו לאדם במדינת ישראל על סגירת חקירה לאחר פחות מכמה שנים שהחקירה תלויה.

ישראל אייכלר: כל התרומות הופסקו, והכללים פשוט לא מאפשרים לחברות לתרום, וכל יום שעובר הוא גזר דין מוות לעמותה.

ישראל אייכלר: "יש הרבה דרכים להרוג עמותה – – –", אני מצטט את דרור פויר, "פתיחה של חקירת משטרה היא מהיותר-טובות", זאת אומרת: מי שרוצה לחסל עמותה, פשוט מגיש תלונה למשטרה, המשטרה חייבת לחקור ואז יש פרסומים.

ישראל אייכלר: "הבעיה הבאמת-גדולה היא שמורגשת ירידה גדולה בדבר האמיתי", הוא כותב, "בכמות התורמים האלטרואיסטים הפונים לעמותה".

ישראל אייכלר: הוא אומר שיש קמפיין, שמתנת חיים יוצאת אליו בכל סוכות, שמביא 100 טלפונים, שמהם מבשילות 40 תרומות.

ישראל אייכלר: "השנה לא היה קמפיין", בגלל המצב של החקירות, "לא היו 100 טלפונים, ומי יודע כמה תרומות לא יבשילו", ואני מצטט מהכתב דרור פויר מגלובס, כי אני הרגשתי את זה מתוך הרגשה, אבל הוא כותב את זה מתוך ידיעה ובדיקה שהוא בדק, והיה פה חיסול של מפעל חשוב מאוד.

ישראל אייכלר: אני לא יודע מי היה מעוניין פה, כי אני לא מכיר את כל הפוליטיקות סביב העניין של ההשתלות, אבל מי שהיה מעוניין לפגוע בזה, לא היה צריך יותר, עכשיו כבר אפשר להוציא את הרב הבר לחופשי, ואולי צריך לתת לו אפילו להדליק את המשואה; אדם שהצליח להביא 480 אנשים לתרום ולקבל תרומת כליה ולהציל את חייהם.

ישראל אייכלר: אבל במקום לכבד אנשים כאלה, מי ייגש היום לדברים?

ישראל אייכלר: אדם מכובד, שהוא עצמו מושתל כליה, היה צריך לשבת בבית סוהר, להיות בבושת פנים במשך חודשים בחוץ, עכשיו אפשרו לו לחזור לעמותה.

ישראל אייכלר: אני מבקש משר הבריאות לראות מה אפשר לעשות, וגם אני מבקש להעביר לוועדת הבריאות של הכנסת דיון בנושא הזה – מה עושים כדי להציל את מתנת חיים.

בצלאל סמוטריץ': זה השר, אדוני לא יכול להציע.

בצלאל סמוטריץ': מי שיציע מה לעשות זה השר, או אחד מחברי הכנסת שאינם מציעים.

ישראל אייכלר: אז ודאי טוב, על השר אני ודאי סומך.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נקרא בבקשה לשר הבריאות, הרב יעקב ליצמן, להשיב.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הפעילות בתחום התורמים החיים, כפי שמתרחשת באחרונה, דומה בהיקפה לתקופות קודמות, ולא ניכרת ירידה לעת עתה.

יעקב ליצמן: זה שנתיים פועל פורום להסדרת נהלים לתורמים חיים מטעם ועדת ההיגוי של המרכז להשתלות, שנועד לספק את המידע המדויק והמקצועי ביותר מטעם משרד הבריאות, שיסייע לתורמים בעת קבלת ההחלטות.

יעקב ליצמן: כמו כן, משרד הבריאות ינגיש את המידע לציבור המבקש ללמוד על הנושא ולשקול לתרום כליה.

יעקב ליצמן: במהלך השבועות הקרובים יוצג המידע לציבור הרחב באתרי משרד הבריאות והמרכז להשתלות.

יעקב ליצמן: בד בבד, משרד הבריאות פועל לייעל את ביצוע הבדיקות ולזרז את הליכי אישור התורמים החיים.

יעקב ליצמן: אין ספק כי התרומה דרך המרכז להשתלות היא הנכונה ביותר, ומבטיחה כי התרומה תגיע לחולה הזקוק ביותר לתרומה זו במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: במקביל פועלות בישראל כ-20 מתאמות השתלה, העושות לילות כימים להשגת הסכמה ממשפחות נפטרים לתרום איברים, ובכללם גם כליות.

יעקב ליצמן: אני רוצה בסוף לציין שארגון מתנת חיים של הרב הבר עשה עבודת קודש.

יעקב ליצמן: כרגע המשטרה חוקרת, ולכן קשה לי להיכנס לזה.

יעקב ליצמן: ברגע שיש חקירת משטרה, קשה להיכנס ולעשות משהו מיוחד אלא צריך להמתין למה שהמשטרה תגיד.

יעקב ליצמן: ידוע כל השנים שהם עשו את זה בלי כסף, בלי כל הדברים – זה מה שאני ידעתי, מה שכולנו ידענו כאן.

יעקב ליצמן: קטונתי מלהיכנס כרגע לכל החקירות, ואני מבקש להעביר את זה לוועדה, שהוועדה תדון, ואולי תזמינו גם את המשטרה, נשמע על זה ממקור ראשון מה שצריך לעשות.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כרגע שתי עמדות נוספות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן, דקה מן הצד, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מרשה לעצמי לחרוג ולא לדבר על הנושא, למרות שכל עניין חולי הכליות, התורמים ואלה שמקבלים את התרומה, מצריך באמת עבודה מעמיקה.

אורן אסף חזן: אני רוצה לנצל את 45 השניות שלנו כדי לדבר על משהו אחר לגמרי.

אורן אסף חזן: היום כולנו התוודענו לתמונה מזעזעת של בית של מחבל שרצח שלושה ישראלים.

אורן אסף חזן: במקום שיבואו ויורידו לו את הבית וגם ייקחו לו את המגרש, ואולי יפקיעו את הקרקע ויעבירו ליהודים, סידרו לו שיפוץ בסלון.

אורן אסף חזן: במקום שמדינת ישראל, צבא ההגנה לישראל, העומד בראשו, יסדר לאיש, לחלאת האדם הזה, קבר – סידרו לו סלון מוגדל.

אורן אסף חזן: במקום שיקדמו את החוק שלי לגירוש משפחות מחבלים, שתקוע בוועדת שרים מאוקטובר 2015, ויזרקו את המשפחה של הנתעב הזה לקיבינימט, אולי אפילו לסוריה, שם יטפלו בהם היטב, אפילו מושיק גלאמין לא היה מוכן להסתכל על הבית, כי הוא נראה במצב כל כך טוב.

אורן אסף חזן: אז רבותיי, הגיע הזמן שנפסיק לצחוק על עצמנו.

אורן אסף חזן: בושה וחרפה שנושאי ומקבלי ההחלטות במדינה הזאת עושים הכול כדי לקבל כותרת רגעית ולתת לנו כדור אקמול למת.

אורן אסף חזן: רבותיי, טרור מחסלים, ואם לא יתחילו לחסל ולהרוס בתים של מחבלים, יכול להיות שאת הממשלה הזאת נצטרך להרוס.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורי מקלב: מוסר כליות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: גם מה שאתה אמרת, זה מוסר כליות, זה קשור לעניין.

אורי מקלב: מכובדי היושב-ראש, אדוני השר, בסיכומו של דבר, הפעילות של מתנת חיים הצילה מאות איש.

אורי מקלב: הצלחה – אין על זה ויכוח בכלל.

אורי מקלב: ההערכה שהעמותה הזאת מקבלת היום, לאחר המעצר, היא הערכה מכל סוגי האוכלוסייה, מכל המשפחות, מתורמים וגם אלה שתרמו להם – גם תורמים וגם אלה שקיבלו את התרומה.

אורי מקלב: מעבר לזה, ברור היום שיש מאות אנשים, ובאמת אלפי משפחות, שדואגים מה יהיה הלאה, שהחיים שלהם עומדים מנגד.

אורי מקלב: עכשיו, המודל הזה הצליח, ואין ויכוח על המודל; לא מדובר בסחר באיברים, כי התורמים לא קיבלו שקל.

אורי מקלב: השאלה אם לנתרמים, אלה שעבורם התרומה, מותר לעשות פעילות לעודד תרומות כאלה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, האם לא הגיע הזמן, כיום, אם לא מדובר בסחר של איברים, שהמשרד ימליץ ויתאים את החוקה של היום, או יתמוך בחקיקה, ויש כאן יוזמה של חברי כנסת, שתתאים לגמרי, שלא יהיה ספק בכלל שהמודל של הפעילות של אותה עמותה יהיה לגלי, חוקי, ואנחנו באמת לא נגרום לכך שעמותות כאלה יפסיקו את הפעילות שלהן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת על הצעתו של השר להעביר את הנושא לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב ליצמן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד להעביר את ההצעה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מה זה אומר על מדיניות הממשלה החדשה?

