ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 274, 2017-11-14 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ה בחשוון התשע"ח, 14 בנובמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעות בחוק ייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חבר הכנסת מסעוד גנאים, תפתח בבקשה היום את הנאומים, ואז נקבע את ההמשך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום ציינה הכנסת, ותציין גם עכשיו, את יום הבטיחות בדרכים.

מסעוד גנאים: השתתפנו בדיונים בוועדות ונחשפנו לנתונים הזוועתיים, במיוחד על העלייה בנפגעים ובהרוגים בתאונות הדרכים בכלל, ובמיוחד על עוברי הדרך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, העלייה הייתה במיוחד בחברה הערבית ובקרב האזרחים הערבים.

מסעוד גנאים: אני אמרתי קודם ואומר עכשיו: אנחנו, נכון, פוליטיקאים, ואנחנו פה כדי להביע את דעותינו הפוליטיות ולהתווכח, אבל לפני הכול אנחנו צריכים לנצל את המעמד הזה ואת כל הסמכות שלנו כדי להציל חיי אדם, כי הצלת חיי אדם היא העדיפות הראשונה של כולנו.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני שמעתי ששוב יש מי שאומר שהשמאל שכח מה זה להיות יהודים, ורציתי להתייחס לנושא הזה.

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: צריך להסתכל עליכם ולראות את התשובה.

מוסי רז: ראשית, נמאס מבית החרושת לציונים שבו מעניקים לאנשים כל הזמן, חדשות לבקרים, ציונים: האם הם יהודים, האם הם ציונים, האם הם פטריוטים.

מוסי רז: פשוט צריך להפסיק עם זה.

מוסי רז: שנית, דווקא השפה של השמאל, השפה של "ואהבת לרעך כמוך", השפה של "סור מרע ועשה טוב, בקש שלום ורדפהו" – כן, לרדוף את השלום – היא השפה היהודית.

מוסי רז: שלישית, האזרחים הערבים במדינת ישראל הם לא פחות שווים ולא פחות טובים מהאזרחים היהודים.

מוסי רז: אסור להדיר אותם, וצריך להתייחס אליהם – – –

אורן אסף חזן: אנחנו עדיין קודם מדינה יהודית.

מוסי רז: אני שומע איזה צפצוף באוזן, לא יודע מאיפה הוא בא.

אורן אסף חזן: לא, אתה שומע מצוין.

מוסי רז: צריך להתייחס אליהם בשוויון, כמו לכל האזרחים האחרים.

מוסי רז: ולסיום, חבל שאני צריך להתעסק בזה היום, ולא בעדויות הקשות מאוד מבית ראש הממשלה על הדברים הנוראים שקורים שם.

מוסי רז: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת יוסף עטאונה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מחבלים צריך לקבור כמו גנבים בלילה.

ענת ברקו: השר לביטחון פנים גלעד ארדן ואנוכי מקדמים חוק שימנע הסתה, שימנע גיוס של טרוריסטים בלוויות של מחבלים, שישמור על הסדר הציבורי, ומפקד מחוז המשטרה יהיה מוסמך להורות באיזה אופן ייקברו מחבלים.

ענת ברקו: את המחזה שראינו באום אל-פחם, של חמולת ג'בארין, הטרוריסטים שרצחו את שני השוטרים, אלה שבעצם אפשרו לוויה של 10,000 איש, מחול של שהידים, של שנאה – שהידים, כפי שאתם קוראים להם – שנאה ורצח ועידוד לרצח האזרחים הבאים של מדינת ישראל.

ענת ברקו: נכון, חבר הכנסת גנאים, מאוד חשוב לשמור על חיי אדם; חשוב לשמור על חיי אזרחי מדינת ישראל גם בדרכים וגם נגד פיגועי טרור שיוצאים ממקומות שמעודדים רצח ורצח ועוד רצח של אזרחי מדינת ישראל.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף עטאונה, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אתמול הקשבנו כולנו לנאום ראש הממשלה כאן במליאה, ואני, כששמעתי את הנאום, תהיתי לעצמי, ואני עדיין תוהה: האם אותה מדינה שהוא דיבר עליה, גם אנחנו חיים בה?

יוסף עטאונה: במדינת הנגב בשנת 2017 ישנם בתי ספר, במדינת ישראל, רשמיים, של משרד החינוך, ביישובים מוכרים, שעדיין לא מחוברים לחשמל.

יוסף עטאונה: האם ייתכן דבר כזה?

אורן אסף חזן: איפה?

אורן אסף חזן: איפה?

יוסף עטאונה: המדינה שהוא דיבר עליה – על השגשוג, על הצמיחה ועל העוצמה – במקביל, במדינת הנגב, בתי ספר לא מחוברים לחשמל.

יוסף עטאונה: צריך להפסיק את המצב ולחבר אותם מיידית לחשמל.

אורן אסף חזן: זה בתי ספר חוקיים או כאלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, השתתפתי היום בישיבה בוועדה לקידום מעמד האישה שבה דנו בקמפיין metoo על הטרדות מיניות.

לאה פדידה: אני מאוד גאה בחברות, נשים חזקות, אמיצות, שהביאו את הנושא לשיח הציבורי.

לאה פדידה: במדינה מתוקנת כמו שלנו, אל לנו בכלל שיהיה נושא כזה של הטרדות מיניות.

לאה פדידה: אבל לצערי הרב, זה לא הגיע לכל שכבות האוכלוסייה.

לאה פדידה: אם אני בסיור בשבוע שעבר יושבת בצפון או בדרום עם נשים, והן מסתכלות עליי ושואלות: גם אני יכולה?

לאה פדידה: – כי התחושה שרק נשים עצמאיות, חזקות, בעלות קריירה, יש להן האומץ לגשת ולהביא את זה לסדר-היום ולהתריע.

לאה פדידה: אנחנו, חובתנו לרדת ולהראות להן שכן, גם הן יכולות.

לאה פדידה: אם הן נפגעו או אם קרה להן משהו, מדינת ישראל, ואנחנו כמחוקקים, נגלה אפס סובלנות להטרדות מיניות או לכל סוג שהוא, וכן נשחרר אותן מהכבלים שבהם הן נמצאות ונראה להן שגם הן יכולות.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: לא יהיה פתרון אלא בעקירת הכיבוש; רמת הגולן היא סורית; ציונים, צאו החוצה; אדמתי ערבית וחופשית.

אמיר אוחנה: קריאות אלה ואחרות נקראו והונפו על שלטים בהפגנה שקיימו סטודנטים באוניברסיטה העברית.

אמיר אוחנה: הקריאות, אגב, היו בערבית.

אמיר אוחנה: מוסדות ההשכלה הגבוהה, אדוני, המתוקצבים מכספי משלם המיסים הישראלי, הופכים יותר ויותר להיות כר פורה להסתה נגד מדינת ישראל, כפי שאנחנו רואים שוב ושוב הודות לחשיפות של תנועת אם תרצו, שמגיעות בדרך כלל גם לכלי התקשורת.

אמיר אוחנה: שמענו על מרצים מאוניברסיטת בן-גוריון הקוראים להטיל חרם אקדמי על מדינת ישראל ולהיאבק בה.

אמיר אוחנה: שמענו על מרצים התומכים בסרבנות לגיוס לצה"ל, והכול באצטלה של חופש הביטוי.

אמיר אוחנה: היה מפתיע ומאכזב, על כן, לגלות לאחרונה שדווקא באוניברסיטת בר אילן הוחלט לאסור את חלוקת ספרם של אראל סג"ל וארז תדמור "נכבה חרטא".

אמיר אוחנה: כנראה חופש הביטוי שמור רק לבני האלים, מלאכי השרת, הידועים גם בכינוים "שמאלנים".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם שמחים לברך ביציע האורחים את חברי תנועת הנוער הדרוזית ואת תנועת הצופים הדרוזים שהגיעו להשתתף איתנו ביום בטיחות בדרכים.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך למחוא כפיים, אבל אנחנו שמחים לראות אתכם כאן ביציע האורחים לרגל יום הבטיחות בדרכים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, יום הבטיחות בדרכים הוא יום מאוד קשה בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שכולנו מודאגים מהמצב.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לפנות אל השר בעניין הצעה לתיקון תקנה שהנחתי.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים שאני הכי מוטרדת מהם זה מעברי החציה והמדרכות, שלמעשה הופקעו מהולכי הרגל ונשלטים היום על ידי האופנוע או האופנועים; לא התבלבלתי, לא אופניים חשמליים – אופנועים ממש, וגם אופניים חשמליים, ולעיתים גם אופניים לא ממונעים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוצאת את עצמי עוצרת במדרכה כשאני מעבירה את הילדים שלי כביש אל בית הספר.

איילת נחמיאס ורבין: פעם הסברתי בכנסת איך אני מלמדת אותם לחצות את הכביש.

איילת נחמיאס ורבין: היום אני מסבירה איך אני עוצרת מכוניות ואומרת להם: תעברו, תעברו – כמו ברווזים קטנים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לבקש שאנחנו נעשה מהלך גדול בנושא מעברי החציה ליד מוסדות החינוך, אדוני השר; שאנחנו נגביה אותם ונרחיב את השטח שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: זה מהלך שצריך לעשות בשיתוף פעולה של כולם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אנחנו זקוקים לך במהלך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: חייבים להחזיר את מעברי החציה והמדרכות להולכי הרגל – הן שייכות להולכי הרגל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, משלחת של בכירים אירופים הייתה אמורה לבקר בישראל וברשות הפלסטינית בשבוע הקרוב, אך כנראה ביישום ראשון של החוק החדש בעניין איסור כניסה של תומכי החרם, כניסתה של המשלחת הזה נאסרה.

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: מדובר בבכירים אירופים, חברי הפרלמנט האירופי, חברת הפרלמנט הצרפתי, ראשי רשויות בצרפת.

יוסף ג'בארין: אנחנו בחד"ש היינו אמורים גם לפגוש את מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הצרפתית פייר לורן, שהיה עם המשלחת וגם כניסתו נאסרה.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזאת התפתחות מאוד חמורה.

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: כנראה, האשמה של הבכירים הללו היא שהם תומכים בהקמת מדינה פלסטינית ובסיום הכיבוש ובמדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: זהו מצע פוליטי שכולנו שותפים לו; מצע פוליטי שהקהילה הבין-לאומית שותפה לו.

יוסף ג'בארין: לכן, אנחנו מגנים את הצעד הזה ופונים אולי גם להתערבותך, שכן מדובר גם בחברי פרלמנט, אני מניח שעם דרכונים דיפלומטים.

יוסף ג'בארין: זוהי פגיעה גם בנו, שכן אנחנו כעת לא נוכל לפגוש אותם – –

ענת ברקו: – – – עם הדיפלומטים שלכם ב-BDS.

ענת ברקו: גם אתם.

יוסף ג'בארין: – – אם ההחלטה לא תשתנה.

יוסף ג'בארין: אנחנו גאים בכך שאנחנו פוגשים – – –

ענת ברקו: וזה שקר – – – מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: זה שקר.

ענת ברקו: זה שקר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, זה נאומים בני דקה.

ענת ברקו: אתם תומכים במדינה – – –

יוסף ג'בארין: מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הצרפתית היה אמור לפגוש גם את הנהגת המפלגה הקומוניסטית בישראל – –

ענת ברקו: התנועה האסלאמית – – –

יוסף ג'בארין: – – ולכן אנחנו מקווים שההחלטה תשתנה, ונוכל בהחלט לקיים את הפגישות הללו.

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי השר, אורחים יקרים, כשמוסי רז עלה לדבר לרגע היה נדמה לי שהוא כבר זיהה ונזכר למה הם יהודים או מה המשמעות של להיות יהודים, אבל כנראה אתם עדיין שוכחים.

אורן אסף חזן: אבל לא על זה אני רוצה לדבר.

אורן אסף חזן: רבותיי, אני רוצה לדבר על הקשר המדהים בין אלה המכנים עצמם פלסטינים לבין הבדואים, שבחלקם משתלטים על הרבה מאוד אדמות בנגב בניגוד לחוק.

אורן אסף חזן: הפעם אני רוצה לדבר על קשר הגנבה.

אורן אסף חזן: תראו דבר מדהים.

אורן אסף חזן: לא מזמן ראינו איך במושב שקף נכנסים מאות ערבים המכנים עצמם פלסטינים דרך גדר-לא-גדר, דרך תעלות-לא-תעלות, כדי לבצע שוב גנבות חקלאיות על הגב שלנו.

אורן אסף חזן: היום אנחנו מגלים שבדואים פעם אחר פעם נכנסים לתוך בסיסי צה"ל, מכייסים, גונבים, בוזזים, שודדים ציוד צבאי, וגם את החיילים עצמם.

אורן אסף חזן: רבותיי, התופעה הזאת צריכה להיעצר.

אורן אסף חזן: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ואני אומר לכולכם: עד שלא נוריד להם את הידיים הם ימשיכו להשתמש בידיים האלה כדי לגנוב.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שגם המשטרה וגם הצבא – אחיי ואחיותיי הלוחמים, אלא שמייצגים אותנו, אצבע קלה יותר על ההדק תפתור את הבעיה, כי רק כוח הם מבינים.

אורן אסף חזן: אם יש מישהו שעדיין לא הבין שגם החוק בישראל אומר שאם מישהו נכנס אליך ומנסה לפרוץ אז דמו בראשו, הגיע הזמן שאנחנו ניישם את זה ונראה את זה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, הכנסת הזאת חייבת להילחם בתופעה המכוערת הזאת של הגנבות.

אורן אסף חזן: זה ברוחנו, בנפשנו וצורך קיומי אמיתי, של ממש.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הכנסת מציינת היום את היום הלאומי לבטיחות בדרכים, ואני מברך את חברי חמד עמאר על היוזמה.

סעיד אלחרומי: זאת יוזמה מאוד חשובה.

סעיד אלחרומי: אני מברך גם את בני הנוער שנמצאים כאן.

סעיד אלחרומי: חשוב מאוד לציין את זה, אבל גם צריך לזכור שאלפי תלמידים בנגב מגיעים יום-יום לבתי הספר בכבישי עפר מאוד מסוכנים.

סעיד אלחרומי: יש סכנה יומיומית לילדים האלה ולכל באי בתי הספר.

סעיד אלחרומי: הממשלה התחייבה בפני בג"ץ לסלול כבישי גישה.

סעיד אלחרומי: לצערנו הרב, הנושא מתמהמה ועדיין לא הגיע לידי מימוש.

סעיד אלחרומי: החורף מגיע או-טו-טו, ואנחנו תקועים עם הכבישים האלה.

סעיד אלחרומי: לחבר הכנסת חזן, ההערה שלך כל כך נמוכה, עד כדי כך שהיא לא שווה תגובה.

סעיד אלחרומי: תודה.

אורן אסף חזן: אם אמרתי משהו שהוא לא נכון תתקן אותי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

אורן אסף חזן: אם אמרתי משהו שהוא לא נכון תתקן אותי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אורן אסף חזן: במקום שתגנה את הגנבות אתה אומר שההערה שלי נמוכה?

אורן אסף חזן: אתה מייצג פה גנבים, ואתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כשמחליטים ביישוב, במיוחד ביישוב ערבי, להפשיר קרקע לבנייה, זה בא אחרי פרוגרמה שמחשבת את היקף האוכלוסייה, את הגידול הטבעי שלה ואת הצרכים שלה, גם לפי הקריטריונים של תמ"א 35.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בגלל זה – יש כמה יישובים שאין להם קרקע, לכן המדינה באה והפשירה קרקע מדינה ופרסמה הודעות לשיווק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל באזור המרכז במיוחד – למשל בכפר קאסם וג'לג'וליה, במשולש הדרומי – 18% לתושבי המקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך עושים את המכרז?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המרבה במחיר, ואז, כל העניים, כל אלה שזקוקים למגרשים האלה, לא יכולים לקנות אותם, כי באו אנשים מחוץ לכפר קאסם וקנו במחירים של למעלה ממיליון שקל, למרות שהשמאות היא 200,000.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה לא מסבסדת תשתיות במחוז המרכז, ובמקום לבוא ולראות איפה נזקקים – כי צריך גם לקבוע מחוזות לפי סוציו-אקונומי ולא מחוזות של מיקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכפרים הערביים באזור המרכז הם לא תל אביב, והם לא באותה רמה כלכלית שהם יוכלו לממן את התשתיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני חושב שצריכה להיות התערבות ולשנות את המצב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: החלטת השרים ארדן ודרעי לאסור את הכניסה לישראל של פרלמנטרים וראשי ערים ממפלגות השמאל בצרפת היא החלטה חמורה וחסרת תקדים.

דב חנין: אין ספק שזוהי פגיעה קשה ביכולת לנהל דיאלוג בין-פרלמנטרי – אגב, בניגוד לאינטרסים שלנו ככנסת ובניגוד לאינטרסים שלנו כמדינה.

דב חנין: אנחנו הרי אומרים תמיד לכולם: בואו, תדברו, אנחנו רוצים דיאלוג ברמה הפרלמנטרית גם עם אנשים כאלה וגם עם אנשים אחרים.

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אין מה לעשות, משטרת הגבולות מתחילה לתפקד כמשטרת מחשבות.

דב חנין: האנשים האלה בחרו לנסוע לישראל ולפלסטין, להיפגש עם חברי כנסת ישראלים ומנהיגים פלסטינים.

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: אנו חושב שזו בחירה נכונה ובחירה מצוינת, וחבל שלא מאפשרים להם לעשות את זה.

דב חנין: אכן, זו פגיעתו הרעה של חוק החרם.

דב חנין: מחרימים את העולם – זה המסר של החוק הזה; העולם מבקר את מדיניות הממשלה, אז ישראל תחרים את העולם כולו.

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: אבל אני רוצה לתקן את עצמי – – –

אורן אסף חזן: – – – מחרימים אותנו.

אורן אסף חזן: תפסיקו לשקר לציבור.

דב חנין: חבר הכנסת חזן, מספיק, מספיק.

אורן אסף חזן: תפסיקו לשקר לציבור.

דב חנין: תירגע.

אורן אסף חזן: אבל תפסיקו לשקר לציבור.

דב חנין: לא לקחת את התרופות היום.

אורן אסף חזן: למה לשקר לציבור?

דב חנין: לא לקחת את התרופות היום.

אורן אסף חזן: האמת, לקחתי – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, זאת הדקה שלי, לא שלו.

אורן אסף חזן: דב, מה ביקשתי?

אורן אסף חזן: לך גם תרופות לא יעזרו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף לך דקה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מה זה "לא לקחת תרופות היום"?

אורן אסף חזן: מה זה האמירה הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, נא לא להפריע.

אורן אסף חזן: אני רוצה להבין, מקובלת עליך אמירה כזאת?

אורן אסף חזן: אתה מדבר הרבה על כבוד הכנסת.

אורן אסף חזן: אמירה כזאת מקובלת עליך?

אורן אסף חזן: אני רק רוצה לדעת.

יולי יואל אדלשטיין: לא מקובל עליי להפריע בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורן אסף חזן: לא, מקובל עליך שאומרים לבן אדם "לא לקחת תרופות"?

אורן אסף חזן: אני רק רוצה לדעת.

אורן אסף חזן: אולי אני אשאל גם את אדוני אם הוא לא לקח תרופות.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, נא להמשיך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, העולם מבקר את מדיניות ממשלת ישראל, ולכן מציעים לנו להחרים את העולם.

דב חנין: אבל אני רוצה לתקן: לא את כל העולם מחרימים, כי פשיסטים ואנטישמים מתקבלים כאן דווקא בברכה.

דב חנין: היינץ-כריסטיאן שטראכה, מנהיג מפגלת החירות האנטישמי מאוסטריה, בא לישראל כאורח ונפגש עם נציגים בכירים בליכוד; מזכ"ל מפלגת החזית הלאומית, הגזענית והאנטישמית בצרפת ניקולה באי הגיע לארץ ונפגש גם הוא עם בכירים בליכוד.

דב חנין: משהו פה עקום לחלוטין בהתנהלות של ממשלת ישראל.

דב חנין: לאנטישמים הדלת פתוחה; למי שרוצה שלום בין ישראלים לפלסטינים הדלת ננעלת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השעון מתקתק, ובעוד חודש ומחצה, ב-1 בינואר, יפוגו הביטוחים הסיעודיים הקולקטיביים.

נחמן שי: מיליון מבוטחים במדינת ישראל, מיליון – ואם נחבר אותם לבני משפחותיהם אז שלושה-ארבעה מיליון איש – מחכים לדעת מה יהיה.

נחמן שי: זו החלטה גורלית, כי היא תקבע אם אותם אנשים יהיו זכאים לעזרה סיעודית אם הם יזקקו לה.

נחמן שי: אין תשובה.

נחמן שי: רבים שר הרווחה עם שר הבריאות, שר הבריאות עם שר האוצר, שר האוצר עם יושב-ראש ההסתדרות, לכל אחד יש רעיונות, ושום דבר לא זז.

נחמן שי: בעוד 45 יום הביטוחים האלה פגים ומיליון איש יישארו תלויים.

נחמן שי: אני חושב שהנושא הזה לא יכול להישאר באוויר בלי שהבית הזה יטפל בו ובלי שהציבור ייכנס לתמונה ויגיב בדרך שהוא ימצא להגיב – אני לא יודע, אולי הפגנות, אולי מסע קמפיינים באינטרנט, או איזושהי דרך להאיץ את כל השחקנים האלה להגיע לפתרון, כי מדובר בחיי אדם.

נחמן שי: מי שנזקק לביטוח סיעודי, זה שינוי אדיר בחייו או בחייה, ואי-אפשר להשאיר אותם ללא עזרה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: מנושא לנושא באותו נושא.

יעל גרמן: היום צדה את עיניי הכותרת שמרכזי היום לקשישים נמצאים בסכנת סגירה.

יעל גרמן: אנחנו יודעים – אני חושבת שכולנו יודעים – מה זה מרכז יום לקשיש: זה המקום – זה הבית השני; זה המקום שאליו מגיע הקשיש שאין לו לאן ללכת.

יעל גרמן: שם הוא מקבל את הארוחה החמה, שם הוא מקבל את הטיפול, שם רואים, דרך אגב, אם הוא חולה, ושם הוא נפגש עם אנשים ומדבר ומרגיש שהוא באמת בן אדם.

יעל גרמן: אבל מה שקרה זה שבעקבות ההעלאה של שכר המינימום – שזה דבר מבורך ביותר – ישנן תופעות שוליים מאוד מאוד מדאיגות.

יעל גרמן: שכר המינימום העלה את השכר של כל מי שעובד במרכזי היום לקשיש, העלה את שכר ההסעות, והיום מרכזי היום לקשיש מוצאים את עצמם שהם לא מסוגלים לשלם לא את ההסעות – שלא רק שהשכר עלה אלא גם קיצצו להם – ולא את השכר של העובדים הסוציאליים.

יעל גרמן: אז אני פונה מכאן לשר הרווחה, שממונה על כך: אנא אל תיתן למרכזי היום לקשישים להיסגר.

יעל גרמן: זה הבית שלהם.

יעל גרמן: זה המקום היחיד שבו הם מרגישים אנשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה להיום.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום המחויבות הלאומית לבטיחות בדרכים

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל היום הלאומי לבטיחות בדרכים, ביוזמת חברנו חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא נדון גם בוועדות ועמד במוקד כנס מיוחד שהתקיים כאן בצוהריים.

יולי יואל אדלשטיין: רבותיי, מאז קום המדינה ועד היום נהרגו בתאונות דרכים בישראל יותר מ-33,300 בני אדם – יותר ממלחמות ישראל, יותר מפיגועי הטרור, יותר מדי.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט יותר מדי.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, יש בעיית תשתיות שצריך לטפל בה, אבל לא בה טמון שורש העניין.

יולי יואל אדלשטיין: גם תרבות הנהיגה של חלק מאיתנו לוקה בחסר.

יולי יואל אדלשטיין: אין ספק, אנחנו צריכים לנהוג לאט יותר, בזהירות, ותוך כבוד לאלו שסביבנו, אבל גם זו בעיניי לא הבעיה המרכזית.

יולי יואל אדלשטיין: האיום החמור ביותר, האויב המסוכן ביותר, הוא ההרגל.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט התרגלנו לתאונות הדרכים.

יולי יואל אדלשטיין: התרגלנו לשמוע במבזקי החדשות, בין ידיעה על שער הדולר לתוצאות משחקי הספורט, כי בתאונות דרכים נהרגו שני בני אדם ואחרים נפצעו קשה; התרגלנו שיום קטל בדרכים יכול להיות בעצם כל יום; התרגלנו למציאות שבה כמו שיש תמרורים, יש גם תאונות, כמו שיש רמזורים, יש גם הרוגים.

