ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 273, 2017-11-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד בחשוון תשע"ח, 13 בנובמבר 2017, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/4701/20 וכלה בהצעת חוק פ/4744/20 – הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (עלון לצרכן של תכשיר מרשם), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק מעונות יום שיקומיים (תיקון – הקדמת גיל הזכאות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שמירה חקלאית כעבודה מועדפת), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת חיים ילין, עודד פורר, עמר בר-לב ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ואיימן עודה; הצעת חוק כלי הירייה (תיקון – החזר הוצאות למאבטח), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – שלילת הכרה ממכינות המעודדות סירוב פקודה והסתה), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – היוון קצבה על ידי שאיר הזכאי לפנסיה תקציבית או לקצבה מקופה אחרת), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, אחמד טיבי, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, רחל עזריה, רועי פולקמן, חיים ילין, איילת נחמיאס ורבין, מוסי רז, מיכל בירן ויצחק וקנין; הצעת חוק הנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר קאסם, התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק הנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר קאסם, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ואיימן עודה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בעד תרומת מזון), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – נבחר ציבור שהורשע בעבירה שיש עימה קלון), מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לסטודנטים בעבור התנדבות), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק העונשין (תיקון – ביטול העבירה על העלבת עובד ציבור), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג,

ירדנה מלר-הורוביץ: מוסי רז, יהודה גליק, בצלאל סמוטריץ ומיקי רוזנטל; הצעת חוק מינוי ייצוג משפטי לקטין (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, מרדכי יוגב ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אילן גילאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג ומוסי רז; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות), מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק סמכויות שעת חירום (מעצרים) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מוסי רז, תמר זנדברג, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ואילן גילאון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודות זיכוי בעד ילדים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – הגברת משילות הממשלה במינויי משרות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק סייג בעבירות ייחוד המקצוע במתן שירותים על ידי בעל מקצוע מוסמך בדין הזר לאזרח שאינו אזרח ישראלי (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מענק עבודה) (תיקון – הודעה בדבר זכאות למענק), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס בגין משיכה הונית מקופת גמל), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – מכרז להפעלת השירות האזרחי), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי בריאות נוספים לילדים יתומים ונטושים), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק הכנסת (תיקון – הרחבת תקופת הצינון במעבר לשדלנות בכנסת), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מוסי רז, סתיו שפיר ויהודה גליק; הצעת חוק מיצוי זכויות והנגשת מידע, התשע"ח–2017,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, אלי אלאלוף, ניסן סלומינסקי, מיכאל מלכיאלי, מנחם אליעזר מוזס, רועי פולקמן, יעקב מרגי, דב חנין, יעקב פרי, איציק שמולי, יוסי יונה, שולי מועלם-רפאלי, עמיר פרץ, איל בן ראובן, מיקי רוזנטל, יואל רזבוזוב, יפעת שאשא ביטון, דוד ביטן, דוד אמסלם, אברהם נגוסה, מרב מיכאלי, מכלוף מיקי זוהר, יעקב אשר, מירב בן ארי, רחל עזריה, עאידה תומא סלימאן, סתיו שפיר, אילן גילאון, מיכל בירן, נחמן שי, יעל כהן-פארן, יואב בן צור, יהודה גליק, ישראל אייכלר, אורי מקלב, יואל חסון, חיים ילין ויעל גרמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הצמדת קצבאות הביטוח הלאומי לשכר הממוצע במשק), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פטור חיילים, נפגעי מלחמה ושוטרים מארנונה) (תיקון – פטור מארנונה לחיילים בודדים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – הכרזה על קיום מונופולין ואיסור על מחיר מופרז וטורפני), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק סמכויות למניעת התעללות בבעלי חיים (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת איתן כבל, נורית קורן, ציפי לבני, תמר זנדברג, נחמן שי, קסניה סבטלובה, מרב מיכאלי ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – התחשבות במסורת ישראל), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יצחק וקנין, יואב בן צור, יעקב מרגי, מיכאל מלכיאלי, מכלוף מיקי זוהר ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תשלום בשעות המנוחה השבועית), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי לידה מוגדלים לעצמאית), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – נבחר ציבור שהורשע בעבירה שיש עימה קלון), מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – הגבלת עמלה בעד שירותי סליקה שמשלם עסק זעיר,

ירדנה מלר-הורוביץ: קטן או בינוני), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הצגת משך הזמן שנותר ברמזורים המיועדים להולכי רגל בקרבת בית ספר ובית אבות), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת הנכות), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת אלי אלאלוף; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – ביטחון תזונתי למחוסרי דיור), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הקצאת תוספת שנתית ייעודית לתרופות למחלות יתומות בסל שירותי הבריאות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יואב קיש, איציק שמולי, בצלאל סמוטריץ, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הקצאת תוספת שנתית ייעודית לתרופות למחלות יתומות בסל שירותי הבריאות), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – ביטול הפסקת פעילות הטלוויזיה הלימודית), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יוסי יונה, אורן אסף חזן, יעקב מרגי, אורלי לוי אבקסיס, עודד פורר, נחמן שי, יוסף ג'בארין, לאה פדידה, תמר זנדברג, אלעזר שטרן, ענת ברקו, יעל גרמן, מיכל בירן, איציק שמולי, עמר בר-לב, מוסי רז, דב חנין, נורית קורן, סאלח סעד, קסניה סבטלובה, מרב מיכאלי, יואב בן צור, יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, מיקי רוזנטל, עמיר פרץ, יצחק וקנין, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, מיקי לוי, ציפי לבני, יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, נאוה בוקר, אברהם נגוסה, מיכל רוזין ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – סמכות להכרזה על אי-התאמה בין הוראות חוק לחוק-יסוד), מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – תחולה על תושבי מזרח ירושלים ושיקול דעת שר הפנים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, שולי מועלם-רפאלי, דוד ביטן, יעקב מרגי, טלי פלוסקוב, שרן השכל, עודד פורר ורועי פולקמן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כרגיל, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אין היום הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם, מי שמעוניין, ודאי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, את יכולה לפתוח היום את הנאומים, בבקשה, גברתי, ואז נקבע את התור הלאה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותיי, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על הסכנות שבמינויים פוליטיים.

עליזה לביא: כאן הקואליציה מובילה חוק שיקל ויאפשר מינויים פוליטיים.

עליזה לביא: רק בשבוע שעבר המליצה הרשות לניירות ערך להגיש כתבי אישום בפרשת בזק נגד בעלי השליטה בחברה, גם נגד המנכ"לית וגם נגד עוד בכירים שם, ומנכ"ל המשרד מושעה.

עליזה לביא: רבים שם, ובכירים, מושעים.

עליזה לביא: יש פה כתב אישום שאומר באופן חד-משמעי – ואין ספק בכלל שבמשך קרוב לשנתיים המשרד עצמו עבד אצל בזק: מקדם אינטרסים של בזק, מעביר מידע פנימי לחברה, מסתיר את זה מגורמים מקצועיים.

עליזה לביא: בדיונים שקיימנו כאן בבית, הזה ביקשנו ושאלנו ודיברנו והגשנו שאילתות – שום דבר לא עצר את השנתיים האחרונות שבהן ראינו איך מינויים פוליטיים מקדמים אינטרסים.

עליזה לביא: אז אם למישהו לא היה ברור למה אנחנו נגד החוק הזה, שמבקש לתת לשרים למנות מינויים פוליטיים, אז הינה התשובה מול עינינו.

עליזה לביא: מבקר המדינה, הוא בעצמו כותב על זה בדוח ביולי 2017, ואומר: "התנהלות משרד התקשורת מעידה על חולשה רגולטורית ואינה עולה בקנה אחד עם תפקידו כרגולטור האמון על האינטרס הציבורי".

עליזה לביא: אז כתב האישום הזה, החומרה שלו היא מאוד רבה.

עליזה לביא: אבל מעבר לחומרה המאוד-גדולה – שהיא מאוד גדולה, וצריך לתת עליה את הדעת ואת הדין – חברים, אסור לנו, אסור לנו לאפשר מינויים פוליטיים, בטח לא במשמרת שלנו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום התבשרנו שראש עיריית ירושלים ניר ברקת מתכנן, דוחף, להרוס שכונה שלמה בכפר עקב.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר בניסיון או במעשה שיכול להצית התנגדות.

אחמד טיבי: רק שיהיה ברור: אני מתנגד לכל מי שבונה על קרקע ציבורית שהיא לא לו או במקום בית ספר או כביש וכדומה.

אחמד טיבי: אבל כאשר מזניחים יישוב שלם בלי תשתיות, בלי תקציבים, בלי תכנון, ואנשים נאלצים לבנות, זאת התוצאה.

אחמד טיבי: אבל להרוס שכונה שלמה, כאשר בהתנהלות של עמונה עשו הכול כדי להכשיר את השרץ ומצאו פתרונות ותקציבים, זה מוכיח את המדיניות של איפה ואיפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אבו עראר.

איתן ברושי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, חבריי, היום התקיימה פה הפגנה של למעלה מ-1,000 עובדים של הקרן הקיימת לישראל בקול זעקה גדולה על החלטה דורסנית של הממשלה – שכנראה תעלה עוד הערב לקבל גיבוי של הכנסת – על חיסולה של הקרן הקיימת לישראל.

איתן ברושי: בצד ההתנגדות שלנו לוויתור על הערכים שבשמם פועלים הקרן הקיימת והמוסדות האחרים של מדינת ישראל והעם היהודי מאז קק"ל, 115 שנה, יש גם שאלה של העובדים והדאגה לעתידם.

איתן ברושי: 2 מיליארד שקל שהממשלה רוצה לקחת מקק"ל, בנוסף ל-2 מיליארד שקל ומעלה שקק"ל כבר העבירה על פי ההסכם, הם גם איום על העובדים ועל הביטחון הסוציאלי שלהם.

איתן ברושי: לכן, אני קורא ליושב-ראש הכנסת לדחות את הדיון – בטח לא הערב, זאת לא שאלה שצריך לעשות אותה בחיפזון כזה – ולשקול מחדש אם ניתן להגיע להבנה עם הקרן הקיימת לישראל תוך כדי ביטחון לעובדים ושמירה על היעדים והמשימות של הקרן הקיימת לישראל.

איתן ברושי: הינה, הגיע שר החינוך, הוא בוודאי יתמוך בדבריי שמוקדם ואין סיבה לחסל את קק"ל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, כלי מרכזי שבו משתמשת המדינה כדי לנשל קרקעות הוא הריסת הבתים בקרב האוכלוסייה הבדואית בנגב, ובכוונה – כאילו להכריע ולהכניע את התושבים, את האזרחים הבדואים, לנשל אותם מקרקעותיהם ולהעביר אותם למקומות שאנו עדיין לא יודעים.

טלב אבו עראר: הכתובת לכך, הכתובת של המדינה, היא מינהלת הבדואים.

טלב אבו עראר: מי שמנהלת את מינהלת הבדואים, לידיעתכם, חברים, היא עמותת רגבים, הנתמכת על ידי השר אורי אריאל וגם מיוצגת כאן על ידי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלב אבו עראר: לכן, אני פונה אליך, מכובדי היושב-ראש, להתערב אישית, לפחות בחמשת או בששת החודשים הבאים, בימי החורף, בוא נגיד, ולהקפיא את הריסת הבתים; שלא נשאיר משפחות עם ילדים, עם זקנים, עם זקנות, בלי קורת גג בחורף הזה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בשבוע האחרון קיימה משלחת של הרשימה המשותפת ישיבות חשובות במטה של האיחוד האירופי בבריסל וכן בפריז, בעיקר בפגישה עם המזכיר הכללי של הארגון, ארגון ה-OECD – ארגון מאוד חשוב, שגם מדינת ישראל נמנית עם המדינות החברות בו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני חושב שזה מאוד טבעי, ואף מאוד בריא, שחברי כנסת יקיימו פגישות בזירה הבין-לאומית עם אחראים באותה זירה.

יוסף ג'בארין: צר לי לראות, תוך כדי הישיבות האלה, שדווקא שרת המשפטים איילת שקד אומרת לאחד העיתונאים בישראל ש"ערביי ישראל וכנסת ישראל צריכים להוקיע מתוכם את הגיס החמישי", ממש כך, את הגיס החמישי, "שמנסה להרוס את הדו-קיום בין יהודים לערבים בישראל ולבצע פיגועים מדיניים במדינה שהם מתיימרים להיות אזרחיה".

יוסף ג'בארין: כל זה על כך שחברי כנסת מקיימים ישיבות?

יוסף ג'בארין: אני מתפלא, חבר הכנסת, איך הגענו למצב כזה שחברי כנסת במשכן הזה לא יכולים לצאת ולקיים פגישות מדיניות, פגישות פוליטיות, כחלק אינטגרלי מהעבודה הפרלמנטרית שלהם, ולייצג את הדאגות של ציבור הבוחרים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת יוסף עטאונה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לרעידות אדמה מדיניות אני חושבת שישראל יודעת לתת מענה אסטרטגי; היא יודעת להתחמש – היא יודעת לעשות מה שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לרעידות אדמה אמיתיות אני חוששת שישראל לא ממש מוכנה; רק ב-24 השעות האחרונות אנחנו עדים לשלוש רעידות אדמה בעולם, אחת מהן לא רחוק מכאן, היא הורגשה בתל אביב – במרכז הארץ – אני מודה שלא הרגשתי אותה, אבל אולי אני רגילה לרעידות אדמה מפה, מהמליאה, אז אני לא מרגישה אותן כשהן קורות באמת.

איילת נחמיאס ורבין: הכנסת נדרשה לנושא הזה, אדוני היושב-ראש, לא אחת, בכל הוועדות שלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני קוראת מכאן שוב: מדובר כאן בעניין דרמטי ומשמעותי מבחינתה של מדינת ישראל, שאינה ערוכה לו בשום צורה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שפיקוד העורף שלנו וארגוני ההצלה של ישראל יודעים ללכת לעזור לאחרים בעולם, אבל אנחנו צריכים להבין שאם חס וחלילה קורה משהו כזה בארץ, רעידת אדמה נוסח מה שקרה באיראן – ובישראל זה היה 4.6 בסולם ריכטר – אנחנו לא מוכנים לדבר הזה, ואנחנו חייבים להתעשת, ומיידית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף עטאונה, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על תאונות עבודה, במיוחד בענף הבנייה.

יוסף עטאונה: אתמול ליווינו למנוחות ולקבורה עוד קורבן של תאונות עבודה בענף הבניין, סאלם אל-אעסאם.

יוסף עטאונה: תופעה זאת וטרגדיה זאת, לפי דעתי, צריך להפסיק אותה.

יוסף עטאונה: אי-אפשר להשלים עם מצב שעובדים יוצאים בבוקר למקום העבודה בבניין וחוזרים לקבורה.

יוסף עטאונה: המצב כל כך עגום ומופקר באתרי הבנייה בארץ – יש כ-13,000 אתרי בנייה ו-17 מפקחים מטעם משרד העבודה והרווחה.

יוסף עטאונה: לפי דעתי, זה לא מספיק.

יוסף עטאונה: צריך לקחת אחריות, במיוחד משרד העבודה והרווחה, לפקח על הוראות הבטיחות באתרי הבנייה, ובמקומות שהייתה רשלנות באתרים – צריך להוציא צווי סגירה לאתרים שיש בהם רשלנות.

יוסף עטאונה: אחראים ומנהלי עבודה באתרים שהתרחשו בהם אסונות, צריך להעמיד אותם לדין – לשלם את המחיר.

יוסף עטאונה: אי-אפשר להמשיך עם מצב זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

לאה פדידה: יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, הסכמי הגג, תוכנית גג – חוץ מליטוף אגו אין בה שום דבר.

לאה פדידה: בנייה מואצת – הוגש דוח של משרד הפנים שאומר כך: הסכמי הגג – מכה שתדרדר את הפריפריה.

לאה פדידה: רשויות מקומיות שחתמו על ההסכם יעברו מתקציב מאוזן לגירעון.

לאה פדידה: אין בהם לא תכנון בר-קיימא ולא תחבורה.

לאה פדידה: אז אדוני שר האוצר, אני קוראת לך מכאן, במקום לרוץ ריצת אמוק לגזור סרטים ולתלות שלטים של קמפיין, לא בושה להגיד: טעיתי.

לאה פדידה: אני לא באמת חושב עליכם, הפריפריה אלא אני חושב על פעילות בחירות.

לאה פדידה: צריך לעצור את התוכנית הזאת, ואל תמכור לי פריפריה, כי אני באה גם משם וגם מהשלטון המקומי.

לאה פדידה: תוכנית של בנייה שלא מביאה בחשבון שירות לתושב, תכנון בר-קיימא או נושא תחבורה היא בכייה לדורות.

לאה פדידה: אני מבקשת ממך, אל תנהל קמפיין על חשבוננו, שר האוצר.

לאה פדידה: לא בושה להגיד: טעיתי, לפני שזאת תהיה בכייה לדורות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הבחור מוחמד מחמוד טאהא מהעיר כפר קאסם נורה ונהרג בחודש יוני השנה על ידי שומר בתחנת משטרת כפר קאסם.

מסעוד גנאים: מוחמד נהרג על ידי השומר בדם קר; הוא לא סיכן את חייו של השומר ולא סיכן את חייו של אף אחד.

מסעוד גנאים: לאחרונה נודע להוריו של מוחמד ולאנשי כפר קאסם מכמה מקורות שמח"ש עומדת לסגור את תיק החקירה נגד השומר.

מסעוד גנאים: אני קורא לשר לביטחון הפנים ולמח"ש שלא לסגור את התיק, כדי להעמיד את הרוצח לדין.

מסעוד גנאים: השהיד – מוחמד טאהא הוא שהיד.

מסעוד גנאים: (אומר בערבית: השהיד מוחמד טאהא הוא שהיד.

מסעוד גנאים: תפארת וחיי נצח לשהיד מוחמד טאהא וחרפה וקלון לרוצח הפחדן.