אורן אסף חזן: אם זה לא היה עצוב, היינו צוחקים.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 11 תומכים.

בצלאל סמוטריץ': אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תועבר לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': ישראל עומדת בפני קטסטרופה בתחום הטיפול הסיעודי

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים בעזרת השם להצעות לסדר-היום בנושא: ישראל עומדת בפני קטסטרופה בתחום הטיפול הסיעודי – מס' 8113, 8117, 8122, 8124, 8128, 8144 ו-8145.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי וחבר הכנסת מקלב, אני אבקש את רשותכם להקדים את חברת הכנסת פלוסקוב, כדי שהיא תוכל אחר כך להחליף אותי, כדי שגם אני אוכל לדבר.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אז אחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבריאות, חבריי חברי הכנסת, אנחנו שוב מעלים כאן, במליאת הכנסת, את הסוגיה הכואבת הזאת של הביטוח הסיעודי, או יותר נכון – היעדר הביטוח הסיעודי.

דב חנין: מה שקורה בתחום הסיעודי, עמיתיי חברי הכנסת, זה הפקרות שמובילה להפקרה.

דב חנין: המון אנשים, אין להם ביטוח סיעודי, והם יגיעו לשוקת שבורה כשהם יצטרכו אותו.

דב חנין: המון אנשים משלמים על ביטוח סיעודי אבל לא יקבלו אותו, כי הם בעצם מנויים על תוכניות שברגע האמת לא עובדות.

דב חנין: בני אדם סיעודיים נמצאים בהזנחה קיצונית, משפחות מתפרקות כי אין להן יכולת לממן את המטופלים הסיעודיים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, זה מצב של אבסורד כלכלי קיצוני עם מחיר חברתי קיצוני.

דב חנין: מה עוד אפשר להגיד בנושא הזה שלא אמרנו?

דב חנין: דוגמאות של אנשים שנמצאים בהפקרות מוחלטת, סיפורים אישיים קורעי לב על אנשים שלא עומדים בזה יותר.

דב חנין: הנושא הזה, אדוני השר, יצר בכנסת דבר חסר תקדים: הסכמה מקיר לקיר, מהקצה הזה ועד הקצה הזה, כולל אלה שנמצאים באמצע.

דב חנין: אנחנו, חברי כנסת מכל הסיעות – חברי איציק שמולי, חברתי טלי פלוסקוב, אדוני היושב-ראש חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, חברי כנסת נוספים, חבר הכנסת אורי מקלב, שנמצא איתנו כאן – אנחנו היינו חברי כנסת מכל סיעות הבית, ובאנו יחד בתמיכה בהצעת חוק, שאגב מגיעה ביום ראשון הקרוב אליכם, לוועדת השרים לענייני חקיקה, הצעת חוק שמוביל חברי איציק שמולי; חתומים עליה 80 חברי כנסת, עם מנגנון לפתרון סוגיית הביטוח הסיעודי.

דב חנין: אין דרך אחרת.

דב חנין: מדינת ישראל חייבת לקחת את האחריות.

דב חנין: את הביטוח הסיעודי צריך להכניס לסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: ואני רוצה לסיים, אדוני השר, בציטוט קצר מהחלטה יוצאת דופן שקיבלנו כאן פה אחד במליאת הכנסת בחודש יוני.

דב חנין: כך החלטנו: הכנסת קובעת כי הזכות להזדקן בכבוד הינה זכות בסיסית שהמדינה צריכה להבטיח את מימושה בפועל לכלל האזרחים בישראל.

דב חנין: אשפוז וטיפול סיעודי הם מרכיב חיוני ומרכזי בזכות לחיות בכבוד ולהזדקן בכבוד.

דב חנין: הכנסת מודאגת מכך שמערך הסיעוד הקיים אצלנו לא מאפשר טיפול ראוי, ואף גורם לפגיעה בכבוד ובבריאות של המטופלים.

דב חנין: אשפוז וטיפול סיעודי לא יכולים להיות רק נחלתם של מי שבידיהם האמצעים הדרושים.

דב חנין: לא נכון גם להטיל השתתפות עצמית בסכומים ניכרים על בני משפחה, תוך חדירה לפרטיותם והכבדת הנטל הנפשי והכלכלי הכבד, המוטל עליהם ממילא.

דב חנין: מערכת שנשענת על ביטוחים פרטיים לא יכולה לתת מענה גם כיוון שהיא איננה כוללת את אלה שידם אינה משגת לרכוש ביטוח כזה, וגם כיוון שהיא כרוכה בעלויות גבוהות למבוטחים במסגרתה, ובמקרים רבים הפתרונות הניתנים בה אינם מספקים.

דב חנין: אחריות המדינה למערך הסיעוד היא חיונית.

דב חנין: זו הדרך להבטיח את יכולתם של הקשישים לקבל טיפול וסיעוד נדרשים ברמה נאותה ובאופן שוויוני, בלי להטיל נטל כבד על בני ובנות המשפחה.

דב חנין: לכן – כל זה ציטוט מהחלטת הכנסת – הכנסת קוראת לקדם רפורמה במערך הסיעוד, שבמרכזה הכרה בזכות לטיפול ואשפוז סיעודי כחלק מסל הבריאות הממלכתי, הגדלת היקף ומגוון השירותים הניתנים והרחבת מערך הסיעוד בקהילה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

דב חנין: משפט סיכום, אדוני השר.

דב חנין: אתה, אדוני השר, וכל אחד מהשרים האחרים, וגם ראש הממשלה, כשהם עמדו כאן, על הדוכן הזה, והתחייבו אמונים, הם אמרו שהם מתחייבים לכבד את החלטות הכנסת.

דב חנין: הכנסת לא מקבלת הרבה החלטות.

יעקב ליצמן: זה ההסכם הקואליציוני.

דב חנין: וגם ההסכם הקואליציוני.

דב חנין: אבל את זה הם לא התחייבו לכבד.

יעקב ליצמן: התחייבו.

דב חנין: הם חתמו, רק.

דב חנין: רק – הם חתמו.

יעקב ליצמן: אה.

יעקב ליצמן: אני יודע שצ'ק שחותמים – – –

דב חנין: אני מאוד מקווה.

דב חנין: אנשים הגונים מכבדים את הצ'קים שהם נותנים.

דב חנין: אנשים לא הגונים חותמים על צ'קים ולא מכבדים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

דב חנין: הפנייה שלנו אליך – ואני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש, תודה לך – אליך, אדוני השר: אנחנו מצפים שבשבוע הבא יהיה השינוי.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת טלי פלוסקוב, ואחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, אני מאמינה שכל חבר כנסת שיעלה עכשיו לדוכן ידבר על הסוגיה הזאת, כי לא רק אנחנו; אני מאמינה שיש פה הרבה חברים, בבית הזה, שחושבים שצריך לשנות את המצב הקיים.

טלי פלוסקוב: מעבר למה שאנחנו אומרים, שאין מצב שאנשים יישארו ללא ביטוח סיעודי, אני רוצה להתייחס בכמה מילים לאנשים שלכאורה זכאים לביטוח סיעודי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לדבר על אותם אנשים מבוגרים שעוברים בדיקות משפילות בביתם כדי להוכיח שהם זכאים לשעתיים של המטפלת בבית, ובהם גם ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: מקרה טרי לחלוטין.

טלי פלוסקוב: רבותיי, העיניים שלי לא נשארו יבשות: ניצול השואה בן 92 נמצא בבית, ואשתו, בת 88, צריכה לקלח אותו, כי הם קיבלו סירוב מהביטוח הלאומי לטיפול 9.5 שעות בשבוע.

טלי פלוסקוב: כאילו, זה המינימום שמגיע לניצולי השואה, אבל גם כדי לקבל את 9.5 השעות האלה הם צריכים לעבור את הבדיקה הזאת, המשפילה, הנוראה.

טלי פלוסקוב: ומי שעושה את הבדיקות האלה הם אנשים שלא מכירים את האנשים האלה, לא יודעים בכלל להעריך מה מצבם הבריאותי.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים מה הם יודעים לעשות?

טלי פלוסקוב: לבקש מהם: את יכולה בבקשה להביא לי כוס מים?

טלי פלוסקוב: ואני אומרת לכם – האנשים האלה, על ארבע קמים והולכים להביא למטפל הזה, לבודק הזה, כוס מים, כי זו התרבות שלהם, הם לא יכולים לומר: אני לא יכול.