יולי יואל אדלשטיין: התרגלנו כאילו זה מחויב מציאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תאונות דרכים אינן מחויבות המציאות.

יולי יואל אדלשטיין: אסור לנו בשום פנים להשלים עם ההיקף האדיר של אובדן חיים בכבישי הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: "ונשמרתם מאֹד לנפשֹתיכם" הוא לא רק עצה – הוא ציווי, הוא יעד.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נשים לב; בואו לא נעבור לסדר-היום על עוד הרוג או עוד פצועה, על עוד יתומים ועוד משפחות הרוסות; בואו נפסיק להתרגל ונפסיק לראות כמובן מאליו את מה שהוא, למען האמת, אבסורד גמור.

יולי יואל אדלשטיין: יישר כוח לכל היוזמים של הדיון, לשר התחבורה והבטיחות בדרכים, שנמצא איתנו ועובד לילות כימים על הנושא הזה, כפי שאמרתי כבר לחברנו חמד עמאר, ולכל חברי הכנסת שמקדישים זמן למאבק בנושא הכאוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לדיון במסגרת הצעות לסדר-היום שמספרן 7904, 7935, 8032, 8039, 8104, 8106, 8133 ו-8143.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – יעקב אשר, מאיר כהן, עבד אל חכים חאג' יחיא וכן הלאה, לפי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשות כל דובר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, ולכל עובדי הבית, שעזרו היום בהצלחת היום הזה – לסדרנים שהיו נוכחים בכל מקום, עזרו וניווטו את האנשים להגיע למקום.

חמד עמאר: באמת תודה לכולם, ובראשם היושב-ראש.

חמד עמאר: אני גם רוצה להודות לכל חברי הכנסת.

חמד עמאר: הייתה השתתפות גדולה של חברי כנסת בכל ישיבות הוועדות שקיימנו היום.

חמד עמאר: התחלנו בבוקר עם נוכחות גדולה של חברי כנסת בוועדת הכלכלה בדיון על הנושא של הבטיחות בתוך היישוב ואחריות של ראש העיר על הנושא, והמשכנו בוועדת החינוך בדיון על נושא האופניים החשמליים.

חמד עמאר: אני רוצה להתרכז בנקודה הזאת של כלים ממונעים, אדוני השר, שנמצאים היום בכבישים, שמהווים סכנה גם לרוכב וגם לנהג האוטו וגם להולך הרגל.

חמד עמאר: אנחנו העלינו את גיל הרכיבה על אופניים חשמליים לגיל 16, אבל אנחנו רואים שגם בגיל 12 ו-11 ילדים רוכבים על אופניים.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים להפנות את האשמה לממשלה.

חמד עמאר: האשמה של המשפחות.

חמד עמאר: המשפחות.

חמד עמאר: איך מאפשרים לילד בן 12 לעלות על אופניים חשמליים ומאפשרים לו להעלות את המהירות של האופניים ל-50 ול-40?

חמד עמאר: וגם לקבל הדרכה מאיפה שהוא קונה את האופניים, איך הוא יכול להעלות את המהירות.

חמד עמאר: האחריות היא של המשפחות, של ההורים, של האבא, של האימא.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים להעמיד בכל פינה פקח – שנתַנו להם את הסמכויות – ולא יכולים להעמיד שוטר בכל פינה, אם המשפחות ואם ההורים לא ייקחו את האחריות.

חמד עמאר: שבעה הרוגים על אופניים חשמליים; יותר מ-60 פצועים קשה.

חמד עמאר: קשה זה פגיעת ראש, זה שיתוק, זה בן אדם נצרך שלא יכול לעשות שום דבר.

חמד עמאר: יותר מ-60 פצועים כאלה יש לנו מרוכבי האופניים החשמליים.

חמד עמאר: לכן, אני כאן רוצה לפנות אל כל ההורים, שלא תתכופפו בפני הלחץ של הילדים שלכם.

חמד עמאר: אתם מפקירים את החיים שלהם ברגע שאתם קונים להם את האופניים.

חמד עמאר: קבענו גיל 16 – לקנות בגיל 16; להדריך את הילד, כי הוא צריך לרכוב על הכביש, הוא לא צריך לרכוב על המדרכה; לצאת איתו – האבא, האימא – ולהדריך אותו.

חמד עמאר: אנחנו רוצים לחסוך בחיי אדם.

חמד עמאר: מהתחלת השנה, אדוני היושב-ראש, נהרגו 331 בני אדם.

חמד עמאר: בבוקר קיבלתי עדכון על 330, ותוך כדי דיונים נאמר לי 331.

חמד עמאר: אני קורא היום על עוד שני הרוגים.

חמד עמאר: אפילו לעקוב אחרי מספר ההרוגים אנחנו לא מצליחים.

חמד עמאר: ואני אומר לך, ככנסת, חברי הכנסת, אין שבוע שאנחנו לא מעלים את הנושא הזה, או כאן במליאה או בוועדות, כי הנושא הזה נוגע לכל אחד ואחד מאיתנו.

חמד עמאר: דיברתי היום גם על הנושא של שלוש קבוצות שאנחנו מזהים בהן עלייה במספר ההרוגים: הולכי הרגל, שנהרגים גם במעברי חציה – שליש מההרוגים במדינת ישראל הם הולכי רגל; רוכבי הדו-גלגלי ונוסעי הדו-גלגלי – עלייה, עלייה גדולה במספר ההרוגים, ולא בגלל התשתיות – בגלל הנסיעה.

חמד עמאר: אנחנו רואים כמה מושקע בתשתיות במדינת ישראל היום – אנחנו רואים כמה גשרים חדשים נבנים, כמה מרחיבים את הכבישים, אבל אנחנו רואים איך נוסעים אותם רוכבי אופנועים בכבישים, איך חותכים, איך עוקפים אותך מכל צד וצד.

חמד עמאר: אתה לא יודע, אתה לא יכול לזהות אותם.

חמד עמאר: פתאום חותך אותך במהירות כזאת שאפילו אתה כנהג כבר זז בתוך האוטו במקום כשאתה רואה אותו חותך אותך.

חמד עמאר: והקבוצה השלישית, אדוני היושב-ראש – אני מסיים – זה המגזר הערבי.

חמד עמאר: המגזר הערבי זה נקודה שחייבת להיפתר; חייבים להוריד את מספר ההרוגים.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים לסבול שיותר משליש מההרוגים הם מהמגזר הערבי; אנחנו לא יכולים לסבול שמגיל לידה עד גיל ארבע כל ההרוגים הם מהמגזר הערבי; אנחנו לא יכולים לסבול עוד תאונות חצר.

חמד עמאר: לבסוף, אני רוצה להגיד לכם שאני רוצה להודות היום לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים על התמיכה בהצלחת היום הזה.

חמד עמאר: אני מקווה, אדוני השר, שהחוק של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יבוא כמה שיותר מהר לכנסת.

חמד עמאר: וכמו שאמרת היום, כשאתה רוצה לתת להם סמכויות ותקציב – אנחנו נראה את זה עם סמכויות ותקציב, ושנראה את מספר ההרוגים – כמה שפחות.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבר הכנסת חמד עמר, יושב-ראש השדולה, תודה על היום הזה.

נושא תאונות הדרכים הוא נושא שיש קונסנזוס שחייבים להילחם בו בכל דרך.

דוד, יושב-ראש הקואליציה, אני רוצה שהשר ישמע אותנו.

דוד ביטן: סליחה.

דוד ביטן: הוא רצה להגיד לי משהו, מה אני אעשה?

הנושא הזה של תאונות הדרכים הוא נושא שבקונסנזוס.

הוא גם נושא שלא תלוי רק במשרד אחר ורק בתחום פעילות אחד; הוא נושא עם כמה זרועות, שאחת משלימה את השנייה.

יש דברים שאנחנו רואים בעיניים.

אי-אפשר לטעות בתנופת הפיתוח הגדולה – שאדוני השר, אתה חתום עליה – ואני אומר את זה בגאווה גדולה.

אבל מצד שני, יכול להיות מצב שגם אם יהיו לך הכבישים הטובים ביותר, אם אין הרתעה, אם אין אכיפה, אם אין דברים אחרים, וההתנהלות של הנהגים לא נכונה, אז גם ההשקעות האלה לפעמים יכולות שלא להפיק את התועלת שלהן.

אני רוצה לומר שכולנו רואים את ההתפתחות הגדולה בכבישים ובמחלפים.

יש בשנה האחרונה גם התקדמות די גדולה של המשטרה, שהכפילה את המספר הנמוך מאוד של ניידות שהיו לה בשנה שעברה.

גם נכנס מפקד חדש למתנ"ע, ובאמת שינה את השיטות, וכולנו ראינו את זה – גם כנהגים וגם כנוסעים ראינו הרבה יותר משטרה, הרבה יותר הרתעה, בכבישים הבין-עירוניים.

וראה זה פלא, בניתוח, כשאנחנו מסתכלים על הנתונים שיש היום, אדוני השר, אז השנה הזאת יש ירידה של 12.5% בתאונות הבין-עירוניות, וזה בעצם תוצאה של תשתיות טובות ותוצאה של אכיפה יותר טובה, שלא הייתה קודם.

זה רק מאתגר אותנו כמה שצריך להמשיך עם הדבר הזה הלאה.

אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שנעשית חקיקה רבה מאוד בוועדת הכלכלה, המון חקיקה, שמגיעה ממשרד התחבורה, בנושאים שונים: העלאת הרתעה של דוחות; הגדרה של דוחות בצורה כזאת שתוריד את העומס מבתי המשפט.

יש שינוי גדול מאוד בחינוך התעבורתי בבתי ספר, הרבה מאוד, שהתחיל לפני כשנה.

אני מייחס את זה גם קצת ללחץ הפרלמנטרי שאנחנו עושים כאן בכנסת, אדוני היושב-ראש, בוועדות, וגם בוועדת הבטיחות בדרכים שאני עומד בראשה.

אני רוצה גם להודות מכאן למנכ"ל משרד החינוך החדש שהוא פריק של הנושא הזה, מנכ"ל אור ירוק לשעבר, שבהחלט נותן גב, ומשרד החינוך מתאמץ הרבה יותר.

יש היום פיילוט בכיתות י' שמשלב את לימודי התיאוריה בתוך הלימודים.

יש התחזקות שבאה בעקבות הריענון של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ויש בהחלט התחזקות של הרשות הזאת.

יש את החוק שהוגש – נדמה לי שהיה בוועדת שרים או אמור להגיע לוועדת שרים בזמן הקרוב.

הגישה שהשר מתווה – שהרשות תפסיק להיות איזה משלם על עבודות אלא תהפוך לגוף מתכלל, לגוף עם שיניים, לגוף שיכול לעקוב וגם לעשות תכלול בין משרדי הממשלה השונים.

אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כאן, אדוני.

מדברים הרבה על נושאי תקציב שקיימים; כבר יותר מדי מדברים על זה, אבל אני חושב שהגיע הזמן גם שחלק מהדברים הללו יילקחו בחשבון בתקציב נוסף לפעולות הבאות שימגרו את תאונות הדרכים – יעזרו למיגור נוסף של תאונות הדרכים: תוספת ניידות; מצלמות נוספות והחלפת מצלמות למצלמות מקטע, כמו שעובד היום בעולם, כדי שלא תהיה תופעת הקנגורו, שאדם יודע שיש מצלמה, מאט, ואחר כך – במצלמות מקטע זה הופך את זה להרבה יותר פשוט ויעיל; תוספת של שופטים בבתי המשפט לתעבורה; תוכנית לאומית לחניוני התרעננות למשאיות וכלים כבדים, שצריך להגיע לדבר הזה.

הייתה התקדמות גם בנושא הטכוגרף הדיגיטלי, והוא רץ קדימה עכשיו.

בשבוע הבא יש אישור – אמור להיות האישור.

משרד החוץ עובד על זה מול האו"ם, שצריך לקבל את האישור שלהם בעניין.

אני מסיים, אדוני.

הנושא שהוא אולי באמת החשוב, כי מדובר בילדים, זה מה שאמר ידידי חמד עמאר, ואמרתי את זה כאן בשאילתה לפני תקופה קצרה, אדוני השר: הנושא הזה של הדו-גלגלי.

חייבים לנסות ולהגיע לרישוי-לייט – לא רישוי כמו ברכבים, זה סוג אחר, אין ספק, אבל איזשהו רישוי-לייט שבו תהיה גם אחריות הורית, תהיה גם הדרכה לנערים שמתחילים לרכוב על הדברים הללו, וגם תהיה אפשרות לביטוח ולזיהוי של הכלים הללו.

אני בטוח שבמאמץ גדול של כולנו יחד, ושלא נעזוב את הנושא הזה – אני שוב קורא לשר האוצר ולשרים הנוגעים בדבר: אם יש עודפי תקציב, חלק מזה חייב ללכת למאבק הזה, שהוא מאבק של כולנו.

תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי כנסת נכבדים, 333 הרוגים – חבר הכנסת חמד עמאר, זה מגה-פיגוע.

מאיר כהן: חס ושלום, לחשוב שהיה פיגוע עם 333 הרוגים – כל העולם היה מזדעזע.

מאיר כהן: אבל כמו שאמר היושב-ראש בפתח הדברים, אנחנו מתייחסים לזה כמין גזרה משמיים, מין קורבן למולך שאנחנו צריכים להעלות מדי פעם.

מאיר כהן: אדוני השר, היו צריכים לשבת לידך שר החינוך והשר לביטחון פנים.

מאיר כהן: אני מכבד את זה שאתה לוקח עליך ויושב כאן, אבל אין שום ספק שאם אני מחלק את ההתייחסות – כמו שאמרת, חבר הכנסת אשר – בשאלת מיגור התופעה הזאת או צמצומה צריכים לשלב ידיים שלושה משרדים, שאני רואה בהם המשרדים החשובים ביותר: המשרד שלך; לצידך, באותה רמת חשיבות, משרד החינוך, כי הכול זה חינוך, חינוך; תשתיות – אני חושב שיסכימו כל יושבי הבית הזה שלמזלנו אתה באמת שר עם כתפיים רחבות, שעושה עבודה יוצאת מן הכלל, ומי כמוני יעיד על זה; והשר לביטחון פנים.

מאיר כהן: כי אם לא נתפוס שבעצם הטיפול בתאונות דרכים הוא טיפול משולש של שלושת השרים האלה, שצריכים להיות באינטראקציה תמידית ואחד מפרה את השני, אז ככל שאתה תעשה, אדוני, ותמשיך לעשות כמיטב יכולתך, בסופו של דבר יש עוד גורמים שהם לא תחת הפיקוח שלך.

מאיר כהן: 180,000 מכוניות נכנסות לכבישי הארץ כל שנה, ו-60,000 נגרעות.

מאיר כהן: יש 120,000 מכוניות, ולא משנה מה רוחב הכביש, אנחנו תמיד נישאר לא בפקק אלא תקועים.

מאיר כהן: אני משער – ואני יודע שמשרדך ואתה עסוקים במחשבה של חיזוק דרמטי לתחבורה הציבורית.

מאיר כהן: אני חושב שדיברנו על זה פעם, ואני מברך על התוכנית הזאת.

מאיר כהן: משרד החינוך – חבר הכנסת אשר, אם אנחנו נעמוד כאן ואנחנו נטפח לעצמנו על השכם – אתה יודע, כשהיו באים ואומרים לי: 75% מהתלמידים שלך עברו בחינות בגרות, הייתי אומר: מה עם ה-25%?

מאיר כהן: תמיד הסתכלתי על ה-25% שלא עברו.

מאיר כהן: אז נכון שיש התחלה, ואני בהחלט תולה אותה במנכ"ל המצוין שבא למשרד החינוך, אבל יחד עם זה, המשרד עושה פיילוטים; המשרד עדיין לא שם את האצבע שלו על תוכנית ואמר:

מאיר כהן: זאת תוכנית שתרוץ לא כפיילוט.

מאיר כהן: במקום שמחזקים חמש יחידות מתמטיקה, חשוב יותר לחזק את הבטיחות שלנו; חשוב יותר לחזק בהיבט החינוכי את אי-לקיחת הסכנות על הכבישים – שם העניין פרוץ בצורה בלתי רגילה.

מאיר כהן: אדוני, אני נוסע כל יום בכביש 25.

מאיר כהן: אני מנצל את ההזדמנות הזאת להודות לך.

מאיר כהן: בשבוע שעבר ראיתי שעובדים על צומת ערוער ומרמזרים אותה.

מאיר כהן: אדוני השר, אתה איתי?

מאיר כהן: רציתי להעיר שבצומת ערוער ובכביש 25 מרמזרים את הצומת, בשעה טובה ומוצלחת.

מאיר כהן: פנינו אליך, ראשי הערים, ואתה הרמת מייד את הכפפה הזאת.

מאיר כהן: אבל הנסיעה בכביש 25 – שאתה הארת אותו, והפכנו אותו לכביש הכי בטוח במדינת ישראל; זה הכביש בין דימונה לבין באר-שבע, וכל הזכויות מגיעות לאיש שיושב שם, שבטלפון אחד של ראש עיר ללשכה שלו: אדוני, צריך להאיר את הכביש; הוא מגיע למוחרת, וחצי שנה אחרי זה הוא עומד ומרים את השלטר.

מאיר כהן: אני לא מכיר הרבה פעילויות מהסוג הזה אצל שרים.

מאיר כהן: עד היום אני מכיר לך טובה על הדבר הזה.

מאיר כהן: ובכל זאת, כשאתה נוסע בכביש הזה, בגלל שאין מספיק ניידות, זה הפך להיות לכביש מרוצים של הפזורה הבדואית.

מאיר כהן: כביש מרוצים של הפזורה הבדואית.

מאיר כהן: במקטע של 40 קילומטר יש לעיתים ניידת אחת.

מאיר כהן: התאונות שהיו שם – אך ורק מהירות מופרזת.

מאיר כהן: תאונה בצומת בכביש דימונה–ירוחם; ביום אחד תאונה עם שלושה הרוגים – שני צעירים מהפזורה ובת ירוחם.

מאיר כהן: כאן צריך את משטרת ישראל, חבריא.

מאיר כהן: אם לא יהיה ברור בוועדת הכלכלה ואצל שר האוצר שחייבים מיידית, בתקציב 2018, להוסיף עוד 1,500 תקנים אך ורק למשטרת ישראל, שחצי מזה יהיו תקנים לשוטרי תעבורה – אחרת אנחנו נפשוט את הרגל.

מאיר כהן: מה שקורה בנגב ובגליל – אני שומע מחמד עמאר – סכנת נפשות; פחד אלוהים לנסוע כבישי הנגב.

מאיר כהן: פחד אלוהים.

מאיר כהן: כשאתה מתקשר לניידת, בדרך כלל – ואני לא מאשים את המשטרה.

מאיר כהן: המטלות הן נוראיות.

מאיר כהן: כשאני מדבר עם מפקד תחנה והוא אומר לי שבכל זמן אמת 50% מהסד"כ שלו נמצא בירושלים – אז מה אתה רוצה ממני?

מאיר כהן: אני מבין את הקושי.

מאיר כהן: אני רוצה לסכם את דברי ולהגיד: אני מודה על מה שאתם עושים, ובכל זאת, אדוני השר, אני מציע לך, אדוני, ממקומי, בעזרת השם, לקרוא לשר החינוך, לקרוא לשר לביטחון פנים, ואתה, עם היכולות שלך, להנהיג שולחן עגול שבו מחליטים שתוך שנה-שנתיים עושים את השינוי הזה.

מאיר כהן: יש ביכולות שלך לעשות את זה.

מאיר כהן: יש ביכולות שלך לעשות את זה, כי בצלע המשולש של התשתיות אתה עושה עבודה יוצאת מן הכלל.

מאיר כהן: יוצאת מן הכלל.

מאיר כהן: אני נוסע בארץ וליבי מתרחב.

מאיר כהן: אבל בנושא של החינוך ובנושא של האכיפה אנחנו נמצאים מאחור.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, כשמדברים על תאונות דרכים, בדרך כלל הסטטיסטיקה מדברת על מספר ההרוגים, אבל אנחנו ממש שוכחים את הפצועים – את הפצועים קשה, את הפצועים בינוני, המשפחות שלהם, השינוי הדרסטי בחיים שלהם, ברמת החיים, ברמת ההכנסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את השינוי הזה אנחנו בדרך כלל שוכחים ולא מכניסים לסטטיסטיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מרכיב מאוד מאוד רציני כשאנחנו מדברים על תאונות דרכים, כי הרבה תאונות דרכים – כשאתה רואה את התאונה אתה אומר: איך הם יצאו בחיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק בנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם נסתכל על חומרת תאונות הדרכים, אנחנו יכולים להכפיל או אפילו לשלש את מספר ההרוגים בתיאוריה, לפי הקושי של אותה תאונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, זה מחייב טיפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הטיפול צריך להיות בתשתיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאני מדבר על תשתיות אני מדבר על תשתיות פיזיות, וזה גם חינוך וזה גם אכיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם כל אחד יעבוד לבד ולא יהיה סנכרון בין העבודה של שלושתם, אנחנו לא נגיע לתוצאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לדבר על כמה נקודות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה הבולטת ביותר היא מספר ההרוגים, וגם הפצועים, באוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם שליש מההרוגים, למרות שאנחנו רק 20%–21% מהאזרחים ו-14.5% מבעלי רישיונות הנהיגה, אז כשאנחנו מסתכלים על הדברים האלה בפרופורציה, ברור שזה לא סביר ולא יכול להתקבל על הדעת, במיוחד כשאנחנו, הילדים שלנו, לומדים באותם בתי ספר ללימודי נהיגה שלומדים בהם היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, צריך לראות שיש לנו נקודת תורפה מסוימת שאנחנו צריכים לטפל בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פעם שאלתי שאלה באחת הישיבות בוועדת הכלכלה: האם יש לכם סטטיסטיקה גם כמה הרוגים יהודים היו באותן תאונות שבהן מעורבים גם ערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם את הסטטיסטיקה הזאת צריכים, ולקחת גם אותה בחשבון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש לנו תאונות שהן מיוחדות שמחייבות – – –

ענת ברקו: אפשר להסביר – – – לא הבנתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריך להסביר לך עכשיו, כי אין לי זמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו תאונות מיוחדות שאלו תאונות חצר, שהן מיוחדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בטרם עשו מבצע ב-2009 והסברה, וזה ירד דרסטית, אז זה אומר שניתן לטפל בזה בהסברה להורים, לאנשים שנמצאים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את הולכי הרגל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשהולכי הרגל נפגעים, חלק גדול נפגעים גם בסביבה או במקום שיש מעבר חציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם שם ניתן לטפל בשני אופנים: האחד – אנחנו צריכים גם הסברה לאנשים, שיבינו שבמעבר חציה נכון שיש זכות קדימה להולך רגל, אבל זה לא מונע ממך להיות זהיר, כי אתה צריך גם לדאוג לחיים שלך; זה שיש מעבר חציה זה לא אומר שכל העולם יעצור כדי שאתה תעבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השני – יש לנו אפשרות לשנות פיזית, כבוד השר, אפשר לעשות שינויים גיאומטריים, לתת הנחיות לעשות כביש יותר צר במקום שיש מעבר חציה, במקום שיש בית ספר, במקום שיש בית אבות או כל מוסד ציבורי שצריך לטפל בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את העניין של הכלים הממונעים, שהיום, בהתחלה היו ספורט, ואנחנו מדברים גם על איפה יש שבילי אופניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל האופניים החשמליים היום הם כלי תחבורה לכל דבר – הם נוסעים פה בכל מקום, גם בכביש, גם במדרכה, וגם בכל מקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקורקינט, הדברים האחרים – היום למשל צעירה בת 20 מס'ור באהר רכבה על קורקינט בתוך הבית שלה, נפלה מגובה, והיא מתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם אנחנו יכולים לספור אותה כתאונת דרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא בטוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הדברים האלה מחייבים שאנחנו ניתן את הפתרונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את הבעיה של הכלים הכבדים והרכבים הציבוריים, כבוד השר – יש מחסור בנהגים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הטכנוגרף – דיברו עליו, וגם הצעתי ודיברתי על זה קודם, כי היום הטכנוגרף הוא לרכב ולא לנהג, ויש חברות שמעבירות נהג מרכב לרכב ומשנים כאילו שהוא התחיל את הנסיעה, ואז הנהג הזה כאילו רק עכשיו התחיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מראה שיש לנו הרבה שעות נסיעה שצריכות טיפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם התקופה – הגשתי שאילתות על זה, כבוד השר, ודיברנו על זה, על התקופה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שמגיש בקשה ללמוד על רכב ציבורי או כבד, לפעמים לוקח לו יותר משנה עד שהוא מתחיל ללמוד מהיום שהוא הגיש את הבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אנחנו צריכים לפתור את כל הבעיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התשתיות – דיברנו על הפיזיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למשל, כבוד השר, אנחנו מדברים על הרחבה והרחבה, וכל העבודה מבורכת, גם מחלפים, גם הרחבת כבישים וגם סלילה חדשה, אבל אם לא נטפל בתחבורה הציבורית ויהיה פתרון – מספר הרכבים עולה, וההרחבה לא יכולה להדביק את מספר הרכבים, ומספיק להגיד את הנתונים:

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2016 עלו לכביש 286,728 רכבים חדשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים, כבוד השר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם שוליים צרים – צריך לטפל בזה, וגם בעניין של החינוך והאכיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא תהיה אכיפה רצינית, לא מספיק לי ששמו את המצלמות ולא היה כוח אדם לפענח אותן, וראינו את זה גם בדוח מבקר המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא יהיה חינוך, אם לא תהיה הסברה בתוך בתי ספר, ואם לא נגייס גם את הציבור שלנו – אני ביקשתי, פניתי, וקיבלו את זה, וזה עובד טוב, העניין של גיוס האימאמים במסגדים להסביר גם את העניין ההלכתי הדתי בזה שאתה גורם מוות לאחרים, בזה שאתה נוהג ברשלנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב; מיכאל מלכיאלי; חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

סאלח סעד: אדוני יושב-ראש הכנסת, ידידיי חברי הכנסת, ידידי שר התחבורה, בקרבנו מסתובב חופשי האויב המסוכן ביותר שידעה מדינת ישראל מאז הקמתה, האויב שגבה את מספר הקורבנות הרב ביותר, מספר גדול ביותר לאין שיעור מכל חללי המלחמות וקורבנות הטרור יחד – האויב התחבורתי.