מסעוד גנאים: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, על עוול קשה – על 300 פלסטינים מצפון בקעת הירדן שביום חמישי האחרון קיבלו מהצבא צו שמורה להם לפנות את רכושם בתוך שמונה ימים מהמקום שבו הם גרים.

דב חנין: בין האנשים האלה 60 תינוקות, ילדים קטנים.

דב חנין: המשפחות האלה חיות דורות כקהילות רועים באזור של בקעת הירדן.

דב חנין: זה מקור הפרנסה שלהם, כך הם חיים.

דב חנין: הצבא בעצם מבקש להרוס את הבתים שלהם, לפנות את מכליות המים, את מתקני הצאן – בעצם מעמידים אותם בסכנה, כשאנחנו נכנסים לחורף.

דב חנין: מדובר באחת הקהילות המוחלשות ביותר בגדה המערבית; קהילה מנותקת ומבודדת לחלוטין ממרכזים עירוניים, ומוקפת מכל הכיוונים בשטחי אש.

דב חנין: פעם נלחמים נגדם בצווי רכוש, פעם בצווי הריסה, פעם צו שטח צבאי סגור, פעם צו לתת אדמות שלהם להתנחלויות.

דב חנין: זו פגיעה בזכויות האדם, זאת מלחמה נגד אזרחים שלא עשו שום דבר, זה מעשה טרנספר, שהוא פשע על פי המשפט הבין-לאומי ועל פי כל אמת מידה אנושית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה אל-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול אירעה רעידת אדמה לא רחוק מהארץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נשאל את עצמנו מה התוכניות ומה המוכנות של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למדינה יש תוכנית ארוכת טווח לחזק מבני ציבור כמו בתי ספר ובתי חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ארוכת טווח – יותר מ-20 שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם התוכנית הזאת מתממשת, מי עוקב אחריה, ואם יש תוכנית עם לוחות זמנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאזרחים – ואלה הרוב – יש תמ"א 38.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תמ"א 38 באה להגיד לאזרחים: אנחנו נחזק לכם את המבנים ואתם תשלמו בזה שתהיה לכם תוספת דיירים באותו מבנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הקבלנים שירצו לעשות את החיזוקים האלה עושים את זה אך ורק באזור המרכז, כי שם מחיר הדירות גבוה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המסקנה היא שרוב הבתים במדינת ישראל, במקרה של רעידת אדמה, הם בסכנה, במיוחד הבתים שנבנו לפני 1980 – רובם בסכנה, והתקן החדש מתייחס למבנים לפני 1980.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהמדינה צריכה לקחת את זה לידיים, ולא להשאיר את החיזוקים אך ורק באזור המרכז או בגוש דן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רעידת האדמה לא תבחר רק בגוש דן, אלא היא יכולה לפגוע בכל האזרחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

סעיד אלחרומי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היישוב אל-פורעה בנגב, שנמצא בהליך הכרה, נמצא דרום מערבית לעיר ערד ומזרחית לכסייפה.

סעיד אלחרומי: חיים בו כ-7,000 תושבים.

סעיד אלחרומי: ביישוב יש מרכז שירותים, יש בית ספר יסודי ותיכון ויש כביש גישה, אבל משום מה אין בו סניף קופת חולים ואין תחנה לבריאות האם והילד.

סעיד אלחרומי: המצב הבריאותי ושירותי הבריאות לתושבים שם זועק לשמיים.

סעיד אלחרומי: אי-אפשר – לאחר שנים רבות – לאפשר ולתת לאוכלוסייה החלשה הזאת להתנייד לערים שמסביב, לערד או לכסייפה, כדי לקבל שירות בסיסי – שירותי בריאות.

סעיד אלחרומי: כולי תקווה שזעקתם של תושבי אל-פורעה – ששר הבריאות וכל העוסקים בדבר ייקחו את המשימה הזאת: לפעול מהר ככל האפשר לספק את השירות החיוני הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לתשומת ליבכם – גם אלה שבמליאה וגם אלה שבחדרים – מסתובבות פה כל מיני שמועות על ישיבות של ועדות בזמן המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: לא יודע מה מקור השמועות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע חד-משמעית: אין דבר כזה ישיבת ועדה בזמן המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקיימה אף ישיבה כזאת מתחילת המושב, וגם לא תתקיים.

רויטל סויד: אז אין עכשיו ישיבה של ועדת הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין שום ישיבה של שום ועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לא ניתן שום אישור לשום ועדה – מתחילת המושב – לשבת בזמן המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אז לכן, נא לא להתייחס לכל השמועות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אין לי מושג מה מקור השמועות.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, זה התור שלך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להביא לידיעת

ג'מעה אזברגה: כם שאתמול בית משפט השלום בבאר שבע גזר את דינם של ארבעה בתים של היישוב אל-זרנוג להריסה.

ג'מעה אזברגה: אנשים נאלצים להתמודד לא רק עם הריסות ביתם אלא גם עם הקנס שהוטל עליהם – קנסות כבדים, אלפי שקלים – בין 15,000 ל-20,000 שקל.

ג'מעה אזברגה: שניים מהבתים שנגזר דינם להריסה מהם בתיהם של מחמוד ועומר אבו-קוידר, שנהרגו בהתפוצצות של נפל של הצבא, שהוא השאיר אשתקד, ב-25 באפריל בשנה הזאת.

ג'מעה אזברגה: למרבה האירוניה והאכזבה, האנשים האלה שאחראים על מדיניות ההריסה ערכו ביקור תנחומים אצל המשפחות.

ג'מעה אזברגה: בין היתר יאיר מעיין, שאחראי על זה, כביכול.

ג'מעה אזברגה: חבל שלא אמרו להם שהם הולכים להרוס את ביתם בקרוב.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מכאן, ממליאת הכנסת, קוראים להפסיק לאלתר את מדיניות ההריסה של הבתים הערבים הבדואים בנגב ולהתחיל להכיר בכפרים הלא-מוכרים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו גם חושבים שבמדיניות הזו אין פתרון.

ג'מעה אזברגה: הם הורסים לשם הריסה.

ג'מעה אזברגה: לא מספקים שום פתרון – לא זמני ולא קבוע.

ג'מעה אזברגה: הורסים ומשאירים את האנשים ללא קורת גג.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שזה לא מתאים לשנת 2017, במדינה שכביכול מתיימרת להיות דמוקרטית.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני רוצה גם שוב לברך את נשים עושות שלום, שיושבות פה איתנו, ואני אדבר על זה גם בהמשך.

נחמן שי: אני רוצה להתייחס לידיעה שהופיעה בימים האחרונים, שמדינת ישראל נכנסה למהלך מורכב ורציני של איסוף 20 מיליון שקל בקהילות היהודיות בחוץ-לארץ כדי לממן את חגיגות ה-70 למדינת ישראל באותן נציגויות.

נחמן שי: קראתי את הידיעה הזו כמה פעמים כדי להאמין.

נחמן שי: תקציבה של מדינת ישראל נכון להיום הוא 500 מיליארד שקל – חצי טריליון.

נחמן שי: 20 מיליון שקל זה 0.039% או 0.034% מהתקציב.

נחמן שי: שאלתי את עצמי האם מדינת ישראל לא מסוגלת למצוא את המשאבים האלה בעצמה.

נחמן שי: למה צריכים ראשי נציגויות, 71 נציגויות של ישראל ברחבי העולם, להתחיל לשנורר עכשיו כסף מארגונים מקומיים, יהודים ולא-יהודים, מבעלי הון וממי שאינם בעלי הון, לעשות התרמות – כדי לציין מה?

נחמן שי: את יום העצמאות של מדינת ישראל.

נחמן שי: מה העצמאות הזו אם אתה צריך לבקש טובות ממיליונרים – או מסתם עמך ישראל או עם יהודי – במקומותיהם?

נחמן שי: את הרעיון הנואל הזה הוביל ראש הממשלה בהיותו שר חוץ.

נחמן שי: אני מבקש לעצור את הדבר הזה.

נחמן שי: זה מיותר בתכלית.

נחמן שי: אולי נאסוף בארץ 20 מיליון שקל ונממן את החגיגות האלה ונוותר על כך ונחסוך לעצמנו את הבושה ואת האודם בלחיינו כאשר הנציגים שלנו יצטרכו לבקש כסף מיהודים במקומותיהם.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – שר החינוך, בדיוק הדברים מופנים למורים ולאנשים במשרדך, חבריי חברי הכנסת, בשבוע שעבר ביום רביעי הותקפה מורה כשהיא מקבלת אגרוף ואושפזה.

רויטל סויד: היום, אנחנו יודעים שנערים ירו ברובה אוויר והפנו אותו כלפי מורה בבית הספר.

רויטל סויד: לא יכול להיות שאנחנו נימצא בעידן שבו מורים נמצאים תחת מתקפה פיזית – גם לא מילולית, אבל בוודאי ובוודאי לא שמופנית כלפיהם אלימות.

רויטל סויד: הדבר הזה חיים להיפסק.

רויטל סויד: תשימו לב, אנחנו רואים אלימות נגד רופאים שכל חטאם הוא שהם נמצאים בחדרי מיון, נותנים לנו את השירות ונמצאים בעבודה תחת לחץ.

רויטל סויד: מורים בבתי הספר, גם הם כבר יעד וסופגים אלימות.

רויטל סויד: הדבר הזה חייב להיפסק.

רויטל סויד: אני סמוכה ובטוחה – אדוני, שר החינוך, אתה בוודאי תיקח את זה כיעד ותטפל בתופעה.

רויטל סויד: אבל גם כאן בבית הזה חייבת לצאת קריאה מאוד מאוד ברורה שמגנה כל אלימות – בוודאי מילולית אבל בוודאי ובוודאי פיזית.

רויטל סויד: לא יכול להיות שמחר בתי ספר יסודיים בחלק מהערים יצטרכו לשבות שעה אחת לאות הזדהות ורק זו תהיה הסנקציה.

רויטל סויד: צריכה להיות אמירה הרבה יותר חדה.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, יש לי בקשה למשטרת ישראל.

מיקי רוזנטל: הוגשה היום תלונה נגד חבר הכנסת דוד אמסלם.

מיקי רוזנטל: אני חלוק על חבר הכנסת אמסלם בהרבה מאוד דברים, בוודאי עם החוקים האחרונים שהוא מקדם, אבל אי-אפשר להגיד שזה לא לגיטימי.

מיקי רוזנטל: הפנייה למשטרה בעניין הזה צריכה להיות: חד-משמעית, עד כאן.

מיקי רוזנטל: המשטרה צריכה להודיע היום שהיא לא תטפל בתלונה הזו.

מיקי רוזנטל: היא לא רלוונטית, היא תלונת סרק.

מיקי רוזנטל: היא פוגעת לא רק בחבר הכנסת אמסלם אלא בכל פעילותו של כל חבר כנסת שמנסה לקדם את סדר-היום שלו.

מיקי רוזנטל: כאמור, אני חלוק על חבר הכנסת אמסלם לחלוטין.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד גם כמה מילים על מהות החוק.

מיקי רוזנטל: החקיקה, במיוחד מה שנקרא חוק ההמלצות, היא חקיקה שהיא לא ראויה לכנסת ישראל.

מיקי רוזנטל: בחוקה האמריקנית כתוב במפורש שלא יקודם שום חוק פרסונלי, לא נגד אדם ולא נגד שום גוף, והחקיקה לא תשמש אמצעי לפתור בעיות פרסונליות.

מיקי רוזנטל: בסופו של דבר, העיתוי של ההצעות של אמסלם – אם רוצים לדון בהמלצות של המשטרה, כן או לא – צריך לנתק את זה מחקירות ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: צריך לדון בזה ברצינות ולא בהקשר הזה.

מיקי רוזנטל: בהקשר הזה זה מטיל על זה – יש לזה בוודאי יתרונות ויש לזה חסרונות, וצריך לדון על זה ברצינות, אבל בעיתוי הזה, בעת הזו, בטיימינג הזה, זה מעורר אי-נוחות גדולה.

מיקי רוזנטל: ולכן, גם מבחינתך, אדוני היושב-ראש, אם אתה מצטרף לקריאה הקודמת שלי, ודאי, אני משוכנע שתצטרף, להגן על חסינותו ועל יכולתו של חבר כנסת לפעול ולא להיות מוטרד בתלונות במשטרה, תצטרף גם לנושא הזה של חקיקה פרסונלית שהוא לא ראוי.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות נשים עושות שלום היקרות מאחוריי, לפני ימים אחדים, ביום חמישי, הגיעו אנשים לביתם בקרבת ההתנחלות משכיות ומצאו מתחת לאבן צו שמורה ל-500 איש לעזוב את ביתם, בלי חקיקה של הכנסת, בלי פיצוים.

מוסי רז: חשבתי שזו הזדמנות להביא עוד כמה מהדברים שקרו בשבועיים האחרונים בשטחים הכבושים ואיש לא מדבר עליהם: סמוך לחלמיש פלסטיני שנהג ברכבו נורה למוות על ידי הצבא; אחותו שהייתה איתו נפצעה.

מוסי רז: בתקריות אחרות נפצעו מידי הצבא 41 פלסטינים.

מוסי רז: מתנחלים פצעו שני פלסטינים.

מוסי רז: מתנחל אחד נפצע בידי פלסטיני.

מוסי רז: בכפר א-דווא נהרס בשוגג מבנה על ידי פגז של טנק.

מוסי רז: תארו לכם שזה היה קורה בהרצליה, או אפילו בעמונה.

מוסי רז: בטובא, א-ספאי ומג'אז נפגעו בתים, לא תאמינו, מתרגיל של חיל האוויר.

מוסי רז: עפו גגות באוויר.

מוסי רז: מעניין שזה לא קורה ברמת דוד או במקומות אחרים ליד בסיסים של חיל האוויר.

מוסי רז: בשמונה מקרים נגנב יבול וכמובן, 179 פלסטינים נעצרו ב-66 מבצעים.

מוסי רז: הגיע הזמן להפסיק עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להגיד מילה אחת על המשמעות של מה שהכנסת הזאת יכולה לעשות בנושא ביטוח סיעודי ברמה הלאומית.

יואב קיש: יש לנו שרים בקואליציה שרוצים ומאמינים שהדבר הזה נכון וצריך לקרות.

יואב קיש: מדובר בשר ליצמן – שזה בתחום העשייה שלו – מדובר בשר כץ, שגם מדבר על ביטוח סיעודי ממלכתי.

יואב קיש: אני חושב שיש תמיכה רחבה בתוך הממשלה לעניין.

יואב קיש: לפני שנה, בדיוק באותו תאריך, לקראת נובמבר, גם עמדנו לפני סוף הפוליסות של ועדי העובדים, של הביטוח הקולקטיבי, ואמרנו, הולך להיות משבר גדול.

יואב קיש: נתנו עוד שנה.

יואב קיש: המשבר הזה, שמגיע לפתחנו בינואר הקרוב, צריך להסתכל עליו כעל הזדמנות.

יואב קיש: הגיע הזמן.

יואב קיש: אני חושב שהתכנסנו, חברי כנסת נציגים של כל סיעות הבית, עם תמיכה רחבה של 80 חברי כנסת שחתמו על חוק ביטוח סיעודי ממלכתי, שאומר בצורה הכי פשוטה, שלכל אדם בישראל, כל קשיש בישראל, מגיע לקבל מהמדינה את השירות.

יואב קיש: השירות הזה הוא לא מינימלי – כמו שהוא נמצא היום בביטוח הלאומי – אלא קצת מעבר, ויאפשר לקשיש להישאר עם הראש מעל המים גם ברגעים הקשים שלו, ברגעים הקשים שבהם הוא מוצא את עצמו תלוי באחרים, זקוק לעזרה.

יואב קיש: אסור לנו במקום הזה לסרב.

יואב קיש: חובה עלינו וחובה עלינו מהבית הזה להוביל את הקריאה הזו: "אל תשליכני לעת זקנה".

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: אחרונת הדוברים היא חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על הקמפיין הבין-לאומי באיסטנבול שנעשה כעת בחסות חכמי דת אסלאמיים לשחרור מי שנקרא "שיח' אל אקצא" ראאד סלאח, ראש הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית, שהפך להיות טרוריסט בין-לאומי שמוביל דה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל בעולם, החזון שלו הוא כזה.

ענת ברקו: הוא הוביל את הפיגועים שיצאו מאום אלפחם בחסות המואזין מחמולת ג'בארין, שנרצחו בהם שני שוטרים שלנו, סתאוי ושנאן, זכרם לברכה.

ענת ברקו: הקמפיין הבין-לאומי הזה בעצם מביא אותנו להבין שהתנועה האסלאמית, הפלג הצפוני, לא רחוקה מתנועת החמאס, וכל הדברים האלה נעשים בחסות השיח' קרדאווי, אותו שיח' שהלבין את פיגועי ההתאבדות בעולם האסלאמי ונתן להם את הצידוק המוסרי בפתווה מפורסמת – כולל לנשים – ללכת ולהתפוצץ.

ענת ברקו: שיח' ראאד סלאח צריך למצוא את עצמו מאחורי סורג ובריח לנצח.

ענת ברקו: הוא לא ראוי להיות אזרח ישראלי.

ענת ברקו: הוא מסוכן מאוד והוא מסוכן למדינת ישראל ולכל לאזרחי ישראל.

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: לכל אזרחי ישראל, אדוני התנועה האסלאמית, אבו עראר.

ענת ברקו: הוא מסוכן, וגם אתה חבר התנועה האסלאמית.

ענת ברקו: גם אתה.

ענת ברקו: שיח' אל-אקצא – בשם של אל-אקצא הוא מנסה להצית כאן מלחמה דתית, ואתה תומך בזה.

ענת ברקו: גם אתה מסית ומדיח, בחברה הבדואית ובכלל.

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: אני זוכרת ימים שבדואים התגייסו לצבא והם היו החיילים הכי טובים.