טלי פלוסקוב: וכמה כוח, וכמה כל זה עלה לו, להביא את כוס המים הזאת, רק הוא יודע.

טלי פלוסקוב: ורק משום שהוא הביא את כוס המים הזאת, הוא לא יקבל שעות טיפול.

טלי פלוסקוב: איך זה יכול להיות?

טלי פלוסקוב: איפה החמלה?

טלי פלוסקוב: מי יכול לדעת מה מצבו האמיתי של בן אדם?

טלי פלוסקוב: כי – אני ראיתי אנשים שעומדים על שתי רגליים ויודעים לטפל בעצמם ויודעים לצעוק על זכויותיהם, והם מקבלים שעות סיעוד – יש לי כמה מקרים כאלה; ולידם בן אדם שבקושי זז, והוא מקבל סירוב.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה, ומסרבת לקבל את זה.

טלי פלוסקוב: לכן, אנחנו כמדינה חייבים לתקן את המצב של היום.

טלי פלוסקוב: חייבים לתת לאנשים האלה כבוד, שמגיע להם.

טלי פלוסקוב: ואין אדם שיכול להגיד מה מצבו של קשיש יותר מהרופא שמטפל בו יום-יום.

טלי פלוסקוב: ולא רופא גריאטרי – אגב, רופא גריאטרי, אדוני השר, אני חייבת לספר לך: כדי לקבל תור לרופא גריאטרי צריך לחכות – אתה יודע כמה זמן?

טלי פלוסקוב: אתה בטח מכיר, אין רופאים גריאטריים.

טלי פלוסקוב: ומי כן מגיע לגריאטרים יותר מהר?

טלי פלוסקוב: אלה שיש להם כסף, כי הם הולכים ומשלמים לגריאטר פרטי ומקבלים את זה במיידי.

טלי פלוסקוב: ומי שאין לו – צריך לחכות חודשיים כדי לקבל תור לרופא הזה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם, רבותיי, לסיכום: אני גאה להגיד עכשיו, פה, שהצלחנו בכוחות משותפים להביא את הכנסת למצב שקמה כאן ועדה משותפת לבניית תוכנית אב לתחום הזקנה.

טלי פלוסקוב: אני גאה מאוד להיות יושבת-ראש הוועדה הזאת, ויש לי עוד 12 חברים שהם חברי הוועדה, ובעיניי יש לי עוד 88 חברים חברי כנסת – לא חברי ועדה.

טלי פלוסקוב: אני קוראת לכם להצטרף אליי, יחד עם השרים שלנו – ולא במקומם, אלא יחד איתם – כדי לשנות את המצב הקיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, באמת צו השעה.

איציק שמולי: אנחנו עומדים על סיפה של קטסטרופה, קודם כול, כי בחודש הבא, כפי שהכנסת יודעת, הולכים להיפלט כ-850,000 מבוטחים נוספים מפוליסות הסיעוד הקבוצתיות, נוסף על 350,000 שכבר נפלטו, וגם אם מסתכלים על המשבר הזה, אז ודאי שהוא מסמן משבר גדול מאוד גם בעוצמתו וגם בהיקפו, אבל הוא גם מספק לנו הזדמנות אמיתית לשנות סדרי בראשית בתחום הסיעוד.

איציק שמולי: התחום הסיעודי במדינת ישראל היום הוא תחום שיש בו אבסורד מובנה; בן אדם משלם כל חייו ביטוח לאומי ומס בריאות, וברגע האמת הוא מוצא את עצמו לבד.

איציק שמולי: הוא מוצא את עצמו לבד כי מאוד קשה להיות זכאי לעבור את מבחני ההכנסה ואת מבחני התלות, וגם מי שעובר אותם – יש פער מאוד גדול בין הסיוע הנדרש לבין המדיניות הקפוצה שניתנת היום מאת המדינה.

איציק שמולי: רק לשם המחשה, היום בן אדם סיעודי במצב הקשה ביותר, שממש מרותק למיטתו ומחובר לבלוני חמצן, יקבל לכל היותר מהביטוח הלאומי בין 18 ל-22 שעות בשבוע.

איציק שמולי: בשבוע יש 170 שעות כמעט.

איציק שמולי: זה אומר שגם אם אתה במצב הקשה ביותר, בהגדרה, רוב הנטל נופל על המשפחה.

איציק שמולי: המסמך של בנק ישראל מהשבוע שעבר, ועוד לפני זה ב-2011 המסמך של משרד הבריאות – וצריך לתת פה באמת את כל התשבחות לך, השר ליצמן, שמשרד הבריאות בראשותך: אתה היית הראשון ששם את הסוגיה הזאת על השולחן, ב-2011, ומאז אנחנו בעצם מחכים ומצפים ודרוכים לקראת המהלך הזה, שחייב לקרות.

איציק שמולי: כי בכל מסמך שיוצא, גם במשרד הבריאות וגם בבנק ישראל וגם במועצה הלאומית לכלכלה, רואים את הנתונים, והם מדברים בעד עצמם.

איציק שמולי: עלות החזקה של בן אדם סיעודי בבית היא 7,500–10,000 ש"ח בחודש.

איציק שמולי: בבית אבות זה 15,000–20,000 ש"ח בחודש.

איציק שמולי: במצטבר, בנק ישראל אומר, זה חצי מיליון שקל או יותר.

איציק שמולי: משפחה ישראלית ממוצעת לא מסוגלת לעמוד בעלות הזאת.

איציק שמולי: גם לא הוגן לבקש ממנה לעמוד בדבר כזה.

איציק שמולי: אז מה עושה המשפחה?

איציק שמולי: הרי המדינה נשענת פה באופן ציני על הידיעה שמשפחה ישראלית לא תיקח את האבא או את האימא של המשפחה ותזרוק אותם לרחוב; היא תיקח הלוואות והתחייבויות, ותיכנס לחובות, ותוריד שעות בשוק העבודה, הכול כדי לטפל כמה שאפשר וכמה שצריך בבן המשפחה.

איציק שמולי: מבחינת השוואה בין-לאומית, ההוצאה הלאומית על סיעוד בישראל היא כ-14 מיליארד ש"ח, ומחצית מההוצאה הלאומית לסיעוד באה מהכיס הפרטי של האזרחים – זה נתון מטורף, שאין לו אח ורע במדינות המערב.

איציק שמולי: למעשה, זה פי שלושה מההוצאה הפרטית הממוצעת המקובלת במדינות המערב.

איציק שמולי: אבל הסיפור של המקרו – הסיפור הזה הוא סיפור של המיקרו, של עוד ועוד ישראלים שפשוט כורעים תחת הנטל הסיעודי.

איציק שמולי: אם אנחנו לא נעשה פה ניו דיל סיעודי, עכשיו, בשבועות הקרובים, כשיש עודפים אדירים בקופת המדינה, כשיש שר בריאות שמאוד מחויב לזה, כשיש עוד קולות בתוך הממשלה, ויש גם שר אוצר שיש לו רגישות חברתית, הסתדרות שזה על סדר-יומה וקואליציה רחבה כאן, בכנסת – אם לא נעשה את זה עכשיו, אנחנו באמת נפסיד הזדמנות היסטורית, גברתי היושבת-ראש, להסדיר את התחום הזה, ובסופו של דבר להבטיח רשת ביטחון ראשונית אלמנטרית רחבה יותר לכל אזרח במדינה.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, אני באמת בראש הדברים רוצה לפתוח, אדוני השר, בתודה ובברכה גדולה לך – שמת את זה ראשון על השולחן, הכנסת את זה בהסכמים הקואליציוניים שלכם, מאז אתה נאבק על העניין הזה, ואנחנו רואים את עצמנו כזבוב על פיל – קטנים שבאים לתת למהלך הגדול והחשוב הזה רוח גבית ולעזור לו לעבור את הישורת האחרונה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לקוות ששם אנחנו נמצאים.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להודות גם לך, חבר הכנסת שמולי.

בצלאל סמוטריץ': לפני חצי שנה הכנסת אותי לסיפור הזה, יחד, ובאמת, חתמנו פה יותר מ-80 חברי כנסת על החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': יש קבוצה עוד יותר גדולה של נציגים מכל סיעות הבית הזה.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שאין סיעה אחת שלא שותפה למהלך הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להתייחס לשתי נקודות בזמן הקצר.

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, ופה אני מדייק אותך, איציק, כל פעם כשאנחנו מדברים בנושא הזה – לטפל בהורים מבוגרים זה לא נטל, זו זכות עצומה לקיים מצוות כיבוד אב ואם, להחזיר להורים או לסבא ולסבתא מעט מהרבה מאוד שהם עשו לנו, שגידלונו והביאונו עד הלום.