סאלח סעד: האויב התחבורתי הוא אויב מסוכן יותר מכל אויב שידעה המדינה מאז הקמתה, אויב שגבה ממדינת ישראל 34,545 הרוגים, מעל 5,000 מתוכם ילדים ובני נוער – מספר הגדול ב-10,000 מקורבנות חללי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה גם יחד.

סאלח סעד: הנתונים מאוד מדאיגים.

סאלח סעד: רק כדי לסבר את האוזן, עדכון שהוציאה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים אומר כי רק בשנה שחלפה התרחשו במדינת ישראל מעל 280 תאונות קטלניות, תאונות אשר גבו את חייהם של 330 הרוגים, מתוכם 107 הרוגים מהאוכלוסייה הערבית.

סאלח סעד: 330 משפחות הצטרפו למשפחה הגדולה של השכול התחבורתי.

סאלח סעד: 55 רוכבי אופנועים נהרגו, 11 רוכבי אופניים שכבר לא ייסעו בכבישי המדינה, ו-102 הולכי רגל שכל חטאם בכך שהלכו ברחובות העיר.

סאלח סעד: ואני שואל אתכם: איך אנחנו משלימים עם הנתונים הללו?

סאלח סעד: כיצד אנחנו ממשיכים ומשלימים עם זה שנה אחר שנה?

סאלח סעד: איך יכול להיות שבשנת 2017 לבדה גבו כבישי מדינת ישראל עד כה 330 קורבנות?

סאלח סעד: איך ייתכן שבמגזר הערבי בשנה הנוכחית עלה מספר ההרוגים ב-5%?

סאלח סעד: ראש הממשלה אוהב לדבר על החיים עצמם מעל כל במה אפשרית, אז בואו נדבר על החיים עצמם: המלחמה של אזרחי מדינת ישראל הנהרגים בה יום-יום, שעה-שעה בכבישי ישראל, מלחמה שאין בה מנצחים, מלחמה באויב התחבורתי.

סאלח סעד: בלי להמעיט כמובן בסוגיה הביטחונית ובטכנולוגיה, סוגיות שיש בינינו כאלה שנוח להם להתהדר בהן – אנו משקיעים בתשתיות ברכבות מהירות, בהרחבת כבישים, בפיתוחים טכנולוגיים פורצי דרך, ועדיין במדינת ישראל של 2017 נהרגים אנשים חפים מפשע שכל חטאם בכך שיצאו מהבית.

סאלח סעד: איך ניתן לעמוד מנגד ולהתעלם מהמלחמה המסוכנת ביותר?

סאלח סעד: לא ניתן להתעלם ואסור לנו להתרגל לנתונים הללו.

סאלח סעד: בעידן הטכנולוגי של היום, החיים במרוץ וירטואלי ובמרוץ המטורף שמאלץ אותנו להיות זמינים מיידית – הרגע שלא השבנו להודעה בווטסאפ, לא ענינו לטלפון, מרגיש הצד שפנה אלינו נפגע, או במילים אחרות: מסונן.

סאלח סעד: לעיתים זה הבוס בעבודה שדורש זמינות מיידית.

סאלח סעד: רוב התאונות הקטלניות נגרמות עקב הסחת דעת של שבריר שנייה.

סאלח סעד: אני מבקש להיכנס ולקיים דיון בוועדה שתדון בהגברת המודעות והסברת הסכנות של שימוש בטכנולוגיה בזמן הנהיגה.

סאלח סעד: תאונות הדרכים הן לא גזרה משמיים, אדוני היושב-ראש.

סאלח סעד: אדוני שר התחבורה, איך יכול להיות שעם כל המודעות והמאמצים והרצון התקציבים הולכים ופוחתים?

סאלח סעד: בשנת 2008 עמד התקציב על חצי מיליארד שקל, ואילו בשנת 2016 התקציב פחת ועומד על 210 מיליון שקל.

סאלח סעד: בשנת 2016 פרסמה ועדת הכלכלה בראשות איתן כבל דוח מפורט שכל-כולו עוסק בבלימת הקטל בדרכים.

סאלח סעד: שנה עברה וכלום לא השתנה; שנה עברה ומסקנות הוועדה נותרו כאות מתה שאין מי שקורא אותה ומתייחס אליה.

סאלח סעד: אדוני השר, אמץ את מסקנות הוועדה, הגדר את הקטל בדרכים כיעד לאומי והחלט על צעדים מיידיים שהממשלה מתחייבת לנקוט.

סאלח סעד: פעל לאלתר בחקיקה – בחקיקה ראשית לעיגון מעמדה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים – ומנע את פקיעתה של הוראת השעה.

סאלח סעד: אני קורא לך, שר התחבורה: קח אחריות על המלחמה בתאונות הדרכים.

סאלח סעד: הוועדה הצביעה על נקודות קונקרטיות שבהן יש לטפל באופן מיידי: בתחום התשתיות – תדאג לתחזוקה של התשתיות בפריפריה וזרז את ההליכים התכנוניים, במוקדי סיכון בכלל ובמגזר הערבי בפרט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

סאלח סעד: בתחום האכיפה – הגבר את מערך האכיפה והשיפוט על כל מרכיביו.

סאלח סעד: עוד חצי דקה, אדוני.

סאלח סעד: בתחום ההסברה – הגבר את ההסברה והחינוך בבתי הספר ובמקומות העבודה.

סאלח סעד: אני קורא לך, אדוני השר: ישם עוד היום את מסקנות הוועדה.

סאלח סעד: אין כל ספק שיישום המסקנות יכול לחולל שינוי למניעת הקטל בדרכים.

סאלח סעד: דרושה לישראל כיפת ברזל תחבורתית.

סאלח סעד: זוהי חובתך המוסרית לאזרחי ישראל.

סאלח סעד: זה בידיים שלך, אדוני השר, וזוהי חובתך הביטחונית לחייהם של אזרחי ישראל.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר כץ, כנסת נכבדה, בחלקה, אורחים יקרים, רבותיי, אני שומע פה חברי כנסת וחברות כנסת – אגב, לא רק היום – שואלים פעם אחר פעם ותוקפים את שר התחבורה.

אורן אסף חזן: אני לא שומע אותם מברכים אותו על העשייה הברוכה, על היכולת המתאימה שהייתה לו להוביל את הסיסמה לקרב את הפריפריה למרכז ולהפוך אותה מסיסמה ריקה מתוכן למציאות, על הכבישים הרחבים, על התאורה, על התשתיות ועל התחבורה הציבורית.

אורן אסף חזן: אני שומע אתכם עולים לפה פעם אחר פעם ואומרים: השר אשם בכול.

אורן אסף חזן: אבל בואו ונסתכל רגע על המציאות בעיניים.

ג'מאל זחאלקה: מה עם הפקקים?

ג'מאל זחאלקה: מה עם הפקקים?

אורן אסף חזן: בואו ונסתכל רגע על המציאות בעיניים.

איילת נחמיאס ורבין: דווקא כן פרגנו לשר.

איילת נחמיאס ורבין: לא חוסכים ממנו מחמאות.

אורן אסף חזן: רבותיי, מי שאשם בקטל בדרכים, במצב הנורא שבו המדינה שלנו נמצאת, זה רק אנחנו האזרחים, בראש ובראשונה.

אורן אסף חזן: אפשר לחפש מיליון סיבות ותירוצים למה זה קורה: אפשר להאשים את המהירות, אפשר להאשים את הגדרות, אפשר להאשים מקומות של תאורה חלשה, אפשר להגיד שאולי לא בונים מספיק.

אורן אסף חזן: זה הכול פיקציה, זה הכול תירוצים.

אורן אסף חזן: סבא שלי, זיכרונו לברכה – שלא הרבה אנשים יודעים, איבד בתאונת דרכים את הבן שלו, את האח של אבא שלי, בגיל מאוד צעיר – היה נוהג לומר שאם אתה מתחיל להסביר, סימן שאתה בבעיה.

אורן אסף חזן: אנחנו פה רק מסבירים מה קורה.

אורן אסף חזן: רבותיי, המפתח לפתרון של הרעה החולה הזאת הוא בחינוך.

אורן אסף חזן: תראו מה זה, אפילו משטרת ישראל, לצורך העניין, מבינה שמהירות לא מפריעה לתאונות הדרכים.

אורן אסף חזן: הרי רק לא מזמן המשטרה העלתה את ברירת הקנס ל-50 קמ"ש מהמותר.

אורן אסף חזן: אז יהיו מי שיעלו לכאן ויגידו שהמשטרה הפכה את נושא הדוחות למחלבה של כסף על חשבון האזרחים, וחיי אדם הפכו להיות ערך שאולי לא קיים, או אולי מתומחר במספרים.

אורן אסף חזן: אני אספר לכם: עמדתי פה מעל הדוכן הזה לא מזמן וסיפרתי עדות אישית שלי לתאונת דרכים שהתקיימה – סליחה, שהתרחשה – ליד מנהרת הארזים, פה בירושלים, שבה איבד את חייו נער בן 15, כאשר הרכב נצמד למעקה הבטיחות, והמעקה פשוט חתך את האוטו באמצע, ואיתו – את הנער.

אורן אסף חזן: אז סיפרתי את זה, כי הייתה לי חובה כלפי אנשים שהיו בשטח, אזרחי ישראל ערבים, שהגישו יד לעזרה, והבטחתי להם שאספר את הסיפור.

אורן אסף חזן: אבל כשאנחנו מסתכלים על מה שקורה איתנו, דווקא אנחנו, הדור הצעיר, אתם, הצעירים שנמצאים פה, אלה שמסתכלים עלינו בבית – אני זוכר את עצמי בתור ילד שקם בבוקר, לובש וסט צהוב, הולך למשמרות זהב, עוצר את התנועה, נותן לתנועה להמשיך, מכוון את הילדים.

אורן אסף חזן: הייתי בסך הכול ילד.

אורן אסף חזן: אבל מה קרה מאז ועד היום?

אורן אסף חזן: אני לא יודע.

אורן אסף חזן: אם יש מפתח שיכול לפתור לנו את הבעיה של הקטל בדרכים זה רק חינוך, רבותיי, כי אם אנחנו נסתכל על עצמנו ונבין – גם אנחנו ברמה האישית – שלא משנה כמה נהיה נהגים טובים, כמה אנחנו נהיה זהירים, כמה אנחנו נפקח את העיניים רגע לפני שאנחנו יורדים לכביש, בין שדובי דוברמן נמצא שם ובין שלא, ולא משנה כמה זה יקרה, תמיד יכול לבוא איזה מטורף או מטורפת ובשנייה אחת לקחת חיים.

אורן אסף חזן: אבל האחריות היא עלינו: לא לסמס; להיות עסוקים בנהיגה ולא באכילה; אולי להקשיב לרדיו אבל לא להסתכל ולצעוק עליו.

אורן אסף חזן: האחריות היא עלינו.

אורן אסף חזן: אם אנחנו מסוגלים לתת לילדים האלה בגיל 18 אפוד ונשק ולצאת למלחמה ובגיל 17 כבר את המפתח לחיים של כולנו כשאנחנו נותנים להם הגה לידיים, אם אנחנו לא נסביר להם מה המשמעות ואיך צריך לנהוג, תרתי משמע, אנחנו נמשיך למצוא את עצמנו עסוקים בפוליטיקה זולה שתוקפת שר שעשה מהפכה במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: לא סתם אני קורא לשר ישראל כץ "בונה ישראל".

אורן אסף חזן: תאמינו לי, זה באמת ככה.

אורן אסף חזן: במקום שכולם תוקפים אותך, אני דווקא רוצה לומר לך תודה, גם בשם אלה – – –

ישראל כץ: עד עכשיו כולם שיבחו אותי.

אורן אסף חזן: לא, לא.

אורן אסף חזן: אדוני השר, אני נסעתי ברכב – – –

איילת נחמיאס ורבין: השר, לא הייתי בטוחה שהיינו באותו דיון.

אורן אסף חזן: אני לא יודע.

אורן אסף חזן: אולי היה קשה לכם להקשיב.

אורן אסף חזן: אני לא דיברתי על הדיון.

אורן אסף חזן: אני דיברתי על כך שהרבה פעמים, בשביל כותרת רגעית, תוקפים את שר התחבורה ומאשימים אותו בקטל.

אורן אסף חזן: זה גם פה בוועדת הכנסת.

אורן אסף חזן: ישבתי בדיונים – איפה השר?

אורן אסף חזן: איפה השר?

אורן אסף חזן: הוא אשם, הוא לא בסדר.

אורן אסף חזן: המפתח לפתרון – נכון, הוא גם תלוי תשתיות ופעילות של משרד התחבורה, אבל הוא מתחיל קודם כול בחינוך.

אורן אסף חזן: אז אני אומר לך תודה לא על אלה שחיבקו אותך היום – על אלה שביום-יום מקוששים קולות על הגב שלך, כי בסופו של יום אני יודע כמה לך אכפת מהאזרחים.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני אסיים במשפט אחד: אני מסתכל עליכם, הדור הצעיר, בני גילי, אלה שמתחתיי, אלה שמחר בבוקר לא רק ינהיגו את המדינה אלא ינהגו ברכב שלהם: תיקחו את האחריות לא רק על החיים של עצמכם.

אורן אסף חזן: החיים של כולנו בידיים שלכם.

אורן אסף חזן: סעו לאט.

אורן אסף חזן: אל תשתו ותנהגו.

אורן אסף חזן: אם אתם עייפים, תיתנו את המפתחות לחבר או תעצרו בצד הדרך.

אורן אסף חזן: אל תהיו גיבורים גדולים.

אורן אסף חזן: תקשיבו לחוק, כי בסוף החיים של כולנו בידיים שלכם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: לא מוחאים כפיים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה נשמע את ההתייחסות של שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות גברתי.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברים, היום מצוין כמדי שנה יום הזהירות בדרכים ויום המלחמה בקטל בדרכים בכנסת.

תמר זנדברג: זה המקום להודות לחבר הכנסת חמד עמאר, שמוביל את זה כאן מדי שנה.

תמר זנדברג: השתתפתי בהמון דיונים שהיום בהמון ועדות בנושא, כולל טקס מאוד מרשים בהשתתפות שני שרים באודיטוריום, ועכשיו אנחנו כאן ואני הנואמת האחרונה, והקשבתי לכול הנואמים שלפניי.

תמר זנדברג: אני רוצה לתת לכם אוסף מהמילים ששמענו שמתייחסות לקטל בדרכים.

תמר זנדברג: מה הפתרונות שכאן הוצעו?

תמר זנדברג: דובר על תשתיות, דובר על אכיפה, דובר על הגורם האנושי, על השימוש בטכנולוגיות ועל מחלת הסמ"ס, וכמובן – על אלכוהול; דובר על הטכוגרף, על שוטרים, ניידות, תקציבים, קווי הפרדה וגדרות, ועל מה לא.

תמר זנדברג: רק שתי מילים היו חסרות בכל הדיון הזה, שלא הושמעו כאן ולו פעם אחת, למרות שהן ה-מפתח להצלת חיים ולהפחתת הרוגים משמעותית; כשאני אומרת "משמעותית", אני אומרת של עשרות ומאות הרוגים.

תמר זנדברג: שתי המילים הן תחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אנחנו יכולים לנקוט את כל האמצעים שנרצה; זה נעשה לאורך השנים.

תמר זנדברג: מספר ההרוגים דשדש וירד, ירד בכמה בודדים ואז הוא מייד, לצערנו הרב, הוא הדביק, בשבוע כמו השבוע האחרון, וכבר היום אנחנו נמצאים, באמצע חודש נובמבר, על 331 הרוגים.

תמר זנדברג: כל אחד מהם –משפחה; מסביב להרוגים האלה יש פצועים; כל אחד הוא עולם ומלואו – עולם של שיקום, עולם של חיים, עבודה שנמחקה, חיים שנהרסו.

תמר זנדברג: בשנה שעברה, בדיוק בחודש נובמבר, עמדתי כאן ונימקתי הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא המשבר בכבישים ותאונות הדרכים.

תמר זנדברג: היו 309 הרוגים אז, בחודש נובמבר 2016; היום, נובמבר 2017 – 331.

תמר זנדברג: ועם זאת, אל מול המציאות העגומה הזאת, יש לנו מידע שנאסף מהעולם וגם כאן, במדינת ישראל, שמראה על יכולת הורדה של עשרות אחוזים מההרוגים והפצועים בתאונות הדרכים אם נעביר אנשים מהרכב הפרטי לתחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: ארגון נוסעי התחבורה הציבורית האמריקאי בדק ומצא שלנוסע בתחבורה הציבורית יש סיכוי שקטן ב-92% להיהרג יחסית לנוסע ברכב הפרטי.

תמר זנדברג: הרשות למלחמה בדרכים הכינה עבורנו, לשדולות המשותפות של המלחמה בתאונות הדרכים של חבר הכנסת חמד עמאר ושדולת התחבורה הציבורית שלי, לפני שנה, בשנה שעברה, עבודה על נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שמצאה שלנוסע רכב פרטי במדינת ישראל יש סיכוי של פי 20 להיהרג בתאונת דרכים יחסית לנוסע האוטובוס.

תמר זנדברג: היום הוגש לנו דוח של אותה רשות, הרשות למלחמה בתאונות הדרכים, שמראה ש-76% מההרוגים בתאונות דרכים הם נוסעים ברכב הפרטי.

תמר זנדברג: 76%.

תמר זנדברג: מבין הנפגעים, מבין ההרוגים, 30% הם הולכי רגל, רובם במעברי החציה – שזה המקום שמיועד להולכי רגל, ששם הם אמורים להיות – לא בגלל שזה שאיזה רכב חס וחלילה עושה פיגוע דריסה ודורס אותם על המדרכה; ולאחר מכן, 29% ו-28% נהג ברכב ונוסע ברכב פרטי, בהתאמה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, האתגר המרכזי שלנו, שבו תלויה הצלת חיים, הוא להעביר אנשים לתחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: זה בנפשנו.

תמר זנדברג: זה מציל חיים.

תמר זנדברג: ושימו לב שלא אמרתי עד עכשיו מילה אחת על הפקקים, על הזיהום ועל העלות של הרכב הפרטי, שגם הם הולכים והופכים לגורם משמעותי ביוקר המחיה, בזמן ובעצבים שאנחנו מבזבזים על הכביש.

תמר זנדברג: אבל מבחינת הצלת חיים נטו והפחתת ההרוגים והפצועים בתחבורה הציבורית יש סיכוי לחתוך עשרות אחוזים, ואולי אפילו מאות, מההרוגים והפצועים קשה מדי שנה.

תמר זנדברג: מדובר במשימה לאומית, והעובדה שאפילו כאן בכנסת כל שנה אנחנו מציינים את היום הזה בלי שהקשר הזה נעשה ובלי שהתחבורה הציבורית הולכת יד ביד עם נושא הקטל בדרכים ומוצגת כפתרון האולטימטיבי הראשון והמרכזי להפחית בהרוגים ובפצועים היא עדות לכך שאפילו אנחנו כקובעי המדיניות עדיין לא הפנמנו את המסר.

תמר זנדברג: אבל עוד לא מאוחר, ואני מציעה, כדי שיצא משהו מהיום הזה והוא לא יהיה רק נאומים ודיבורים, שהחל משנה הבאה אנחנו נציין את הימים האלה – את יום התחבורה הציבורית ואת היום למניעת תאונות הדרכים והקטל בדרכים – ביחד.

תמר זנדברג: ואני מבקשת מהשר שינצל את ההזדמנות הזאת כדי להגיש לנו, לכנסת, תוכנית לאומית להפחתת ההרוגים בתאונות הדרכים באמצעות עידוד התחבורה הציבורית והשמת יעד מספרי להפחתת נסועה ברכב הפרטי והעברתו לתחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: מעבר לכל התועלות בפקקים, בכסף, בזיהום וכו', זה יציל חיים.

תמר זנדברג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

אחמד טיבי: ישיב שר התחבורה ישראל כץ.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מדי שנה אנחנו מציינים את יום המחויבות הלאומית לבטיחות בדרכים כאן בכנסת.

ישראל כץ: אני רוצה להודות לחבר הכנסת עמאר, חמד עמאר, על פעילותו, על הובלת הוועדה המיוחדת ועל הדיונים בנושא.

ישראל כץ: אני אומר את מה שאמרתי לפני שנה, וכנראה לפני שנתיים: הייתי מצפה מנציגי הציבור, מכל המפלגות, שהנושא כל כך יקר לליבם והם גם מעלים אותו מעת לעת, גם להיות נוכחים כאן.

ישראל כץ: אני חושב שבזה זה מתחיל – בעצם הנוכחות – ואני מדבר על כל מי שעוסק, בבית הזה לפחות, בתחום הזה, וגם באופן ציבורי.

ישראל כץ: כפי שעלה מדברי הדוברים, קודם כול מדובר ביום של ההשתתפות – יום של השתתפות עם המשפחות, עם הנפגעים, עם משפחות ההרוגים.

ישראל כץ: מדובר כאן מקום המדינה במספר עצום – מעל 33,000 הרוגים בתאונות דרכים.

ישראל כץ: ככל שמדינת ישראל מתקדמת ומתפתחת מבחינה כלכלית, מספר כלי הרכב עולה בה.

ישראל כץ: ברור שהיום יש הרבה הרבה יותר כלי רכב מאשר היו בשנת 1948, בקום המדינה, אם כי אז היו הרבה יותר הרוגים, בשנים הראשונות.

ישראל כץ: כלומר, חל כאן שיפור בתשתיות, חל שיפור ברכב, חל שיפור בהתנהלות, ואנחנו מכירים גרף של הפחתה במספר ההרוגים בתאונות הדרכים.

ישראל כץ: כאשר נכנסתי לתפקידי לפני למעלה משמונה שנים, הממוצע – וכל הרוג הוא עולם ומלואו, אבל ממוצע ההרוגים השנתי בשמונה השנים שקדמו היה בסביבות 500.

ישראל כץ: בשנת 2008 – לפני שנכנסתי ב-2009 היו קרוב ל-450 הרוגים, תלוי באיזו שיטת מדידה, בשנה שקודם לכן.

ישראל כץ: אני חייב לומר לכם שכשנכנסתי לתפקידי ראיתי עד כמה נושא האכיפה חשוב.

ישראל כץ: נכון, זה באחריות משטרת ישראל.

ישראל כץ: ניצב אבי בן חמו היה ראש אגף התנועה.