ענת ברקו: אתה מסית אותם ואתה הבאת את התנועה האסלאמית לכפרים הבדואיים.

טלב אבו עראר: אני גאה – – –

ענת ברקו: בדיוק ככה.

ענת ברקו: למה היא מובילה אותך?

ענת ברקו: ראינו למה – לרצח ופיגועים.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ושלישית: הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 15) התשע"ח–2017, שהוחזרה מוועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120) (איסור חניה באופן החוסם רכב אחר), התשע"ח–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש, מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה לאחר הודעת יושב-ראש הוועדה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי הצעה לסדר-היום בנושא: יוזמה חדשה להפרדת השכונות הפלסטיניות בירושלים, הצעת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, ישראל אייכלר, חיליק בר ואחמד טיבי, תידון בוועדת הכנסת.

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: [לפי סעיף 45 לתקנון הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא שעל סדר-היום הוא מה שמכונה אצלנו "40 חתימות".

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: מה האתגר המדיני של ממשלת ישראל בעקבות ההזדמנויות החדשות שנוצרו – דיון בהשתתפות ראש הממשלה על פי בקשתם של 40 חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתפתח את הדיון היא חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: לזכותה יעמדו עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה, חלוקת הזמן בין הסיעות השונות היא על פי גודלן של הסיעות השונות.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף הדיון – התייחסות ראש הממשלה וראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

מיכל רוזין: אדוני ראש הממשלה – שר החינוך, אני מקווה שתיתן לראש הממשלה להקשיב לי.

נפתלי בנט: אנחנו – – –

מיכל רוזין: לא, לגברים אין חלוקת קשב.

מיכל רוזין: בכל זאת יזמנו את הדיון הזה כדי שראש הממשלה יקשיב לנו ואפילו יענה לנו על הדברים.

מיכל רוזין: בדרך כלל כשאני פונה אליו בדברים הוא גם משיב לי, אז אני מקווה שגם הפעם.

מיכל רוזין: יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, ראש הממשלה, אני אפתיע ואומר לך שאני תומכת בעמדתך – חבל שאתה לא מקשיב לי, אז אתה לא יודע במה אני תומכת – שלא צריך להגביל כהונה של ראש ממשלה בישראל.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו לא נמצאים במשטר נשיאותי, אנחנו נמצאים במשטר פרלמנטרי.

מיכל רוזין: אבל בכך מסתיימת ההסכמה שלי איתך מכיוון שאותך – לא צריך להגביל את הכהונה שלך אלא להחליף אותך.

מיכל רוזין: מבט חטוף בסקרים לאחרונה מעיד שהציבור, גם הציבור שנתן לך את המנדט, מבין שכלו ימיך; מבין שלא יצאת לחפש אתונות ולא נמשחת להיות מלך והציבור החמוץ מבקש לו מנהיגות ישרה והוגנת.

מיכל רוזין: הצאר הרוסי ניקולאי הראשון אמר פעם: יש רק איש אחד שאינו גונב והוא אני עצמי, משום שהכול שייך לי.

מיכל רוזין: אז נראה שזו גם עמדתך.

מיכל רוזין: אתה עומד כאן במליאה ומכריז קבל עם ועדה שלקחת מתנות והמשטרה ממשיכה בחקירות תיק 1000 ו-2000 ו-3000 ומי יודע מה עוד מסתתר במעמקי המצולות.

מיכל רוזין: כמו שאמר השופט בדימוס רובינשטיין: לציבור יש הזכות לדעת לא רק על עבירות פליליות של אישי ציבור, אלא גם על התנהגות בלתי מוסרית מצידם, שיש בה מידה של כיעור.

מיכל רוזין: והכיעור מתגלה במלוא תפארתו בכהונתך כראש ממשלה.

מיכל רוזין: ביד אחת מינית את מפכ"ל המשטרה ואת היועץ המשפטי לממשלה, ובשנייה אתה מערער על מעמדם, כי אולי גם הם לא מוכנים להצטרף לפמליה שנחקרת היום בלהב 433.

מיכל רוזין: אתה ממשיך להוכיח לציבור שאין דבר שמעניין אותך, לא הסיעוד הציבורי, לא הנכים, לא הרווחה, לא החינוך, לא הבריאות, אלא רק הישרדותך הפוליטית.

מיכל רוזין: כל פועלה של ממשלתך היא הגנה פרסונלית.

מיכל רוזין: נראה כי אימצת את המשפט של נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד, שאמר: "זו חובת האזרח לתמוך בממשלה, אבל לא חובת הממשלה לתמוך באזרח".

מיכל רוזין: ממשלה שדחתה השבוע שוב את יישום ההסכם עם הנכים; אותה ממשלה שחשובים לה במיוחד עכשיו חוק ההמלצות, החוק לאיסור מעצר של אדם ללא עבר פלילי וגובה משכורתו של מפכ"ל המשטרה.

מיכל רוזין: הפסקתם אפילו לנסות לשרת את הציבור.

מיכל רוזין: הפסקתם להעמיד פנים שזה מעניין אתכם.

מיכל רוזין: כינוס מיוחד לחוק קאיה יש, אבל הנכים – לא עכשיו.

מיכל רוזין: אז איך הבית הזה לא רועד?

מיכל רוזין: איך?

מיכל רוזין: כך פועלת מלוכה, לא משטר דמוקרטי, ואתה, נתניהו, אינך מלך.

מיכל רוזין: בבחירות האחרונות דיברת על עצמך כעל בייביסיטר, וחשבתי לעצמי: אולי אני אשכור אותך – למרות שילדיי כבר די גדולים – לערב.

מיכל רוזין: אבל פחדתי לחזור הביתה ולגלות שהשטיחים נעלמו, מישהו אכל לי את כל הוופלים בארון ובשירותים נעולים שלושה עדי מדינה.

מיכל רוזין: ישראל זקוקה לממשלה שעובדת עבור הציבור, וזאת לא הממשלה הזאת.

מיכל רוזין: הממשלה הזאת עסוקה בלהלך אימים על המשטרה.

מיכל רוזין: אבל מה שעצוב יותר מכול לי – כמי שבאה לבית הזה בשביל לקדם שינוי אמיתי בתפיסת המדיניות של המדינה – הוא שהלשכה שלך לא נותרה יתומה רק ממקורבים אלא ממנהיגות משמעותית.

מיכל רוזין: לצערי הרב, מהלשכה שלך יוצאת בעיקר הסתה.

מיכל רוזין: מערכת משומנת של הסתה בוטה – נגד אזרחי ישראל הערבים, נגד ממשלות האופוזיציה, נגד ארגוני השמאל, נגד מפלגות השמאל, וכמובן, ארגוני זכויות האדם שפועלים לסיום הכיבוש ולקידום תהליך השלום.

מיכל רוזין: הם עושים את זה ואנחנו עושים זאת, כי ממשלת הקיפאון המדיני שלך לא מציעה ביטחון לאזרחי ישראל, לא תקווה ולו הזעומה ביותר.

מיכל רוזין: יושבות פה בקהל נציגות של ארגון נשים עושות שלום.

מיכל רוזין: הנציגות האלה, האימהות והאבות בישראל, שואלים אותנו: איך מונעים, איך מונעות, את המלחמה הבאה?

מיכל רוזין: איך מונעים, חס וחלילה, את אובדן החיים של עוד אזרח או חייל?

מיכל רוזין: איך מונעים את הפחד של תושבי עוטף עזה?

מיכל רוזין: איך מספקים פתרונות אמיתיים ולא פלסטרים, ואתה ממשיך להציג את מדיניות ניהול הסכסוך.

מיכל רוזין: אתם ממשיכים לבנות בנייה חסרת תקדים של יחידות דיור וכבישים עוקפים בשטחים ובמזרח ירושלים.

מיכל רוזין: לפי דוח חדש שמפורסם היום, של ארגון שלום עכשיו, מתחילת השנה אושרו לא פחות מאשר 88 תוכניות עם 6,742 יחידות דיור ב-59 התנחלויות שונות.

מיכל רוזין: כשני-שלישים מהן נמצאות מחוץ לתוואי הגבול – גם כשמדובר על הגושים הגדולים.

מיכל רוזין: אל אלה מצטרפות ההתנחלות עמיחי – שזאת הפעם הראשונה מאז 1991 שממשלה בישראל מקימה התנחלות רשמית חדשה במו ידיה – התנחלויות זמניות לטובת מתנחלי המאחזים: נתיב האבות, מגרון החדשה, שבות רחל ב', כרם רעים.

מיכל רוזין: אתם מקימים עוד 31 יחידות בלב חברון ועדיין נמנעים מלפנות את המתנחלים בבית המכפלה, על אף עמדת המדינה, שאתם עצמכם חתומים עליה.

מיכל רוזין: הסיסמאות הריקות שלכם שההתנחלויות עוזרות לביטחון הן סיסמאות ריקות.

מיכל רוזין: הנתונים מראים חד-משמעית ש-80% מכוחות צה"ל בשטחים עסוקים באבטחת התנחלויות ומאחזים בלתי חוקיים ולא בפעילות התקפית, לא בסיכול פיגועים ולא באימונים ובהכנה לשעת חירום.

מיכל רוזין: ההתנחלויות לא מגינות על הביטחון שלנו, הן מסכנות את הביטחון שלנו.

מיכל רוזין: חיילי צה"ל עסוקים בהגנה עליהן במקום על גבולות המדינה ועל אזרחיה.

מיכל רוזין: אבל מה?

מיכל רוזין: לא רק אני אומרת את זה, כמובן.

מיכל רוזין: רבים ראשי הביטחון, כולל אלה שמופיעים פה בבית הזה בוועדת חוץ וביטחון, שמדברים על הסכנה והקושי; "שמאלנים", ראשי שב"כ לשעבר, ראשי צבא לשעבר – שאתם לא סופרים אותם כבר, כי כולכם אצלכם כבר הפכו לשמאלנים אם הם חושבים שונה לחלוטין.

מיכל רוזין: במציאות של הכיבוש, עדיין אין 3 מיליון תיירים – איפה שר התיירות – שבאים לבקר, אבל יש יותר מ-3 מיליון פלסטינים שמבוצרים מאחורי חומות האפרטהייד ההולך ונבנה.

מיכל רוזין: פעם החומה היא מחסום בדרך לעבודה ופעם היא חומה בדרך לבית ספר ופעם היא גדר הפרדה שחוצה בין משפחות.

מיכל רוזין: מציאות הכיבוש ליד הגינות הירוקות של ההתנחלויות.

מיכל רוזין: רק ל-16 מתוך 180 הכפרים הפלסטיניים בשטחי C יש אישור חיבור למים זורמים.

מיכל רוזין: עשרות קהילות פלסטיניות חיות על פחות מחצי מכמות המים המומלצת פר נפש על ידי ארגון הבריאות העולמי.

מיכל רוזין: זאת ממשלת המתנחלים שאתה עומד בראשה.

מיכל רוזין: ממשלת מתנחלים שמעדיפה את עמונה על פני דימונה, שמעדיפה את בת עין על פני ראש העין ומעל הכול, מעדיפה את חברון על פני פתרון – פתרון אמיתי לכל אזרחי ואזרחיות ישראל.

מיכל רוזין: רק בשבוע שעבר עמדת והתגאית על 800 מיליון שקלים שאתה מעביר לכבישים עוקפים בגדה המערבית.

מיכל רוזין: 800 מיליון, על חשבון כבישי הדמים שגובים דמים בכבישי ישראל.

מיכל רוזין: אתה מעדיף את עוקף חווארה על פני כביש 204, שמחבר בין ירוחם לדימונה.

מיכל רוזין: אתה מעדיף את עוקף אל-ערוב ושיקוע קלנדיה על להציל נפשות בכביש 90 שבין מצפה רמון לאילת.

מיכל רוזין: כמובן, עוד לא התחלתי לדבר על ירושלים ועל התוכנית של אלקין להוציא מאות אלפי פלסטינים מחוץ לגבולות ירושלים, אבל כמובן לא בדרך של הידברות והסכם מדיני אלא פשוט בדרך של להציב עוד מגבלה לפתרון שתי המדינות.

מיכל רוזין: סקר של מכון מתווים אומר בצורה חד-משמעית שהציבור מאמין שמדיניות החוץ של ישראל צריכה להתמקד בקידום הקשרים עם מדינות ערב המתונות, ו-70% מאמינים ששיתוף פעולה אזורי הוא חשוב והסכם עם הפלסטינים הוא חשוב.

מיכל רוזין: מגיעה לאזרחי ישראל הנהגה שלא מונעת מאינטרסים סקטוריאליים צרים של המתנחלים.

מיכל רוזין: מגיעה לישראלים התקווה להיות חופשיים בארצנו, לחיות בביטחון, לקיים את אמונתנו כרצוננו.

מיכל רוזין: אנחנו, נציגות ונציגי השמאל בישראל, מחויבים לתקווה הזאת.

מיכל רוזין: אנחנו מחויבים לספק פתרונות בני-קיימא ולא פלסטרים.

מיכל רוזין: אנחנו מחויבים לרפא את השסעים שאתה והממשלה שלך יצרתם בקרב האזרחים והאזרחיות הישראלים.

מיכל רוזין: אנחנו מחויבים להזכיר שדרך השלום עדיפה על דרך המלחמה.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נציגי הסיעות עכשיו, כפי שאמרתי, לפי גודלן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: יש סיעות שחילקו את הזמן, אז הנציג השני ידבר בסיבוב השני.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: אדוני ראש הממשלה.

עמר בר-לב: לפני כשבועיים גילה צה"ל מנהרה התקפית שחדרה לתוך ישראל.

עמר בר-לב: טוב שצה"ל גילה וטוב שפוצץ אותה.

עמר בר-לב: לפני כשנתיים, כשעוטף עזה היה חשוף לחלוטין למנהרות ההתקפיות, אתה אמרת, אדוני ראש הממשלה, לראשי המועצות בעוטף עזה ובהזדמנויות נוספות – אני כמעט מצטט: הכסף לא יהווה בעיה ולא יהווה מכשול בפני בניית המכשול הקרקעי.

עמר בר-לב: אז אמרת.

עמר בר-לב: בתקציב המדינה לשנים 2017–2018, בקריאה ראשונה לא היה שקל אחד לטובת בניית המכשול.

עמר בר-לב: המשמעות: הפקרת יישובי עוטף עזה עד שנת 2020.

עמר בר-לב: אז מה אם התחייבת?

עמר בר-לב: רק לאחר שפעלתי נמרצות במסגרת ועדת המשנה למוכנות צה"ל למלחמה, שאני עומד בראשה, ראה זה פלא, נמצאו 3 מיליארד שקלים לבניית המכשול, שהחלה שנה וחצי לאחר שאתה, ראש הממשלה, הבטחת שלא תפקיר את העוטף.

עמר בר-לב: אם היית עומד במילה שלך, המנהרה שפוצצו עתה לא הייתה מתקרבת לקיבוץ כיסופים, לא הייתה בכלל חודרת.

עמר בר-לב: לך דע אם זאת המנהרה האחרונה.

עמר בר-לב: מתחקיר מבקר המדינה התברר שלפני צוק איתן ישבתם בקבינט הביטחוני כמו בציור של אותם שלושה קופים: האחד לא רואה, השני לא שומע והשלישי לא מדבר.

עמר בר-לב: אתה, ראש הממשלה, לא רואה.

עמר בר-לב: שר הביטחון לא שומע את סקירות המודיעין, ובנט, השר בנט שיושב גם כן כאן, שותק ולא מתעניין.

עמר בר-לב: אבל אחרי צוק איתן – מברברים וממשיכים לא לעשות?

עמר בר-לב: אדוני ראש הממשלה.

עמר בר-לב: אתה יודע בדיוק כמוני שהסיבה היחידה שהאיראנים מתכוונים להקים בסיס צבאי דווקא מדרום לדמשק היא רק בשביל לשבת על השלטר שידליק ברגע הנוח להם מלחמה רב-גזרתית של חיזבאללה, סוריה, איראן וחמאס כנגד ישראל.

עמר בר-לב: על פי מקורות זרים, הם כבר בנו בסיס כזה מדרום לדמשק.

עמר בר-לב: רוסיה, ארצות הברית וירדן גיבשו הסכם הפסקת אש בסוריה, ומי לא בחדר?

עמר בר-לב: אנחנו; ואת מי לא סופרים?

עמר בר-לב: אותנו.

עמר בר-לב: איך קרה שאת אזור החיץ ברמת הגולן קבעו לנו אחרים?

עמר בר-לב: איך קרה שעל פי ההסכם, איראן תתיישב לפתחנו.

עמר בר-לב: ואתה, ביבי – במשמרת שלך – אתה מאפשר זאת.

עמר בר-לב: ושוב, אפס הישגים.

עמר בר-לב: נאדה.

עמר בר-לב: שום כלום.

עמר בר-לב: ובגזרה הפלסטינית?

עמר בר-לב: הגיע הזמן לומר את האמת.

עמר בר-לב: הסכם הפיוס הפלסטיני כבר יצר לישראל כמה יתרונות: חודשים ארוכים של שקט יחסי בעוטף עזה, וזה לא במקרה כי אם הודות למצרים, השותפה האסטרטגית שלנו, שחזרה למלא תפקיד מוביל ברצועה.

עמר בר-לב: מצרים לוחצת את החמאס להסכם עם הרשות; דוחקת לשקט כלפי ישראל – שנשמר, ואנחנו נהנים ממנו; קוטעת את החיבור בין חמאס לדאעש בסיני – זה בוודאי אינטרס ישראלי מובהק.

עמר בר-לב: שלא לדבר על כך שמצרים דוחקת את קטאר ואיראן מהרצועה.

עמר בר-לב: ואיך אתה, אדוני ראש הממשלה, גומל לנשיא מצרים, שותפנו האסטרטגי: אנחנו לא נשב עם אש"ף למשא ומתן כל עוד ההסכם בתוקף.