בצלאל סמוטריץ': כך צריך להסתכל על זה, כך צריך לחנך, וה"נטל" – במירכאות – או הזכות הגדולה הזאת – ימשיך לרבוץ על כתפיה של המשפחה, שבעזרת השם בשמחה הגדולה תישא בו ותקיים את המצווה הגדולה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': יחד עם זאת, אנחנו, כמדינה, חייבים לאפשר לה לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': ופה אני מגיע לנקודה השנייה.

בצלאל סמוטריץ': אני מגדיר את עצמי כמי שממוקם בצד הימני של הסקאלה הכלכלית במדינת ישראל, ואני דוגל בשוק חופשי ובכלכלה חופשית, במינימום רגולציה והאמת שגם במינימום מיסוי.

בצלאל סמוטריץ': ואני שומע, אגב, בימים האחרונים, שיש מחשבות של שר האוצר להוביל תוכנית כזאת בלי להעלות את מס הבריאות – והלוואי, אם יש מאיפה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להיות קטן אמונה, אבל אני קצת מתקשה להאמין.

בצלאל סמוטריץ': בסוף, דבר כזה, לאורך שנים, צריך שיהיה מאיפה להחזיק אותו, אנחנו הרי לא רוצים את זה לשנתיים, ועכשיו יש עודפי גבייה.

בצלאל סמוטריץ': העלאת מס היא תמיד דבר קשה, ובאמת אנחנו עושים אותה לא בקלות, כיוון שבסוף זה מעיב על המשק, אבל אני נאמן לדרכי, ואני חושב שמדינת ישראל חייבת – וכאן באות לידי ביטוי המחויבות והאחריות והערבות ההדדית שלנו, של כל ישראל ערבים זה לזה – מדינת ישראל חייבת ליצור את אותה רשת ביטחון לאותן אוכלוסיות שאין להן ולא יכולות לעזור לעצמן.

בצלאל סמוטריץ': ואמרתי כבר שקוממתי עליי לא פעם חברים בבית הזה ובמקומות אחרים כשיצאתי נגד נתונים – לתפיסתי מנופחים – של ממדי העוני.

בצלאל סמוטריץ': אני לא חושב שיש מדינה בעולם שמסוגלת לשאת על גבה 30% מאזרחיה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שדווקא כדי שהמדינה תוכל לאפשר חיים בכבוד למי שאין לו, היא צריכה להיות מסוגלת לחתוך באבחת סכין חדה בין מי שיש לו, או מי שיכול שיהיה לו – ושם אני מתנגד, ככל שזה יהיה תלוי בי, לקצבאות ולהעלאות מיסים כדי לממן דברים כאלה, קבוצות אוכלוסייה שיכולות ללכת לעבוד ולהתפרנס – לייצר את ההבחנה הברורה מול אותן אוכלוסיות, ואלו בדיוק האוכלוסיות הללו, של קשישים סיעודיים, חולים ונכים שלא יכולים לעזור לעצמם.

בצלאל סמוטריץ': ושם המדינה חייבת להיות ולאפשר להם את אותו קיום בכבוד, גם אם המשמעות היא העלאה מסוימת של מס.

בצלאל סמוטריץ': זאת המשמעות של הערבות, של האחריות ההדדית שלנו.

בצלאל סמוטריץ': רק נאמר את זה, שלא סוד שכל הסקרים בשנים האחרונות שעשה משרד הבריאות מלמדים על תמיכה של למעלה מ-90% מהציבור באותה העלאה מינורית של מס.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו משלמים אותו בזמן שאנחנו יכולים לשלם כדי שנקבל אותו בזמן שלא נוכל לשלם ונעזור לעצמנו, ושם אנחנו צריכים את המדינה.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה, אדוני השר, שאתה תשתמש בגיבוי וברוח הגבית החזקה שאתה מקבל כאן בכנסת כדי להצליח, בעזרת השם, להעביר את המהלך הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: קודם כול, תודה שהסכמתם לשינויים שעשינו רק כדי שנוכל לנהל את המליאה כמו שצריך.

אורי מקלב: בכבוד.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אורי מקלב: מכובדיי היושבים בראש, מכובדי השר, מכובדי השר ארדן, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, זה שכולם פתחו בדיבור בשבחך ובהערכה למה שאתה עושה, זה לא רק בגלל שאתה נמצא פה, ואני אומר לך מתוך האספות שאנחנו ישבנו בהן עכשיו: גם שלא בפניך מעריכים מאוד ומוקירים מאוד את הפעילות שלך.

אורי מקלב: לא זו אף זו, גם בטיוטות שיצאו מתוך הקבוצה של חברי הכנסת שהתאספו, אם היה משמע מתוך הניסוח שיש איזו ביקורת על משהו, מייד מחקו.

אורי מקלב: ולא בכדי.

אורי מקלב: קח את זה בזכות, מכיוון שאתה פועל, אתה דוחף ואתה מייצג את המפלגה היחידה בעניין הזה שבהסכם הקואליציוני דרשה את הנושא של הביטוח הסיעודי.

אורי מקלב: אני נמצא גם בישיבות סיעה ואני רואה שאתה מעלה את זה ואומר את זה.

אורי מקלב: אתה לא מניח לעניין הזה לכל אורך הדרך, גם לא מה שעלה עכשיו לסדר-היום.

אורי מקלב: וכפי שאמר חבר הכנסת והיושב-ראש סמוטריץ, ואחרים, אנחנו רוח גבית ולא רוח נגדית לפעילות שלך.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שגם בתוך הפתרונות לביטוח הסיעודי הזה, המשובים שאנחנו מקבלים מהאוצר – זה לא מתאים להצעה שלנו, זה לא מתאים למה שאתה אומר.

אורי מקלב: אנחנו לא חושבים שזה נקרא שמדובר כאן על העלאת מיסים.

אורי מקלב: זו לא העלאת מיסים.

אורי מקלב: גם באופן אמיתי, כמו שאתה אומר שזה לא נטל, זו גם לא העלאת מיסים.

אורי מקלב: מקבלים דבר שלא קיבלו, אז זה נקרא העלאת מיסים?

אורי מקלב: אתה מקנה למישהו תעודת ביטוח, פוליסת ביטוח, שאתה משתתף בזה, הממשלה משתתפת בזה בהרבה כסף, ואתה דורש גם מהמבוטח עצמו להיות, חלקי.

אורי מקלב: אם הוא היה קונה את זה בשוק, הוא היה משלם על זה הרבה.

אורי מקלב: אנחנו נותנים לו מחיר מסובסד.

אורי מקלב: כמה הסבסוד יהיה?

אורי מקלב: זאת השאלה.

אורי מקלב: אבל להגיד על זה שאנחנו מעלים מיסים, על דבר שלא קיבלת מעולם?

אורי מקלב: וביטוח הבריאות היה נקרא מס?

אורי מקלב: הפוך, עכשיו אתה נותן.

אורי מקלב: מתוך ה-20 מיליארד, תנו 2 מיליארד, או כמה שאתה חושב; תן את זה כהטבה לציבור.

אורי מקלב: כהטבה לכלל הציבור, ולציבור שאין ספק שהוא הכי נצטרך והכי ממוקד.

אורי מקלב: אתה לא נותן דווקא לחלשים ודווקא לאוכלוסייה מאוד חלשה, לקבוצה מאוד חלשה; אתה נותן לכולם, כי ההוצאות שיש סביב הביטוח הסיעודי, אין מי שיכול לעמוד בזה.

אורי מקלב: כולם צריכים את העזרה, אין מי שיכול לעשות את זה.

אורי מקלב: אנשים שהיו יצרנים, אנשים שפרנסו ועזרו לאחרים, אנחנו מחויבים עכשיו לעזור להם.

אורי מקלב: לא צריך את התיאורים האלה, מה אומרות המשפחות, איזה מתח – חוץ מהנטל, זה גורם גם למתח בתוך המשפחה.

אורי מקלב: זו הבושה של אותו נצרך שהוא צריך להגיע לידי השתתפות של נכדים או של אנשים.

אורי מקלב: לא לזה התכוונו ב"כבד את אביך ואת אמך למען יאריכון ימיך".

אורי מקלב: דרך אגב, אם אנחנו כבר אומרים – לא על חשבון הזמן: מתחילים ב"כבד את אביך ואת אמך" בלשון יחיד, "למען יאריכון ימיך".

אורי מקלב: למען יאריכו ימיך.

אורי מקלב: מה זה "יאריכון", בלשון רבים?