ישראל כץ: היה בינינו קשר טוב, קיימנו ישיבה – זה היה בחודש מרס 2009 – ובישיבה הזאת עם הרשות לבטיחות בדרכים, שלא כל כך תפקדה, ראיתי שיש תקציב עודף.

ישראל כץ: לקחנו מתקציב ההסברה ושכרנו מיידית 100 ניידות – בלי דיוני עומק – 100 ניידות, והעברנו לו.

ישראל כץ: הוא אייש אותן מייד בשוטרים, הם יצאו לדרכים, ובאותה שנה הייתה ירידה של קרוב ל-90 הרוגים; זה ירד לסביבות 360.

ישראל כץ: זו הירידה הכי דרמטית שהייתה במשך שנים ארוכות מאוד לפני כן.

ישראל כץ: מהקו הזה, משיעור של מעל 7.5 הרוגים לכל מיליון קילומטר של נסועה – לכל מיליון נסועה המספר הזה של ההרוגים; וכך מודדים, אגב, בכל העולם: את מספר ההרוגים ביחס לנסועה.

ישראל כץ: המדינות הכי מתקדמות הן בסביבות 4.5, וישראל היום בסביבות 6.5.

ישראל כץ: אנחנו ירדנו אז לסביבות – אגב, ב-2010 ו-2011 הייתה עלייה מסוימת, וב-2012 הייתה ירידה דרמטית.

ישראל כץ: היום אנחנו לוקחים את 2012 כנקודת ציון; אני לוקח את נקודת הציון את השנה שבה נכנסתי ושל הפעילות שעשינו.

ישראל כץ: אז התחלנו לבצע תשתיות.

ישראל כץ: היו פעולות תשתית, אבל פתחנו בפעילות תשתית בהיקף מאוד רחב.

ישראל כץ: ב-2012 חלק מהתשתיות כבר הבשילו, וגם הייתה אכיפה, ומספר ההרוגים ירד מתחת ל-300.

ישראל כץ: זה היה מספר בלתי מתוכנן, כ-290, והוא היה נמוך מאשר 50 שנה לפני זה, עם פי אני-לא-יודע-כמה רכבים, והמשכנו מאז באותה פעילות.

ישראל כץ: אני חייב לומר לכם שהיום אני שמח שהשר לביטחון פנים – קודם כול הממשלה, בוועדת המנכ"לים, חילקה תחומי אחריות, כי היה כאן משהו שלא היה נכון, וכשמשהו לא נכון – וחלק מכם, אני זוכר, מתחתם ביקורת.

ישראל כץ: לא הייתה לי שום בעיה שיפנו אליי.

ישראל כץ: אני מעדיף שיפנו אליי בדברים שיש לי בהם סמכות או יכולת: תשתיות, בטיחות הרכב, הכשרת הנהג, הדברים מהסוג הזה.

ישראל כץ: אין לי שום סמכות בתחום בתי המשפט לתעבורה; אין לי שום סמכות בתחום האכיפה.

ישראל כץ: האכיפה הבין-עירונית, האכיפה העירונית, היא באחריות משטרת ישראל, באחריות המשרד לביטחון פנים.

ישראל כץ: כשהוקמה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הייתה כאן כוונה טובה, אבל היא הוקמה בצורה לא נכונה.

ישראל כץ: נדמה לי שהגיס שלך הקים אותה, הוא היה שר תחבורה.

ישראל כץ: גיס?

מאיר כהן: כן.

ישראל כץ: היה רעיון טוב.

ישראל כץ: הייתי בממשלה, הצבעתי גם בעד.

ישראל כץ: היא הוקמה ב-2005 – בסוף 2007.

ישראל כץ: אבל שני דברים לא נתנו לה: לא נתנו לה סמכויות של משרדים אחרים – לא משטרה, לא חינוך, לא בריאות, לא בתי משפט.

ישראל כץ: הגוף היחידי שהיא עבדה מולו הוא משרד התחבורה, אבל זו לא חוכמה, כי שר התחבורה אחראי גם עליה.

ישראל כץ: לכן, הפעילות שלה בתחום הרשויות המקומיות היא פעילות טובה, אז וגם היום.

ישראל כץ: פעילויות שקשורות למשרד התחבורה הן חלק מאבחון מוקדי הסיכון והדברים מהסוג הזה והן חלק מהטיפול בדברים האלה.

ישראל כץ: דבר נוסף שאמרו: אוקיי, לא נותנים סמכויות, אז ייתנו לה תקציב מוגן, ובאמצעות התקציב היא תדרוש מהגופים, כמו המשטרה, כמו גופים אחרים, לבצע מדיניות מסוימת.

ישראל כץ: אתם יודעים, במציאות הישראלית זה לא עובד.

ישראל כץ: עוד לפני שנכנסתי כבר לא היה התקציב הזה.

ישראל כץ: אני שומע כל פעם את המיתולוגיה: 550 מיליון, 450 ניידות.

ישראל כץ: אולי מישהו ישב וחלם בלילה, אולי מישהו רשם על הנייר.

ישראל כץ: מעולם לא היה דבר כזה, מעולם לא יושם דבר כזה.

ישראל כץ: התקציב שלה הוא לא פרח מוגן.

ישראל כץ: פרח מוגן זה תקציב שאתה לא יכול לגעת בו.

ישראל כץ: הוא לא.

ישראל כץ: ואז פקידי האוצר שוחקים מצד אחד, ומצד שני, אין סמכות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל הם גם לא מנצלים את מלוא התקציב.

ישראל כץ: עוד יותר.

ישראל כץ: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, הרי את עסקת מולה בתחום מסוים ונוכחת.

ישראל כץ: נכון.

ישראל כץ: אני אומר עוד יותר.

ישראל כץ: ולכן, עכשיו, כשאנחנו מגיעים לרגע שאני רוצה לעגן את הרשות הזאת כגוף קבוע, אנחנו נבדוק ונחשוב ביחד איתם ועם כולם עד הרגעים האחרונים איך אנחנו עושים.

ישראל כץ: הייתה לי מחשבה – וסיכמתי אותה עם ראשי הרשות לפני חודשים – להפוך את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים – קודם כול שישנו את השם.

ישראל כץ: אמרתי – תשאלו כל אחד מחברי הכנסת: מה הגוף שמטפל?

ישראל כץ: או שיגידו בטעות אור ירוק, שזה גוף פוליטי פרטי, או שיגידו המועצה, המועצה למניעת תאונות משהו, זה השם.

ישראל כץ: אם אני אעשה כאן סקר, לא תדעו להגיד את השם של הגוף שהוא בעל תקציב הפרסום הכי גבוה בתחומים האלה.

ישראל כץ: א.

ישראל כץ: תמתגו את השם; ב.

ישראל כץ: אם אי-אפשר להעביר סמכות של משרדים באופן ישיר, בוא נהפוך אתכם לתואם מל"ל.

ישראל כץ: המועצה לביטחון לאומי אחראית, לצד ראש הממשלה, לתכלול, לסדר-היום של הקבינט הביטחוני-מדיני, להצבת נושאים – להמון דברים שמביאים אותה בעצם להיות הגוף הלאומי המרכז את הערכת המצב הלאומי ואת סדר-היום.

ישראל כץ: ואת פעילות ועדת השרים לענייני בטיחות בדרכים, שחשבתי שצריך להקים בחוק – הדבר הזה, האמנתי שהוא מתקדם, וממש לפני ימים, היועצת המשפטית של משרד התחבורה – גם מכיוון הרשות – פתאום הבנתי שמשרד המשפטים ומשרד ראש הממשלה, המערכת המשפטית, לא רוצים להפוך אותו לגוף תואם מל"ל, כי הם לא עובדי מדינה.

ישראל כץ: אי-אפשר לתת סמכות כזאת לרשות שהיא לא עובדת מדינה.

ישראל כץ: אז אנחנו כרגע נמצאים בדיוק במקום הזה.

ישראל כץ: לא צריך לעשות עוד פעם דבר שהוא לא נכון.

ישראל כץ: הרשות קיימת, היא מתפקדת.

ישראל כץ: יכול להיות שבהתייעצות איתה נאריך בכמה חודשים את המנדט כדי למצוא פתרון אמיתי, דברים שיהיה להם ערך מוסף.

ישראל כץ: אני בתקופתי לא אתן יד לעשות דברים שהם לא נכונים.

ישראל כץ: כשאני נכנסתי לתפקיד היו כל מיני החלטות, אם זה בתחום אבטחת מטוסים ואם בתחומים אחרים, החלטות קבינט, דברים אחרים.

ישראל כץ: בחנתי כל דבר.

ישראל כץ: מה שנראה לי נכון – קידמתי; מה שנראה לי לא נכון – פניתי לממשלה לשנות את ההחלטות.

ישראל כץ: עליי מבקר המדינה לא יכול לבדוק למה לא יישמתי החלטות באופן אמיתי.

ישראל כץ: לכן, צריך לנהוג אמת, לדבר אמת.

ישראל כץ: לא הייתה לי בעיה בכל השנים האלה – בסדר, פנו אליי: למה זה, ולמה אין ניידות.

ישראל כץ: יש גופים מקצועיים, זה תפקידם, ככה הם חושבים – לטעון טענות שקריות; לא בכנסת, אגב.

ישראל כץ: הם ניזונים מזה.

ישראל כץ: כנראה, ככל שיצעקו יותר, יקבלו יותר כסף.

ישראל כץ: אבל זה היה שקר, כי לא הייתה לי אחריות לניידות, והרשות לא יכולה באמת לממן את אגף התנועה במשטרה, שתקציבה 11 מיליארד או משהו כזה.

אורלי לוי אבקסיס: אין קשר בין המשטרה ובין הרשות?

ישראל כץ: ממש לא.

ישראל כץ: הקשר הוא שהמשטרה כפופה למשרד לביטחון פנים, למפכ"ל המשטרה, למשרד לביטחון פנים, לתקציב המשטרה.

ישראל כץ: ואחד הדברים החיוביים שקרו הוא שהשר לביטחון פנים גלעד ארדן גם לא התחמק מהדבר הזה, והוא גם אמר שהוא אחראי, והוא לקח על עצמו משימות.

ישראל כץ: כמובן – אמר את זה חבר הכנסת מאיר כהן, גם אחרים נגעו – יש שלוש רגליים לנושא הזה, מבחינת הממשלה בעיקר: התחבורה והבטיחות בדרכים, ביטחון הפנים והחינוך.

ישראל כץ: יש את משרד המשפטים, בתי המשפט.

ישראל כץ: אגב, משרד הבריאות, גופי הצלה – גם להם יש תפקיד מאוד משמעותי, ומשרד האוצר, שתמיד מושך בחוטים של כל הדברים.

ישראל כץ: אני בהחלט יכול להיות חלק מגורמי התיאום, אבל אין לי שום סמכות ולא הייתה לי, ועובדה שהשר לביטחון פנים – ועדת המנכ"לים שהוקמה עשתה דבר אחד טוב: היא הגדירה ארבעה משרדים אפילו:

ישראל כץ: שרת המשפטים אחראית לבתי המשפט; החינוך – לחינוך התעבורתי; ביטחון פנים – לאכיפה; התחבורה והבטיחות בדרכים – בדיוק על התחומים תשתיות, בטיחות הרכב, הכשרת הנהג וכל שאר הדברים.

ישראל כץ: מובן שצריך להיות תיאום בין הדברים.

ישראל כץ: אני מאמין שבחוק צריך גם להגיע למצב שתוקם ועדת שרים לענייני בטיחות באופן קבוע.

ישראל כץ: אבל מה שחסר לי כאן זה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בתור מל"ל: שהיא תביא את סדר-היום, שהיא תעבוד מול המשרדים, ואז זה ייתן לה את הכוח לפנות למשרדים, להביא את המידע, לתת את המידע, לתכלל החלטות, להביא הצעות להחלטות בין כל הגורמים.

ישראל כץ: זה המצב שאני רוצה להגיע אליו במציאות שאי-אפשר להעביר סמכות באופן רשמי.

למי היא תהיה כפופה?

ישראל כץ: כרגע הרשות כפופה לשר התחבורה, ולא למשרד התחבורה.

ישראל כץ: הייתה תזה, הייתה תזה כזאת – תזה מופרכת, אגב; היו כמה תזות מופרכות: אנחנו נבנה רשות לאומית לבטיחות בדרכים שתהיה כפופה לשר התחבורה, משרד התחבורה כפוף לשר התחבורה, וייווצר מתח חיובי בין הגופים שיתחרו ביניהם מי פועל יותר לטובת הבטיחות בדרכים, והשר ינווט בין הדברים האלה.

ישראל כץ: שר שעובד לפחות – ואני משתדל להיות בין אלה שעובדים – הוא עובד באמצעות הצוות שלו.

ישראל כץ: לפי החוק הקיים, אסור לצוות שלי להיות במגע עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: זה דבר מגוחך.

ישראל כץ: מה זה, זה תחרות?

ישראל כץ: אני עוד לא נתקלתי בשמונה וחצי שנים ביוזמה שמישהו היה צריך לבלום אותה.

ישראל כץ: להפך, צריך לדרבן.

ישראל כץ: התזה הזאת לא נכונה.

ישראל כץ: משרד התחבורה הוא משרד עוצמתי, והוא עוסק רבות בתחומים האלה, והרשות ניזונה מכוחו, אבל היא צריכה לקבל גישה מחייבת כלפי שאר המשרדים.

ישראל כץ: מאחר שאי-אפשר – אני אשמח, אבל זה לא יקרה – להעביר באופן מלא את הסמכות אליה מכל המשרדים, צריך למצוא דרך שבה היא תוכל לתכלל, כמו המל"ל.

ישראל כץ: הוא יכול לפנות למשרד התחבורה, הוא יכול לפנות למשרד הביטחון, הוא יכול לפנות למשרד הפנים, לכל מי שצריך, לפי הנושאים, וראש הממשלה מנחה אותו מה הנושאים, והוא גם יוזם נושאים – נושא הערכת מצב לאומי.

ישראל כץ: אם הרשות תהיה כמו המל"ל, היא תהיה גוף חזק.

ישראל כץ: זה אומר שמדינת ישראל תתייחס לנושא הבטיחות בדרכים כמו שהיא מתייחסת לביטחון, בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: היום היא בעצם יותר בתפקיד של מבקרת?

ישראל כץ: מה?

אורלי לוי אבקסיס: היום היא בעצם יותר בתפקיד של מבקר?

ישראל כץ: היום?

אורלי לוי אבקסיס: היא יותר בתפקיד ביקורת.

ישראל כץ: לא הבנתי.

ישראל כץ: אה, הרשות?

ישראל כץ: אין לה סמכות ביקורת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל היא משמשת כמו ביקורת.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא שהיא בעצם באה – – –

ישראל כץ: מי, הרשות?

ישראל כץ: היא עושה ביקורת, או עליה?

ישראל כץ: לא הבנתי.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: הרשות בעצם עושה ביקורת על מצב הכבישים, על המצב של התאונות.

ישראל כץ: לא, לא, היא לא עושה ביקורת.

ישראל כץ: אני לא בלמתי – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז מה בעצם היא עושה?

ישראל כץ: הרשות היום, בהרכבה הנוכחי, פועלת לייצר איכות, לייצר מחקר, לטפל בדברים.

ישראל כץ: מה שקשור למשרד התחבורה – היא עושה טוב מאוד.

ישראל כץ: היא ביחד איתי בדיונים, כל רשות, כל דבר, הולכת בעצמה, בודקת איפה מוקדי הסיכון, שותפה בוועדות.

ישראל כץ: אני לא; הם עם הדרג המקצועי, ממליצים על ביצוע מוקדי סיכון בין-עירוניים, עירוניים, כל מה שקשור למשרד התחבורה.

ישראל כץ: היא נצמדת לזה והיא חלק מהדברים.

ישראל כץ: היא צריכה לבנות כלים שייתנו לה יכולת מקצועית, לא הייתי אומר של השראה, אבל יותר מזה אפילו – שתהיה גוף שגם מול משטרת התנועה יהיה לה מה להגיד: באיכות שלה, בהצעות, בכיוונים.

ישראל כץ: נגיד התוכנית הזאת, שומרי הדרך, שהם יזמו, המשרד לביטחון הפנים, המשטרה אימצה את זה, העברנו החלטה בממשלה, והם עושים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ישראל כץ: אבל זה לא מספיק, כי אני חושב שחוק – הוא צריך להיות; מה המבחן של חוק?

ישראל כץ: שהוא לא מיועד למבריקים בלבד, או שהוא לא עוזר לנכשלים; הוא צריך לשרת את הממוצעים: שר ממוצע, מנכ"ל ממוצע, הנהלה ממוצעת – החוק צריך לאפשר להם לתפקד.

ישראל כץ: אם יש שר מבריק, אז כנראה הוא יפעל, ואם השר כושל, הוא לא יפעל גם אם החוק הכי טוב.

ישראל כץ: אותו דבר רשות.

ישראל כץ: אנחנו צריכים, אחרי שחלק מהדבר הלא-נכון כבר ירד מהפרק, וברור שכל אחד אחראי למשהו, כולנו צריכים לשתף פעולה ביחד.

ישראל כץ: עמד כאן חבר הכנסת עמאר היום ואמר שהוא רואה שבמשרד לביטחון הפנים, במשטרה, יש התקדמות בניידות, קבעו יעד, פנו לאוצר, עשו.

ישראל כץ: הרי על זה אני מדבר כל השנים – שחלה התרופפות בשנים הקודמות.

ישראל כץ: אז על זה דיברתי, אבל מה יכולתי לעשות חוץ מלדבר?

ישראל כץ: יכולתי לדבר כמוך, או פחות ממך אפילו, כי זה חברים לממשלה.

ישראל כץ: זאת אומרת, קודם כול צריך להגדיר את האחריות, לייצר ועדת שרים לענייני בטיחות בדרכים שתתכלל את כל הדברים האלה מתוקף הממשלה ולאפשר לרשות כלים אמיתיים, במציאות, לתרום את החלק שלה.

ישראל כץ: והוא צריך להיות חלק חשוב: מחלקת מחקר, דברים אחרים.

ישראל כץ: והם הולכים בכיוון הזה עכשיו.

ישראל כץ: גיורא רום הוא אדם עם יכולות.

ישראל כץ: ביקשתי ממנו כי הוא היה ברשות התעופה האזרחית.

ישראל כץ: אגב, רשות התעופה האזרחית, שהוא עמד בראשה, לא הייתה רשות מחוץ למשרד התחבורה; הייתה רשות בתוך משרד התחבורה, וגם היום.

ישראל כץ: רשות התעופה האזרחית היא בתוך המסגרת של משרד התחבורה כרשות.

ישראל כץ: זה לא מוריד ממנה, זה נותן לה יותר כוח, זה נותן לה להיות אורגן של המדינה.

ישראל כץ: אז או שמצליחים לבנות את הרשות הלאומית לבטיחות כגוף חיצוני למסגרת המדינה כרשות, עם סמכויות, עם יכולות – אגב, אין היום לרשות בעיה תקציבית, כי גיורא מלכתחילה אמר והבין: אני לא רוצה להיות גורם מתווך בהעברת כספים.

ישראל כץ: מה יוצא לי מזה שאני מעביר לבית המשפט ולא קובע שם כלום?

ישראל כץ: כי הרי אפילו שר המשפטים לא קובע למערכת בתי המשפט – יש לה אוטונומיה; ואני מעביר למשטרה, אחרי ויכוחים, מיליון ויכוחים שהיו: שימו GPS, לא תשימו GPS, כן תעשו, לא תעשו, והוא לא יכול לתת להם שום הוראה.

ישראל כץ: המקום היחידי שיש גם חיבור תקציבי זה מול מערכת החינוך.

ישראל כץ: מול מערכת החינוך – אומנם – באופן הדדי, לבנות תוכנית חינוכית שתאפשר מבחן תיאוריה, שתאפשר התמחות, שתאפשר דברים אחרים, ולעשות.

ישראל כץ: נכון, מעבירים גם לגופי ההצלה איזשהו תקציב שמשרד הבריאות לא יכול לתת להם – אגב, חשוב – אבל הרשות לא צריכה להיות הגורם הזה, היא צריכה להיות אותו גורם איכותי.

ישראל כץ: אבל אם ייווצר מודל המל"ל, זה המודל הכי טוב שיש: היא מטעם הממשלה, באחריות שר התחבורה והבטיחות בדרכים, אבל עם סמכות לקבוע סדר-יום ולקבל החלטות מול כל המשרדים האחרים באותה ועדה.

ישראל כץ: אז אלו הדברים שאני אומר באופן כללי, ומניסיון של למעלה משמונה שנים, יש לתשתיות משקל עצום.

ישראל כץ: יש לטיפול במוקדי הסיכון הבין-עירוניים והעירוניים משקל גדול מאוד.

ישראל כץ: יש את מערכות ההתרעה שלחצתי מאוד להכניס, וזה לא חשוב אם זו חברה כזאת או אחרת.

ישראל כץ: יש שלוש חברות.

ישראל כץ: יש חשיבות.

ישראל כץ: אין לי ספק שהן יורידו באופן סטטיסטי את מספר הנפגעים, ואנחנו נראה גם את הדבר הזה.

ישראל כץ: מה שאמר חבר הכנסת חזן וחברת הכנסת זנדברג – אני הזכרתי את המילים תחבורה ציבורית כמה פעמים בנאומי, אבל כנראה שלא היית בחלק הראשון של נאומי.

ישראל כץ: נדמה לי שהגיע באמצע.

ישראל כץ: ברור שהתחבורה הציבורית נחוצה בפני עצמה.

ישראל כץ: ברור שאנחנו מקדמים אותה בצורה חסרת תקדים – אגב, בכל המגזרים בישראל ובכל החלקים.

ישראל כץ: למשל, במגזר הערבי וביישובי המיעוטים האחרים לא הייתה תחבורה ציבורית באופן כללי.

ישראל כץ: היום יש עלייה של אלפי אחוזים בשימוש, בהכנסה ושימוש בתחבורה ציבורית, ואנחנו משקיעים בזה, כי זה טוב ליישובים וטוב למדינה, וטוב לנשים העובדות, טוב לנוער, טוב למבוגרים וזה טוב לבטיחות – טוב לבטיחות, תחבורה ציבורית בתל אביב.

ישראל כץ: ברור.

ישראל כץ: רק מה?

ישראל כץ: כשנכנסתי לתפקידי קיבלתי מצב של ירידה מתמדת בהיקף המשתמשים בתחבורה הציבורית בישראל – גוש דן והפריפריה, פריפריה מסיבות כאלה, גוש דן מסיבות כאלה.

ישראל כץ: ומאז, עקב פעילות מתמדת, שהיא יותר מתמשכת מאשר רק תשתיות, בשנתיים האחרונות, כתוצאה מסדרה של דברים, כולל רפורמת תעריפים, כולל הרב-קו שאני שילבתי, כולל תחילת פיתוח תשתיות, שיפור דרמטי בתחום ההצטיידות, בכל התחומים האחרים של החברות, יש גידול של 12% בהיקף המשתמשים בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: עדיין, זה 20 ומשהו, כי הגידול בגוש דן הוא הכי קטן.

ישראל כץ: המהפכה בפריפריה הייתה הכי גדולה.

ישראל כץ: אני יושב עם כל רשות: רשות יהודית, רשות ערבית – עם רשויות.

ישראל כץ: אני רואה ואני בודק תוך כדי ישיבה עם המומחים שלנו ועם ראשי הרשויות – יש דברים דרמטיים של עלייה בעשרות, עשרות, עשרות אחוזים בשימוש בפריפריה – כן, דימונה היום ובאר שבע, כל הרפורמה שעשינו, זה עולם אחר.

ישראל כץ: עוד מטפלים, עוד נוגעים.

ישראל כץ: בבאר שבע, במטרופולין הזאת, אנחנו הולכים להקים שם רשות מטרופולינית של באר שבע והנגב, וניתן לה יותר ויותר סמכויות, גם לנהל את עצמה, גם להיות שותפה בקידום התכנון.

ישראל כץ: אנחנו הולכים לפרוס שם רשת רכבות קלות.

מאיר כהן: כולל הבין-עירוני?

ישראל כץ: כן, כן, כן.

ישראל כץ: אנחנו הולכים לפרוס שם רשת רכבות קלות גם ביישובים הסמוכים.

ישראל כץ: כמובן, נשדרג את כל שירות האוטובוסים.

ישראל כץ: בבאר שבע, בחברה שזכתה במכרז והתחילה לפעול, עולים מהדלתות האחוריות כמו בחו"ל.