עמר בר-לב: עצימת עיניים זו מהווה כישלון ביטחוני ממשי, שגם הפוגעת באינטרס המשותף לנו ולמצרים.

עמר בר-לב: ובזמן שפה יש קיפאון מדיני והדממה, אפס עשייה, שם באמריקה כבר מכינים את המסמכים להסדר.

עמר בר-לב: אז נכון שהנשיא טראמפ ידוע כאיש עסקים ממולח, אבל זו המדינה שלנו, זו האחריות שלנו.

עמר בר-לב: ואחרון לעת הזאת, אדוני ראש הממשלה, הנושא האהוב עליך מכול, הסכם הגרעין עם איראן.

עמר בר-לב: לפני יותר משנתיים הודעת לנו ולעולם כולו כי הסכם הגרעין המתגבש הוא רע לישראל, ויצאת לסכל אותו.

עמר בר-לב: שמענו אותך מעל כל במה אומר "לא" להסכם – בקונגרס, באו"ם ובכל הזדמנות.

עמר בר-לב: אבל הנאומים המרשימים שלך לא שכנעו את ארצות-הברית ולא את אף אחת מהמעצמות האחרות, וההסכם נחתם, אדוני ראש הממשלה.

עמר בר-לב: לא ספרו אותך ולא סופרים אותנו.

עמר בר-לב: אדוני ראש הממשלה, אמרת "לא" וקיבלת "כן", וראה זה פלא, אפילו הנשיא טרמפ וממשלו החדש העדיף להקשיב ליועציו ולא לך.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עמר בר-לב: אני מסיים.

עמר בר-לב: אדוני ראש הממשלה, בכל הזדמנות אתה מספר לנו, אפשר לומר אפילו מטיף לנו, על הישגיך המדיניים, על הטור הארוך של שועי עולם המחכים למוצא פיך.

עמר בר-לב: אז לסיכום, בא נסקור באמת את הישגיך המדיניים: ניסית למנוע חתימה על הסכם גרעין רע בתקופת הנשיא אובמה – נכשלת; ניסית לגרום לביטול הסכם הגרעין בתקופת הנשיא טרמפ – נכשלת; האיראנים מתיישבים ברמת הגולן, ולא הצלחת למנוע זאת – נכשלת; פגעת באינטרס הישראלי-מצרי המשותף ברצועת עזה והסכם הפיוס – גם קיבלת ציון נכשל; המתנה מנומנמת ליוזמה אמריקנית בעניין הפלסטיני – ציון נכשל.

עמר בר-לב: כשאין יוזמה ואין אומץ, הכישלונות לא מפסיקים להיערם.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איימן עודה מהרשימה המשותפת.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כמה אירוני שהנושא של הדיון היום הוא: מצבה המדיני של ישראל בעקבות ההזדמנויות שנוצרו.

יואב קיש: למה אירוני?

יואב קיש: כי חלק מאלו שעלו כאן לדבר, וכבר דיברו אפילו, פורסם רק השבוע שהם פועלים נגד המדינה, ויותר מכך – פועלים נגד הזכות הבסיסית של העם היהודי למדינה משלו בארץ ישראל: מצטרפים לאויבינו וטוענים כנגד הצהרת בלפור.

יואב קיש: אנחנו מציינים 100 שנה לקבלתה, והם מנסים לשנות אותה.

יואב קיש: הם יעלו לדוכן הזה ויטיפו לנו ולראש הממשלה על בידוד מדיני שלא קיים ועל הפעולות של הממשלה שגורמות לנתק ואיבה עם מדינות העולם, כאשר באותו הזמן עצמו הם עושים את הדברים האלה ופוגעים בלגיטימיות שלנו.

יואב קיש: רק החודש מפלגת מרצ הוציאה את המילה "ציונות" ממצע המפלגה, ואתם באים להטיף לנו מוסר.

יואב קיש: תודה רבה, באמת.

יואב קיש: משתמשים בהיסטוריה שלכם כמפלגה ציונית ומעצימים את ההתנגדות לישראל; כמו ששונאינו מנסים לעשות, לצערי, גם בקרב עמנו זה קורה.

יואב קיש: אבל בואו נדבר על איך נוצרו ההזדמנויות.

יואב קיש: ראש הממשלה, ההזדמנויות נוצרו בצורה מאוד ברורה.

יואב קיש: ההזדמנויות נוצרו כי העולם בראשות ארצות הברית מבין היום שאיראן היא הבעיה ולא הפתרון.

יואב קיש: ואני שואל אתכם, חברי האופוזיציה: מי דחף כל השנים האלה להבנות בממשל האמריקני לעניין הזה?

יואב קיש: הרי כאשר ראש הממשלה, בהבינו את גודל השעה, נסע לקונגרס האמריקני להעמיד אותם על הסכנות בהסכם עם איראן, כל האופוזיציה נעמדה על הרגליים האחוריות; יושב-ראש האופוזיציה – האמת, שהוא גם היום בוז'י הרצוג – – –

עמר בר-לב: לא הצליח.

יואב קיש: צקצקו בלשונם: איך ייתכן שאנו פועלים כנגד מדיניות אמריקנית מוצהרת?

יואב קיש: נכון, היה אז נשיא אמריקני שהייתה לו מדיניות שגויה, וראש הממשלה לא ויתר על האמירה הזאת.

יואב קיש: אז אני אגיד לכם את זה הכי פשוט והכי ברור: כן, כך מייצרים הזדמנויות, כך משנים מציאות וכך בונים את ההיסטוריה.

יואב קיש: אבל אוי לבושה – פה הכול פשוט הפוך: המצב המדיני של מדינת ישראל הולך ומשתפר.

יואב קיש: ראש הממשלה יוצר קשרים עם מדינות שישראל מעולם לא הייתה איתן בקשר, מחזק את מעמדה של ישראל בקרב מדינות שהיו עוינות או ניטרליות כלפינו, ואנחנו מקיימים קשרים וקרבה עם מדינות רבות שהשתיקה יפה להם.

יואב קיש: אני ביקשתי ממשרד ראש הממשלה שיביאו לי את הפגישות שהוא עשה בשנת 2017.

יואב קיש: מה שאתם רואים פה בצבעים זה רק הפגישות המדיניות.

יואב קיש: אני יכול להקריא לכם מ-12 בינואר: שר החוץ של נורבגיה, ראש ממשלת גרמניה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת קיש, נא לא להציג מסמכים מעל הדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא מקובל.

יואב קיש: אוקיי, לא מקובל.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: אבל סדר-היום הזה מלא פגישות מדיניות.

יואב קיש: אין שום בידוד.

יואב קיש: שום בידוד ושום שמוד.

עמר בר-לב: אבל מה התוצאה?

יואב קיש: אגיד לך מה התוצאה.

עמר בר-לב: הסכם הגרעין ממשיך לרוץ, ומועצת הביטחון – – –

יואב קיש: אני אגיד לך מה התוצאה.

יואב קיש: זה שעכשיו במצרים פועלים להרגיע את הרוחות – מי מתאם את זה?

יואב קיש: סתם ככה זה קורה?

יואב קיש: זה שעכשיו בעזה, אחרי שהג'יה

יואב קיש: אד האסלאמי קיבל מכה קשה בראש, הם בשקט והם מפחדים, זה קורה סתם?

יואב קיש: זו המדיניות של ראש הממשלה והממשלה הזאת.

עמר בר-לב: – – –

יואב קיש: באזור שלנו, חבר הכנסת בר-לב, מבינים רק כוח.

יואב קיש: כל ויתור על שטח או על איזה עיקרון ישראלי זה חולשה.

עמר בר-לב: אני מסכים איתך שהג'יה

עמר בר-לב: אד מבין רק כוח.

יואב קיש: אז בואו לא נתעלם מרוח האחווה ששוררת עכשיו בין הרשות לחמאס.

יואב קיש: החמאס הוא ארגון טרור שקורא להשמדת ישראל ופועל לכך בכל כוחו.

עמר בר-לב: נכון, אבל עד עכשיו יש שקט.

יואב קיש: אם יפנו שכנינו לשלום – ניענה להם.

עמר בר-לב: אנחנו פונים לחמאס להשתלט על הג'יהאד.

יואב קיש: אבל צריך לשים לב היטב, כשלב מקדמי וראשון לכל מהלך, ראשית – החזרת נעדרינו מעזה.

יואב קיש: כל מתווה אחר שבו החמאס משמר את נשקו – המשמעות היא שהרשות הפכה לארגון טרור הפועל כנגד ישראל.

יואב קיש: אנחנו לא נעצום את עינינו מול המציאות.

יואב קיש: אנחנו יודעים שכל מחווה מתפרשת כחולשה ומהווה רוח גבית לטרור אסלאמי, כאן ובכל מקום אחר בעולם.

יואב קיש: אם אנחנו מסתכלים על הזירה המדינית, אם אנחנו מסתכלים על האו"ם, אם אנחנו מסתכלים על השינוי הגדול במדיניות האמריקנית – הוא לא קורה מעצמו.

יואב קיש: צריך ראש ממשלה של מדינה שיעמוד נכוחה נגד כל הלחצים, וגם נגד ממשל אמריקני, ויסביר להם שהם טועים.

יואב קיש: אז ידוע כבר שנים שהשמאל בישראל סובל מעיוורון מדיני.

יואב קיש: הממשלה הזאת וראש הממשלה הזה ערניים ועומדים על משמר ישראל, ויודעים לנצל את ההזדמנויות באזור, גם בשקט וגם לא בשקט.

יואב קיש: הוכחנו זאת עד היום.

יואב קיש: הדמוקרטיה בכלל, והדמוקרטיה הישראלית, היא דבר נפלא.

יואב קיש: היא מאפשרת חילופי שלטון ואידיאולוגיה דרך בחירות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יואב קיש: בקצב הזה, עם העיוורון המתמשך בצד הזה של המפה, אתם תישארו שם ואנחנו כאן עוד הרבה מאוד זמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו תעלה חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

איימן עודה: עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת, ראש הממשלה שקוע עד צוואר בחקירות 1000, 2000, 3000 – 4000 כבר מתבשלת.

איימן עודה: האזרחים כמעט איבדו את הספירה.

אמיר אוחנה: – – – לא קשור.

איימן עודה: כשנתניהו לחוץ, נתניהו עושה את מה שהוא הכי טוב בו: מסית, מפלג ומפיץ שנאה.

איימן עודה: כלבי התקיפה שלך משתוללים.

איימן עודה: חוק אחרי חוק הם יקבעו שאתה זכאי ושלא יהיה כלום, כי אסור לחקור כלום.

אמיר אוחנה: מי אלה כלבי התקיפה?

ענת ברקו: הוא מודאג.

איימן עודה: ה"ביביתון" הרחיק לכת עד כדי לסמן בכותרת הראשית – לא פחות – עיתונאית ערבייה, מקבולה נסאר:

איימן עודה: אויבת המאיימת למוטט את השלטון הציוני.

איימן עודה: ומדוע?

איימן עודה: כי אישה ערבייה, ועוד עם דעות פוליטיות, ממונה להתמודד עם נושא שממש, אבל ממש, לא מעניין אותך, ראש הממשלה – הקטל הנורא והיומיומי בדרכים.

איימן עודה: כעומק החקירה, עומק החקיקה הגזענית והמפלה.

איימן עודה: לכן חוק הדגל הנוכחי של ממשלת השיסוי הלאומית הוא ניסיון לקבוע בחוק-יסוד, והפעם בצורה רשמית, שהאזרחים הערבים הם אזרחים סוג ב'.

איימן עודה: חוק שכל מטרתו העמקת העוינות והאפליה.

איימן עודה: את חזונך המדיני, ראש הממשלה, כולנו מכירים: לעד תחיו על חרב.

איימן עודה: אפילו חבריך האמריקנים, מג'ון קרי ועד ידידך האישי והקרוב טראמפ, יודעים שאתה וממשלתך – אתם חזית הסירוב לשלום.

איימן עודה: חברי הכנסת וחברות הכנסת, נסו לדמיין איך רואה את החיים פיראס, ילד פלסטיני שגדל כל חייו בבקתה רעועה בבקעה.

איימן עודה: משפחתו מתפרנסת מחקלאות ומצאן, ומצליחה לגרד מעט הכנסות שמספיקות בקושי להאכיל את בני המשפחה.

איימן עודה: לפני כמה ימים הצבא תלה בכביש ליד הבית שלהם צווי הריסה.

איימן עודה: אפילו לא טרחו להודיע להם ישירות.

איימן עודה: בצווים כתוב שהולכים להרוס את כל הכפר.

איימן עודה: הוא שומע את ההורים שלו מדברים שאין להם לאן ללכת, שזאת אדמתם ומולדתם, אבל הם לא יודעים איך הילדים ישרדו את החורף ללא קורת גג.

איימן עודה: אתם יכולים לדמיין מה המחשבות שעוברות בראשו של פיראס הקטן?

איימן עודה: ממשלת הכיבוש והסיפוח בונה התנחלויות והורסת כפרים פלסטיניים, ומחריבה את חלון ההזדמנויות הצר שעוד נשאר להשגת הסכם שלום שיטיב עם שני העמים החיים פה בארץ הזאת.

איימן עודה: חברי וחברות הכנסת, אנחנו נמצאים בצומת שבו ברור יותר מאי-פעם שיש רק שתי אופציות – רק שתי אופציות: שלום או אפרטהייד.

איימן עודה: אני יודע שיום אחד הכיבוש יסתיים, זאת לא השאלה.

איימן עודה: השאלה היא רק מתי וכמה קורבנות פלסטינים וישראלים ישלמו עד אז בחייהם.

ענת ברקו: למה – – – כולם רוצים לחיות בה?

ענת ברקו: למה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו, נו.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: אם – – – למה אתם לא רוצים לחיות בה?

אורן אסף חזן: לא קצת התבלבלת?

איימן עודה: השאלה היא – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, מספיק.

איימן עודה: – – רק מתי, וכמה קורבנות פלסטינים וישראלים ישלמו עד אז בחייהם.

אורן אסף חזן: מאז – – – השתבשה דעתך, אדוני.

איימן עודה: והאחריות על הדם שיישפך, על הסבל ועל השכול, היא שלך, ראש הממשלה בנימין נתניהו – –

אורן אסף חזן: שלך, כי אתה תומך בטרוריסטים.

איימן עודה: – – על כך שסירבת שוב ושוב ללכת בדרך השלום ובחרת בהמשך הכיבוש והשליטה הצבאית בעם אחר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

איימן עודה: אנחנו בוחרים בשלום, ואתה בוחר באפרטהייד.

אורן אסף חזן: סטנדאפיסט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה, גברתי, מטעם סיעת כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – השר חבר הכנסת נפתלי בנט מטעם הבית היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, שרים, אני רוצה לנסות לשנות אווירה באולם כאן.

טלי פלוסקוב: מה הולך פה?

טלי פלוסקוב: כולנו עיוורים?

טלי פלוסקוב: אנחנו שומעים ורואים רק שני דברים – חקירות של ראש הממשלה והצעות חוק פה, כאלה בודדות, של חברי כנסת מסוימים.

טלי פלוסקוב: זהו?

טלי פלוסקוב: שום דבר אנחנו לא שומעים ולא רואים?

טלי פלוסקוב: אני דווקא רוצה לדבר על הדברים הטובים שקורים במדינה שלנו, לטובת האזרחים שלנו.

טלי פלוסקוב: בואו לא נשכח, לא מזמן חוקקנו פה חוק להעלאת שכר המינימום ל-5,300 שקל, בתקופה מאוד קצרה.

טלי פלוסקוב: היינו ב-4,600 – בארבע פעימות הגענו ל-5,300.

טלי פלוסקוב: למה אתם לא מדברים על זה, אני יכולה לשאול את החברים שלי באופוזיציה?

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על חקירות של ראש הממשלה, ואני מדברת על חצי מיליון איש, שאני מייצגת אותם, שיקבלו שכר יותר גבוה.

טלי פלוסקוב: בואו נדבר על המחיר למשתכן.

טלי פלוסקוב: עד סוף השבוע יקבלו 10,984 משפחות הודעה על זכייה בדירה בהנחה של מאות אלפי שקלים, וזה בנוסף ל-25,000 שכבר קיבלו.

טלי פלוסקוב: ואנחנו יודעים שבסוף החודש ייכנסו דיירים ראשונים לדירות במחיר למשתכן בעפולה; דירות יפהפיות, שנתיים – רק שנתיים, אני חוזרת ואומרת – לאחר הזכייה.

טלי פלוסקוב: למה לדבר על זה?

טלי פלוסקוב: אנחנו נדבר על זה שמחיר למשתכן זו לא תוכנית טובה, ששבע שנים אנחנו מחכים עד שהתוכנית תהיה, ורק אחר כך אולי אנחנו נראה דירה, ואיזו דירה נראה.

טלי פלוסקוב: למה לדבר על דברים טובים?

טלי פלוסקוב: נדבר על החקירות של ראש הממשלה.

מאיר כהן: מדברים על זה, אבל זה שייך לשר האוצר.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא.

טלי פלוסקוב: לא שמעתי.

טלי פלוסקוב: מאיר היקר שלי, לא שמעתי.

מאיר כהן: למה?

טלי פלוסקוב: אני שמעתי עכשיו כאן חקירות של ראש הממשלה – 1000, 2000, 3000.

טלי פלוסקוב: אם אתה מדבר על מספרים, תדבר על המספרים של האנשים שהולכים לקבל שכר יותר גבוה, שעכשיו מקבלים נקודות זיכוי, שנכנסו לתוכנית "נטו משפחה", שהשר כחלון דאג שהם יקבלו הטבות במס כדי שיהיה להם קל לגדל את הילדים במדינה שלנו, וזה שאנחנו מדברים עכשיו על התוכנית הבאה של הקלות במס לאלה שמשתכרים – – –

מאיר כהן: הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: בסדר, מותר לי לדבר על מה שאני חושבת?