אורי מקלב: אתה מכניס את התשובה "למען יאריכון ימיך".

אורי מקלב: התשובה היא שכשאתה מכבד את אביך ואת אמך, הילדים שלך הם אלה שיאריכון את ימיך, הם גם יכבדו אותך באותה מידה.

אורי מקלב: זה אחד הדברים שבהם הדוגמה האישית היא מאוד בולטת.

אורי מקלב: כפי שאדם נוהג עם הוריו, עם אנשים מבוגרים יותר, ככה הדור הצעיר מתנהג עם אותו אחד.

אורי מקלב: לכן, אנחנו חושבים שכן צריך לקחת, כי הניסיונות האלה היום לעשות ביטוח שהוא יהיה קליל, וממילא גם המחויבות כלפי אותו ביטוח סיעודי תהיה פחות מדי – לא עשינו הרבה, בסופו של דבר, אם התוצר של אותו ביטוח, מה שיקבל אותו מבוטח, הוא טיפול מאוד מאוד חלש וזה יהיה ביטוח מאוד רדוד, וינסו כל הזמן – איך לא לתת לו; צריך שאדם יקנה פוליסה מכובדת, פוליסה שהוא יוכל לחיות איתה בכבוד ויוכל לתחזק, ולא שאנחנו נראה כאלה, בניסיון להוזיל את המוצר, לא לזה אנחנו מתכוונים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורי מקלב: בזה אני מסיים – חוק ביטוח הבריאות, בסופו של דבר אנחנו משלמים את הכסף ורובנו נצרכים לביטוחים משלימים.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: משום שאתה מקבל פטור בעוד שלושה חודשים לרופא במקרים דחופים, ומי כמוך יודע ופועל לקיצור ולעשות מאמץ, אבל עדיין, אנשים קונים את הביטוחים האלה כי הם לא יכולים, זה לא מספק אותם.

אורי מקלב: אז קל וחומר יהיה עכשיו אם אנחנו נעשה ביטוח סיעודי שהוא מוחלש.

אורי מקלב: ולכן אנחנו תומכים בגישה הזו, לקחת ולתת מוצר מצוין.

אורי מקלב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה אדוני שר הבריאות, חבר הכנסת הרב יעקב ליצמן.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שפה אדוני לא צריך לקרוא מן הכתב.

בצלאל סמוטריץ': אדוני שוחה בחומר.

יעקב ליצמן: אני אתחיל בלי הכתב, אחר כך – כי יש נתונים שאני רוצה להקריא.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, תודה על הגיבוי, על כל הפורום – 80 חברי כנסת.

יעקב ליצמן: אני מניח שאם שרים היו יכולים לחתום על החוקים, הם גם היו חותמים.

יעקב ליצמן: אני בוודאי, אבל עוד.

יעקב ליצמן: קודם כול, לבשורה: יש משא ומתן רציני על סיעוד ממלכתי, ביני למשרד האוצר.

יעקב ליצמן: ישבנו צוות שלם בשבוע שעבר.

יעקב ליצמן: שר האוצר שלח את סגן השר איציק כהן וצוות של אגף שוק ההון, צוות של אגף תקציבים, ביחד עם משרד הבריאות, פורום גדול מאוד.

יעקב ליצמן: הרבה זמן, אולי קרוב לשעתיים, דיברנו על כל ההצעות שלנו, של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אני יודע שאנחנו מתקדמים בכיוון הנכון.

יעקב ליצמן: אין מנוס.

יעקב ליצמן: אמרנו "והדרת פני זקן".

יעקב ליצמן: צריך לכבד, זו מצווה מן התורה.

יעקב ליצמן: מעבר לכול – איך אורי אמר, גם דוגמה לילדים, צריך לכבד.

יעקב ליצמן: אמרתי את זה בכנסת כאן: להורים כתוב לשון "כבד", לזקנים כתוב "והדרת פני זקן".

יעקב ליצמן: אנחנו נותנים להם חיים ארוכים יותר.

יעקב ליצמן: משרד בריאות אחראי לבריאות שלהם, אז אנחנו יכולים להגיד שתוחלת החיים בארץ היא בין הגבוהות – 82, 84, לא משנה כרגע.

יעקב ליצמן: אבל זה לא מספיק.

יעקב ליצמן: צריך לראות שיחיו יותר טוב, וזה החוק.

יעקב ליצמן: אני רוצה להדגיש עוד נושא שלא דובר עליו, וזה מסתתר מאחורי החוק, וגם אם הוא יהיה ממלכתי זה יהיה כלול: היום יש קודים למשרד הבריאות למי שצריך, מי שזכאי.

יעקב ליצמן: אם אין מספיק כסף מההורים, הולכים לילדים.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם, זה שוד.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם, זה גזל.

יעקב ליצמן: בן אדם משלם כל השנים ביטוח לאומי, כל השנים הוא שילם ביטוח לאומי, למה להיכנס לכיס של הילדים?

יעקב ליצמן: נכון שצריך לכבד את ההורים, אבל מי אומר שצריך לקחת את הכסף שלהם?

יעקב ליצמן: אני אומר לכם כאן במליאה, אפשר לצטט אותי, שזה שוד, וצריך להפסיק את זה.

יעקב ליצמן: בעזרת השם, אם זה יהיה לפי התוכנית שאני רוצה, בהחלט צריך לבטל.

יעקב ליצמן: זה אחד – – –

טלי פלוסקוב: אתה רוצה לבטל בכלל, אדוני?

יעקב ליצמן: מה?

טלי פלוסקוב: בכלל השתתפות של המשפחות אתה רוצה לבטל?

יעקב ליצמן: של הילדים.

טלי פלוסקוב: כן.

יעקב ליצמן: כן, בהחלט כן.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה לעשות, יש – – –

יעקב ליצמן: הילדים לא צריכים להשתתף.

יעקב ליצמן: אין מצב כזה.

יעקב ליצמן: זה לא שייך אליהם.

יעקב ליצמן: וזה יהיה, אני אתעקש על זה, בלי נדר, בעזרת השם.

יעקב ליצמן: אלו דברים שלא מדברים עליהם עכשיו, אבל זה יהיה.

יעקב ליצמן: אני מדגיש.

יעקב ליצמן: עוד מעט אני אדבר על עוד נתונים.

יעקב ליצמן: לכן אני אומר, רבותיי, טוב שעושים את הקמפיין, אני מרוצה, אני שמח.

יעקב ליצמן: יש התקדמות רצינית מאוד.

יעקב ליצמן: עכשיו, יש כסף, שמולי.

איציק שמולי: המון כסף.

חיים ילין: אנחנו שומעים את זה כל הזמן.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: לא, לא, תן לי – – –

איציק שמולי: המון כסף.

יעקב ליצמן: תן לי, אמרתי את זה, אני אחזור על זה למליאה.

חיים ילין: תגיד את זה עוד פעם.

טלי פלוסקוב: אתה שמעת את זה מסגן השר?

חיים ילין: לא, כי יש פה נציגה של שר האוצר.

טלי פלוסקוב: האוצר.

טלי פלוסקוב: האוצר.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להגיד לכם, אבל שמעתי את זה מהשרים לבד, לא מסגן השר.

בצלאל סמוטריץ': בואו ניתן לשר.

יעקב ליצמן: בממשלה לפני שבועיים היה דיון, התחיל – על הקיצוץ, רזרבות, flat, לא משנה.

יעקב ליצמן: אגב, אמרתי, בכלל אני לא מבין למה צריך רזרבות.

יעקב ליצמן: לא מבין למה.

יעקב ליצמן: מה זה רזרבות בכלל?

יעקב ליצמן: רזרבה, שאם יש למשל גדר בדרום, שזה חשוב, אז יש מאיפה לקחת את הכסף.

יעקב ליצמן: אבל כשיש גדר בדרום ועושים flat, ברזרבות לא נוגעים.

יעקב ליצמן: אז למה צריך רזרבות בכלל?

יעקב ליצמן: תשאירו, תחלקו את כל הכסף, ובכל פעם שצריך משהו חריג, בואו נעשה flat.

יעקב ליצמן: אז שני דברים – את הרזרבות מישהו מחלק.

יעקב ליצמן: אמרתי את זה בממשלה, בנוכחות ראש הממשלה ושר האוצר.

יעקב ליצמן: זה – א; ב.

יעקב ליצמן: וזה הדבר הכי חשוב, אני דיברתי כשהיו 17 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: היום זה עלה ל-20.

יעקב ליצמן: אני בעד להעלות את הגירעון.

יעקב ליצמן: הגירעון זה 2.9%, אפשר להעלות בעוד 2%.

יעקב ליצמן: לא יקרה כלום.