ישראל כץ: בתל אביב עוד עולים רק בחלק.

ישראל כץ: עכשיו, בכל מקום כזה שתלוי בנו, שיש מכרז ושאנחנו יכולים לקבוע את הסטנדרטים, אנחנו מביאים את זה לרמה הגבוהה.

ישראל כץ: אותו דבר אנחנו הולכים לעשות בכל הארץ.

ישראל כץ: מתחילת השנה הבאה עולים מהדלתות האחוריות.

ישראל כץ: ההסכם עם אגד ודן, שזה מונופול של 50% – אני מוביל אותם לארץ המובטחת בהדרגה, של תחרות.

ישראל כץ: בהדרגה.

ישראל כץ: יש הסכמים היסטוריים.

ישראל כץ: הם ייתנו את רמת השירות, בהדרגה הם ייכנסו לתחרות, הם יוציאו חלק מהקווים גם לחברות אחרות.

ישראל כץ: הם בעצמם ירחיבו את הפעילות שלהם.

ישראל כץ: היום ישבתי עם סטודנטים בירושלים.

ישראל כץ: פשוט היה מדהים.

ישראל כץ: יש שם מצוקה בשימוש באוטובוסים.

ישראל כץ: הרי הם משתמשים באוטובוסים.

ישראל כץ: בסוף, מה מתברר?

ישראל כץ: כל הטענות שלהם הן לא על מחסור בקו, הן לא על מחסור במטלות שיש על אגד, אלא רק בביצוע: שזה לא מבוצע, ההתחייבות לא מבוצעת.

ישראל כץ: צריך לצאת בשעה כזאת, להגיע בשעה כזאת – לא יוצאים, לא מגיעים, איחורים, אין נהגים, דברים אחרים.

ישראל כץ: אנחנו צריכים לטפל בזה, אבל מה הפתרון האמיתי?

ישראל כץ: תחרות, שכל חברה מביאה את הכוחות שלה לתוך הדבר; אחת נחלשת, השנייה מתחזקת.

מאיר כהן: יש היום סנקציות?

ישראל כץ: מה?

מאיר כהן: יש סנקציות שאתם מפעילים?

ישראל כץ: כן, יש סנקציות, זה נכון.

ישראל כץ: וגם נקטו אותן, אנחנו לא עושים הנחות, אבל זה לא פתר את הבעיה, כי זה עניין של יכולת – יכולת הפריסה.

ישראל כץ: אגד תעבורה, שהיא חברת-בת ויש לה מקומות אחרים, עומדת במטלות, כי אין לה הגנה היסטורית.

ישראל כץ: לא טוב?

ישראל כץ: הביתה.

ישראל כץ: גם דן בדרום – איך זה נקרא?

ישראל כץ: באר שבע או זה – הם רגע אחד גמגמו, אמרתי: אתם עוד מעט הולכים הביתה.

ישראל כץ: כשהם באו לבאר שבע הם כבר היו ערוכים.

ישראל כץ: יש תיקונים תוך כדי, תמיד, ודאי.

ישראל כץ: כל מערכת חדשה – לוקח זמן.

ישראל כץ: אני מודע לחשיבות התחבורה הציבורית לא רק במובן התחבורתי.

ישראל כץ: זה היה חטא – אני לא רוצה להגיד מילים יותר חריפות.

ישראל כץ: היו כאן שני חטאים, שלושה חטאים גדולים: שלא חיברו את הפריפריות במיזמים אסטרטגיים של תשתיות כבישים ורכבות.

ישראל כץ: פשוט חטא בלתי מוסבר, אני לא רוצה להגיד פשע, כי אנחנו לא, אף ממשלה היא לא פושעת.

ישראל כץ: וגם נעשו דברים גדולים.

ישראל כץ: בתחום הזה, זה המצב שקיבלתי.

ישראל כץ: לא רק שקיבלתי אותו, אלא אמרו לי החכמים, בתחבורה ובאוצר – באוצר עוד יותר, הפקידים: אתה מכיר את תחנת הרכבת בדימונה?

ישראל כץ: אף אחד לא נוסע בה.

ישראל כץ: לכן, לא ניתן לך להקים את רכבת הנגב בשדרות, נתיבות ואופקים, כי לא ייסעו בה, ולא את הרכבת מחיפה לבית שאן ועפולה–מגדל העמק והקיבוצים והיישובים הערביים וכולם – כי לא ייסעו בה, ולא את הרכבת לכרמיאל, שהתחילה לעבוד עכשיו.

ישראל כץ: היא עבור כרמיאל, היא עבור כל היישובים שסביב, ושם יש יישובים מכל הסוגים.

ישראל כץ: כי לא ייסעו בהן, הם אמרו לי.

ישראל כץ: ואני פשוט ביד חזקה, בזרוע נטויה, פעלתי כדי להתניע את הדבר הזה, לבצע אותו, למנוע את הפסקתו.

ישראל כץ: נכון, בדימונה לא נוסעים כי התחנה שלושה קילומטרים מהעיר.

ישראל כץ: זה קרה טרם זמננו, ואנחנו נעביר אותה ליד העיר; יותר קל להגיע בספיישל לבאר שבע מאשר לתחנת הרכבת.

ישראל כץ: אבל בכל הקווים האלה נוסעים, תחבורה ציבורית – – –

מאיר כהן: – – –

ישראל כץ: כן, כן.

ישראל כץ: אבל בכל הקווים שמניתי: רכבת הנגב, רכבת העמק, רכבת הגליל, שגם נמשיך אותה עד קריית שמונה – מאות אלפי אנשים בשנה.

ישראל כץ: כבר אמרו שם: צפוף.

ישראל כץ: בקרונות זה כבר לא בחינם.

ישראל כץ: זאת אומרת, תזות מופרכות.

ישראל כץ: אנחנו מאריכים את כביש 6 צפונה, באמצע עבודה; כביש 6 – הארכנו דרומה, ממשיכים להאריך אותו; עושים את האוטוסטרדה לערד, נטפל; עשינו תאורה בכביש דימונה, ויש תוכניות גם לשדרג את כביש דימונה; אנחנו עשינו סדרה שלמה של כבישים אדומים שהפכנו אותם לכבישים בטוחים.

ישראל כץ: כשאני שומע את הטיעון של אוהדי התחבורה הציבורית, שהם לא יותר אוהדים ממני אבל עשו פחות ממני, או נציגיהם עשו פחות ממני עד היום, אומרים: למה צריך לעשות כבישים?

ישראל כץ: כבישים מביאים לפקקים.

ישראל כץ: יש כבישים – קונים רכב; קונים רכב – יש פקקים.

ישראל כץ: אז אני שואל אותם – ויש להם בעיה, כי אני זוכר בעל פה את הכול, אני יכול לשחזר לכם כל כביש שהוצאתי לדרך.

ישראל כץ: למה אני זוכר?

ישראל כץ: כי נאבקתי על כל דבר כזה.

ישראל כץ: זה לא שבאו ועשו ולא ידעתי.

ישראל כץ: על חוצה טייבה – בואו לא נספר לכם מה הבטיחו מקום המדינה.

ישראל כץ: כן.

ישראל כץ: ומה עכשיו קורה?

ישראל כץ: זה הולך להתבצע, כי צריך אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי?

ישראל כץ: הוא עוד שואל מתי.

ישראל כץ: כשתסכימו לקרוא לזה על שמו בהחלטת סיעה אחת.

ישראל כץ: אין סיכוי, זה בסדר.

ישראל כץ: אני שואל את אלה שבאים בביקורת: על איזה כביש הייתם מוותרים?

ישראל כץ: הינה, חברת הכנסת סתיו שפיר – מעולם לא שמעתי ממנה טענות כאלה.

ישראל כץ: אבל את מכירה את הארץ, נכון?

סתיו שפיר: איזה טענות?

ישראל כץ: טענות שלא צריך לסלול כבישים, כי זה מביא פקקים, ובמקום זה תעשה תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אז אני אומר לעשות תחבורה ציבורית, אבל אני אומר לגבי הכבישים – את נוסעת לבית שמש לפעמים, נכון?

ישראל כץ: את יודעת מה הכביש הזה, כביש 38 המשודרג, עשה לבית שמש?

ישראל כץ: יש עובדת במשרד ראש הממשלה שמנשקת אותי כל פעם – אגב, היא אותי, זה לא ההפך, כן?

ישראל כץ: אבל אתם לא יודעים איך היא מאושרת – – –

סתיו שפיר: אדוני השר, אם שאלת, תן לענות.

ישראל כץ: אנשים יצאו לחופשי.

סתיו שפיר: אבל אם שאלת, תן לענות.

ישראל כץ: מה?

סתיו שפיר: תן לענות, אם שאלת.

סתיו שפיר: תלך פעם אחת לעשות מסלול של סטודנט שלומד במכללת תל חי – – –

ישראל כץ: לא, לא.

ישראל כץ: אמרתי שעשו את זה בירושלים.

סתיו שפיר: במכללת תל חי.

סתיו שפיר: בתל חי.

סתיו שפיר: עזוב עכשיו – – –

ישראל כץ: אני אגע בזה עוד פעם.

סתיו שפיר: סטודנט שלומד במכללת תל חי – – – תראה מחוץ למכללה את התור לטרמפים – – –

ישראל כץ: רק רציתי להעיר את הדיון.

ישראל כץ: סתיו, רציתי להעיר את הדיון, זה בסדר.

מאיר כהן: – – –

ישראל כץ: אבל תישארי צמודה לסדר-היום.

ישראל כץ: סדר-היום.

ישראל כץ: כשאני שואל כל אחד כאן – ואת יודעת למה אני שואל את חברי הכנסת הערבים?

ישראל כץ: כי הם מן בלאד, הם חיים שם.

ישראל כץ: אני אגיד להם: איזה כביש אתם מבטלים?

ישראל כץ: הם יגידו: מה אתה מבטל לי את הכביש שעשית לי לידי סוף-סוף?

ישראל כץ: כל מי שבא מהפריפריה לא שואל שאלה כזאת, כי זה נתן לו חמצן, עורק חיים, תרתי משמע – עורק חיים חיבור למדינה ועורק חיים להצלת חיים בבטיחות בכביש שהוא פחות מסוכן.

ישראל כץ: אני שומע את הדברים האלה – מישהו מוכן לוותר על הכביש המוביל ממחלף גולני לעמיעד, לכיוון קריית שמונה, שחצבנו ועבדנו ועשינו?

ישראל כץ: כל מי שגר שם – וכל מדינת ישראל מטיילת שם, מיליונים כל שנה.

ישראל כץ: מישהו מוכן לוותר על עוקף קריות, שנותן לאנשים להגיע מהקריות ברבע שעה לחיפה במקום שעה וחצי?

ישראל כץ: או כביש בית שמש, שב-20 דקות מגיעים לירושלים בשילוב עם כביש 1 החדש הזה במקום בשעה וחצי?

ישראל כץ: כביש בטוח – היה כביש אדום עם תאונות חזית.

ישראל כץ: מישהו מוכן לקחת על מצפונו לבטל את הכביש לערד, שלפני שנה ומשהו ונהרגו שמונה מתושבות היישובים הבדואיים שחזרו מתפילה בירושלים עקב התנאים של הכביש, שגבה שם עשרות קורבנות?

ישראל כץ: כולם יודעים להטיף מוסר לקורבנות.

ישראל כץ: אבל באים ואומרים: תייתר את הכביש.

ישראל כץ: איפה בעולם ראיתם שלא סוללים כבישים בטוחים ורחבים?

ישראל כץ: תראו לי מודל כזה.

ישראל כץ: איזה מין שטויות אלה?

ישראל כץ: זה שלא עשו את זה קודם זו בושה.

ישראל כץ: זה שאני נכנסתי ואמרו לי שלא צריך לעשות את זה זו בושה וחרפה.

ישראל כץ: זה שהם טעו – אני שמח על זה.

ישראל כץ: איך אמרתי לפקידי האוצר בזמנו: "העונש" שלכם יהיה, במירכאות, שאתם תיקחו את הילדים שלכם ותיסעו איתם בכבישים וברכבות האלה שאתם אומרים שאסור לעשות אותם.

ישראל כץ: עונש חיובי.

ישראל כץ: אתם יודעים מה?

ישראל כץ: קיבלתי מחלק מהם ביושר סמ"סים; קיבלתי: וואו, נסעתי ברכבת העמק – רכבת העמק, שבקושי עשינו מסילה אחת, כי הייתה על זה מלחמת עולם ולא רצו לעשות אותה ואמרו שאף לא ייסע בה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו שזה לא כלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר לשעבר אמר שזה לא כלכלי.

ישראל כץ: מה שטוב לי, שאני החלפתי הרבה שרי אוצר לדורותיהם וגם הרבה פקידים, באופן נדיר, גם לדורותיהם.

ישראל כץ: אנחנו – זה לא פרסונלי, זה אישי, מה שנקרא.

ישראל כץ: אז הם בעצמם מודים.

ישראל כץ: אחד אפילו אמר לי: מה, אני התנגדתי לדברים האלה?

ישראל כץ: אמרתי לו: כן, עיכבת.

ישראל כץ: נלחמנו.

ישראל כץ: ברכבת העמק, באמצע העבודות רצו להפסיק אותן, אמרו: גמרת מבנה תחתון, 2 מיליארד, עכשיו עזוב את המבנה העליון.

ישראל כץ: אמרתי: אז זה קובר מיליארדים באדמה.

ישראל כץ: שיישאר קבור, עדיף מאשר שיפעל ואף אחד לא ייסע שם.

ישראל כץ: לא לפני הרבה שנים.

ישראל כץ: אתם יודעים מה?

ישראל כץ: בואו אני אגיד לכם עוד משהו: מעבר צה"ל לנגב.

ישראל כץ: יחידות איכות, מודיעין, גורמים אחרים – אני לא מגלה כאן סודות שחלק מהעוצמה של ישראל זה האיכות המודיעינית.

ישראל כץ: קיבלו החלטה – מאיר, אתה כבר גר שם, כן – העבירו כבר בסיס אחד, רוצים להעביר את המודיעין וכו'.

ישראל כץ: היה, נדמה לי, דניאל בן סימון, לא בכובע שלו כח"כ אלא כסופר שמאוד אהבתי לקרוא חלק מהספרים שלו – – –

אחמד טיבי: הוא טייל בכל הארץ.

ישראל כץ: כן.

ישראל כץ: הוא כתב את "ארץ אחרת", משהו כזה.

מאיר כהן: על הדרום.

ישראל כץ: פעם הוא כתב על הבחירות ב-1996: "היהודים ניצחו את הישראלים" – מעניין, עד היום התזה עוד – ואחרי זה הוא כתב "ארץ אחרת".

ישראל כץ: שעה אחת, שעה מהמרכז – ארץ אחרת.

ישראל כץ: לא בעיניי.

ישראל כץ: לא בעיניי.

ישראל כץ: איך מורידים את מי שגר במרכז לגור שעה נסיעה בכל זה?

ישראל כץ: משימה קשה ביותר.

ישראל כץ: אני לא מדבר על החיילים והמשרתים, אני מדבר על דיון שמתקיים – ואני לא רוצה לדבר על חבריי לממשלה; בואו נאמר, דיון שמתקיים: מה פתאום, איך הם ירדו?

ישראל כץ: איפה הסושי שיש ברעננה?

ישראל כץ: אמרתי: כבר מזמן יש סושי גם בבאר שבע ובדימונה.

ישראל כץ: זה עניין של תדמיות.

ישראל כץ: התשתיות האלה בתחום האזרחי – עזבו עכשיו את הצבא – שהממשלה עם בנימין נתניהו, שגיבה, ושאני הובלתי ועמדתי בחזית בתמיכה, והיו גם שרי אוצר מכל המפלגות, היה גם לפיד וכחלון ושטייניץ וכולם היו ברצף – אני הובלתי את זה מתוך אמונה בצורך לשנות את המדינה מבחינה כלכלית-חברתית ומבחינה בטיחותית.

ישראל כץ: אנחנו מכירים את השמות ואת האנשים שנהרגו במקומות האלה, והתאונות שהיו במקומות האלה, ומה זה שלא הייתה תחבורה ציבורית ביישובים הדרוזיים והערביים והצ'רקסיים והבדואיים, איך שתגדירו אותם, עם כל המאפיינים.

ישראל כץ: אני רואה את השינוי.

ישראל כץ: אני רואה מהפכה אדירה.

ישראל כץ: אתם יודעים מי עוד רואה את זה?

ישראל כץ: מי עוד רואה את זה?

ישראל כץ: אזרחי המדינה.

ישראל כץ: אזרחי המדינה.

ישראל כץ: אני נמצא בראש משרד שהוא קשה מטבעו, משרד שאחראי לתחבורה – יש פקקים ויש תאונות ויש תחבורה ציבורית ויש דברים אחרים.

ישראל כץ: אז למה אני שר פופולרי, באמת, בסקרים?

ישראל כץ: לא שאנחנו מתלהבים – בכל סקר יוצא במקום הראשון מבחינה מקצועית; אגב, חוצה מפלגות.

ישראל כץ: גם במגזר הערבי, אם תשאלו, תבודדו את הסוגיה המדינית, מבחינת עשייה מול היישובים, תמיד רוצים עוד, משום שהאזרחים רואים את מה שמתחולל כאן.

ישראל כץ: ולא יעזור למי שמחפש מתוך אינטרס להצביע על נקודה לא נכונה – – –

קריאה: – – –

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: לא כאן.

ישראל כץ: בכלל, כללית.

ישראל כץ: כאן רק מחמאות, בסדר גמור.

ישראל כץ: אני אומר שזה לא יעזור כי האנשים, יהודים, לא יהודים, מבוגרים, צעירים – האזרחים בישראל הם חכמים.

ישראל כץ: עובדה שהם גם מצביעים ליכוד, כן.

ישראל כץ: אבל זה רק בבדיחה.

ישראל כץ: הם חכמים.

ישראל כץ: אגב, גם לזה יש סיבות שבראיית המצב המדיני הכללי, האפשרויות – כמו שהציבור רואה.

אחמד טיבי: אדוני השר, שאלה בתחום סמכותך.

אחמד טיבי: אני זוכר שחבר הכנסת סעדי ואני דיברנו איתך על אגרת הרישוי והעלויות לגבי הגבלה.

ישראל כץ: בכביש 6?

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: אגרת רישוי הרכב.

ישראל כץ: זה משרד האוצר.

אחמד טיבי: ואתה אמרת שאתה לא מקבל מזה, אתה כמשרד – –

ישראל כץ: ממש לא.

אחמד טיבי: – – אף אגורה.

אחמד טיבי: גם לא הרשות למלחמה בתאונות דרכים.

ישראל כץ: אחמד, ביום שתהיה בקואליציה יום אחד ותכיר את עבודת הממשלה מבפנים, למרות שאתה מלווה אותה, תבין שהאידיאולוגיה של האוצר – הפקידים יותר חזקים מהשרים בעניין הזה – זה קיר חומת הברזל, מה שנקרא קיר בטון בין ההכנסות להוצאות.

ישראל כץ: הם לא מוכנים שיהיה קשר בין ההכנסה שנובעת מפעילות משרד או הגופים שקשורים ובין התקציב של אותו משרד.

ישראל כץ: יש חריגים.

ישראל כץ: אגב, הם הסכימו עכשיו שהעיריות יקבלו סמכות אכיפה אלקטרונית בערים, בנת"צים, וההכנסה תלך אליהן, שתהיה להם מוטיבציה לעשות.

ישראל כץ: אפילו המצלמות שמציב המשרד לביטחון פנים, באמצעות המשטרה, וגובות קנסות מאנשים – משרד האוצר לא מוכן לתת לו את הכסף הזה בתקציבו.

ישראל כץ: לכן, אגרת הרישוי – משרד התחבורה הוא כלי, ובעצם משרד האוצר לוקח את הכסף.

ישראל כץ: אני הבעתי, אגב, את עמדתי – למרות שאני מאוד מבין את האחריות שעל שרי אוצר, וזה מקור הכנסה – שצריך להוריד את גובה האגרה, מאחר שההכנסות מהרכב לסוגיו, מענף הרכב, הן עצומות, אז מה יותר טבעי מאשר להקל באופן ישיר על מי שמשלם אגרה עבור כל רכב?

אחמד טיבי: נכון.

ישראל כץ: בסופו של דבר הצלחתי שבחלק מהסכום יקבלו זיכוי תמורת התקנת מערכות בטיחות מצילות חיים, בשלוש פעימות.

ישראל כץ: זה דבר שיש לו משמעות, אבל אין קשר בין הדברים.

ישראל כץ: אני צריך לעשות את הפעילות, להשיג תקציבים לתשתיות, לרכב, לכל הדברים האחרים, ואנחנו עושים.

ישראל כץ: גם בתחום הכשרת הנהג – זו עוד רפורמה שכבר בתוך כמה חודשים החברות הזכייניות ממש עומדות להיבחר.

ישראל כץ: הרפורמה בטסטים, 100 ומשהו בוחנים – הם משתדלים לעשות את תפקידם, לא יכולים לעמוד במשימה.

ישראל כץ: כל מי שניגש לעשות מבחן מעשי לרישיון מחכה חודשים ארוכים.

ישראל כץ: זה לא מצב סביר.

ישראל כץ: זה גם פגיעה – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה לא רק לחכות חודשים ארוכים, הוא גם משלם עוד אלפי שקלים בין מבחן למבחן, שזה הוצאות מטורפות.

ישראל כץ: נכון.

ישראל כץ: ומי שנכשל מחכה עוד כמה חודשים וכבר שוכח את מה שהוא עשה, צריך לקחת עוד שיעורים.

אורלי לוי אבקסיס: זה אלפי שקלים.

ישראל כץ: קבעתי מטרה שכל מי שיסיים את ההכשרה שלו ויקבל אישור שהוא בשל ומוכן, בתוך שלושה עד ארבעה ימים ייגש למבחן הראשון, ואם הוא לא עבר – בתוך 14 יום למבחן השני, ולפי זה נקבעו המכרזים.

ישראל כץ: ממתי?

ישראל כץ: הלכו לבתי דין לעבודה אזורי, ארצי, בג"ץ, שביתות – עברתי את הכול.

ישראל כץ: עברתי.

ישראל כץ: לא קל, זה נמשך זמן.

ישראל כץ: עוד ועוד תלמידים – זה מחמיץ את התקופה שלהם.

ישראל כץ: אבל עכשיו אנחנו אחרי זה.

ישראל כץ: קיבלנו אישור חד-משמעי מכולם שזו פעולה נכונה.

אורלי לוי אבקסיס: מתי זה קורה?

ישראל כץ: בתוך חצי שנה, אני מקווה שפחות.

ישראל כץ: המערכת עובדת.

ישראל כץ: אגב, היא מערכת מדהימה, עם GPS, עם מצלמות בתא הנהג, עם 30 שאלות שהבוחן מסמן "עבר" או "לא עבר" על כל אחת מהשאלות, והוא לא קובע את התוצאה הסופית, עם שוויוניות.

ישראל כץ: אתם יודעים שבצפון רק 14% עוברים מבחן בפעם ראשונה, לעומת 30%–40% במרכז?

ישראל כץ: אנחנו רוצים אמות מידה דומות בכל מקום.

ישראל כץ: הרי לא ייתכן שאנשים הם פחות מוכשרים בכל מיני מקומות.

ישראל כץ: לכן, בכל המכלול הזה אנחנו עושים את עבודתנו.

ישראל כץ: המשרד לביטחון פנים מראה שיפור ניכר בתחום האכיפה.

ישראל כץ: צריך להגיד לכם שבבין-עירוני, המשטרה, בתיאום עם הרשות לבטיחות, משטרת התנועה, סימנה כבישים בעייתיים והפעילה שם אכיפה מוגברת, והייתה ירידה של עשרות אחוזים במספר ההרוגים באותם הכבישים, במספר הנפגעים.

ישראל כץ: וזה רק מראה את האפקטיביות של האכיפה לצד התשתיות, לצד בטיחות הרכב והכשרת הנהג.

ישראל כץ: ולסיום, אחרי כל הדברים האלה, אנחנו צועדים לקראת העתיד.

ישראל כץ: הרכב החכם, הרכב האוטונומי, הרכב בלי נהג – בתוך פחות מחמש שנים נתחיל לראות כבר רכבים כאלה בכבישי ישראל.

ישראל כץ: ישראל היא מעצמת ידע מובילה בעולם בתחום הזה, ואנחנו ממשלה שמגבה את התחום הזה, ואנחנו רוצים להיות בין המובילים בעולם, עם ארצות הברית ועוד כמה מדינות.