טלי פלוסקוב: אני אומרת לכם:

טלי פלוסקוב: אני אדבר מכאן רק על הדברים הטובים, ואלה הדברים הטובים, וצריך ללמוד לראות אותם.

טלי פלוסקוב: אם אתה רוצה לראות הכול בשחור, תמיד יהיה שחור; אם אתה רוצה לראות תכלת, אתה תראה תכלת.

טלי פלוסקוב: ואני רוצה להגיד לכם, עודפי הגבייה שאנחנו מדברים עליהם זה לא סתם – זו תוצאה של מדיניות כלכלית נכונה ואחראית של כל הממשלה.

טלי פלוסקוב: כמובן, אני כאן מפרגנת לשר האוצר משה כחלון, כי הוא עומד בראש המערכת הזאת, אבל זה הישג של כל הממשלה.

מאיר כהן: את מכעיסה את ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: זה בסדר.

טלי פלוסקוב: ראש הממשלה יודע מה אני אומרת, ואני חושבת שהוא גם מעריך את מה שאני אומרת.

טלי פלוסקוב: כי אנחנו צריכים לדעת – אני רוצה שתבינו, חברים שלי מהאופוזיציה: כשאנחנו כאן נואמים, לא רק אזרחי מדינת ישראל שומעים אותנו אלא כל העולם.

טלי פלוסקוב: ואנחנו צריכים להיות גאים בדברים הנפלאים שקורים במדינה שלנו, ויש לא מעט.

טלי פלוסקוב: למה שלא תלמדו לדבר גם עליהם?

טלי פלוסקוב: אני רוצה שכל העולם ידע שאנחנו פה מדברים על קשישים; ואנחנו מדברים על ילדים, ואנחנו מדברים על משפחות צעירות, ואנחנו מדברים על ניצולי שואה – כן, קורים דברים פה, ולא מעט לטובת אזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: ויש הרבה דברים, כן, בזכות הממשלה שהיום מכהנת.

טלי פלוסקוב: ויושב פה שר החינוך, ואני מאוד גאה בפרויקטים – והיום, הפתרון, אני מברכת מאוד על הפשרה שהגעתם אליה.

טלי פלוסקוב: כולנו מבינים שהמורים במדינת ישראל צריכים לקבל יותר, והפשרה שלך היא מצוינת.

טלי פלוסקוב: מורה שמתחיל לקבל שכר מכובד – מצוין.

טלי פלוסקוב: זה גם הישג.

טלי פלוסקוב: אז נגיד תודה לשר החינוך, כמובן עם שר האוצר.

טלי פלוסקוב: רבותיי, תפקחו את העיניים, תלמדו לראות – – –

מאיר כהן: אבל אנחנו מכבדים אותו, מה את רוצה?

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: לא, לא, אני רוצה רק דבר אחד, מאיר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה רק דבר אחד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה – – –

מאיר כהן: אנחנו מכבדים אותו.

מאיר כהן: אנחנו לא מתווכחים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה רק דבר אחד.

טלי פלוסקוב: מאיר, ידידי, אני רוצה שתעלה לכאן לדוכן, ותגיד בריש גלי: הממשלה פועלת ויש דברים נפלאים שקורים במדינה שלנו.

עמר בר-לב: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יצחק הרצוג: – – – שום דבר ממה שדיברת לא עוסק – – –

יולי יואל אדלשטיין: שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט, בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יאיר לפיד.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, בפתח דבריי אני רוצה להציג את היעד שלנו בהקשר של המורים.

נפתלי בנט: יש באג רב-שנים במערכת החינוך: הבעיה היא השנים הראשונות של המורה.

נפתלי בנט: בסוף הדרך המשכורות דווקא מכובדות; הבעיה היא איך צולחים את חמש-שבע השנים הראשונות.

נפתלי בנט: לכן אני מברך את שותפינו, גם באוצר, גם בארגוני המורים, שעושים דבר מדהים: הם מסתכלים על טובת המדינה מעל רצונם להיבחר, כי מי שבוחר אותם הם החברים הנוכחיים, המורים הקיימים.

נפתלי בנט: כולנו ביחד שמנו יד שמשכורת תחילית של מורה במדינת ישראל תעמוד על 8,000 שקלים.

נפתלי בנט: לגבי יותר מאוחר – תהיינה העלאות, אבל לא באותו שיעור.

נפתלי בנט: וזה מתחבר לשורה של הצלחות: גם במתמטיקה חמש יחידות, שהכפלנו – בתוך שלוש שנים נסיים הכפלה של מסיימי חמש יחידות; גם אנגלית מדוברת, בעיקר בפריפריה; גם בצפון אנחנו עושים מהלכים חסרי תקדים של חוג לכל ילד, ועוד הרבה.

נפתלי בנט: אבל הנושא הוא מדיני.

נפתלי בנט: מפה אני רוצה לפנות לחבריי באגף השמאלי.

נפתלי בנט: השאלה שלי אליכם – אתם כל הזמן אומרים לא; לא מספיק להגיד לא, מה האלטרנטיבה שלכם?

נפתלי בנט: אנחנו באים ומציגים תוכנית, וכל הזמן אתם מפחידים אותנו: מפחידים אותנו פעם אחת שאנחנו מובילים למדינה דו-לאומית.

איתן ברושי: מי זה "אנחנו"?

נפתלי בנט: איזו מדינה דו-לאומית?

נפתלי בנט: לראשונה בתולדות מדינת ישראל הילודה היהודית עקפה את הילודה הערבית.

נפתלי בנט: בפעם הראשונה.

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: אחר כך אומרים לנו: צונאמי מדיני.

נפתלי בנט: איזה צונאמי מדיני?

נפתלי בנט: אני הייתי עכשיו בארצות הברית – איזה צונאמי?

נפתלי בנט: עולים אלינו לרגל; אחר כך אומרים לנו: זה יפיל את הכלכלה – איזו כלכלה מופלת?

נפתלי בנט: התל"ג שלנו עולה, רמת האבטלה יורדת, אבל כל הזמן רק לומר לא, לא, לא.

נפתלי בנט: מה האלטרנטיבה שאתם מציגים?

נפתלי בנט: ופה אני גם רוצה להעמיד את הדברים בממד היסטורי.

נפתלי בנט: אנחנו עמדנו בתקופת בלימה אל מול האיום של מדינה פלסטינית, שגם אתם יודעים בליבכם שתמיט אסון על מדינת ישראל.

מוסי רז: ראש הממשלה תמך.

מוסי רז: הוא בעד שתי מדינות.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: נכון, ופה אנחנו באמת חלוקים, אבל הוא ראש הממשלה – לא אני.

נפתלי בנט: אני חושב שמאז כניסתנו לפוליטיקה בלמנו את הנושא של מדינה פלסטינית, בלמנו שחרורי מחבלים, בלמנו מסירת שטחים, אבל אנחנו צריכים להכריז על תום עידן הבלימה ומעבר להכרעה.

חיים ילין: בלמנו את עמונה.

חיים ילין: אתם היחידים שמפנים.

נפתלי בנט: והכרעה מהי?

נפתלי בנט: הכרעה היא החלת הריבונות.

נפתלי בנט: אני יודע שזה נראה מפחיד, נראה: אוה, מה יהיה?

נפתלי בנט: מה יהיה אם נחיל את הריבונות על מעלה אדומים?

נפתלי בנט: מה יהיה אם נחיל על גוש עציון?

נפתלי בנט: מה יקרה אם עופרה תהיה חלק ממדינת ישראל?

נפתלי בנט: ואני אומר לכם, אני אומר לכם שזה לא בשמיים.

נפתלי בנט: זה נראה עכשיו רחוק, אבל אם יהיה לנו העוז – ופה בוודאי אני מקווה שגם ידידינו בליכוד יאזרו עוז – אנחנו נעשה את זה.

נפתלי בנט: נכון, בימים הראשונים יצעקו עלינו.

נפתלי בנט: גם צעקו עלינו אחרי שהפצצנו בעיראק, וגם צעקו עלינו כשהחלנו את החוק ברמת הגולן; אבל היום כל העולם, ובוודאי כל מדינת ישראל מבינה שטוב שהיה לנו העוז, ב-1981, להחיל את החוק ברמת הגולן.

נפתלי בנט: לכן אני אומר לכם, כפי שהובלנו בכל כך הרבה דברים, גם פה אנחנו מסמנים את החזון – להחיל את הריבונות על השטחים הישראליים שביהודה ושומרון, אלה שטחי C – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נפתלי בנט: – – לא לפחד, ואנחנו יכולים לעשות את זה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט.

חיים ילין: – – – ים המלח אתם לא יכולים להביא למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חבר הכנסת לפיד עד שש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, קודם כול, אנחנו שמחים שאתה פה.

יואב קיש: אנחנו שמחים שגם אתה פה, יאיר.

יאיר לפיד: אני ראיתי, ראש הממשלה, שאתה הודעת שאתה מתנגד לזה שיהיו חוקים פרסונליים שמטרתם היחידה להציל אותך מהחקירות, ואני ראיתי שאתה גם מתנגד להתקפות על המפכ"ל.

יאיר לפיד: יש לי הצעה בשבילך – תעצור את זה.

יאיר לפיד: תקרא לשני הרוטוויילרים שלך, לביטן ולאמסלם, ותגיד להם: חבר'ה, זה עכשיו נעצר.

יאיר לפיד: אני ראש הממשלה, אני מורה לכם להפסיק את זה – וזה ייעצר.

יאיר לפיד: ולא יהיו חוקים פרסונליים שמטרתם להציל אותך מהחקירות, ולא יהיו התקפות על משטרת ישראל ועל המפכ"ל שלה.

יאיר לפיד: כל זה יעצור.

יאיר לפיד: כל מה שאתה צריך לעשות זה לעצור את זה.

יאיר לפיד: רק שאתה לא תעשה את זה.

יאיר לפיד: ואני מסתכל עליך, ראש הממשלה – אנחנו מכירים הרי יותר מ-20 שנה – מה קורה?

יאיר לפיד: מה קורה?

יאיר לפיד: כי נתניהו שאני זוכר לא היה מתנהג ככה; לא היה מגיע לעולם למצב שהעוזרים שלו מעורבים בפרשת הצוללות, בפרשת בזק; ששני-שלישים מהלשכה שלך ומאנשי הלשכה שלך לשעבר במעצר – זה לא היה קורה לך.

יאיר לפיד: אתה לא היית כזה.

יאיר לפיד: לא היה מצב בעולם שח"כים היו יושבים לידך ותוקפים משפחות שכולות ולא היו עפים מהליכוד תוך חמש דקות.

יאיר לפיד: משהו קורה בשלוש או בארבע השנים האחרונות, ואתה צריך להגיד לנו מה קורה; מה קורה בזה שאתה לא נותן גיבויים למינויים שלך?

יאיר לפיד: זה היועץ המשפטי שאתה מינית, זה המפכ"ל שאתה מינית, זה מבקר המדינה שאתה מינית, זה היה שר הביטחון שאתה מינית.

יאיר לפיד: אלה השמאלנים?

יואב קיש: יאיר – – –

יאיר לפיד: אלה האנשים שתוקפים אותך?

יואב קיש: אצלנו לא מעיפים ח"כים.

יואב קיש: אצלנו יש פריימריז.

יאיר לפיד: אלה האנשים?

ענת ברקו: אצלך יש משטר טוטליטרי.

יאיר לפיד: יואב, באמת.

יואב קיש: אנחנו לא במשטר טוטליטרי, יאיר.

יאיר לפיד: אם תמצא משפט אחד שאמרתי שאתה לא מסכים איתו בסתר ליבך, תקום ותגיד את זה.

יואב קיש: לא, אמרתי לך, אנחנו לא מעיפים ח"כים בליכוד.

יואב קיש: אולי ביש עתיד כן.

יאיר לפיד: תגיד לי, אתה היית טייס בחיל האוויר.

יאיר לפיד: ראש ממשלה שלא נותן גיבוי לצבא, לרמטכ"ל, כשהם מותקפים – היה כזה דבר בתולדות המדינה?

יאיר לפיד: נו, באמת.

יאיר לפיד: נתניהו לפני שלוש שנים היה מאפשר מצב שמישהו תוקף את הרמטכ"ל ואת צה"ל והוא שותק?

יאיר לפיד: גיבוי לשב"כ – יושבים חברי כנסת מהליכוד וקוראים לשב"כ "הזויים" – הלוחמים שמגינים על חיינו – יום אחד, וראש הממשלה שותק?

אמיר אוחנה: חס וחלילה.

יאיר לפיד: מה חס וחלילה?

יאיר לפיד: אוחנה, אתה היית בשב"כ.

יאיר לפיד: הוא שתק.

יאיר לפיד: קראו להם "הזויים".

אמיר אוחנה: אנשי השב"כ גיבורים.

אמיר אוחנה: אנשי השב"כ גיבורים.

יאיר לפיד: שרת התרבות קוראת להם "הזויים", וראש הממשלה שותק.

יאיר לפיד: התקפה על בית המשפט העליון – ראש הממשלה, אתה גדלת במסורת דמוקרטית אמריקנית, איפה היא?

אמיר אוחנה: – – – פופוליזם.

יאיר לפיד: איפה היא?

יאיר לפיד: יהדות ארצות הברית – אנחנו בהתרסקות.

יאיר לפיד: זה אמור היה להיות התחום שלך.

יאיר לפיד: משהו קורה.

יאיר לפיד: אמרתי, להבדיל מכם, אני מכיר אותו יותר מ-20 שנה.

יאיר לפיד: זה לא היה ככה.

יאיר לפיד: הוא לא היה ככה.

יאיר לפיד: ההתנהגות הזאת לא הייתה ככה.

יאיר לפיד: הייתה ממלכתיות.

יאיר לפיד: נתניהו לפני שלוש שנים היה מצטלם עם פח של חמוצים?

יאיר לפיד: ככה מתנהג ראש ממשלה?

יאיר לפיד: זו ממלכתיות?

יאיר לפיד: זו הדמות שאמורה לאחד את העם?

יאיר לפיד: אתם יודעים ואני יודע שקורה שם משהו לא טוב, אז אל תעשו את עצמכם שלא.

יאיר לפיד: מה שאנחנו צריכים זה לא ראש ממשלה שעומד פה פעם בשנה ביום רצח רבין ומדבר על פיוס, אלא מישהו שעוסק בזה באמת, רק אין לנו יותר את ראש הממשלה הזה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חבר הכנסת מרגי עד ארבע דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, כותרת הדיון היום היא "מצבה המדיני של מדינת ישראל בעולם"; מכובדי ראש הממשלה, אני רוצה לפנות אליך בנימה אישית, דווקא בנושא זה.

יעקב מרגי: אני אישית, בתחילת הדרך, כשהתחלת להבין ששכנינו לא מעוניינים בהסדר מדיני, אלא בבכיינות מדינית כדי לצבור נקודות להזיק למדינת ישראל, אכן בתחילת הדרך חשבתי שאולי הסגנון שלך או הדרך שלך יביאו אותנו לבידוד מדיני.

יעקב מרגי: אבל היום, אחרי שנים, אני רוצה להגיד שגם אלה שאיימו עלינו בבידוד מדיני, וגם אני, טעינו.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, כנראה הסגנון התקיף והחד-משמעי שלך הוא שהביא לכך שהיום ראשי מדינות – העולם כולו, אפשר לומר, מאמין בצדקת דרכנו, גם אם הם לא מביעים זאת.

יעקב מרגי: הדרך שהם מתנהגים עם מדינת ישראל מוכיחה שכנראה התקיפות, העקביות, הנחישות והגאווה הלאומית מביאים את העולם להכיר בכך שזו הדרך.

יעקב מרגי: מדיניות שלא מזגזגת זו הדרך, כנראה.

יעקב מרגי: אדוני ראש הממשלה, אבל, לעומת זאת, רציתי לחלוק עליך בנקודה אחת: תחושת החמיצות.

יעקב מרגי: הם לא חמוצים.

יעקב מרגי: הם גם לא מדוכדכים.

יעקב מרגי: אולי הם חמוצים ומדוכדכים כי הם לא שותפים להצלחות, הם לא שותפים לעשייה.

יעקב מרגי: האמת היא שמכאן, מעל דוכן הכנסת, אני רוצה לומר לך שהם עצמם לא מכירים תקופה יותר טובה.

יעקב מרגי: אתה זכית להנהיג את המדינה, את העם שלנו, בתקופה הזו, בעת הזו, כשכל הסביבה שלנו רועשת וגועשת.

יעקב מרגי: היה אך טבעי שאולי, ככבשה בין 70 זאבים, נוריד את הראש, אבל עם השכנים שלנו כשמורידים את הראש כנראה העסק לא מתפרש בצורה הנכונה.

יעקב מרגי: וזקיפות הקומה שלך והעקביות שלך הביאה לכך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, לסיום אני רוצה לחזק את ידיך במאמציך להמשיך להוריד את יוקר המחיה, להמשיך לפתור ולהקל את מצוקת הדיור, להמשיך ולהביא את המדינה הזו לשגשוג וצמיחה כלכלית, להמשיך ולהשקיע בחינוך, בבריאות, ברווחה, ולהמשיך להשקיע בתשתיות.

יעקב מרגי: החמיצות, כפי שאמרתי היא כנראה כי הם לא שותפים להצלחה הזו.

יעקב מרגי: אנא, אדוני ראש הממשלה, כנראה זו הדרך וכך צריך להמשיך, ונאחל למדינה הזו רק טוב, כפי שאנחנו זוכים לו בעת הזו.

יעקב מרגי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: מטעם ישראל ביתנו, חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, חברי השר יריב לוין, החלטתי לדבר היום בנושא שמאוד כואב לבני העדה הדרוזית: נושא חוק הלאום.

חמד עמאר: אמרתי שאני אנצל את ההזדמנות להעביר מסר לראש הממשלה.

יצחק הרצוג: וליו"ר הוועדה.

חמד עמאר: גם יו"ר הוועדה נמצא כאן.