יעקב ליצמן: יהיו לנו 8 מיליארד שקל, ואת זה צריך לחלק לחברתיים – חינוך, בריאות, רווחה, את הכסף הזה, ונכים, אני אומר, כולל גם את זה.

יעקב ליצמן: עכשיו – זה גם היה, אני אומר, בתוך, אמרתי את זה בממשלה.

יעקב ליצמן: אומרים לי שצריך לשנות את החוק.

יעקב ליצמן: אמרתי, בעידן של היום, אדוני היושב-ראש, כשמשנים חוקים ערב ובוקר וצוהריים, וכל רבע שעה עוד חוק אחר, מה הבעיה לעוד 2%?

יעקב ליצמן: אני מניח שבקואליציה-אופוזיציה כולם יתאחדו.

יעקב ליצמן: לא תהיה בעיה בעקבות זה.

יעקב ליצמן: אומרים לי שזה יקלקל את הדירוג של המדינה.

יעקב ליצמן: אמרתי, הבנתי, היום הדירוג של המדינה זה א' פלוס פלוס פלוס פלוס פלוס פלוס.

יעקב ליצמן: לא יודע, שלוש או שמונה, כל רגע זה עולה, מה זה משנה?

יעקב ליצמן: אז יהיה פחות שני פלוס, לא יקרה כלום.

יעקב ליצמן: ואנחנו נסביר לעולם, לכולם, שיש לנו רזרבה 20 מיליארד שקל, ויש לנו הכנסות מיותרות.

יעקב ליצמן: שר האוצר, בשיחה בארבע עיניים, אפשר להסתדר איתו על זה.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה אמר, הוא יכריע.

יעקב ליצמן: עכשיו, אנחנו מחכים להכרעה.

יעקב ליצמן: הולך להיות דיון על הרזרבות, על ההכנסות.

יעקב ליצמן: אני אתעקש על זה כמה שאני יכול, כי אני חושב שזה נכון לעשות וזה פותר המון בעיות לכולם.

יעקב ליצמן: אגב, לתקציב הבא יכול להיות שאני אעלה גם את הנושא של רזרבות, שלא צריכים, זה עוד סיפור.

יעקב ליצמן: אבל כרגע יש רזרבות, אני לא רוצה לנגוע בזה.

יעקב ליצמן: אני חושב שהגיע הזמן.

יעקב ליצמן: האמת היא שהייתי מסתפק בזה, ויש לי הרבה נתונים כאן להקריא לכם, אבל אולי נשאיר את זה לוועדה.

יעקב ליצמן: אני מציע שנדון בזה בוועדה.

יעקב ליצמן: אני חושב שהנושא הזה נורא חשוב, ואני מודה לכולכם על התמיכה.

יעקב ליצמן: ואני בטוח, בעזרת השם, שזה הולך להיות.

יעקב ליצמן: אני לצערי לא יכול להצביע כי אני מקוזז, אבל למען הפרוטוקול אני תומך.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: בוועדת העבודה?

בצלאל סמוטריץ': העבודה, כן.

יעקב ליצמן: או לא יודע, אולי הכספים.

יעקב ליצמן: אין לי מושג.

יעקב ליצמן: לא יודע.

יעקב ליצמן: אמרתם, לא יודע – איזו ועדה?

יעקב ליצמן: הכספים?

טלי פלוסקוב: יכול להיות מעניין.

בצלאל סמוטריץ': הכספים?

יעקב ליצמן: הכספים.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז אנחנו נצביע על הצעת השר להעביר את ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, "וחיי עולם נטע בתוכנו – זו תורה שבעל פה".

בצלאל סמוטריץ': תשעה תומכים, אין מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה לסדר-היום עוברת לדיון המשך בוועדת הכספים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': דוח הלמ"ס חושף: הוצאה ציבורית זעומה על בריאות בישראל

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הצעות לסדר-היום מס' 8116, 8120, 8121, 8125 ו-8127 בנושא:

בצלאל סמוטריץ': דוח הלמ"ס חושף: הוצאה ציבורית זעומה על בריאות בישראל.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת הדוברים, חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אני מוסיף את חבר הכנסת מוזס בתמיכתו לפרוטוקול.

יעל גרמן: כבוד אדוני היושב-ראש, נכבדיי השרים, מנושא לנושא באותו נושא, ואנחנו מדברים על תקציבים.

יעל גרמן: הינה אנחנו שומעים גם מכבוד שר הבריאות, ואנחנו שומעים את זה מכל עבר, שיש לנו רזרבות, שיש לנו עודף תקציבי; זה לא רזרבות, זה עודף תקציבי של קרוב ל-20 מיליארד שקל.

יעל גרמן: ובאותו שבוע שבו אנחנו שומעים על העודפים, אנחנו קוראים גם את הדוח של הלמ"ס וגם את הדוח של ה-OECD על כך שמדינת ישראל נמצא בתחתית הטבלה מבחינת ההשקעה לנפש.

יעל גרמן: אם בעולם בממוצע, ב-OECD, משקיעים כ-4,000 דולר לנפש, 4,800, הרי פה במדינה משקיעים כ-2,600 או 2,800 – 2,800 דולר, כמעט מחצית.

יעל גרמן: אבל יותר מזה, מה שהרבה יותר מדאיג זאת ההוצאה בכלל של מדינת ישראל, ההוצאה הציבורית על הבריאות.

יעל גרמן: אנחנו ראינו שכחלק מהתמ"ג, מהתוצר המקומי הגולמי, מדינת ישראל גם כן נמצאת כמעט בתחתית הטבלה.

יעל גרמן: אנחנו מוציאים בסביבות 7.4%, 7.5%, זה משתנה בשנים, מקסימום 7.6%, כאשר ב-OECD אנחנו רואים שמוציאים 10% ו-11%.

יעל גרמן: אבל הממצא המדאיג ביותר זה יחס ההוצאה בין ההוצאה הציבורית להוצאה הפרטית.

יעל גרמן: מה שקורה בכל המדינות, גם באותן מדינות שמוציאות פחות מאיתנו, אנחנו רואים שהן מוציאות מבחינה ציבורית הרבה יותר ממדינת ישראל.

יעל גרמן: ומי שראה את הגרפים, מאוד מעניין לראות את הגרף של המימון הפרטי והמימון הציבורי.

יעל גרמן: ישראל נמצאת עם 7.4% הוצאה מן התמ"ג, אז אנחנו נמצאים יותר גבוה מצ'כיה, מקולומביה, מסלובקיה, מאסטוניה, מאינדונזיה, מטורקיה ומהודו.

יעל גרמן: אבל כאשר אנחנו מסתכלים על היחס בין ההוצאה הציבורית להוצאה הפרטית, אנחנו נגלה שצ'כיה מוציאה למעלה מ-80% הוצאה ציבורית, בעוד אצלנו זה בסביבות 60%; אסטוניה – בדומה לה; לוקסמבורג – אפילו למעלה מזה, ואפילו טורקיה, מתוך ה-4.3% הרי מרבית ההוצאה היא הוצאה ציבורית.

יעל גרמן: ומה זה אומר?

יעל גרמן: זה אומר, חבריי הבודדים שנשארתם כאן איתנו, זה אומר, אדוני היושב-ראש, שלמעשה מדינת ישראל מידרדרת למצב שבו רק מי שיהיה לו כסף להוציא באופן פרטי על הבריאות שלו יוכל להרשות זאת לעצמו, כי המדינה הולכת ומתנערת מאחריותה כלפי הציבור.

יעל גרמן: זה אומר שאם אנחנו לא נעצור את התהליך הזה עכשיו, תהליך שהתחיל כבר לפני 18 שנים, ואנחנו רואים, הוא הולך ומחמיר – וכשאני אומרת 18 שנים, אני מתכוונת לכך שלפני 18 שנים חלקה של המדינה בהוצאה הכוללת לבריאות עמד על כ-70%, והיום זה ירד ל-60%.

יעל גרמן: חלקו של הציבור אז היה 30%.

יעל גרמן: אנחנו הוצאנו מכיסנו על הבריאות שלנו 30%.

יעל גרמן: היום אנחנו מוציאים 40% ויותר.

יעל גרמן: ואם לא נפסיק את המגמה הזאת, הרי נמצא עצמנו במצב שבו יש לנו שתי מערכות בריאות, מערכת בריאות ציבורית ענייה לעניים, ומערכת בריאות פרטית עשירה לעשירים, ואף אחד מאיתנו לא מעוניין בזאת.

יעל גרמן: ולכן אני מבקשת לדון בזה בוועדת הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': לא, את זה גברתי לא יכולה להציע.