ישראל כץ: הרכב החכם, לא רק שהוא ישנה את אורח החיים של כולם – הוא יאפשר לקבוע יעד של אפס הרוגים בתאונות דרכים.

ישראל כץ: כי הרכב הזה, שהוא יהיה ממוחשב בנהיגה, והתקשורת בין הרכבים, והיכולת לאמוד דברים, יביאו למציאות שונה לחלוטין, של אפס הרוגים בתור יעד אמיתי.

ישראל כץ: לפעמים יכול לקרות משהו גם לתחום המכונות והמוח הממוחשב, אבל אנחנו נהיה בעולם שונה לחלוטין.

ישראל כץ: אבל עד המקום הזה ועד אז, אנחנו נמשיך לעשות את כל הדברים האלה במשרד, ברשות, עם המשרדים האחרים, וגם ביחד איתכם.

ישראל כץ: תודה רבה.

אחמד טיבי: מה אדוני מציע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת הכלכלה.

ישראל כץ: היה כאן דיון ממצה.

אחמד טיבי: ועדת הכלכלה?

אחמד טיבי: להסתפק בדברי השר?

אחמד טיבי: מה שאתה רוצה.

מאיר כהן: להסתפק.

ישראל כץ: אני חושב שלמצות.

ישראל כץ: היה כאן דיון, ובלאו הכי בוועדות אחרות יש דיונים כשרוצים.

ישראל כץ: זה לכבוד יום הבטיחות.

אחמד טיבי: הם רוצים ועדת כלכלה.

אחמד טיבי: אין לך התנגדות?

ישראל כץ: אין בעיה.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: דב חנין, דעה אחרת.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני השר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה להביע הערכה, באמת, על הפעילות שנעשית בתחום התחבורה הציבורית, שאני מלווה אותה גם כאן בכנסת, ולהציב עוד אתגר לפתחך בתחום הזה.

דב חנין: נעשתה רפורמה מאוד מבורכת וחשובה בתחום המחירים של התחבורה הציבורית, בהכנסת הרב-קו, במטרופולינים וסביב המטרופולינים, ואת הרפורמה הזאת צריך להרחיב גם לנתיבים הבין-עירוניים.

דב חנין: כי אנחנו הרי לא רוצים להגיד לתושבי הנגב להגיע בזול רק לבאר שבע, או לתושבי הצפון להגיע בזול רק לנצרת או לעפולה; אנחנו רוצים להגיד לתושבי הנגב שהנגב מחובר גם למרכז, גם לתל אביב, גם לירושלים.

דב חנין: לכן, צריך להרחיב את הרפורמה הזאת גם לנתיבים הבין-עירוניים.

דב חנין: ואני מעלה את הסוגיה הזאת עכשיו, אדוני השר, כי אנחנו מתחילים את דיוני התקציב, וזה לדעתי השלב שבו צריך לשים את הנושא הזה שוב על השולחן ולדרוש מהאוצר את התקציב הזה.

דב חנין: זה כסף קטן שעושה שינוי גדול.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד – הוא בעד העברה לוועדה.

אחמד טיבי: מי שנגד – הוא בעד הסרה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את ההצעה להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: ציון יום הפג

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לציון יום הפג, הצעות לסדר-היום מס' 8132, 8136 ו-8140.

אחמד טיבי: אני אפתח בדברי היושב-ראש לציון יום הפג, 14 בנובמבר 2017.

אחמד טיבי: חברי הכנסת, אנו מציינים היום את יום הפג הבין-לאומי במטרה להעלות למודעות של חברי הכנסת וכלל הציבור את מצבם של הפגים, התינוקות שנולדו לפני השבוע ה-37 להיריון.

אחמד טיבי: אנחנו מקפידים לציין את היום הזה בכל שנה, כיוון שלא מדובר בתופעה זניחה.

אחמד טיבי: כמעט 10% מכלל התינוקות נולדים פגים, כלומר אלפים רבים מאלה שנולדים בישראל בכל שנה.

אחמד טיבי: אין כל ספק שהרפואה המודרנית היא אחד ההישגים הנעלים ביותר של רוח האדם.

אחמד טיבי: מה שהיה נראה דמיוני לפני 10 ו-20 שנה, היום הוא המציאות בכל בית חולים.

אחמד טיבי: כחלק מכך, הצוותים הרפואיים מצליחים כיום ליילד תינוקות במשקלים קטנים יותר ובשלבים מוקדמים יותר של ההיריון.

אחמד טיבי: אבל בניגוד לתינוקות רגילים, הפגים מתמודדים עם קשיים ייחודיים ודורשים טיפול מיוחד.

אחמד טיבי: מנשימת האוויר הראשונה הם נתונים במציאות רפואית מורכבת מאוד, עבורם ועבור המשפחות, מציאות שמצריכה זמן והשקעה רבה.

אחמד טיבי: למרות התקדמות שנעשתה בנושא, למשל הארכת חופשת הלידה בשישה שבועות נוספים במקרה של אשפוז היילוד, יש לנו עוד דרך ארוכה לעבור עד שנעמוד בסטנדרטים הרפואיים המקובלים במדינות המערב.

אחמד טיבי: לצערנו הרב, בישראל נרשמת תמותת פגים גבוהה יותר מאשר בארצות הברית או בגרמניה.

אחמד טיבי: גם יחידות הטיפול נמרץ ביילודים הקטנים מתקשות להתמודד עם העומס, וחסרים תקנים רבים.

אחמד טיבי: זוהי מציאות שחייבת להשתנות.

אחמד טיבי: המדרש מלמד שבמהלך ההיריון מלאך מיוחד מלמד את התינוק את כל התורה כולה ואחר כך משכיח ממנו את הכול.

אחמד טיבי: אומנם לפגים יש קצת פחות זמן ללמוד, אבל כמו כל תינוק, הם עולם ומלואו.

אחמד טיבי: הם חמודים ואדומי לחיים, ועם קצת סיוע יוכלו לגדול ולהיות ילדים צוחקים, נערים שובבים ואנשים מבוגרים חולמים ומגשימים.

אחמד טיבי: העוללים הקטנים האלה לא יכולים להשמיע את קולם.

אחמד טיבי: היום אנחנו נעשה זאת במקומם; הם, לא פחות מאף אחד אחר, העתיד של כולנו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תפתח את הדיון חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: תפדלי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: השר ליצמן, לרגע חששתי שלא תגיע, ואני שמחה שבאת.

יעקב ליצמן: – – –

אחמד טיבי: הוא היה בחוץ.

אורלי לוי אבקסיס: ברור לי.

אורלי לוי אבקסיס: אני משתפת אותך בתחושותיי הפנימיות.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, ד"ר מולי צנגן, יושב-ראש איגוד הניאונטולוגים, רומי שחורי, יושבת-ראש ארגון לה"ב – למען הפגים בישראל, אני רוצה לומר שזאת כבר השנה השישית שאני מובילה בכנסת את יום הפג, ומשנה לשנה יש לנו יותר ויותר הישגים, אדוני השר; משנה לשנה אנחנו יכולים להצביע על מה שתיקַנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל משנה לשנה אנחנו מסתכלים גם על מה שנשאר לנו לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אנסה, בקטנה – בואו נתחיל עם הדברים הטובים; קודם כול, מה השגנו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רק אזכיר.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש אמר שהארכנו את חופשת הלידה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא היה קל להאריך את חופשת הלידה בתשלום, כולל כל ההפרשות הסוציאליות.

אורלי לוי אבקסיס: עבדתי על זה מאוד קשה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה לומר שהן משרד הבריאות והן משרד האוצר בסופו של דבר, יחד עם הביטוח הלאומי, הבינו את הרציונל שעומד מאחורי הדברים, כי אותן אימהות לפגים שנולדו בטרם זמן נאלצות לבלות לא מעט ימים בפגייה, וכשהיו מגיעות הביתה, או כשהילד היה משתחרר הביתה – אופס, חופשת הלידה נגמרת.

אורלי לוי אבקסיס: מה עושים?

אורלי לוי אבקסיס: מה שקרה הוא שיותר מדי נשים ויתרו על מקום העבודה שלהן ולא חזרו לשוק התעסוקה, והיה פה איבוד של כספים בצורה מאוד לא חכמה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל את זה כבר תיקנו, אז עד 20 שבועות יש פה חופשה בתשלום עם תנאים סוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזאת החופשה היחידה בתשלום שהעבירה הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: זה באמת הישג אדיר.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו לצבוע – באופן חלקי, אומנם – את הכספים שמגיעים לפגיות, הכספים שמגיעים בעבור כל לידת פג זעיר שהביטוח הלאומי היה מעביר לבתי החולים.

אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב, מנהלי בתי החולים היו משחקים בזה כמו בג'גלינג – איפה שהם רוצים ומתי שהם רוצים.

אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה אקח מקרה קיצון:

אורלי לוי אבקסיס: אפשר היה לקחת את הכספים שהועברו בעבור הטיפול בפגים זעירים ליחסי ציבור לבתי החולים, או לתשלום החשמל, או הארנונה, או הניקיון – whatever.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו, יחד עם משרד הבריאות בראשותך, עוד בהיותו של רוני גמזו מנכ"ל משרד הבריאות, לעשות חשיבה מחוץ לקופסה.

אורלי לוי אבקסיס: ד"ר צנגן, זה לא היה פשוט.

אורלי לוי אבקסיס: התחלנו לחשוב מה אנחנו עושים כדי ליצור איזשהו מנגנון שיתמרץ את מנהלי בתי החולים להשקיע בפגיות כדי שזה יהיה כדאי להם.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, לא עשינו את זה בכספים חדשים; עשינו את זה בצורה מאוד יצירתית לגבי הכספים שהם בטייס האוטומטי.

אורלי לוי אבקסיס: ואז קבעו סטנדרטים שכל פגייה ופגייה צריכה לעמוד בהם, מהם המדדים, וביניהם גם כוח אדם, גם זיהומים, גם תשתיות.

אורלי לוי אבקסיס: וראו זה פלא – בתי החולים בפריפריה פתאום מככבים ופתאום מקבלים תקציבים, מה שמוכיח שאם היינו עושים קצת קודם את הדבר הזה אולי היינו מצילים עוד חיים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הדברים אפשריים כשיש מספיק תקציבים.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו להגדיל את מספר תקני האחיות עבור מיטות טיפול נמרץ לפגיות, אבל עדיין חסרות לנו יותר מדי אחיות.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו להוציא חוזר מנכ"ל, כי גילינו שבקהילה, הפגים האלה לא מטופלים.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, הם יוצאים יחסית באופן סביר מתוך הפגיות, מגיעים הביתה, לקהילה, אבל מחכים חודשים כדי לראות רופא ילדים, פיזיותרפיסט, תזונאית – מה פספסתי, מרפאה בעיסוק?

אורלי לוי אבקסיס: באמת, דברים שהם נורא נורא חשובים להתפתחות הפג והליווי שלו, ואתם יודעים מה?

אורלי לוי אבקסיס: אפילו סרגל מדידה של הגים לא היה; השתמשו באותו סרגל של התינוקות הרגילים, כאילו כולם נולדו באותו זמן, וכולם בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אז גם זה השתנה – יצא חוזר מנכ"ל.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני השר, חוזר המנכ"ל הזה, לצערנו הרב, לא מיושם.

אורלי לוי אבקסיס: עמותת לה"ב עשתה גם מחקר, בדקה עם ההורים שהגיעו הביתה כמה זמן לקח להם.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, כל עיכוב כזה בטיפול בקהילה בעצם מביא לעיכוב בהתפתחות הילד, וחלילה וחס – לאי-גילוי מוקדם של כל מיני סממנים שיכולים להעיד על לקויות שעלולות להתפתח בעתיד וללוות את הילד הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת גם יכולה להיות טרגדיה אישית מאוד גדולה לאותו ילד שיסחב לקויות כל החיים שלו ויצטרך להתמודד איתן, אבל זה חלם כלכלי למדינה, כי על כל נכות כזאת המדינה תשלם הון תופעות לאורך כל החיים של הילד, לא רק בתקופת היותו תינוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שבאמת, בעזרתך, השר, ובעזרת אחרים, הצלחנו להוסיף תורי כוננויות לפגים עבור רופאים; הצלחנו להגדיר את מקצוע הניאונטולוגיה כמקצוע במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: תבינו, היו לנו בערך 28 רופאים ניאונטולוגים שעמדו לצאת לפנסיה – וגם ככה היה מחסור – וגילינו שבצינור יש רק שני מתמחים.

אורלי לוי אבקסיס: אז הגדרנו את זה כמקצוע במצוקה, והופ – הצלחנו לגייס עוד רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה מספיק?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: חסרים עוד כ-100 רופאים ייעודיים.

אורלי לוי אבקסיס: אחת הבעיות הגדולות ביותר אצל הרופאים הניאונטולוגים היא קודם כול שהם לא יכולים לעשות השלמת הכנסה בכל מיני קליניקות פרטיות.

אורלי לוי אבקסיס: זאת לא רפואה פלסטית; זה לא הרדמה; אלה לא מקצועות שאתה יכול לפתוח בהם קליניקות פרטיות.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד גם לא מצפה לדבר כזה, בואו נודה.

אורלי לוי אבקסיס: אז צריך לתמרץ רופאים שיגיעו לפגיות האלה, כי זאת עבודה לא קלה של 24/7, אין כיפור, אין שבת, אין חגים, וזה לא פשוט.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היינו צריכים לקחת בחשבון דבר נוסף – מה קורה עם אותם ילדים שהאכלה שלהם בתחליף חלב יכול להיגרם ל-NEC – נמק במעיים, נמק שיכול להביא לסכנת חיים.

אורלי לוי אבקסיס: דיברנו לא פעם, והצעת החוק שלי – אני רואה אותך, אדוני היושב-ראש, אני כבר אסיים – –

אחמד טיבי: אני מביט בהערצה על השעון.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מביט, ואני מבינה את המבטים שלך.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו סוף-סוף להביא בשורה גם היום, בפעם השישית שאנחנו מציינים את יום הפג בכנסת ישראל, ואותה יוזמה שיזמתי כבר לפני שתי כנסות להקמת בנק חלב אם בישראל – שאנחנו הרבה זמן בפיגור בזה ביחס לעולם – היום התקבלה הבשורה.

אורלי לוי אבקסיס: אומנם דחיתם אותי בוועדת שרים לחקיקה בעוד כמה חודשים בנושא של בנק חלב אם בחקיקה, למרות שגם במד"א חושבים שזה עדיף בחקיקה, אבל היום קיבלנו בשורה ענקית, אדוני היושב-ראש:

אורלי לוי אבקסיס: בתחילת אפריל השנה אנחנו נקבל את בנק חלב האם הראשון, ואולי גם נרים את הכוסית הראשונה לאותו מהלך ומסע שיצאנו אליו.

אורלי לוי אבקסיס: עדיין חסרים רופאים, עדיין חסרות אחיות, אבל הצלחנו להוריד את הזיהומים בחצי, ב-50%, ועדיין אנחנו כמעט פי שלושה בזיהומים בפגיות משאר העולם.

אורלי לוי אבקסיס: עוד עבודה רבה לפנינו, אבל בואו לא נזלזל במה שהשגנו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מעניין מי מחברי הכנסת נולד פג.

אחמד טיבי: כל אחד – שידמיין לעצמו.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, המחקרים מעידים שרבים מהפגים מגיעים לטופ של הטופ של הטופ.

אחמד טיבי: בהחלט כן.

אחמד טיבי: בהחלט כן.

אחמד טיבי: אמרתי את זה בדבריי, בדברי היושב-ראש בהתחלה.

מאיר כהן: כן, אדוני הפג.

אחמד טיבי: זאת ההוכחה.

אחמד טיבי: איילת, לא שמעת את חבר הכנסת כהן, סגן היושב-ראש?

איילת נחמיאס ורבין: מה הוא אמר?

מאיר כהן: כן, אדוני הפג.

אחמד טיבי: שוב, לא הבנתם.

אחמד טיבי: היא אמרה: הטופ של הטופ, אז הוא אמר: כן, אדוני הפג.

אחמד טיבי: זה מזכיר לך את הבדיחה שהייתה – את השנינה שהייתה בוועדת הכלכלה הבוקר.

תמר זנדברג: השנינה, כמובן.

תמר זנדברג: כל דבר מזכיר לי משהו שקשור אליך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: בשביל זה היה שווה לך לבוא היום.

מוסי רז: בדיחה?

אחמד טיבי: מוסי, אל תתערב, היא אמרה כל דבר.

אחמד טיבי: בבקשה, תוספת דקה על שנינות וחברות.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: האמת שאני כארבע וחצי שנים, עוד מעט אולי חמש שנים, בכנסת, ונאמתי הרבה נאומים, אבל הנאום הזה מרגש אותי במיוחד.

תמר זנדברג: לא אני כתבתי אותו.

תמר זנדברג: אני מקריאה אותו בשמה של טלי, היועצת הפרלמנטרית שלי, שנמצאת כאן ביציע, שילדה לפני כתשעה חודשים פגה ושמה רות.

תמר זנדברג: ומכאן אני מצטטת את טלי.

תמר זנדברג: כבר ארבע שנים שאני עובדת בכנסת, וכל שנה הכנסת מציינת את יום הפג.

תמר זנדברג: עד כה זה היה חיצוני בשבילי – נושא חשוב שיש להעלות אליו מודעות – אבל היום הוא קשור אלי באופן אישי.

תמר זנדברג: היום אני אימא לפגה, אימא שעברה לידה מוקדמת ותקופה קשה בפגייה.

תמר זנדברג: אי שם באיזה ערב בשבוע ה-25 עוד כתבתי הסתייגויות להצעת חוק שעמדה לעלות בבוקר למוחרת בוועדת הפנים, עד שהתחלתי לחוש כאבים שהלכו והתגברו.

תמר זנדברג: מהמיון זה היה די מהיר לחדר הלידה, ואחרי כמה ימים – זהו, הפכתי לאימא לתינוקת שנולדה בשבוע ה-26 במשקל 823 גרם.

תמר זנדברג: הרופאים מייד הסבירו את הסיכונים, נתנו מידע ונתונים, אבל אני בכלל לא הבנתי שאני לא בהיריון יותר.

תמר זנדברג: מי בכלל ידע שאפשר ללדת בשבועות כאלה ולהציל את התינוק?

תמר זנדברג: הרי לפני שנייה ישבתי בבית ועשיתי את מה שאני יודעת לעשות הכי טוב – להיות יועצת פרלמנטרית – וכעת נדרש ממני לתפקד, לדאוג לתינוקת שנולדה לפני הזמן ודרך ארוכה לפניה.

תמר זנדברג: וכך, בן לילה הפגייה הפכה לחיים שלי.

תמר זנדברג: פגייה היא מקום מורכב.

תמר זנדברג: הפציינטים של האחיות והרופאות הם הפגים, אבל מצד שני קיימים גם ההורים, ובתוך הטווח הזה זכיתי לקבל לא רק את הטיפול הרפואי הטוב ביותר שיכולתי לקבל אלא גם את התמיכה, ההכוונה והעזרה מצד הצוות המדהים של הפגייה באיכילוב, ולא נותר לי אלא לשלוח להם תודה גדולה וחיבוק חם.

תמר זנדברג: הם עושים עבודה מדהימה.

תמר זנדברג: אבל כמובן שככל שעבר הזמן גם למדתי את הבעיות וכמה אנחנו רחוקים מלהתקרב אפילו קצת לסטנדרט ראוי של פגיות כמו בארצות הברית, אוסטרליה ואירופה.

תמר זנדברג: בעוד במדינות האלה אחות אחת מטפלת בפג אחד בכל רגע נתון, בישראל הן מטפלות בשלושה, ארבעה ואף יותר; חלקן בפגים במצב קשה הנמצאים בטיפול נמרץ וזקוקים להשגחה צמודה.

תמר זנדברג: האחיות באיכילוב מוכשרות ומדהימות, אבל העומס שמוטל עליהן הוא עצום ולא מוצדק.

תמר זנדברג: ההורים מתמודדים עם עומס נפשי גדול כתוצאה מלידת הפג ומשהייה לא פשוטה בפגייה.

תמר זנדברג: לא ניכר כי קיים סיוע נפשי כלשהו להורים בתקופת השהייה בפגייה.

תמר זנדברג: אחרי השחרור ההורים נאלצים להיאבק על תורים במכונים להתפתחות הילד.

תמר זנדברג: כשהתלוננתי במכון להתפתחות הילד שבו רות מטופלת שלא קובעים לי תור, קיבלתי את התשובה האבסורדית: מה לעשות?

תמר זנדברג: יש לנו עומס, כי היום להורים יש יותר מודעות.

תמר זנדברג: וכך, הורים שלא פונים ומציקים באופן יומיומי לא זוכים לקבל את הטיפול הרפואי הראוי לתינוקם.

תמר זנדברג: בנוסף, גידול של פג כרוך באובדן של ימי עבודה בגלל הצורך בבדיקות ובליווי התפתחותי צמוד.

תמר זנדברג: הורים רבים מקבלים המלצה שלא לשלוח את הפגים בשנה הראשונה לגן, והם נאלצים לשלם סכומים גבוהים על מנת להחזיק מטפלת.

תמר זנדברג: כל אלה מעלים צורך דחוף בתמיכה וסיוע כלכלי, לפחות בשנה הראשונה.

תמר זנדברג: ולבסוף – חופשת הלידה.

תמר זנדברג: החוק מעניק היום הארכה לעד כ-20 שבועות, וזה המקום להודות לאורלי לוי על העבודה ועל שהובילה את הנושא הזה, ובכלל על היום הזה – אורלי, מכולנו, גם מטלי וגם ממני ומכולם, ולעמותת לה"ב, שציינת – אבל עדיין ישנן אימהות שהתינוק שלהן שוהה יותר מ-20 שבועות, ולרוב אלה דווקא המקרים הקשים והמסובכים ואלה האימהות שהכי זקוקות לכך.

תמר זנדברג: לבסוף, אבקש להודות שוב לעמותת לה"ב, שיזמה את היום הזה, לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ולצוות הפגייה המדהים של איכילוב בניהולו של פרופ' מנדל והאחות הראשית אתי טרבלסי.

תמר זנדברג: עד כאן הדברים של טלי.

תמר זנדברג: אני רוצה להוסיף מילה ממני לטלי המדהימה, למתיאס, למשפחה המורחבת שלך, להורים ולכל התומכים שמסביב, וכמובן לרות, שהיא היום תינוקת מדהימה בת תשעה חודשים, בריאה ונפלאה ונהדרת וצחקנית, שאנחנו כל היום רואים תמונות שלה, ואין לי ספק שהיא תהיה יותר מוצלחת מהמוצלחים שבמוצלחים ומהטופ שבטופ.

תמר זנדברג: הייתה לה התחלת חיים לא פשוטה, אבל טלי, בזכותך ובזכות מתיאס אני בטוחה שהיא תקבל את הטוב ביותר.

תמר זנדברג: תודה.

אחמד טיבי: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

אחמד טיבי: נאום חמוד ומרגש.

אחמד טיבי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, את התאומים שלי – בעצם רגע, סליחה, אני מתחילה מההתחלה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת לוי אבקסיס, אני רוצה לומר לך תודה מקרב לב, כי זה לא טריוויאלי לתת קול לפגים.

איילת נחמיאס ורבין: טלי, איפה את?

איילת נחמיאס ורבין: באמת אני מאחלת לך שיהיו לכם המון המון המון נחת ושמחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה לשתף עם חבריי וחברותיי, שאני ילדתי בגיל מבוגר את התאומים שלי, ואני זוכרת את עצמי בשבועות המתקדמים של ההיריון בחרדה רק מדבר אחד: שהם לא ייוולדו בלידה מוקדמת.