חמד עמאר: הוא קיבל מכתב מישראל ביתנו.

יצחק הרצוג: הם לא אוהבים לשמוע.

חמד עמאר: במסר לשרים הנוכחיים, השר נפתלי, השר יריב לוין וכל חברי הכנסת שיושבים כאן, אני כדרוזי, אדוני ראש הממשלה – ואני מדבר כמעט בשם כל הדרוזים – אין לנו שום בעיה עם ההגדרה של מדינה יהודית ודמוקרטית.

חמד עמאר: דווקא להפך, אנחנו שמחים לחיות במדינה היהודית.

חמד עמאר: אבל ברגע שמחוקק חוק שמפלה את המיעוט ומפלה את העדה הדרוזית, מפלה את האנשים שעכשיו נלחמים על הגבולות – –

אמיר אוחנה: איך?

אמיר אוחנה: איך?

אמיר אוחנה: באיזה אופן?

חמד עמאר: – – ומגינים על גבולות המדינה – – –

אמיר אוחנה: באיזה אופן?

חמד עמאר: מגינים על גבולות המדינה.

חמד עמאר: איך אני יכול לפנות לצעיר דרוזי – –

אמיר אוחנה: באיזה אופן זה מפלה?

חמד עמאר: – – ולהגיד לו: היום, בכנסת ישראל מקודם חוק הלאום כאשר המילה "שוויון" לא נמצאת שם.

חמד עמאר: אני רוצה לשתף אותך, אדוני ראש הממשלה, בשיחה שקיימתי היום עם חברך וחברי, חבר הכנסת לשעבר אמל נסראלדין ממפלגת הליכוד – אב שכול שאיבד את הבן שלו, סב שאיבד את הנכד שלו במלחמות ישראל – הוא פונה אליי ושואל אותי:

חמד עמאר: איך אתה יכול להצביע על חוק שמפלה את בני העדה הדרוזית – –

אמיר אוחנה: במה הוא מפלה?

חמד עמאר: – – ולא נותן להם את השוויון במדינת ישראל?

חמד עמאר: אתה מרגיש שם, באותו חוק שאתה מקדם עכשיו, שאנחנו דרג ב'.

חמד עמאר: יש דרג א', שזה העם היהודי, ויש דרג ב'.

יריב לוין: זה פשוט לא נכון, ואתה יודע שזה לא נכון.

אמיר אוחנה: לא נכון.

יריב לוין: לא נכון.

חמד עמאר: לכן אני מקווה, אדוני ראש הממשלה, שהשיחה הקשה שהייתה לי היום עם חברי חבר הכנסת לשעבר אמל נסראלדין, לא תתקיים עוד בנושא חוק הלאום, ואנחנו נראה את המילה "שוויון", שנותנת שוויון למיעוט, לעדה הדרוזית.

חמד עמאר: ואני אוכל להסתכל לכל צעיר וצעירה שרואים במדינת ישראל את המולדת שלהם – אני לא אחד שאומר: אני פלסטיני.

חמד עמאר: אני אומר: אני דרוזי ישראלי, גאה בהיותי דרוזי, גאה בהיותי ישראלי.

חמד עמאר: אני רוצה שתהיה לי הגדרה בחוק הלאום, ואני אדע שאני שווה בין שווים במדינה שאני חי בה.

חמד עמאר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

טלי פלוסקוב: אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, בראשית דבריי אני רוצה לומר לך בנימה אישית, אדוני ראש הממשלה, חזק ואמץ, ואתה יודע מדוע?

מנחם אליעזר מוזס: כי שלמה המלך כבר אמר: "והאלהים יבקש את נרדף", ואין כזה נרדף כמו ראש הממשלה שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: ולא רק ראש הממשלה, אלא אשתו וילדיו.

מנחם אליעזר מוזס: זה מה שאנחנו שומעים כל הזמן בתקשורת.

מנחם אליעזר מוזס: עוד פעם שרה נתניהו, עוד פעם יאיר, ועוד פעם – אנחנו פשוט בגן עדן של שוטים.

מנחם אליעזר מוזס: חז"ל מגדירים את זה: גן עדן של שוטים.

מנחם אליעזר מוזס: יש בעיות בצפון, בדרום, במזרח, עם איראן, כאלה בעיות מנסרות את חלל האוויר – ואני שומע את ראש הממשלה בוועדת החוץ והביטחון שמנתח את מה שקורה – וכאן מתגלגלים כל הזמן עם הדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: פשוט גן עדן של שוטים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר, אדוני ראש הממשלה, מה שאני מבקש:

מנחם אליעזר מוזס: תדבר בנושא הדיור החרדי שאני אחד ממייצגיו.

מנחם אליעזר מוזס: נושא הדיור, עם דל"ת, דיור.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו בבעיה, כי המחיר למשתכן לא יכול לענות על הצרכים שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: אם אני לוקח, כפי ששמעתי מקודם, את הדוגמה של עפולה או של ראש העין – נבנות 15,000 יחידות דיור ואין אפילו דירה אחת לזוג חרדי.

מנחם אליעזר מוזס: ומאין אני יודע?

מנחם אליעזר מוזס: כי אין שום סוכה והכול גורדי שחקים, ואין שום התאמה במטבח לציבור החרדי, לזוג החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו בבעיה אמיתית מבחינה זאת.

מנחם אליעזר מוזס: חוץ מזה, מי שמכיר את הדבר של מחיר למשתכן יודע שזאת הגרלה.

מנחם אליעזר מוזס: הציבור שלי, שמוותר על פת לחמו כדי לחנך את ילדיו – אני לא רואה מי ישקיע מיליון שקל בדירה כשהוא לא יודע מי השכן שלו.

מנחם אליעזר מוזס: מעבר לכך, אדוני היושב-ראש, מבחינה כלכלית, עד שייבנו הבניינים האלה יעברו ארבע-חמש שנים, ובינתיים הזוג שלנו מחוסר הדיור, יש לו כבר ילדים, הוא גר בדירה שכורה או במחסן או בחניון ומשלם אלפי שקלים.

מנחם אליעזר מוזס: בסופו של דבר, ארבע-חמש שנים יעלו לו 200,000 שקל – יותר מאשר כל הסבסוד במחיר למשתכן.

מנחם אליעזר מוזס: ובגלל זה אנחנו הגשנו, הסיעות החרדיות, הצעת חוק של מענק לדירה יד שנייה.

מנחם אליעזר מוזס: מי שרוכש ביד שנייה, שיקבל מענק של 100,000 שקל, שיוכל לשפץ את זה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו רואים דירות כאלה בטבריה, בצפת, בעפולה, בקריית גת, בדימונה.

מאיר כהן: אז למה הצבעתם נגד הצעת החוק שלי, שהיא אותו הדבר?

מאיר כהן: למה?

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מכיר.

מנחם אליעזר מוזס: אני מצטער.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אתה מכיר – – –

מנחם אליעזר מוזס: מאיר, תביא לי את זה, ואני אחתים אותך עוד פעם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני מבקש להתחשב בנושא הזה ולקחת את זה לתשומת לבך, אדוני ראש הממשלה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, גם כן עד שלוש דקות.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה, אני שמעתי על השערורייה הזו שאירופה מנעה כניסת 20 חברי כנסת לאירופה.

מוסי רז: זו שערורייה.

מוסי רז: אני חושב שצריך לטפל בזה.

מוסי רז: אה, בעצם אומרים לי שזה לא היה כך.

מוסי רז: ישראל מנעה כניסת 20 חברי פרלמנט אירופי.

מוסי רז: אחרי זה אנחנו נשאל מה אנחנו עושים כדי להיחלץ מבידוד מדיני.

מוסי רז: ראש הממשלה, שמענו פה כתרים – כמה הוא נחלץ מהבידוד המדיני.

מוסי רז: ביום חמישי האחרון, אדוני היושב-ראש, הגיעו אנשים לאזור כפרם וראו שמתחת לאבן – מתחת לאבן מונח פתק שאומר להם שהם צריכים לעזוב את המקום שבו הם גרו מדורי-דורות, 30 משפחות, 500 איש.

מוסי רז: הם פשוט צריכים לעזוב אותו.

מוסי רז: זה לא כמו גוש קטיף, שהיו פה שלוש קריאות ו-12 מיליארד שקל; זה לא כמו עמונה שהיו 100 בג"צים ו-70 מיליון שקל.

מוסי רז: מי הם בכלל?

מוסי רז: הם פשוט צריכים לעזוב.

מוסי רז: למה?

מוסי רז: כי מישהו החליט, אנחנו אפילו לא יודעים מי.

מוסי רז: האם הכנסת החליטה דבר כזה?

מוסי רז: האם הממשלה?

מוסי רז: האם ראש הממשלה?

מוסי רז: האם שר הביטחון?

מוסי רז: האם אלוף הפיקוד?

מוסי רז: מי מחליט דבר כזה, להורות לאנשים לעזוב את ביתם, אנחנו לא יכולים לדעת.

מוסי רז: אנחנו יכולים לדעת דבר אחד, שכששואלים אותנו על אתגר מדיני אנחנו יודעים ש-22 מדינות ערב, במשך 16 שנה, מציעות לנו הסדר שלום עם פתרון צודק ומוסכם לשאלת הפליטים, אבל בירושלים אין פרטנר, אין פרטנרים.

מוסי רז: מפני שבירושלים לא רוצים לא צדק, לא פתרון צודק, לא הסכמה, לא פתרון מוסכם, לא שלום ולא הסדר מדיני.

מוסי רז: ואפשר להצליח עם זה כמה שנים, ואפשר לצאת מהבידוד עוד כמה שנים, ואפשר גם להצליח עם זה כלכלית כמה שנים, כששודדים את המחצבות ואת המים ואת האדמות בשטחים הכבושים, אבל זה לא ילך ככה לעולם ועד.

מוסי רז: אם אנחנו לא נהיה מדינה מוסרית, אז אנחנו, עתידנו פה לוט בערפל, ומה שאנחנו עושים היום, מה שנעשה בשבוע שעבר בשטחים הכבושים, ומה שנעשה שם כל יום ב-50 השנה האחרונות, בתוספת הסירוב המדיני בירושלים, מסכנים את קיומנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, אני בחרתי לעלות כאשר ראיתי את חבר הכנסת שר החינוך בנט יושב פה ליד שולחן הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, פספסתי אותו כי הוא יצא בטרם עליתי לומר את דבריי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקשיבה לחברי הקואליציה ואני רואה אותם מותחים ביקורת פנים-קואליציונית.

אורלי לוי אבקסיס: כל אחד מדבר על הסקטור שלו.

אורלי לוי אבקסיס: והסקטורים נורא חשובים – מדבר חבר הכנסת חמד עמאר ומאיים ממש על הממשלה: אתם הולכים לחוקק חוק ואנחנו – כמייצג הדרוזים במפלגת ישראל ביתנו – רואים בהצעת חוק ממשלתית או בתמיכת ממשלה פגיעה חמורה בסקטור שלנו; עולה חבר הכנסת מוזס, אומר דברים נורא דומים: תשמעו, ההתנהלות של הקואליציה פוגעת בסקטור שלי, שזה סקטור הצעירים שנאלצים לשכור או לקנות מחסנים ללא אוורור, ואנחנו, במו ידינו – דרך אגב, בתמיכה ממשלתית, אני הייתי חלק מיוזמי החוק – אפשרנו דירות בלי אוורור, אפשרנו דירות שאין בהן דלתות לחדרי השירותים, אפשרנו דירות בלי כיור למטבח וכיור לשירותים ולך תדע איפה ליטול ידיים, כי זה אותו כיור לשניהם.

אורלי לוי אבקסיס: באיזשהו אופן אתה מסתכל ואתה אומר: רגע, אז מה מלכד אתכם, חברי הקואליציה, אם אלו דברים שיוצאים מתוך הקואליציה, ובאים עם שוט כדי לנסות ללמד את הקואליציה שהיא עומדת פה על כרעי תרנגולת?

אורלי לוי אבקסיס: שלא תטעו, חברים, האינטרס, כנראה, לשמר את הקואליציה, הוא אינטרס הרבה יותר מכך.

אורלי לוי אבקסיס: זה בעצם עוד מקצה שיפורים לכמה חוקים עוד נקבל או כמה תקציבים עוד נקבל במשחקים הפוליטיים התוך-קואליציוניים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מעלה נקודה נוספת שאיפשהו נשכחה בדרך, חבר הכנסת מוזס: תלמידים מעוטי יכולת קיימים במגזר שלך לא פחות מאשר בעיירות הפיתוח ולא פחות מאשר – אתה יודע מה – במגזרים של ישראל ביתנו ואחרים.

אורלי לוי אבקסיס: האם עולה על הדעת שמשרד החינוך מקצץ ברגל גסה, או ביד גסה, איך שלא תבחר, את אותן המלגות שאמורות היו לשמש סבסוד לתשלומי ההורים, אלו שהמדינה כביכול הייתה אמורה לתת חינם, אבל אנחנו יודעים שזה מעשר – 10% מתקציב משרד החינוך בא מההורים.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע אתם שותקים על זה?

אורלי לוי אבקסיס: למה אף אחד מכם לא משמיע קול?

אורלי לוי אבקסיס: מדוע לקצץ באותם כספים שאמורים היו לתת רווחה כלכלית?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה, על אותו ספסל לימודים, באותה כיתה, יש ילדים שיכולים לצאת לטיול שנתי כי להורים שלהם יש כסף, וילדים אחרים, שיודרו מהטיולים השנתיים, שיודרו מהחוויות – האקסטרות שהכיתה נותנת, או אותו גוף חינוך.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע השקט הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה איתך לחלוטין שהמחסור בדיור הוא – דרך אגב, ההצעה של משכנתה 90%, אתה יודע כמה היא נכונה לציבור הזה ולציבור הכללי, כי אחרת אנחנו בסך הכול עבדים של בעלי הבתים, והמעמדות נשמרים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני פונה אליכם, חברי הקואליציה, בשבוע שעבר דחיתם את הצעת החוק לחסרי עורף משפחתי, ילדים שבגיל 18 צריכים לחפש את עתידם לבדם ואת קורת הגג מעל ראשם, כי המדינה מתנערת לחלוטין מכל החובות כלפיהם.

אורלי לוי אבקסיס: היום אל תשכחו את התלמידים שהם מתחת לגיל 18, שהם אפילו לא במסגרות חוץ-ביתיות, שהם נמצאים בקהילה ואין להורים שלהם כסף לשלם על טיול שנתי.

אורלי לוי אבקסיס: איך היית רואה אם היו מורידים את הילד שלך מהאוטובוס?

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, רציתי להציע לך קודם להביט אחורה, ישבה שם קבוצה של נשים מארגון של נשים עושות שלום.

נחמן שי: רובן עזבו כבר את המליאה, אבל אני חושב שכולנו פה, בכנסת, וגם אתה, אדוני, חייבים להן הכרה והוקרה.

נחמן שי: עשרות אלפי נשים מכל הארץ, שחברו יחד ממקומות שונים, אפילו מאמונות ודעות פוליטיות שונות, שכולן יחד מאמינות שצריך לקדם את עניין השלום, ועל כך אנחנו חייבים להוקיר אותן ולסייע להן ככל שנוכל.

נחמן שי: גם אתה, אדוני ראש הממשלה.

נחמן שי: בימים האחרונים ציינו, בצדק, את 100 השנים להצהרת בלפור.

נחמן שי: ההצהרה הזאת הייתה הישג מדיני היסטורי שהשפעתו ארוכת ימים עד עצם היום הזה.

נחמן שי: הדרך ללגיטימציה של בית יהודי לעם היהודי, לעם ישראל, בארץ ישראל, עברה ועוברת בהסכמות בין-לאומיות, והתגשמה, בעזרת השם, במדינת ישראל.

נחמן שי: עצמאות ישראל מבוססת על שתי רגליים: מדינית וצבאית.

נחמן שי: שתיהן חיוניות.

נחמן שי: בצבא, בביטחון, אתה משקיע, ואכן, ישראל היא מדינה חזקה ובטוחה, והיא מרתיעה את אויביה.

נחמן שי: בהיבט השני – משרד החוץ מוזנח, אנשים שם מקופחים, והעיקר, אינני רואה כיצד ואיך אתה מעלה רעיונות ומוביל נושאים שיכולים לחזק את ביטחונה וקיומה של מדינת ישראל, דווקא – דווקא – בהיבט המדיני.

נחמן שי: אותו קרל פון קלאוזביץ, ששנינו למדנו עליו, אמר כבר לפני 200 שנה שהמלחמה אינה אלא המשך המדיניות באמצעים אחרים, ואני אוסיף, אם אני יכול, שהמדיניות היא המשך המלחמה.

נחמן שי: בהישגים הצבאיים שהיו לנו, ואתה היית שותף להם – האינתיפאדה הראשונה, האינתיפאדה השנייה – וניצחנו את הפלסטינים, והם חוששים לפתוח בטרור חדש; זאת היא ההזדמנות, זאת היא ההזדמנות לקדם הסדר מדיני.

נחמן שי: ואני אוסיף, גם המצב הכלכלי השתפר.

נחמן שי: במקרו.

נחמן שי: יש לנו ביקורת על כך, אבל אני אומר, יש לנו עכשיו רגע של חסד בצד המדיני, בצד הביטחוני, בצד הכלכלי.

נחמן שי: למה אתה לא מנצל אותו?

נחמן שי: אדוני ראש הממשלה, ביבי, אנחנו מכירים כבר 40 שנה.

נחמן שי: נפגשנו, אם אתה זוכר, לאחר שיוני נפל.

נחמן שי: עשינו דברים יחד.

נחמן שי: לא אכלנו מאותו מסטינג – הרוב כבר לא יודעים פה מה זה מסטינג – אבל אכלנו, גם.

נחמן שי: ועברנו דרך משותפת, ואפילו מוצלחת.

נחמן שי: אני מכיר את יכולותיך, ומעריך אותן, ואני יודע שאתה יכול.