יעל גרמן: אני יודעת, אבל אני אומרת את רצוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: כבוד היושב-ראש, מכובדיי השרים, רבותיי חברי הכנסת, אין ספק שאדוני השר, אתה עושה עבודה טובה במשרד הבריאות.

אחמד טיבי: אבל עדיין יש נתונים שמצריכים מאמץ ממשלתי והשקעה תקציבית, כאשר בנתונים של מדינות ה-OECD, במצב מספר המיטות בבתי חולים ישראל נמצאת במקום השלישי מלמטה מבחינת הצפיפות.

אחמד טיבי: זה אחד הנתונים.

אחמד טיבי: אין ספק שיש להשקיע יותר במערכת הבריאות, בשדרוגה ובשיפורה, כי כוח האדם שנמצא בארץ במערכת הבריאות, יהודים וערבים, הוא מעולה, הוא מקצועי, ויש לספק בידו כלים שמחייבים השקעה תקציבית.

אחמד טיבי: אני רוצה להתרכז בכמה מהנקודות החשובות בכל מה שקשור לבריאות בחברה הערבית, כבוד השר ליצמן.

אחמד טיבי: יש צורך בהעלאת המודעות לבריאות הציבור בחברה הערבית.

אחמד טיבי: למשל, יש צורך להקים מרכזים כאלה, להעלאת המודעות לבריאות הציבור, ברשויות המקומיות, ביישובים, כי המודעות היא נמוכה בהשוואה למגזרים אחרים ולחלקים אחרים בחברה במדינת ישראל.

אחמד טיבי: יש להשקיע יותר בטיפול במחלות כרוניות, סוכרת למשל, עודף משקל, יתר לחץ דם, שהשיעור שלהן באוכלוסייה הערבית הוא גדול מהשיעור שלהן באוכלוסייה היהודית במדינת ישראל.

אחמד טיבי: יש להקים מרכזים ליליים – לשירות בלילה – ביישובים ערביים.

יעל גרמן: מוקדים קדמיים.

אחמד טיבי: אתם הקמתם כמה, ואני גאה שהשר – השרים – במשרד הבריאות נענו לבקשות שלנו להקים, גם בטייבה, באום אל-פחם וביישובים אחרים, אבל זה לא מספיק.

אחמד טיבי: יש צורך ששירות לילה יהיה נגיש לכמה שיותר אזרחים ותושבים ביישובים הערביים, מה גם שאין בתי חולים ממשלתיים ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: אין יישוב ערבי שיש בו בית חולים ממשלתי.

אחמד טיבי: בתי החולים בנצרת הם בתי חולים פרטיים.

אחמד טיבי: יש נקודה שאני לא יודע אם אתם שמים לב אליה; התחרות בין קופות החולים גורמת לכך שלעיתים קבוצות או חלקים מהיישוב באים אל רופא X ואל רופא Y שלא על בסיס מקצועי, והתחרות הזאת היא לא תמיד תחרות טובה, גם מבחינת ההתמחות, ההתמקצעות וכדומה.

אחמד טיבי: אמרתי כמה וכמה פעמים מעל הדוכן הזה לגבי סוכרת, אוכל בריא, שיעור ההשמנה, שהזכרנו, שזה גורם ליותר תחלואה במחלות רבות.

אחמד טיבי: זה מצריך תקציב, ועדיין התקציב הזה לא הושקע דיו בחברה הערבית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת יהודה גליק ומיכל בירן – אינם באולם.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה שר הבריאות הרב חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הדוח החדש של ה-OECD, שמבוסס על נתוני הלמ"ס, כמעט אינו מחדש דבר; ההוצאה על בריאות בישראל ביחס למדינות ה-OECD נשארה דומה בעשור האחרון.

יעקב ליצמן: הנתונים המוצגים בדוח אינם עדכניים ולא כוללים את הצעדים שנקטנו בשנה האחרונה: הטמעת מבחני התמיכה בסל, הגדלת מדד יוקר הבריאות, הגדלת מדד מחיר יום אשפוז, תוספות ריאליות לסל הבריאות, הרחבה של סל הטכנולוגיות, הרחבת טיפולי שיניים לילדים ועוד מגוון של צעדים שנקטה הממשלה בשנתיים האחרונות.

יעקב ליצמן: אני מסכים עם חברי הכנסת שיש עוד צורך במשאבים למערכת הבריאות, ואני פועל בנושא ללא לאות.

יעקב ליצמן: אני מציע להעביר את זה לוועדת העבודה והבריאות של הכנסת.

יעקב ליצמן: אני רוצה רק להעיר לחבר הכנסת אחמד טיבי, הרעיון של חדר מיון קדמי התחיל אצלי כסגן שר.

יעקב ליצמן: עשינו הרבה דברים ומצאנו לנכון לעשות שינויים בנושא, שינויים בשעות.

יעקב ליצמן: בהתחלה היה מדובר רק מ-07:00 עד 19:00, אחר כך עשינו מ-19:00 עד 23:00, למי שרוצה, ואחר כך מ-19:00 עד 07:00.

יעקב ליצמן: יש השתתפות אחרת של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אנחנו מרחיבים את זה, כפי שאמרתי לך, משנים את זה כרגע, ונרחיב את זה לעוד יישובים.

יעקב ליצמן: אני חושב שכרגע יש 12 יישובים שיש להם, ואני רוצה להרחיב את זה עד 20.

יעקב ליצמן: דבר שני, המגזר הערבי צריך בהחלט להשקיע יותר בהסברה בכל מיני דברים.

יעקב ליצמן: אני עושה את זה בכל הערים – יש כל מיני תוכניות, יש גם על עישון, יש גם על אוכל, שם אנחנו עושים מהפכות.

יעקב ליצמן: אני יודע שבהשמנה אנחנו לא הכי טובים, אנחנו בין הכי גרועים, וגם בסוכרת.

יעקב ליצמן: בגלל זה העברנו לוועדת הבריאות של הכנסת, ובשבוע הבא מתחיל דיון על סימון אוכל, על אדום או ירוק.

יעקב ליצמן: יש כל מיני דברים בפעילות, אני מסכים להערות שהערת, ואני מציע שנברר אותן בוועדת העבודה והבריאות של הכנסת.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, אם כן, על הצעתו של השר להעביר את הנושא לדיון המשך בוועדה העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': חמישה תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': פיטורי רכז הביטחון בקיבוץ נירים בשל אישור לתפילה במקלט הציבורי בהיעדר בית כנסת

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא והאחרון שעל סדר-היום: הצעה לסדר-היום בנושא פיטורי רכז הביטחון בקיבוץ נירים בשל אישור לתפילה במקלט הציבורי בהיעדר בית כנסת, מס' 8123.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו על זה תשובת ממשלה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה?

בצלאל סמוטריץ': בסדר גמור, דעה נוספת.

מנחם אליעזר מוזס: אם אין תשובת שר, אולי אני באמת אגיד קדיש על זה.

מנחם אליעזר מוזס: מדובר כאן על שנאת הדת, ששוברת שיאים חדשים, ואני פשוט מצטט את עיתון המודיע: רכז הביטחון בקיבוץ נירים פוטר – קיבוץ נירים, אשר נמצא בעוטף עזה.

מנחם אליעזר מוזס: וזה הסיפור: אביו של אחד מחברי הקיבוץ נפטר לפני חודש, והבן האבל וכמה מחבריו קבעו להתאסף מדי יום שישי לפני כניסת השבת לומר קדיש לעילוי נשמתו.

מנחם אליעזר מוזס: ביישוב, השייך לשומר הצעיר, אין בית כנסת.

מנחם אליעזר מוזס: רכז הביטחון של הקיבוץ הציע שיתכנסו באחד המקלטים, שבימי שגרה עומד ריק ושומם.

מנחם אליעזר מוזס: לפי הדיווח בידיעות, רכז הביטחון ביקש אישר מהצבא לקיים את התפילות במקלט ונענה בחיוב.

מנחם אליעזר מוזס: לאחר קבלת האישור מהצבא החלה קבוצת החברים להיפגש במקלט בליל שבת לומר קדיש ולחתום בתפילת ערבית, אלא שלחלק מחברי הקיבוץ התפילות במקלט נראו כניסיון להקים בית כנסת מחתרתי.

מנחם אליעזר מוזס: מנהל הקהילה בקיבוץ זימן לבירור את רכז הביטחון והנהלת הקיבוץ החליטה להדיח אותו מתפקידו.

מנחם אליעזר מוזס: הוא הוזמן לשימוע לפני פיטורים, שצפוי בתחילת השבוע הבא, ובינתיים כבר מונה לו מחליף.