איילת נחמיאס ורבין: הלכתי ודרשתי זריקות להבשלת ריאות, אבל ידעתי מה צריך לבקש, ולא כל הנשים יודעות מה צריך לבקש, והצלחתי להשלים כמעט את כל מהלך ההיריון.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאם יש דבר שהוא מאוד מאוד מרגש בבתי חולים – וטלי, אני לא רואה, אבל אני בטוחה שאת מחייכת – זה הקנגורו, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: ומי שהולך לבתי חולים ולמחלקות, אדוני השר, ורואה את האימהות – ואת האבות, אגב – שממשיכים בעצם את ההיריון של הקטנטנים האלה מחוץ לרחם, מבין איזה דבר מדהים עושים בפגיות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו יודעים גם שהמציאות היא שהיום גיל הלידה בישראל מאוד מאוד עלה, וכתוצאה מכך גם הסיכוי ללידת פגים עולה, ומצד שני אנחנו עדיין רוצים שלאנשים תהיה אפשרות, גם למי שיולד בגיל מבוגר, ללדת, כי אני מרגישה שאני זכיתי במתנה מאוד מאוד גדולה – בשלושת הילדים שלי – ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו דואגים להם ואיך אנחנו מטפלים בהם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שהחוויה האישית של כל אחת מהאימהות ומההורים שחוו פגייה – מי שלא חווה פגייה לא יבין זאת לעולם; במיוחד כשתאומים נולדים פגים, והרבה פעמים תאום אחד כבר מצליח לצאת הבית ותאום אחד עדיין נשאר בפגייה.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר להאמין.

איילת נחמיאס ורבין: וכשאתה שומע מרופאי פגים – למשל ד"ר ציפי שטראוס בתל השומר, כשאתה שומע את הסיפורים שלה, איך בכוח מחזיקים באמת תינוקות שנולדו בשבוע 23–24, זה ממש דבר מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: והאימהות – אני כל הזמן אומרת אימהות, אבל אני באמת באמת מכל הלב מתכוונת להורים, כי אני באמת חושבת שזאת החוויה של כל ההורים – כל הזמן הם הולכים הביתה, רואים את ההורים האחרים יוצאים מהבית עם החבילה הקטנטנה הזאת, המתנה הגדולה הזאת, והם עדיין לא יכולים לצאת מבית החולים.

איילת נחמיאס ורבין: ואז אנחנו צריכים לשאול את עצמנו את השאלה: האם הפגים בישראל מטופלים בצורה הטובה ביותר?

איילת נחמיאס ורבין: ומה אנחנו יכולים לעשות יותר כדי שהפגיות אצלנו יהיו חזקות?

איילת נחמיאס ורבין: בגלל שאנחנו מבינים שהמציאות היא שיש בישראל הרבה מאוד ילדים שהם תוצר של הפריות מבחנה, והרבה מאוד ילדים שנולדים לאימהות בגיל יותר מבוגר, וזה מחייב אותנו להתכנסות סביב העניין הזה, כמו שהזדקנות האוכלוסייה מהצד השני מחייבת אותנו להתארגנות בכל מה שקשור בגריאטריה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שלפחות אחד מכל עשרה יילודים שנולדים בישראל מטופל במחלקות לטיפול נמרץ ביילוד, ולפי הנתונים של משרד הבריאות, ב-2016 נולדו 2,500 פגים שהמשקל שלהם הוא פחות מ-1,750 גרם, כלומר קילו ו-750 גרם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שיש גם מחסור גדול מאוד באינקובטורים, בכל הציוד המכני שנדרש לתינוק כזה, שעדיין צריך להיות בעצם ברחם, שעכשיו הוא האינקובטור שלו.

איילת נחמיאס ורבין: ולעומת זאת, לפי הנתונים של האיגוד לניאונטולוגיה – ובאמת, אני מאוד מעריכה את העבודה שאתם עושים – יש בישראל רופא אחד על כל 16,000 תינוקות, שאמור לתת מענה לצורכי היילודים, בלידות בסיכון וגם הפגים, ואנחנו יודעים שהמומחים בפגים ממשיכים ללוות את הילדים גם אחרי כן, כלומר אנחנו זקוקים לרופאי פגים.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו יודעים שלצערנו, המערכת לא מצליחה להתמודד עם מספר הפגים הזה, ונתוני התמותה בישראל הם מהגבוהים בעולם, ואנחנו יודעים שזה מאוד קשה, כי מערכת הבריאות הציבורית בישראל היא מערכת בריאות טובה.

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: הנתונים שיש לפניי הם על עלייה, אבל אני שמחה לשמוע, אדוני השר, אם ב-2017 הם ירדו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד שמחה לשמוע את זה, ואתה יודע שאני תמיד מברכת על בשורות טובות בדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו יודעים שהמאבק של הפגים, באמת, כמו שחברת הכנסת לוי אבקסיס ציינה – המאבק ממשיך אחרי זה גם במכונים להתפתחות הילד, שממילא אנחנו יודעים שיש בהם מורכבות, ולכן אנחנו צריכים לראות מה אנחנו עושים.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אדוני השר, באמת, הינה, פה המקום לציין שממש לאחרונה התווספו 121 תקנים של אחיות בפגיות, ובעצם כל אחות מטפלת עכשיו בשני פגים ולא בארבעה-חמישה פגים כפי שהיה עד עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שאמרתי קודם לאדוני הפג, אז אני יכולה – – –

אחמד טיבי: שאנשים לא יבינו בטעות.

איילת נחמיאס ורבין: לאדוני הפג.

איילת נחמיאס ורבין: באמת צריך להגיד שהמחקרים מעידים שלמרות הלידות המוקדמות בשבועות הקשים האלה – ובאמת, ראיתי לא אחת פגים בשבוע 24, 25 – הפגים האלה מוכיחים שכוח הרצון שלהם – וזה מדהים לחשוב על יילוד בתור באמת כבר תינוק שיש לו כוח רצון, בן אדם שכבר יש לו כוח רצון – אבל כוח הרצון שלהם לשרוד, לחיות ולהיות כל מה שלא חשבו שהם יוכלו להיות כשהם רק נולדו הוא מדהים ומרגש.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם על היום הזה, תודה רבה לחברת הכנסת לוי אבקסיס, ובהצלחה.

אחמד טיבי: תודה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

אחמד טיבי: מכובדי הנעלה שר הבריאות יעקב ליצמן.

אחמד טיבי: אגב, מגיעה מילה טובה לשר ליצמן, שר הבריאות.

אחמד טיבי: היום בוועדת הכספים – חבר הכנסת נחמן שי, עד שאני אומר מילה טובה על שר בממשלת ישראל אתה מפריע לי.

אחמד טיבי: מגיעה מילה טובה לשר הבריאות יעקב ליצמן.

אחמד טיבי: היום בישיבת ועדת הכספים הוא הודיע על טיפול מיידי, שהוא הורה לתת טיפול מידי לילדים חולי SMA – ניוון שרירים type 1.

אחמד טיבי: אני חושב שזה צעד מצוין וגדול בניסיון לפתור את הבעיה.

אחמד טיבי: אני בטוח שבשם כולנו מגיעה לשר מילה טובה.

אחמד טיבי: ברכות.

אחמד טיבי: תודה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, על המחמאות, ותודה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – תודה על היוזמה ועל הדאגה, שנים רבות, ליום הפג, ועל הפעילות בכלל.

יעקב ליצמן: ראינו את החוקים.

יעקב ליצמן: בחלק משרד הבריאות שותף, חלק שייכים למשרדים אחרים, אבל בהחלט הדאגה שלך לפגים בפגיות זה דבר גדול.

יעקב ליצמן: אני שמח שיש התקדמות גדולה מאוד, לפי הסטטיסטיקה שיש לנו.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות רואה חשיבות רבה בטיפול בפגים ובקידומן של היחידות לטיפול ביילוד בפגיות.

יעקב ליצמן: מתוך ראייה זו נושא הפגיות הוגדר כאחת מתוכניות הדגל של המשרד.

יעקב ליצמן: הוסדרו הנהלים והסטנדרטים המקצועיים והוקצו משאבים ייעודיים.

יעקב ליצמן: המשרד מפעיל בפגיות מודל תמרוץ ייעודי, אשר מודד תשומות ותוצאות על פי הסטנדרט המומלץ בתחומי כוח האדם, התשתיות והאיכות, וציוני המודל קובעים את דירוג הפגייה, השיפור שבוצע, ומכך – את הקצאת הכסף הניתנת.

יעקב ליצמן: 29 הפגיות הנבדקות חולקו השנה לשלושה בתים על פי מספר הלידות: מרכזי-העל, הבינוניים והקטנים.

יעקב ליצמן: בכל בתי שתי הפגיות המצטיינות מקבלות בונוס כפול, כל הפגיות שהציון שלהם הוא מעל לחציון בבית מקבלות מענק וחצי, והפגיות אשר נמצאות מתחת לחציון אולם ממוצע השיפור שלהן הוא מעל שיעור הממוצע בבית יקבלו מענק אחד.

יעקב ליצמן: מודל זה מבטיח שבתי החולים יבחרו להשקיע משאבים בשיפור מתמיד בפגיות.

יעקב ליצמן: המודל דינמי ומתעדכן מדי שנה על פי ממצאי הבקרות, הצרכים והתובנות העולים במסגרות הבקרות ובייעוצה של ועדת מומחים הכוללת כמה מנהלי מחלקות ואחיות ניאונטולוגיות.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מפעיל את תוכנית תמרוץ הפגיות זו השנה הרביעית, ולהלן תוצאות הפעלתו: 1.

יעקב ליצמן: שיפור במספר המיטות בפגיות – מתחילת פעולת המודל נוספו בפגיות 110 מיטות חדשות, מחציתן מיטות טיפול נמרץ.

יעקב ליצמן: זה הרבה ביחס למיטות בכלל במשרד הבריאות; 2.

יעקב ליצמן: שיפור בכוח אדם בפגיות – מתחילת הפעלת המודל נוספו במערך הפגיות בבתי החולים 293 אחיות חדשות, 121 אחיות בעלות קורס-על בסיסי בטיפול נמרץ ביילוד ו-49 רופאים.

יעקב ליצמן: בנוסף, הוגדלו באופן משמעותי מספר תקני מקצועות הבריאות הייעודיים – 63 תקנים; 3.

יעקב ליצמן: שיפור בתוצאי האיכות – ירידה בשיעור אלח זיהומי דם נרכש ב-70% משנת 2014 עד 2017.

יעקב ליצמן: זו הירידה שאמרתי.

יעקב ליצמן: 4.

יעקב ליצמן: שיפור בתשתיות הפגיות – מתחילת המודל נבנו ארבע פגיות חדשות, ועוד שש פגיות בתהליכי תכנון ובנייה.

יעקב ליצמן: נוספו 20 חדרי הנקה, 16 חדרי הורים, 17 מטבחי חלב, 13 חדרי תרופות ו-11 חדרי בידוד בכל הפגיות במדינה; 5.

יעקב ליצמן: שיפור בהצטיידות הפגיות – השנה לראשונה חולק מענק הצטיידות ייעודי לכל מחלקות הפגיות בארץ בסך 800,000 שקל לכל פגייה על מנת שכלל הציוד ההכרחי לכל פגייה, כפי שהמליץ משרד הבריאות, יהיה בכל הפגיות במדינה.

יעקב ליצמן: בכל שנה מאז הפעלת המודל יש עלייה בציון הממוצע בבקרות הפגיות, וזאת אף שבכל שנה אנו מעלים את הסטנדרט.

יעקב ליצמן: מתחילת הפעלת התוכנית יש שיפור של 52 נקודות בציון הממוצע של הפגיות – עלייה של כ-30% בממוצע בכל שנה.

יעקב ליצמן: אנו נמשיך ונפעל כך לשם המשך השיפור.

יעקב ליצמן: בנושא הפריפריה המודל הראה שפגיות קטנות ופריפריאליות יכולות לבצע שיפור משמעותי וליהנות מתמרוץ המוגדל.

יעקב ליצמן: לא זו בלבד אלא שגם בבתי חולים שנמצאים בפריפריה החברתית כמו במזרח ירושלים הצלחנו לקדם שיפור משמעותי.

יעקב ליצמן: אנו נמשיך – משרד הבריאות – אני אמשיך לפעול עם הצוותים המקצועיים להמשיך את התהליך המבורך של שיפור הטיפול בפגים, הן בפגיות והן בקהילה במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: אני חושב שלאור הדוח הזה יש לנו מה – אסור להתגאות, כי מידת הגאווה זה לא יפה, אבל בהחלט יש לנו נתונים מדהימים, ואנחנו מוכיחים כל שנה את שיפור המערכת.

יעקב ליצמן: זה לבד סיבה לציין את יום הפג – שמשנה לשנה אנחנו נתחייב לשפר בשנה הבאה עוד יותר.

יעקב ליצמן: אני מודה לך, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: – – – כבר יהיה – – –

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אני זהיר.

יעקב ליצמן: התשובה: כן, אבל זהיר.

אחמד טיבי: מה אתה מציע, מכובדי הנעלה?

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד אם יעשו דיון אצל אורלי – איפה היא?

יעקב ליצמן: יש לך ועדה?

יעקב ליצמן: לא יודע.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב ליצמן: נעשה דיון.

אחמד טיבי: נעשה דיון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הצבעה – מי שבעד הוא בעד העברה לוועדת העבודה והבריאות; מי שנגד הוא בעד הסרה.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת פדידה, את יכולה להצביע.

אחמד טיבי: מה שעושה לך איציק שמולי – אוקיי.

קריאה: לא רק לה.

קריאה: לא רק לה.

לאה פדידה: אז לפרוטוקול.

לאה פדידה: לפרוטוקול.

לאה פדידה: אפשר, כבוד היושב-ראש?

אחמד טיבי: אפשר לפרוטוקול.

אחמד טיבי: זה הפעם השנייה היום, איציק.

איציק שמולי: זה בסדר.

איציק שמולי: כולנו יהודים, זה בסדר.

אחמד טיבי: אני לא בטוח במה שאתה אומר.

אחמד טיבי: יש יהודים ויש מי ששכחו איך להיות יהודים.

קריאה: חיכיתי, אדוני היושב-ראש, איך תנצל לרעה את המעמד שלך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר לוועדת העבודה.

אחמד טיבי: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/740); נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעת חוק שירותי הסעד של חברי הכנסת יואל חסון, מאיר כהן ואלי אלאלוף.

אחמד טיבי: יציג את החוק חברי ומכובדי חבר הכנסת אלאלוף.

אלי אלאלוף: מכובדי, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: ד"ר אחמד טיבי, חבריי חברי הכנסת, קודם כול גילוי נאות: אני דוד של שתי פגיות נהדרות, מהממוצע הגבוה, כמו שאומרים.

אלי אלאלוף: זה נפלא להצליח להציל את הילדים האלה.

אלי אלאלוף: יש לי גם הזכות להיות מעורב בהקמת הפגייה בסורוקה, לכן – מרגש לדון בזה.

אלי אלאלוף: בראבו על כל העשייה הנפלאה.

אלי אלאלוף: בדוח העוני, בין הממצאים שבדקנו, התברר שחלק גדול מהאנשים העניים הם אלה שלא יודעים למצות את הזכויות שמגיעות להם.

אלי אלאלוף: זו אחת הסיבות הקשות להידרדרות לעוני.

אלי אלאלוף: יש זכויות, כמו מהביטוח הלאומי, שבכל שנה בסעיפים מסוימים מחזירים כסף לאוצר כי אנשים לא יודעים שמגיעות להם זכויות מסוימות.

אלי אלאלוף: יש גם זכויות שיותר קשה להשיג – בדיור – ואנשים לא הולכים לחפש אותן; יש גם זכויות הכי פשוטות, ביום-יום, בתחום החינוך, הבריאות, כפי שאמרתי, ובוודאי ברווחה – אפילו שירותים בתוך הרווחה: יש זכויות, ואנשים לא יודעים עליהן.

אלי אלאלוף: אחד הדברים המזעזעים – וחבל ששר הרווחה לא מוצא לנכון להיות בדיון הזה, אם בכלל – אני רוצה להגיד שזה די מוזר.

אלי אלאלוף: כשאנחנו הבאנו הצעה – ואני באמת מברך את החברים שלי, במיוחד נתחיל במאיר כהן, שבזכותו הדוח הזה קיים – ביקשנו למצות ולהביא לאישור כחוק את אחת ההמלצות, של הקמת מרכזים למיצוי זכויות.

אלי אלאלוף: ההתנגדות הגיעה – ניחוש אחד – ממשרד הרווחה.

אלי אלאלוף: כי הנושא הזה לא מטופל, לא היה מטופל במה שנקרא, לפי החוק, לשכות סעד.

אלי אלאלוף: אמרו לנו – ופה אני חייב לציין שלא בצורה הכי נעימה – את ההתנגדות של העובדים הסוציאליים, שאמרו: רגע, רגע, זה לא תפקידנו.

אלי אלאלוף: העוני זה לא תפקיד של לשכות סעד.

אלי אלאלוף: לכן, אם אתם רוצים להקים מרכזים למיצוי זכויות שיהיו בתוך לשכות סעד, אז תשנו את ההגדרה של "נזקק".

אלי אלאלוף: מי יותר "נזקק" מאיש עני, משפחה ענייה?

אלי אלאלוף: מי שיש לו משברים משפחתיים יותר זקוק, יותר נזקק?

אלי אלאלוף: אז נדרשנו לשנות הגדרת "נזקק" כדי שלשכות הרווחה ולשכות הסעד, אז, לפי ההגדרה שלהן, יוכלו לטפל באנשים האלה.

אלי אלאלוף: יותר מזה, אנחנו גילינו בעבודת הוועדה שבעצם אף עובד סוציאלי בארץ, עד להגשת הדוח של הוועדה לשר מאיר כהן – אף אחד לא קיבל הכשרה בהתאם.

אלי אלאלוף: איציק שמולי היקר, אני רוצה את תשומת ליבך פה.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שאף עובד סוציאלי עד לפני שנתיים לא קיבל בהכשרתו כעובד סוציאלי, באף בית ספר לעבודה סוציאלית, הכשרה להתמודדות עם העוני?

אלי אלאלוף: היו בוועדה, אם אתם זוכרים, חמישה חברים שהיו ראשי בתי ספר לעבודה סוציאליות – מירושלים, מחיפה, מבר-אילן, מבאר שבע.

אלי אלאלוף: כולם הודו שאין קורס בהתמודדות עם העוני.

אלי אלאלוף: אז איך אתם רוצים שאנשים יצאו מהעוני?

אלי אלאלוף: אין להם זכויות, הם לא יודעים למצות את הזכויות שלהם, אין מי שידריך אותם.

אלי אלאלוף: מה, רק אלוהים יעזור לנו לצאת מהעוני?

אלי אלאלוף: לכן, כשבאנו עם ההצעה הזאת, חברי הכנסת, לבקש הקמה של מרכזים למיצוי זכויות, נדרשנו לשתי הגדרות חדשות: ביקשנו מאיתנו – וזה בחוק הזה – לא לקרוא לזה יותר "לשכות סעד", אלא בסוף קראנו לזה "לשכות רווחה".

אלי אלאלוף: חשוב.

אלי אלאלוף: 2.

אלי אלאלוף: שלנזקקות תהיה הגדרה מיוחדת, שכוללת גם את ההתמודדות עם העוני.

אלי אלאלוף: אז חברים, אנחנו בהצעת החוק הזאת מתקנים, אבל אנחנו מתקנים טכנית.

אלי אלאלוף: צריך יהיה להכשיר את העובדים הסוציאליים ולכוון את לשכות הרווחה להתמודד עם הבעיה האמיתית שנקראת "עוני"; כי עוני – לא לשכוח: לא פרמטר אחד מביא לעוני.

אלי אלאלוף: זה נכון שיש פרמטר כלכלי, רמת ההכנסה, אבל בעיניי הוא פחות חשוב.

אלי אלאלוף: יוצאים מהעוני רק בזכות החינוך; נופלים לעוני ברוב המקרים בגלל בעיות דיור, ותבינו את זה: דיור מדרדר לעוני, במצב הנוכחי של דיור ציבורי מצומצם מאוד.

אלי אלאלוף: נמצאים בעוני בגלל אי-טיפול של לשכות הרווחה; נמצאים בעוני גם בגלל מחלות.

אלי אלאלוף: ולכן מי שרוצה להתמודד עם העוני חייב לראות את זה בראייה כוללת ולפעול ביחד בכל התחומים כדי שהמושג "לצאת מהעוני" יהיה מושג אפשרי – והוא אפשרי.

אלי אלאלוף: אתם תראו שהסטטיסטיקה הקרובה – אני לא מעז לפרסם אותה, שגם מהביטוח הלאומי תִקדַם בדיקה – יותר מדי חיובית בעיניי, ואני מקווה שהם צודקים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שכפי שאמרתי לכם, יהיה שינוי מ"לשכות הסעד" ל"מחלקה לשירותים חברתיים".

אלי אלאלוף: זה שינוי מהותי, מפני שאז יתחילו העובדים הסוציאליים, לפי הנחיות ברורות של המשרד ושל הרשויות שלהם, להתמודד עם הנושא הזה.

אלי אלאלוף: דבר שני – שיתמודדו עם מיצוי הזכויות של האזרחים העניים.

אלי אלאלוף: מיצוי זכויות זה לא שיחה חד-פעמית.

אלי אלאלוף: כדי להתמודד עם הביורוקרטיה האיומה, שחונקת כל אחד עם הפעולות, כל אחד מאיתנו כאזרח, ובמיוחד בקרב אוכלוסיות חלשות – אם לא נדע להתמודד, לעזור למשפחות העניות בהתמודדות עם הביורוקרטיה, הן לא יצליחו להשיג את הזכויות שלהן.

אלי אלאלוף: דבר שני, כפי שאמרתי, אנחנו חייבים בלשכות שירותי הרווחה החדשות להתמודד עם נזקקות שכוללת את המושג "עוני".

אלי אלאלוף: אני אומר את זה בציניות, אבל אתם לא מבינים כמה בכעס אני אומר את זה.

אלי אלאלוף: מה עשו לשכות הרווחה כשאתם יושבים בדיונים?

אלי אלאלוף: אני יודע שאומרים עליי שאני לא אוהב עובדים סוציאליים.

אלי אלאלוף: לא נכון.

אלי אלאלוף: זה הצבא היחיד שיכול להתמודד ולהילחם בעוני, אבל עם סמכויות ועם הכלים הנדרשים.

אלי אלאלוף: לקחו להם את כל הכלים.

אלי אלאלוף: אז מה – הם הפכו לבייביסיטר; לפגוש משפחה במצוקה מטורפת, ואין להם כלים.

אלי אלאלוף: אפילו התקציב הגמיש הנדרש, שהיום ניתן על ידי קרן הידידות בסכום של 30–40 מיליון שקל, הולך להיסגר בעוד כמה חודשים; בעוד חודש וחצי.

אלי אלאלוף: ואז, אין לעובדים הסוציאליים הכלים להתמודד עם המצוקות.

אלי אלאלוף: אומרים שצריך לעבור את כל הוועדות, את כל הקריטריונים, את כל הביטוח הלאומי, ובסוף, אתם יודעים איך יוצאים משם מתוסכלים.

אלי אלאלוף: אני אמרתי שהעובדים הסוציאליים חייבים להיות מודעים לזכות של המשפחה, של האזרח, בתחומים של רווחה, בריאות, חינוך, תעסוקה ודיור.

אלי אלאלוף: אין יותר בייביסיטר בלשכות הרווחה.

אלי אלאלוף: חייבים לעשות מהפך אדיר בכספים הקיימים.

אלי אלאלוף: אני שונא בזבזנות.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש מספיק משאבים, ולא ליפול בפח שאמרו לי שיצא שהצעת החוק שלנו עולה 4.5 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: בדיחה.

אלי אלאלוף: בדיחה.

אלי אלאלוף: זה היה כדי לקבור את החוק.

אלי אלאלוף: הצלחנו לשכנע, ואני ביקשתי בפיילוט רק סכום של 10 מיליון שקל, והשאר – מתוך תקציבים קיימים.

אחמד טיבי: אלי, אלי, לסיים.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: לכן, אני מבקש מכם, חבריי – 1.

אלי אלאלוף: להודות לחברים שלי שהיו שותפים להצעה הזאת; 2.

אלי אלאלוף: להודות לצוות המקצועי, כולל אלה של משרד העבודה והרווחה, שהשקיעו זמן רב כדי להשתכנע ולשכנע, לצוות המשפטי, וגם לצוות של משרד האוצר, שראה בזה מהלך נכון בהתמודדות.

אלי אלאלוף: אני מזכיר שדוח העוני הפך לדוח ממשלה, והוא חלק אינטגרלי מההסכם הקואליציוני.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: רשימת הדוברים סגורה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא; חבר הכנסת מאיר כהן, אחד מיוזמי החוק.

אחמד טיבי: חמס דקאייק.

מאיר כהן: חמס דקאייק, אייווא, שוכרן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אלי, אני חושב שהשם שלך התנוסס על דוח שהונח על שולחנה של הממשלה.

מאיר כהן: בעיניי – והיום אני מבין כמה ההחלטה שלי – –

דב חנין: – – – לשר הרווחה והשירותים החברתיים.