נחמן שי: משילות היא לא הבעיה שלך, לא בתוך המפלגה שלך ולא בתוך הקואליציה.

נחמן שי: כאשר אתה מציב לעצמך מטרה, אתה מגיע אליה, ואנחנו יכולים למצוא לכך אין-סוף הוכחות.

נחמן שי: לפעמים אנחנו אוהבים את זה, לפעמים לא, אבל אתה מגיע למטרות שאתה רוצה בהן.

נחמן שי: ואני רוצה לשאול אותך, מדוע אתה לא מסמן כמטרה ראשית את ההסדר הישראלי–פלסטיני?

נחמן שי: יש לך את זה; יש לך היום אווירה בין-לאומית נוחה, ויחסים טובים עם ארצות הברית, ובמזרח התיכון מחייכות אליך מדינות שונות, ומתחת לפני השטח כנראה זורמים כל מיני זרמים שאנחנו לא יודעים עליהם ולא מדברים עליהם, אבל הם מאוד חשובים.

נחמן שי: יש פה רגע של חסד, יש פה זמן.

נחמן שי: ואני אומר לך: זה לא רק בשביל נועה ויאיר ואבנר שלך, ולא בשביל נועה ועידו ודנה שלי; זה כבר הנכדים שלנו, זה כבר הנינים שלנו, שמחכים ויחכו לראות את ההסדר הזה יוצא לפועל – לכולנו יש מחויבות כלפיהם.

נחמן שי: אתה רוצה להשאיר להם – אני מאמין – אתה רוצה להשאיר להם מדינה בטוחה, ולא סכסוך מדמם.

נחמן שי: אני מאמין שאתה רוצה מדינה שהיא יהודית ודמוקרטית וציונית ומוסרית, אבל אנחנו הולכים בדרך ההפוכה.

נחמן שי: וכשאנחנו לא נהיה פה, והילדים שלנו לא יהיו פה, לנינים שלנו תישאר מדינה שהיא לא יהודית ולא דמוקרטית ולא מוסרית ולא ציונית.

נחמן שי: ואני מפציר בך: צא לדרך, ביבי, אתה יכול; אנחנו נהיה איתך, אני אהיה איתך, תעשה את זה בשבילנו ובשבילם.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, לפני ארבעה ימים היינו בפריז, ב-OECD, ואני יכול להגיד שה-OECD הוא CT אמין יותר למצבה הבריאותי של ישראל – אני מתכוון למצבה הכלכלי והחברתי.

מסעוד גנאים: ולמה אני אומר את זה?

מסעוד גנאים: מאחר שראש הממשלה בפתיחת המושב בישר לנו שאנחנו הכי מאושרים, הכי משגשגים, ובזכותו אולי אני, כתושב ישראל, נכנסתי לספר גינס, גם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, שם, בבדיקת ה-CT של ה-OECD, התברר שישראל מלאה בפערים איומים: בין ערבים ליהודים, בין פריפריה למרכז, וגם, מהבדיקה עולה – בדיקת ה-OECD, כפי שאמרתי, שהיא CT אמין לבריאות הכלכלית והחברתית של ישראל – שם גם עלה מהבדיקה, שסגירת הפער היא איטית מאוד.

מסעוד גנאים: אדוני ראש הממשלה, אי-אפשר עוד להכריז מעל כל במה בעולם שישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, עם מבול החוקים שמצדיקים ומכשירים את האפליה ואת ההדרה והגזענות, ובראשם חוק הלאום.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שדמוקרטיה נורמלית תרשה לעצמה, ותחוקק חוקים – –

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: – – חוקים של הריסה ושל הפקעת אדמות של המיעוט, במיוחד בנגב.

מסעוד גנאים: אפילו להפסיק את ההריסות לכמה חודשים אתם לא מסכימים.

מסעוד גנאים: דמוקרטיה, אדוני ראש הממשלה – לא רק בחירות והצבעה; היא יותר מזה.

מסעוד גנאים: ולפני זה היא תרבות, ואתם הורסים את התרבות הזאת.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חבר הכנסת חסון עד שלוש דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, חשבתי עליך, חשבתי עליך בימים האחרונים.

יואל חסון: באמת התלבטתי – כן, חשבתי עליך, תתפלא – ובאמת התלבטתי, אדוני ראש הממשלה: ככה, בין החקירות, והמשטרה, ובית המשפט, והרמטכ"ל, והאמירות, וההצהרות, והחוקים – חשבתי ביני לבין עצמי, אדוני, אני אומר את זה באמת, האם אתה מרוצה מזה?

יואל חסון: האם אתה מרוצה מהאווירה הזאת?

יואל חסון: האם אתה מרוצה מההשתלחויות האלה?

יואל חסון: האם אתה באמת יושב שם, בבית ראש הממשלה, במקום שישבו באמת גדולים – כמוך, לא אומר "ממך"; גדולים כמוך לפחות – אתה מרוצה ממה שאתה רואה?

יואל חסון: אתה נהנה מהאווירה הזאת, מהתחושות שזה מוביל ומביא את כולנו להרגיש?

יואל חסון: מהאווירה הציבורית הקשה הזאת?

יואל חסון: אני באמת שואל גם למה כל זה.

יואל חסון: למה כל זה?

יואל חסון: למה אתה, אדוני ראש הממשלה, לא מסתפק רק בשליחים שלך אלא גם אתה ממש בוחר לשסות, לפלג, לזרוע הרס ושנאה.

יואל חסון: עד לא מזמן, אדוני ראש הממשלה, דיברתי מולך, ועשית לי ככה עם היד.

יואל חסון: הלכתי אחורה ובדקתי מתי ראש ממשלה עשה למישהו מחברי הכנסת ככה עם היד, בצורה מזלזלת.

אמיר אוחנה: שנזכיר?

יואל חסון: אתה, אדוני ראש הממשלה, עשית את זה כמה וכמה פעמים.

יואל חסון: למה אתה עושה את זה?

אמיר אוחנה: שנזכיר מי עשה ככה למתנחלים?

יואל חסון: למה אתה עושה את זה?

יואל חסון: למה אתה בכלל פועל בצורה שקורעת את העם?

יואל חסון: אתה יודע, אדוני ראש הממשלה, אמר את זה, האמת, שר מטעמך, שאתה ראש הממשלה אולי הכי פחות מאחד שהיה פה.

יואל חסון: תסתכל כמה אתה שנוי במחלוקת.

יואל חסון: ובסך הכול אתה אדם – אני אישית מעריך אותך, אני מאוכזב ממך, אין ספק, אני חושב שאחרי עשר שנים בשלטון יכולת לעשות פה דברים גדולים, אבל אתה פשוט יושב בכיסא; אתה יושב, כבר עשור – עשור, אדוני ראש הממשלה, אתה יושב בכיסא, ואיזו בשורה הבאת?

יואל חסון: אתה יודע שאתה בכל נאום – הלכתי ובדקתי, בכל נאום אתה מזכיר, שהינה, הינה, יש התקדמות מדינית.

יואל חסון: כל נאום אתה אומר את זה.

יואל חסון: עשר שנים.

יואל חסון: אגב, בדרך כלל זה גם אותו משפט.

יואל חסון: בדרך כלל זה גם אותו משפט, אדוני ראש הממשלה, אבל שום דבר לא קורה אחר כך.

ענת ברקו: – – –

אמיר אוחנה: לא פינית – לא עשית.

יואל חסון: עכשיו, אתה יודע, אדוני ראש הממשלה, כשהייתי צעיר פה, בכנסת, ב-2006, היית באופוזיציה, אז גם שמעתי אותך, אבל כשהייתי בקדנציה השנייה, ב-2009 היית כבר ראש ממשלה.

יואל חסון: הייתה תקופה שאפילו, אתה יודע מה, אחרי שנאמת היינו מדברים ככה, בספסלים, היינו אומרים: הינה, משהו הולך לקרות.

יואל חסון: אתה יודע, מה זה משהו הולך לקרות?

יואל חסון: זה לא חייב לקרות בדרכנו, זה גם יכול להיות בדרכך; אבל גם לא בדרכך, שום דבר בעצם לא קורה, ואין שום התקדמות.

יואל חסון: ואני אומר לעצמי: אדוני, הינה, אחרי שכבר עברת את השיא של בן גוריון – עברת אותו כנראה, או שאתה על הסף לעבור אותו, בכהונת ראש ממשלה.

יואל חסון: מצוין.

אמיר אוחנה: זה יקרה.

יואל חסון: ותשב בבית יום אחד בפנסיה – וזה יגיע, גם אם לא תרצה, זה יגיע יום אחד, כי זה קורה לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: מה תגיד לעצמך, אדוני ראש הממשלה?

יואל חסון: מה תגיד לעצמך?

יואל חסון: מה עשית ב-10–11 שנות כהונתך כראש הממשלה?

יואל חסון: ואני רוצה לומר לך משפט אחרון, אדוני: אני שואל, בסופו של דבר, כשאני אומר את הדברים האלה, אני שואל את עצמי: באמת, למה בעצם אתה רוצה להיות ראש הממשלה?

יואל חסון: בשביל מה?

יואל חסון: למה אתה כל כך נאחז בזה ונלחם על זה?

יואל חסון: בשביל מה?

יואל חסון: מה מוביל אותך, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו?

יואל חסון: אני עד היום לא הבנתי.

יואל חסון: תודה רבה.

אמיר אוחנה: את השאלה הזאת צריך לשאול את העם.

אמיר אוחנה: את העם צריך לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים בדיון הוא חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חבר הכנסת ביטן עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – התייחסות ראש הממשלה, התייחסות ראש האופוזיציה והצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: טוב, רבותיי חברי הכנסת, ראש הממשלה, שרים – מה קרה, יואל, אתה הולך?

יואל חסון: לא, לא, לא הולך.

דוד ביטן: תאמין לי, אחרי ששמעתי אותך, הבנתי את נאום ראש הממשלה.

דוד ביטן: אתה באמת חמוץ.

דוד ביטן: באמת שאתה חמוץ.

דוד ביטן: לא משנה מה עושים, אתה רואה את הדברים השליליים.

יואל חסון: אני באמת חמוץ?

יואל חסון: אתה מכיר אותי, אתה יודע שאני לא חמוץ.

אמיר אוחנה: חמוץ מתוק.

דוד ביטן: חמוץ חמוץ, אתה.

דוד ביטן: אבל אני אומר לך דבר אחד: מי שקובע זה לא דירקטוריון שבוחר ראש ממשלה.

דוד ביטן: מי שקובע אם ראש ממשלה יכהן או לא זה הציבור הרחב.

דוד ביטן: וראש הממשלה נתניהו – – –

יואל חסון: זה לא מדויק, זו הכנסת.

דוד ביטן: רגע, זה הציבור הרחב.

יואל חסון: זו הכנסת.

דוד ביטן: וראש הממשלה נתניהו זוכה פעם אחרי פעם באמון הציבור, וכל פעם האמון יותר גדול משהיה קודם.

דוד ביטן: לכן אתה יכול להגיד עד מחר מה עשית ומה לא עשית, התושבים – הציבור הרחב מאמין וחושב שהוא כן עשה, ולכן הוא נבחר כל הזמן מחדש, והוא ימשיך להיבחר כל עוד הוא רוצה, תאמין לי.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: בגלל העשייה שלו: העשייה הכלכלית, העשייה הביטחונית, העשייה המדינית, העשייה החברתית.

דוד ביטן: כל הדברים האלה מוכיחים שהעם מרוצה ובוחר בו כל פעם מחדש.

דוד ביטן: ולכן זה לא משנה שהדירקטוריון של חברי הכנסת של המחנה הציוני לא מעוניין בו, או שיש עתיד לא מעוניינת בו.

דוד ביטן: מה שחשוב זה אם העם מעוניין בו, ותמיד הוא מעוניין בו.

רויטל סויד: אתה מציג את זה כאילו יש 24 איש במדינת ישראל כולה שיש להם איזשהן טענות.

רויטל סויד: אתה יודע איך מרגיש הציבור?

דוד ביטן: אני עכשיו מתייחס – למדינת ישראל אין טענות, לכם יש טענות.

דוד ביטן: את צודקת.

רויטל סויד: אתה יודע איך העם מרגיש?

דוד ביטן: את צודקת, לכם יש טענות, לא למדינת ישראל, כי מדינת ישראל מאוד מרוצה ומצביעה כל הזמן מחדש – –

אמיר אוחנה: המספר הגדול ביותר שהצביעו לאיזושהי מפלגה היו בבחירות האלה לליכוד.

דוד ביטן: – – כל הזמן מצביעה לנתניהו.

רויטל סויד: יש פה חבר קואליציה, מדבר מדם ליבו על הדרוזים.

דוד ביטן: עכשיו, לבוא ולהגיד – – –

רויטל סויד: – – – המפלג שלכם.

דוד ביטן: לבוא ולהגיד בנאום שלך, יואל חסון, שראש הממשלה הוא שנוי במחלוקת – אז אם הוא שנוי במחלוקת, למה הוא נבחר?

דוד ביטן: הרי הוא שנוי במחלוקת רק על ידיכם.

יואל חסון: הוא לא מאחד, הוא לא ראש ממשלה מאחד – – –

דוד ביטן: אתם מבינים שאין אפשרות להדיח אותו בבחירות דמוקרטיות, אתם יודעים את זה.

דוד ביטן: מה זה שנוי במחלוקת?

איילת נחמיאס ורבין: או שכן או שלא – – –

דוד ביטן: אני לא מכיר אדם שנוי במחלוקת שנבחר כל הזמן על ידי הציבור הרחב.

דוד ביטן: כל הזמן מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: שיעמוד למבחן מחדש.

דוד ביטן: גם אתם, הרי, במנהיגים שלכם, לא מאמינים – –

רויטל סויד: אז בשביל מה צריך את החוק הצרפתי?

דוד ביטן: – – כי אתם מחליפים אותם כל שנתיים, אז זה המצב.

רויטל סויד: אז בשביל מה צריך להסתיר המלצות?

רויטל סויד: אז בשביל מה צריך את כל סדרת החקיקה הזאת?

דוד ביטן: תראי, אם את רוצה להפריע לי, אז אני מזמין אותך, אין בעיה.

רויטל סויד: בשביל מה, אבל תענה.

רויטל סויד: אני רוצה לשמוע.

דוד ביטן: זה לא תשובה, את רוצה לעלות אחר כך חצי דקה, ניתן לך.

רויטל סויד: אם הכול טוב, למה צריך – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד.

דוד ביטן: אז אני אומר לך שאנחנו כן מרוצים, והעם כן מרוצה, ואנחנו, אין לנו בעיה שאתה לא תהיה מרוצה, יחד עם החברים שלך – –

איילת נחמיאס ורבין: איזה נאום – –

דוד ביטן: – – אין לנו בכלל בעיה עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: – – איזה נאום.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מרוצים.

דוד ביטן: יפה מאוד.

דוד ביטן: תהיי מרוצה.

דוד ביטן: תהיי מרוצה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מתחרז עם החמוצים.

דוד ביטן: זה לא משנה.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לכם – –

איילת נחמיאס ורבין: הצד הזה – – – הצד הזה – – –

דוד ביטן: – – זה לא משנה מה אתם חושבים, משנה מה הציבור חושב – –

איילת נחמיאס ורבין: אפילו היושב-ראש – – –

יואל חסון: אין לי ספק שאתם מרוצים.

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – משנה מה הציבור.

דוד ביטן: אז הינה עוד חמוצה, עוד חמוצה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חמוצה נאיבית – – –

דוד ביטן: אני אוכל חמוצים – – –

יואל חסון: אתה יודע, פחות ממיליון הצביעו לליכוד – – –

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לכם – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, מספיק, מספיק, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אדוני.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לכם שאני אוכל הרבה מאוד חמוצים ביום.

דוד ביטן: הרבה מאוד.

דוד ביטן: אז הכול בסדר.

יואל חסון: לא רואים.

יואל חסון: לא רואים.

דוד ביטן: אני אגיד לכם רק דבר אחד.

דוד ביטן: את יודעת – מי אמר שלא רואים?

דוד ביטן: לא רואים שאני אוכל חמוצים?

דוד ביטן: אני אוכל.

דוד ביטן: בלי מלח, אבל.

דוד ביטן: חמוצים בלי מלח.

מיקי לוי: מה, אתה אוכל בחומץ?

דוד ביטן: בלי מלח.

דוד ביטן: בלי מלח.

מיקי לוי: בחומץ?

מיקי לוי: בחומץ?

דוד ביטן: אני אומר לכם, אני הייתי בארצות הברית לאחרונה – אני לא הולך הרבה, לא נוסע הרבה לארצות הברית, אבל הייתי שם – – –

יצחק הרצוג: שמעת מהקהילה היהודית – – –

דוד ביטן: לא לא, רגע, סליחה, אני אגיד לך מה שמעתי.

דוד ביטן: עמד לידי באיזה קוקטייל מיליארדר אמריקני יהודי, שאמר לי שהוא משקיע בישראל הרבה מאוד שנים, אבל הוא משקיע רק בגלל נתניהו, ואם נתניהו לא יהיה ראש ממשלה, הוא יפסיק את ההשקעות שלו מייד.

דוד ביטן: זה אומר – – –

יואל חסון: מה יקרה?

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: זה – – –

רויטל סויד: איפה כל יהדות ארצות הברית, שאנחנו מוותרים עליה?

דוד ביטן: אתה יכול לצחוק, אני אגיד לך, אני מצטט – – –

רויטל סויד: איפה כל יהדות ארצות הברית, שמוותרים עליה לטובת האוונגליסטים?

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: אני מצטט מה הוא אמר.

מיקי רוזנטל: – – – יותר טוב – – – חמוצים.

דוד ביטן: זאת אומרת שהאמון בראש הממשלה בקרב כל העולם, כמנהיג, מדינאי, כלכלן ממדרגה ראשונה – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – אלה דברים שלא יכולים לזרוק אותם לפח, ולכן הציבור אומר כל הזמן: מי יכול להחליף את נתניהו?