מנחם אליעזר מוזס: מדובר ברכז הביטחון שנכנס לתפקידו אחרי מבצע צוק איתן וקיבל לאחרונה מהצבא אות הצטיינות על פועלו.

מנחם אליעזר מוזס: הנהלת קיבוץ נירים מסרה בתגובה: מדובר בנושא שעוד לא נסגר, ומכיוון שהוא עוסק בעניינים של עובד–מעביד, הקיבוץ לא מתכוון לשתף אף אחד בפרטי העניין.

מנחם אליעזר מוזס: זה הביא אותי להעלות את זה כאן.

מנחם אליעזר מוזס: בעצם אני רוצה לומר שזה חלק מכל המערכה של ה"הדתה", כביכול, של מערכת החינוך, של הצבא.

מנחם אליעזר מוזס: שמענו היום נתונים מצמררים מפיו של סגן השר הרב פרוש על מה שקורה עם הנוער מבחינת האלימות ומבחינת שאר הדברים, שמשום אל תעסוק בכיעור והדומה לו, אמר החכם.

מנחם אליעזר מוזס: אבל זה משתלב עם הדוח שקיבל איש חב"ד על הנחת תפילין במרכז העיר ברעננה, שזיכה אנשים על המדרכה, הוא הניח להם תפילין, ודווקא ראש העיר התעשת וביטל את הדוח.

מנחם אליעזר מוזס: או דוח לאיש חב"ד לזכות עוברי אורח בברכה על ארבעת המינים בעיר אחרת, או לפנות בניית סוכה ארעית בחג הסוכות, בעיצומו של חול המועד.

מנחם אליעזר מוזס: ואפילו לא השכילו את מה שהיה בווילנה, כאשר שונאי ישראל שם פנו לבית המשפט כי מה זאת אומרת שבונים סוכות ברחובות, ובית המשפט נתן צו: תוך שבועיים עליכם להרוס ולפנות את הסוכות, וכולם – כל וילנה צהלה ושמחה על הפסק הזה, וזכו לקבל את מצוות הסוכה.

מנחם אליעזר מוזס: לא כן בעיר המסוימת הזאת בערי השרון, ששם עמדו על זה, ראינו את זה ושמענו – לא, לפרק מייד, כי הוא חרג באיזה מטר לכיוון גן העיר.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר: האומנם?

מנחם אליעזר מוזס: האומנם?

מנחם אליעזר מוזס: אולי צודק מר אבי גבאי שהשמאל שכח את היהדות?

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני דווקא שמחתי לשמוע את דבריו, כי מייד אחרי זה שמענו מכל גוני הקשת: אני יהודי, אני יהודייה, אני מקיים מצוות, אני מקיימת מצוות, ואולי כל התרי"ג.

מנחם אליעזר מוזס: פתאום התעוררות כזאת ליהדות, כך שדבר טוב יצא מדבריו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור אין תשובת ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין בדעה נוספת מן הצד.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה.

חיים ילין: אני לא שייך לממשלה, אבל אני יכול לתת תשובה חלקית.

חיים ילין: אני, כראש מועצה, נתתי הוראה חד-משמעית שהמקלטים במועצה אזורית אשכול ובעוטף עזה, לא יהיו בהם לא בתי כנסת, לא מועדונים ולא יהיה שום דבר.

חיים ילין: מקלטים – הייעוד שלהם הוא אך ורק בחירום, שאנשים יוכלו לבוא ולישון שם.

חיים ילין: היינו צריכים להתמודד גם עם מקלטים שהיו בהם מפעלים, תעשייה, ייצור יין וייצור בירות.

חיים ילין: זה תהליך ארוך מאוד, שלקח כמה שנים, עד שניקינו, שיפצנו, בעזרת תורמים מחוץ-לארץ, בעזרת משרד הביטחון, את כל המקלטים.

חיים ילין: זה סיפור אחד.

חיים ילין: עכשיו כל האירוע הזה עכשיו הוא תחת כוננות.

חיים ילין: אירוע שני – לא מדויק, מה לעשות.

חיים ילין: העיתונות לא תמיד כותבת את מה שצריך לכתוב בצורה נאותה ושומעת את שני הצדדים.

חיים ילין: קודם כול, הרבש"ץ לא פוטר.

חיים ילין: קיבוץ לא יכול לפטר רבש"ץ, זה לא כל כך פשוט.

חיים ילין: בשביל לפטר רבש"ץ, הוא צריך או לעבור עבירה כלפי הצבא או להיכשל בתפקידו.

חיים ילין: זה לא שקיבוץ בא ומפטר.

חיים ילין: אומנם המעביד זה הקיבוץ, אבל הכסף מגיע ממשרד הביטחון.

חיים ילין: זה מעין הסכם משולש.

חיים ילין: לכן זה לא.

חיים ילין: הרבש"ץ הושעה, והסגן – בכל מקום בעוטף עזה יש גם סגן – תפס פיקוד.

חיים ילין: וזה הסיפור.

חיים ילין: צריך להעמיד דברים על דיוקם.

חיים ילין: גם אבא שלו לא נפטר.

חיים ילין: אני אומר לך את הדברים כמו שהם.

חיים ילין: הסברתי למוזס, אמרתי: חבל – – –

מנחם אליעזר מוזס: לא אמרתי שאבא שלו, אמרתי: אבא של חבר שלו.

חיים ילין: בסדר, אבל אני אומר לך את הדברים, שזה גם לא מדויק בדיוק.

חיים ילין: ביקשתי ממוזס להוריד, כי הדברים לא מדויקים, אבל ברגע שהוא העלה את נושא ההדתה, זה כבר סיפור אחר.

חיים ילין: אז עכשיו אני רוצה לסכם – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

חיים ילין: אני מסכם ואומר – – –

בצלאל סמוטריץ': הדקה התארכה.

חיים ילין: שנייה, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: כל מי שרוצה בית כנסת במושב, בקיבוץ – בנה ועשה.

חיים ילין: אין קשר, ותפסיקו.

חיים ילין: יש חילונים שיש בתי כנסת שם, כי הם חושבים שזה דבר נכון והם רוצים את זה, ויש קהילות שלא רוצות בתי כנסת.

חיים ילין: זה לא שייך אחד לשני.

חיים ילין: בכל המושבים וכמעט ברוב הקיבוצים במועצה האזורית אשכול – יש.

חיים ילין: בנירים עדיין אין.

חיים ילין: אם הם יקבלו החלטה, לא צריך מקלט שיהיה בית כנסת, צריך להקים בית כנסת, זה הכול.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני חיים ילין, אתה מציע לעשות משהו עם ההצעה, כיוון שהמציע לא יכול להציע?

חיים ילין: אני מציע שום דבר.

חיים ילין: המידע ניתן, זהו.

חיים ילין: המידע נשאר במשפחה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מציע להסתפק בדיון הזה?

חיים ילין: נסכם שהיה דיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': מה?

חיים ילין: היה דיון במליאה עכשיו, זהו.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין שחבר הכנסת מוזס מעוניין שיהיה דיון נוסף במליאה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה דיון בוועדת הפנים.

חיים ילין: על מה?

בצלאל סמוטריץ': אבל הוא לא יכול להציע דבר כזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יכול להציע.

בצלאל סמוטריץ': אולי השר גלעד ארדן יציע לנו משהו?

בצלאל סמוטריץ': מה לעשות עם ההצעה הזאת?

גלעד ארדן: להסתפק.

בצלאל סמוטריץ': להסתפק?

גלעד ארדן: כן, בדיון במליאה.

חיים ילין: יפה.

חיים ילין: כל הכבוד, כבוד השר – להסתפק.

בצלאל סמוטריץ': אתה מסתפק, חבר הכנסת מוזס?

מנחם אליעזר מוזס: אילו הייתי שומע שהשאירו את הרבש"ץ, גם אני הייתי מסתפק.

גלעד ארדן: צדיקים – מלאכתם נעשית בידי אחרים.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': חברים, הבעיה היא כזאת – על פי התקנון, חבר הכנסת מוזס, אתה לא יכול להציע.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו פה שתי הצעות להסתפק והצעה שלך לדיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נצביע עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': מי שמצביע בעד – מצביע בעד להסתפק, מי שמצביע נגד – מצביע בעד להעביר.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': סליחה, מתקן אותי סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': מי שמצביע בעד – מצביע בעד להעביר את זה להמשך דיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': מי שמצביע נגד – מצביע בעד להסתפק בזה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 11 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 2 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שניים בעד, אחד נגד.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור להמשך דיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': יתקיים על ההצעה דיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': מישהו כאן לא הצביע.

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, ביום שני, ב' בכסלו התשע"ח, 20 בנובמבר 2017, בשעה 16:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.