דב חנין: אתה מוביל את החוק הזה.

מאיר כהן: – – כמה שאז, ההחלטה הזאת – באמת, בסופה הונח על שולחנה של הממשלה – בעיניי, אני חושב שגם בעיניך, דב, ושאר חברי הכנסת יסכימו – אחד המסמכים החברתיים החשובים ביותר: הדוח לצמצום ממדי העוני, דוח אלאלוף.

מאיר כהן: עד אז זה לא קרה.

מאיר כהן: אני זוכר, חבר הכנסת חנין, אני זוכר את הדיון הראשון, אלי, יחד עם – הדיון הראשון של הוועדה, כשהקמנו את הוועדה, שמענו בפליאה כולנו את דבריה של נציגת הביטוח הלאומי – בשבילנו זה היה הלם – על כך ש-2 מיליארד שקלים מדי שנה מיועדים למשפחות עניות, והכסף לא מנוצל.

מאיר כהן: היינו בהלם.

מאיר כהן: אתה זוכר, אליהו?

מאיר כהן: לא הבנו.

מאיר כהן: אמרנו: תחזרי על המספר.

מאיר כהן: היו כאלה שאמרו 3 מיליארד, אבל אנחנו הלכנו עם אלה שאמרו 2 מיליארד, וזה נשמע איום ונורא, נתון שהיכה אותנו בתדהמה וסלל את ההחלטה – אחת החשובות ביותר – שאין ברירה אלא להקים מרכזי מיצוי זכויות.

מאיר כהן: החוק, מבחינתי, היום אינו מושלם, אבל הוא התחלה של משהו מאוד חיובי.

מאיר כהן: אגב, ההצעה שהגשתי דיברה על הקמה של 70 מרכזים לזכויות, שיהיו מרכזים שכשמישהו שייכנס לאותו מרכז הוא יקבל את כל זכויותיו בכל משרדי הממשלה, לא רק ברווחה – בדיור, בחינוך, וכו' וכו'.

מאיר כהן: אבל זה בסדר גמור, כמו שאמרתי; זאת התחלה של משהו מצוין.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שככל שהאנשים האלה יקבלו את הכסף שמגיע להם – כמו שאמרת, אלי, עם 2 מיליארד שקלים, כסף קיים – אם יהיה מיצוי נכון, זאת תוספת משמעותית, ובאמת, עם כסף שקיים בתוך המערכת – לפני שפקידי האוצר וכל מיני אנשים ישפכו מים קרים מעל ראשינו ויגידו: תשמע, אם אין עוד תקציב אי-אפשר לעשות את זה.

מאיר כהן: תחשבו ש-2 מיליארד השקלים האלה, חבריא, לא מגיעים לאנשים שמגיע להם, לא מגיעים לאותם האנשים שאני ואתה מכירים – וחלק מאיתנו מכירים – שפשוט לא יודעים שזה מגיע להם.

מאיר כהן: והם מגיעים לאותם עובדים סוציאליים – שאגב, אני משוכנע שכולנו מכבדים ומעריכים אותם, ובכל זאת, שלא נשים את הבעיה הזאת כאבן ריחיים על הכתפיים שלהם.

מאיר כהן: לא משנה איזו נשמה גדולה יש לעובדים הסוציאליים, אם לא מציידים אותם, אם לא מציידים באמצעים לצמצום פערים ואם לא נותנים להם גב חזק מאוד וגיבוי, הם לא יוכלו לעשות שום דבר.

מאיר כהן: לא צריך להביא את שאלת העוני לפתחם של העובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: הם כלי שיכול לעשות עבודה מצוינת, אבל זה תלוי בנו.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שהמשאבים האלה, ברגע שהם יעברו הם ייצרו מוביליות ממצוקה לעצמאות, אבל מעל הכול – הכי חשוב לדעת שזה הכסף שלהם.

מאיר כהן: אותה גברת מדימונה שלא קיבלה עד היום, ואותו אדון מקריית שמונה, ואותו אדון מטייבה, ומרהט – זה כסף שלהם, ובגלל שהם לא ידעו את הזכויות שלהם הם לא הלכו לקחת אותו.

מאיר כהן: ולצערי הגדול, המוסדות העלימו בקריצת עין את המציאות הזאת; אמרו: טוב שהם לא באו.

מאיר כהן: לא יודעים – אנחנו נחזיר את זה לאוצר.

מאיר כהן: אני זוכר שביקרתי ב-OECD – וסיפרתי לך את זה, אלי – הדבר הראשון שאמרו לי ב-OECD, שאלו: האם יש מרכזי מיצוי זכויות אצלכם?

מאיר כהן: אמרתי: לא.

מאיר כהן: ואני זוכר שהיינו המדינה היחידה ב-OECD ששר הרווחה לא היה יכול להגיד שיש מרכזי זכויות.

מאיר כהן: ולכן, אני מודה לך על שהגשת את הצעת החוק, ויואל חסון הגיש הצעת חוק, ואני הגשתי הצעת חוק.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, אליהו: זה הדבר החשוב ביותר.

מאיר כהן: תדאג שהצעת החוק הזאת לא תיתקע; תדאג שהצעת החוק הזאת תצא לפועל.

מאיר כהן: אתה צודק, זה לא 4 מיליארד ולא 3 מיליארד ולא 2 מיליארד; זה רצון טוב, זה מיצוי של הכספים שנמצאים בתוך המערכת, ואם אנחנו נתחיל לעשות את זה אנחנו יכולים בהחלט להתחיל לברך ולראות את הפירות של דוח אלאלוף.

מאיר כהן: אני רוצה שתדעו, ידידיי הנותרים שנותרו כאן ביום שלישי הזה – כנראה הכנסת החליטה שהיא עובדת רק יומיים בשבוע ולא שלושה ימים, ואני שמח שנשארו כאן כמה מחבריי – אבל אני זוכר איזו ספקנות הייתה עם דוח אלאלוף.

מאיר כהן: כל כך הרבה אנשים – ואנשים פה לא יודעים את זה, אלי – כמה אנשים אמרו לנו: תעזבו אתכם מהדוח הזה.

מאיר כהן: למה אתם צריכים דוח?

מאיר כהן: כי כל הזמן ישאלו אתכם מה הספקתם מהדוח ומה לא.

מאיר כהן: היום אנחנו רואים באמת שזה אחד המסמכים החשובים ביותר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ואלי, אני מבקש ממך שוב: זה בידיך.

מאיר כהן: ככל שיקומו מתנגדים שינסו לתקוע מקלות בגלגלים, היה אתה זה שמוביל.

מאיר כהן: בידך הדבר.

מאיר כהן: ובעזרת השם, אנחנו נוכל לבשר שכן יוקמו מרכזים למיצוי זכויות, כן נחליף את הטרמינולוגיה, וכן לאט-לאט ניתן גב לאותם עובדים סוציאליים שהם החיילים בחזית.

מאיר כהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מירב בן ארי – לא נמצאת; יעל גרמן – לא נמצאת; סעיד אלחרומי – לא נמצא; אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; מיכאל מלכיאלי – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – נמצא, תפדל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אלי, הרשימה המשותפת פה עם נוכחות של 40% מחברי הכנסת, אז זה מה שיש פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל בחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חבר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, הייתי בדיון, ואני תומך בחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא כלי טוב לעזור ולנסות לטפל, או לעזור לעניים, כי עד היום הם טיפלו לא בעוני של האנשים – הם טיפלו בעניים, והטיפול שלהם היה גרוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכלי הזה לא בא לתת רווחה אלא לבוא לאנשים ולתת להם את האפשרות לקבל את ההדרכה ולדעת מהן הזכויות שלהם, מה הם יכולים לעשות כדי לצאת ממעגל העוני, או לפחות לשפר את המצב, אפילו אם הם נשארים במעגל העוני – אבל להרגיש קצת יותר טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראיתי את ההתנגדות של הרווחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכנות, זה לא עניין של תקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יכול להבין אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במה להבין אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו יודעים שיש מחסור גדול בעובדים סוציאליים; אנחנו מכירים את העומס הגדול על אותם עובדים סוציאליים ואת מספר התיקים שבהם הם מטפלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם בדוח העוני, כבוד יושב-ראש הוועדה, אתה התייחסת לזה, כי חלק מהבעיה זה העומס על אותם עובדים סוציאליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל באוכלוסייה הערבית זה כפליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, יש מחסור גדול מאוד בעובדים סוציאליים בלשכות הרווחה ביישובים הערביים, ויש לפעמים מקומות שיש אפילו תקנים לקבל עובדים סוציאליים והרשות לא יכולה לקבל, כי יש את המצ'ינג – התשלום של 25% של הרשות שהיא לא יכולה להרשות לעצמה, כי אין לה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יישוב שמקבל מענק איזון – מענק איזון זה אומר שהמדינה מוסיפה לך סכום מסוים כדי שתוכל לנשום, כדי שתוכל לחיות על הלחם, ולא מעבר לזה, לכן, אתה לא מוצא גם את התקציב הזה לשלם את המצ'ינג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שאנחנו צריכים להגיע פעם למצב כזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה אליך: אולי ניזום ביחד חוק שבעניין המצ'ינג – לבוא לפי הדירוג הסוציו-אקונומי של הרשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רשות שהיא מ-4 ומטה, מ-3 ומטה – לא משנה, נגיע לסיכום מסוים – תהיה פטורה ממצ'ינג, כי שם העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה רוצה לטפל בעוני בזה שאתה לא יכול לתת את השירות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, יש פרויקטים שאנחנו מפסידים בגלל שיש עובדים ויש פעולות שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו, כי אנחנו, את החלק שלנו, אין לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העומס הזה שלהם גם בחלקו עושה לנו בעיות של אלימות, ואתן דוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חלק מהעבודה של העובדים הסוציאליים הוא להכין תסקירים לבתי משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקרי גירושין או תהליך גירושין בין בעל ואישה, ויש לנו את הבעיה של הילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה צריך תסקיר לבית המשפט או לבית הדין השרעי על הסדרי ראייה של הילדים ועל המשמורת שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים זה נמשך יותר שנה – אני מסיים – עד שאתה מקבל את התסקיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה שאם הבעל מחזיק בילד, אז הוא לא מרשה לאישה לראות אותו, וזה גם הפוך במקרים אחרים, זה גורם הרבה לאלימות, ולפעמים גם לאלימות – שהיא לא מוצדקת בשום פנים ואופן – נגד העובדים הסוציאליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראינו מקרים כאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, בוא ניעזר בנושא הזה – לפתור את המצ'ינג – ואולי נוכל לעזור גם לנזקקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת שמולי.

לאה פדידה: איך לקחת – – –

אחמד טיבי: הפרד ומשול.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: דיבורים נשארים דיבורים.

אחמד טיבי: )

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, קודם כול, אני כמובן מברך על החוק, אדוני יושב-ראש ועדת הרווחה.

איציק שמולי: זה עוד נדבך ועוד נדבך ועוד נדבך של העבודה המצוינת שאתה מחולל, ממש חוצב בסלע, מאז הקמת הוועדה למאבק בעוני.

איציק שמולי: באמת אני חושב שההימצאות שלך כאן, בכנסת, מממשת הלכה למעשה את המחויבות הגדולה מאוד שלך להתמודד בצורה רצינית עם האתגר האדיר הזה, שבעצם רובץ לפתחה של מדינת ישראל כולה.

איציק שמולי: אני רוצה לדבר על דבר אחר שהיה פה היום בכנסת.

איציק שמולי: אתה, היושב-ראש, הזכרת את זה, ובהחלט מגיעות לשר הבריאות ברכות – –

אחמד טיבי: נכון.

איציק שמולי: – – על ההחלטה החשובה מאוד שהתקבלה היום לממן לילדי ה-SMA, ילדים שחולים במחלת ניוון שרירים נדירה ונמצאים בסכנת חיים.

איציק שמולי: מי שמכיר, בעצם, במחלה הזאת הילדים מאבדים תפקודים בצורה ממש מפחידה, תפקוד אחר תפקוד, עד שזה, למרבה הצער, מגיע לנשימה, ומתים בגיל מאוד מאוד צעיר.

איציק שמולי: לפני כחצי שנה נמצאה תרופת פלא, שמה שהיא עושה הוא שהיא לא רק עוצרת את הנסיגה של התפקודים – היא גם מסוגלת, באופן מוכח, להחזיר את התפקודים לילדים, תפקודים שאבדו, ולכן היא כל כך חשובה.

איציק שמולי: במשך חודשים ארוכים אנחנו נאבקים עבור אותם הילדים, עבור הזכות שלהם לחיים.

איציק שמולי: היום השר ליצמן הגיע לוועדת הכספים, ובאמת בבשורה יוצאת דופן בישר לילדים בשורה שהיא חשובה מאוד: כל ילד שהוא ב-type A, כלומר שהוא ברמת סיכון מיידית, באמת תינתן לו התרופה במסגרת טיפולי חמלה.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מברך על זה, אבל צריך להגיד שזו גם אליה וקוץ בה, מכיוון שאנחנו יודעים, אדוני היושב-ראש, שדיוני הסל עדיין נמשכים.

איציק שמולי: המתווה והפתרון שהציג היום שר הבריאות זה פתרון ביניים, ולמעשה, ההחלטה המרכזית תתקבל על ידי ועדת הסל.

איציק שמולי: טוב שפוליטיקאים לא מתערבים ולא מחליטים בתוך הדיונים של ועדת הסל, אבל אנחנו באמת מסתכלים על הדיונים של הוועדה בדריכות ומקווים מאוד שתיפול שם ההחלטה הנכונה, וש-80 ילדים יזכו לקבל את התרופה, ובאמת תינתן להם הזכות להיוולד מחדש.

איציק שמולי: אני רק הזהרתי היום בוועדה, ואני גם אומר את זה מכאן:

איציק שמולי: אוי ואבוי לנו אם תצא מתוך הוועדה, בסופו של דבר, החלטה שיוצרת איזושהי מציאות של משפט שלמה, שחלק מהילדים, ברמת חומרה מסוימת, מקבלים תרופה וחלק אחר לא מקבלים תרופה.

איציק שמולי: גם אין שום היגיון לתת לילדים שהם עכשיו ב-type B, כלומר עדיין לא הגיעו לרמה החמורה ביותר, להגיע לשם ואז לתת להם את התרופה.

איציק שמולי: אין בזה שום היגיון.

איציק שמולי: דבר אחרון – אדוני היושב-ראש, אני מזכיר לכל הבית הזה: למרות השמחה הנקודתית והלא-קטנה שהייתה היום, היום יש היום בקופת המדינה עודפים של 20 מיליארד שקל.

איציק שמולי: פחות מאחוז מהכסף הזה יכול להציל את החיים של 80 ילדים.

איציק שמולי: 12 ילדי דושן כבר נותרו בחוץ, ואני לא יודע איך אנחנו מסוגלים להסתכל להם בעיניים בפעם הבאה שהם באים לכנסת.

איציק שמולי: אבל לפחות ב-SMA בואו לא נלך לפתרון דיפרנציאלי.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מקווה, אדוני היושב-ראש, שתתקבל ההחלטה הנכונה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מסכים איתך.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עליזה לביא – מיש מווג'ודה.

אחמד טיבי: דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותיי, ידידיי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק חשוב.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק חשוב, ראשית, כי הוא מרחיב את הגדרת הנזקקים.

דב חנין: גם מי שסובל ממחסור כלכלי יכול להיחשב לנזקק ולזכאי על פי החוק הזה.

דב חנין: הדבר השני, והוא חשוב לא פחות, זה המנגנון שמסייע למצות זכויות.

דב חנין: מנגנון כזה הוא חיוני.

דב חנין: כל כך הרבה אנשים שזכאים לזכויות לא יודעים שיש להם זכויות, ואם אנחנו לא נייצר מנגנון שמאפשר לאנשים למצות את הזכויות שלהם, הזכויות שלהם יישארו כתובות עלי ספר בלבד.

דב חנין: לכן החוק הזה כל כך חשוב, ואני גאה להיות אחד היוזמים של החוק הזה.

דב חנין: אני מקווה שאנחנו נביא אותו לקריאה שנייה ושלישית במהירות.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, מיהו נזקק?

דב חנין: מיהם הנזקקים?

דב חנין: לכל אחד מהם יש שם.

דב חנין: אני רוצה לספר לכם את סיפורו האמיתי של פנחס – פנייה שהגיעה אלי בימים האחרונים – קשיש שנתקל בסירוב לגמלת סיעוד מביטוח לאומי.

דב חנין: פנחס הוא ניצול שואה.

דב חנין: הוא אחד מילדי מנגלה.

דב חנין: הוא עבר את התופת, עלה לארץ, שיקם את עצמו, היה בצבא, והיום הוא מתגורר בהוסטל של משרד השיכון; אדם מבוגר מאוד, ערירי, עבר לא מעט ניתוחים ונשאר במצב סיעודי.

דב חנין: כאשר הוא פנה, בעזרת עובדת סוציאלית, בבקשה לסיוע מהביטוח הלאומי, הוא נתקל, כמו רבים נוספים במצבו, במערכת אטומה ונוקשה.

דב חנין: הוא לא התלבש כנראה בדיוק על הכללים.

דב חנין: למרות מצבו הקשה של פנחס הוחלט לדחות את בקשתו לסיוע בגמלת סיעוד.

דב חנין: כשהוא ביקש לערער על כך הוא הוזמן לוועדת ערר, אבל הוא לא יכול להגיע אליה פיזית בגלל נכותו.

דב חנין: הסיפור של פנחס הוא רק דוגמה אחת; זה קשיש אחד שכרגע סיפרתי את סיפורו, אבל זה סיפור מייצג של אלפים של מקרים אחרים.

דב חנין: הטרגדיה של פנחס, אדם ערירי, מצביעה על הרבה אנשים קשישים, מבוגרים, סיעודיים, שהותרנו אותם לבד.

דב חנין: אלה הקולות הדוממים שכל כך קל שלא לשמוע אותם, אלה שפילסו בחייהם את הדרך ואנחנו הותרנו אותם בשוליה.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לקריאתו של חבר הכנסת איציק שמולי.

דב חנין: בקופת המדינה יש 20 מיליארד שקלים.

דב חנין: לפני שמקבלים את ההחלטה המופקרת והשערורייתית לחלק את הכסף הזה כמתנות לעשירים, לתת אותו כהקלה במס החברות, צמצום של מס החברות מעבר לכל הצמצומים שכבר נעשו במס החברות – לפתור בכסף הזה בעיות חברתיות.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על בעיות חברתיות, אחת הבעיות הקשות ביותר היא הבעיה של הקשישים, הבעיה של האנשים שצריכים לקבל טיפול סיעודי.

דב חנין: הבעיה הזאת מוחרפת עוד יותר כאשר הביטוחים הסיעודיים הקבוצתיים עומדים להסתיים השנה.

דב חנין: ואנשים הולכים להישאר בלי כלום – 850,000 בני אדם שחשבו שהם מבוטחים יישארו תלויים באוויר.

דב חנין: אם המדינה לא תיכנס לתמונה במהירות, אם לא יוחלט במהירות להפוך את הביטוח הסיעודי לחלק מסל הבריאות הממלכתי, אנחנו כולנו במשבר קשה.

דב חנין: אומרת נגידת בנק ישראל: אנחנו בפני קטסטרופה.

דב חנין: כן, אנחנו בפני קטסטרופה.

דב חנין: הקטסטרופה הזאת מאוד מאוד קרובה.

דב חנין: אם לא נעשה מעשה עכשיו אנחנו נרגיש את כל הכאב שלה.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אמיר אוחנה; יהודה גליק; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

עאידה תומא סלימאן: לא ביקשתי.

אחמד טיבי: לא ביקשת.

אחמד טיבי: אצלי היא לא מחוקה.

אחמד טיבי: עאידה אף פעם לא מחוקה, מה זה?

עאידה תומא סלימאן: אני לא נמחקת אף פעם.

עאידה תומא סלימאן: אותי לא מוחקים.

אחמד טיבי: תמר זנדברג; עמר בר-לב; מוסי רז?

מוסי רז: מוותר.

אחמד טיבי: מיכל רוזין; מיקי לוי; יוסף ג'בארין; איתן ברושי; אחמד טיבי – לא יכול; נחמן שי?

נחמן שי: אני פה.

אחמד טיבי: לאה פדידה?

לאה פדידה: מוותרת.

אחמד טיבי: מוותרת.

מאיר כהן: נחמן רוצה.

אחמד טיבי: נחמן שי לא מוותר.

אחמד טיבי: תגיד, מה, נדבקת מדב חנין, מה?

עאידה תומא סלימאן: אף פעם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני יודע שאנחנו בנעילה וכולם רוצים כבר לצאת, אבל אני רוצה בכל זאת לומר קודם כול מילה אחת לשבחך, אדוני יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף, שנחרץ ונחוש להוציא לפועל את הכדור שהוא בעט.

נחמן שי: אדוני מתמצא קצת בכדורגל, נכון?

נחמן שי: אז אלי אלאלוף בעט את הקרן ורץ לנגוח אותו.

נחמן שי: כך קרה במקרה שלו.

נחמן שי: הוא עשה את עבודת הוועדה החשובה שלו, אבל למזלו ולמזלנו הוא הגיע לכנסת, ואז הוא גם יכול היה להוציא אותה אל הפועל – בחלקה, לא את כולה.

נחמן שי: אילו הוא היה נעלם בתוך דפי הדוח שלו אז חבל מאוד, אבל העבודה הזאת הייתה גם היא נמחקת מההיסטוריה, וטוב שהוא יכול להוציא כמה וכמה מהדברים לפעול – לא את כולם.

נחמן שי: אני מאוד מקווה ששר האוצר יפתח את הקופה ויעמוד לרשותו.

נחמן שי: אני רוצה לומר משהו: העוני הוא האויב הכי גדול לחברה הישראלית.

נחמן שי: הכי גדול.

נחמן שי: אני, לא פעם, לא רק בשיחות בבית, בעצמנו, אלא גם בחוץ, כשאנחנו נפגשים עם נציגים, אורחים וכן הלאה, כשאני מציג להם את נתוני העוני של מדינת ישראל הם נבהלים.

נחמן שי: כשאתה אומר להם ש-18.6%, לפי הדוח האחרון של הביטוח הלאומי, מן המשפחות בישראל הן עניות, הם לא מאמינים; ששיעור העוני בישראל הוא 19.4%, הם לא מאמינים; ש-5.7%, כמעט 6%, של משפחות שבהן שני בני הזוג עובדים, עובדים, יוצאים כל בוקר ומשקיעים בעבודה שמונה-תשע שעות, הם עניים.

נחמן שי: ובישראל של היום 64% מהאנשים יוצאים לעבודה – שזה הישג בלתי רגיל – אבל הם מוצאים את עצמם בסוף היום נזקקים, מתחת לקו העוני, שלא לדבר על זה ששיעור המשפחות העניות מקרב המשפחות שאיש לא עובד בהן, כמובן, נמצא בסימן עלייה.

נחמן שי: העוני מאיים על החוסן החברתי שלנו; העוני מאיים על הערכים הבסיסיים של החברה הישראלית ושלנו כיהודים, שאמורים לקיים את הכלל "כל ישראל ערבים זה לזה".

נחמן שי: זאת האחריות שנופלת עלינו, לחשוב שיש הרבה שאין להם ויש מעט שיש להם הרבה ואיך אנחנו מחברים ומגשרים אותם כדי שב-8.5 מיליון שחיים פה – זו מדינה קטנה – תהיה מידה של שוויון.

נחמן שי: לא כולם יהיו שווים לכולם בסופו של דבר – זה בלתי אפשרי – אבל להקטין את העוני, אני חושב שזו המחויבות של כולנו.

נחמן שי: ועל כן, אני שמח על כל חוק וכל צעד שהכנסת עושה, ושהוועדה שלך עושה, אלי.

נחמן שי: הוא חשוב לנו, הוא חשוב לך אישית, גם בגלל שהיית כל כך מעורב, אבל הוא חשוב לכל אחד ולכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, ועל כך אני מודה לך.

נחמן שי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: נאוה בוקר; ג'מאל זחאלקה; עיסאווי פריג'; קסניה סבטלובה; מיכל בירן; איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: בבקשה, הצבעה בקריאה ראשונה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 8) (הרחבת ההגדרה "נזקק" וסיוע במיצוי זכויות), התשע"ח–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את הצעת החוק להמשך דיון לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה והרווחה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ו בחשוון התשע"ח, 15 בנובמבר 2017, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.