דוד ביטן: אין, אף אחד לא יכול להחליף – –

אלעזר שטרן: איך קוראים לו?

יואל חסון: איך קוראים לו, מילצ'ן?

דוד ביטן: – – זה המצב, אף אחד לא יכול להחליף.

יואל חסון: מי זה היה, מילצ'ן, או – – – מי זה היה?

דוד ביטן: אני לא זוכר את השם שלו, אבל אני יכול להביא לך את השם.

רויטל סויד: אז אולי תגיש הצעת חוק שיהיה ראש ממשלה לכהונה אחת – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברת הכנסת רויטל סויד, זה מוקדם להתחיל לקרוא לסדר, אנחנו רק בשלב הדיון, אז אנא מכם.

דוד ביטן: כן, אתה מחשיב לי את הזמן קצת?

דוד ביטן: אתה נותן לי את הזמן שמפריעים לי?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אתה נהנה מכל רגע.

דוד ביטן: אני נהנה, אבל תן לי את הזמן.

דוד ביטן: אתם אומרים כל הזמן, אתם כל הזמן הרי מדברים על החקירות, ועל דברים אחרים – – –

יואל חסון: אני לא דיברתי על זה.

יצחק הרצוג: הוא לא אמר – – –

דוד ביטן: לא, אבל אמרת, אמרת, אמרת: כל הזמן אתה שנוי במחלוקת, כל פעם מביאים – אני אומר לכם: תראו, הרי מה קורה במדינת ישראל?

דוד ביטן: עצם זה שנחקרים, אתה אשם.

דוד ביטן: אם המשטרה ממליצה, אתה אשם יותר.

דוד ביטן: אבל רבותיי, חקירה זה לא אשמה.

דוד ביטן: המלצת משטרה, אין בה אשמה.

דוד ביטן: מה שקובע זה היועץ המשפטי לממשלה ובית המשפט, והעובדה שאדם יכול להגן על עצמו.

דוד ביטן: פה בישראל הפך להיות מצב שאדם לא יכול להגן על עצמו, במיוחד אם הוא איש ציבור, במיוחד אם הוא ראש הממשלה.

דוד ביטן: למה הגענו?

דוד ביטן: הגענו למצב – הרי אפשר להגיש תלונה על כל בן אדם, כמו שעכשיו ראיתם – –

מיכל רוזין: הבעיה – – –

דוד ביטן: – – שהיושבת-ראש של השוטרים – –

יואל חסון: לא ראיתי דבר כזה, הקואליציה באה בטענות לאופוזיציה.

דוד ביטן: – – הגישה תלונה, אדוני ראש הממשלה, נגד חבר כנסת אמסלם, פתאום יש תלונה במשטרה.

דוד ביטן: זאת אומרת, מנסים לאיים על חבר כנסת, שלא יעשה את העבודה שלו – –

רויטל סויד: זה חמור.

דוד ביטן: – – זה דבר שצריך להזדעזע ממנו – –

רויטל סויד: נכון.

דוד ביטן: – – זה מה שקורה.

דוד ביטן: מפכ"לים – –

רויטל סויד: נכון.

דוד ביטן: – – מדברים, אומרים – – –

מיקי לוי: זה לא הם – – –

דוד ביטן: עזוב, אתה היית ניצב אז אתה מגן עליהם כל הזמן.

קריאה: לא, זה חמור – – –

דוד ביטן: זה בדיוק מה שקורה.

דוד ביטן: מפכ"ל לשעבר ממליץ שחבר כנסת ילך הביתה.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי הוא מחוקק חוקים שלא נוחים למשטרה.

דוד ביטן: מה זאת אומרת לא נוחים למשטרה?

דוד ביטן: עכשיו, אני אגיד לך דבר אחד.

דוד ביטן: הרי אומרים כל הזמן – תראו, היום לא מביאים בחשבון את הקשר החזק ביותר שיש בין החקירה, ובין התקשורת ובין איש ציבור.

דוד ביטן: התוצאה היא שיש העצמה בלתי רגילה של חקירה נגד איש ציבור, שלא צריך יותר מאשר חקירה.

דוד ביטן: זה מחייב את הכנסת לחוקק.

יואל חסון: אתם מדברים על החקירה כל הזמן – – –

דוד ביטן: אין ברירה.

דוד ביטן: סליחה.

דוד ביטן: רגע, סליחה רגע.

יואל חסון: אתם עוסקים בחקירות.

דוד ביטן: תן לי רגע לדבר.

דוד ביטן: זה מחייב את הכנסת לחוקק.

דוד ביטן: למה היא צריכה לחוקק?

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה אמר שהוא לא זקוק לעזרה שלכם.

דוד ביטן: כי היום, עם כל הכבוד לכם – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דוד ביטן: – – שלטון החוק הוא לא רק היכולת לחקור.

דוד ביטן: גם זכויות של נחקרים – –

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז.

דוד ביטן: – – גם זה שלטון החוק.

דוד ביטן: השילוב בין זה לזה, בכל העולם, נותן את שלטון החוק.

דוד ביטן: ופה אנחנו מתעלמים מהעניין הזה – –

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: – – לא רואים שבעצם – – –

מיקי רוזנטל: – – –

דוד ביטן: תן לי רגע.

דוד ביטן: לא רואים בעצם שהעוצמה – – –

מיקי רוזנטל: הכול נהדר, ביטן.

מיקי רוזנטל: למה זה הגיע עכשיו?

דוד ביטן: רגע.

מיקי רוזנטל: מה רגע?

מיקי רוזנטל: – – – נחקרים – – –

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: תכף אני אגיד לך למה, אני גם אענה לך.

דוד ביטן: תן לי כמה דקות שאני אענה להם.

מיקי רוזנטל: – – –

דוד ביטן: אני אענה לך גם על זה.

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: העוצמה שבה התקשורת מביאה את העניינים – –

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: – – נגד ראש הממשלה ונגד נחקרים אנשי ציבור אחרים מלמדת אותנו שביחס הזה – –

מיכל רוזין: מולטי טסקינג – – –

דוד ביטן: – – ברמה הזאת, אנחנו צריכים לחוקק חוקים שימנעו את הדברים האלה באופן מובהק – –

מיקי רוזנטל: לא הזדעזעת – – –

דוד ביטן: – – ולכן, זה לא חוקים – תביני רגע – לכן, זה לא חוקים נגד שלטון החוק, ההפך.

דוד ביטן: אני אומר לכם את האמת, אני הייתי מצפה שהמשטרה והיועץ המשפטי הם אלה שיביאו את החוקים האלה, לנוכח מה שקורה בשטח, לנוכח מה שהם רואים.

דוד ביטן: זה התפקיד שלהם להביא.

איילת נחמיאס ורבין: ביטן, אתה גורם נזק – –

דוד ביטן: יש פה הגנה – –

איילת נחמיאס ורבין: – – אתה גורם נזק לראש הממשלה – –

דוד ביטן: – – רגע, יש פה הגנה על שלטון החוק, לא פגיעה בשלטון החוק.

דוד ביטן: תסלחו לי, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: – – שנמצא בחקירות.

איילת נחמיאס ורבין: אתה גורם לו נזק.

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: אני לא מאחל לך שתהיי בחקירה.

דוד ביטן: אף פעם אני לא מאחל את זה לאף אחד.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

דוד ביטן: כשתהיי, אז תביני מה זה – –

מיקי רוזנטל: – – –

דוד ביטן: – – העוצמה של התקשורת, איש ציבור ומשטרה.

דוד ביטן: אז תביני.

דוד ביטן: ואנחנו צריכים להגן על האנשים מהדברים האלה, חובה עלינו לעשות את זה – –

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: – – ואני אומר לך, כשאני הגעתי – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – תביני רגע, כשאני הגעתי לכנסת – –

מיקי רוזנטל: – – – למה עכשיו?

מיקי רוזנטל: למה עכשיו – –

דוד ביטן: תביני רגע – – כשהגעתי – – –

מיקי רוזנטל: – – למה עכשיו פתאום אכפת לך מהחקירות?

דוד ביטן: אני גם יכול לענות לך על זה, אני לא בורח משום דבר.

מיכל רוזין: ביטן – – –

דוד ביטן: אני לא בטלוויזיה, תנו לי רגע לדבר.

יואל חסון: בטלוויזיה אתה מדבר בלי סוף.

דוד ביטן: כשאני נכנסתי – –

איילת נחמיאס ורבין: תן לי להסביר לך.

דוד ביטן: תנו לי רגע.

איילת נחמיאס ורבין: תן לי להסביר – – –

דוד ביטן: יש לי עוד כמה דקות או לא?

דוד ביטן: הם הפריעו לי, לא?

יולי יואל אדלשטיין: נוסיף לך – – –

דוד ביטן: אני אוסיף כמה דברים עכשיו, אני אלמד אתכם משהו גם, אין בעיה.

דוד ביטן: כשאני נכנסתי לכנסת לא הייתה לי רשימת חוקים – עכשיו יש לי עשרה, 12 חוקים, אני חייב לחוקק אותם.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אני לומד את הדברים תוך כדי תנועה.

דוד ביטן: כשאני רואה שיש בעיה – –

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: – – אז אני מטפל בה, זה הכול.

דוד ביטן: זה קורה בנושא החברתי, זה קורה בנושא הפלילי, הרבה מאוד נושאים – –

מיכל רוזין: בנושא חברתי אתם לא מטפלים בכלל – – –

דוד ביטן: – – ולכן אתה לא יכול להגיד לי למה העיתוי – העיתוי, כי אני רואה את הבעיה, אני רואה שהיא מעצימה, אני מבין שאני חייב לפעול, אין לי ברירה – –

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: – – ואני אומר לך שזה לא פגיעה בשלטון החוק, אין שום פגיעה.

דוד ביטן: אני אתן לכם עוד דוגמה למה הכול צבוע, למה יש צביעות כל הזמן.

מיכל רוזין: איזה צביעות?

דוד ביטן: תראו, יש חקירה של תיק 3000.

דוד ביטן: מה אומרים?

דוד ביטן: מקורבים.

דוד ביטן: אני לא ידעתי שלשמרון קוראים בנימין נתניהו, אבל יש – איך הוא לא ידע?

דוד ביטן: אז אני שואל אתכם שאלה: כשעמרי שרון נחקר במשטרה – מקורב של יואל חסון – נחקר, אז מה, העמידו את אבא שלו לדין כי עמרי שרון עבר עבירה?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: לא העמידו אותו לדין – –

יואל חסון: חבר.

יואל חסון: לא מקורב.

דוד ביטן: – – לא אמרו איך ראש הממשלה – שזה הבן שלו, הבן שלו, הכי קרוב אליו בפעילות הפוליטית – הבן שלו עמד לדין; לא האשימו את שרון – –

איילת נחמיאס ורבין: הוא ישב בכלא – – –

מיקי רוזנטל: גם אז שאלו איך יכול להיות ששרון לא ידע.

דוד ביטן: – – לא הגישו כתב אישום נגד שרון.

דוד ביטן: כששבס נחקר במשטרה, אף אחד לא האשים את רבין; כשאורי שני נחקר, אף אחד לא האשים את שרון.

דוד ביטן: ואני אומר לכם, כשכל הניצבים במשטרה הואשמו בהטרדות מיניות, מישהו האשים את המפכ"ל ואמרו לו לך הביתה?

דוד ביטן: מי עשה את זה?

דוד ביטן: לא היה ולא נברא – –

עמר בר-לב: מישהו אז חוקק חוקים אישיים?

דוד ביטן: – – כשיש מקורבים שנחקרים – –

עמר בר-לב: – – – מישהו אז חוקק חוקים אישיים?

דוד ביטן: בסדר, אבל עדיין, עדיין.

דוד ביטן: – – זה לא אומר שמי שמינה אותם – –

רויטל סויד: מה אתה אומר?

רויטל סויד: ביטן, מה אתה אומר?

דוד ביטן: – – מי שעבד איתם, אשם גם כן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

רויטל סויד: ביטן, מה אתה אומר?

דוד ביטן: בסדר.

דוד ביטן: ולכן אני אומר לכם – – –

עמר בר-לב: ודאי שזה לא אומר, אבל למה חוקים אישיים?

דוד ביטן: אני אומר לכם, הגיע הזמן שתפסיקו עם המשחקים האלה.

דוד ביטן: לא יעזור כלום.

דוד ביטן: לא משנה מה תדברו פה, ראש הממשלה ייבחר.

עמר בר-לב: המשחקים שלכם משחקים אישיים.

עמר בר-לב: אנחנו משחקים?

עמר בר-לב: אתם משחקים.

דוד ביטן: ואני רוצה, לגבי לפיד – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – לפיד עוד פעם דיבר והלך, כרגיל.

דוד ביטן: לפיד תמיד מדבר והולך, הוא כמעט לא נמצא פה.

דוד ביטן: אבל הוא מדבר על חברי הכנסת של הליכוד?

דוד ביטן: הוא מדבר על חברי הכנסת של הליכוד?

דוד ביטן: אפשר לחשוב, הוא יושב, ממנה אנשים, אוקיי.

דוד ביטן: אבל אני אומר לכם משהו אחר.

דוד ביטן: חברי הכנסת של הליכוד הם אנשים מצוינים, אחד-אחד – בעשייה, בעיריות, בשב"כ, בכל מקום, בביטחון, באוניברסיטאות – –

מיכל רוזין: בשחיתות – – –

דוד ביטן: – – הוא לא יבוא ויגיד על חברי כנסת של הליכוד שהם לא שווים.

קריאות: – – –

דוד ביטן: הוא לא שווה.

דוד ביטן: הוא לא שווה כלום – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

דוד ביטן: – – אפילו בחקירות הוא לא יכול להיות.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי הוא לא עשה כלום בחיים, אז על מה יחקרו אותו?

דוד ביטן: אפילו את זה לא יכולים, אפילו את זה לפיד לא יכול לעשות.

דוד ביטן: אפילו לחקור את לפיד אי-אפשר, כי הוא לא עשה כלום בחיים, אז על מה יחקרו אותו?

דוד ביטן: בדיוק, היה עיתונאי, ישב בערוץ 2 והנחה.

דוד ביטן: אני אומר לכם, מספיק להשמיץ אחרים כדי להגיד כמה אני טוב.

דוד ביטן: ואני אומר לכם, אם לפיד ימשיך להשמיץ חברי כנסת של הליכוד, אנחנו גם נשמיץ אותו, ואצלו זה לא השמצות, זה דברים נכונים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

דוד ביטן: אז אני מבקש מלפיד שיפסיק לעלות לבמה פעם בחודש – פעם בחודש – הוא לא נמצא פה – –

מאיר כהן: תגיד לי, דודי, אתה בסדר?

מאיר כהן: – – –

דוד ביטן: – – ולדבר נגד חברי הכנסת של הליכוד כל פעם מחדש.

דוד ביטן: אנחנו לא נבחרים על ידיו, לא נבחרים על דרכו.

מאיר כהן: אתה התחלת לאיים על מי שמדבר?

מאיר כהן: מה קרה לך, תגיד?

דוד ביטן: מי?

דוד ביטן: הוא מדבר נגדי.

מאיר כהן: מה קרה לך?

דוד ביטן: הוא מדבר נגד חברי כנסת שיושבים פה, על מה אתה מדבר?

דוד ביטן: אני לא מאיים על אף אחד.

דוד ביטן: לא מאיים על אף אחד.

מאיר כהן: תסלח לי, הוא לא דיבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: אבל בינתיים הוא מדבר עליהם.

מאיר כהן: מה זה?

דוד ביטן: הוא מדבר על חברי הכנסת שנמצאים פה.

דוד ביטן: תסלח לי, עם כל הכבוד, הוא לא יכול לדבר נגד חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, זמנך תם מזמן.

דוד ביטן: הוא רוצה – שידבר לציבור הרחב כמה הוא טוב, לא כמה הם גרועים.

דוד ביטן: תסלח לי, עם כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: זמנך תם מזמן.

מאיר כהן: זה מתאים לך לעמוד ולאיים?

מאיר כהן: מה קרה לך? תירגע קצת.

ענת ברקו: הוא מדבר – – –

דוד ביטן: אני לא מאיים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, נא לסיים.

דוד ביטן: אני איימתי?

דוד ביטן: כשאמרתי שנדבר נגדו?

דוד ביטן: למה לא?

דוד ביטן: מותר לדבר נגדו.

דוד ביטן: בינתיים, חופש הביטוי זה לשני הצדדים, לא רק לצד אחד, אתה מסכים איתי?

דוד ביטן: אז אני אומר:

דוד ביטן: למה הוא צריך לעלות לבמה ולהשמיץ חברי כנסת מהליכוד?

מאיר כהן: הוא לא השמיץ.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: אמרו לי שהוא השמיץ.

דוד ביטן: למה אתה אומר שלא?

מאיר כהן: אתה לא היית פה.

דוד ביטן: אני, אמרו לי מה הוא אמר, מה זה לא הייתי פה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, נא לסיים, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רוצים לשמוע את ראש הממשלה.

דוד ביטן: אז אני מבקש מיש עתיד: תפסיקו להשמיץ חברי כנסת של הליכוד – לא רק של הליכוד, גם של העבודה שיפסיקו.

דוד ביטן: זה הכול.

דוד ביטן: אתם לא נמצאים לבד פה במערכת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: אז אני מבקש לדחות את – תודה רבה.

אמיר אוחנה: – – –

יואל חסון: תם זמנך, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

יואל חסון: תם זמנך.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, מי עומד מאחוריך?

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט לא מזהה את הגב.

יולי יואל אדלשטיין: אה, זה ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: ראש האופוזיציה גם ישב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רוצים לשמוע התייחסות של ראש הממשלה ואל ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך הדברים שלהם אנחנו לא ננהל דיאלוגים.

יולי יואל אדלשטיין: לא אהיה סבלני כמו שהייתי עד עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: המטרה של הדיון היא לשמוע את ההתייחסות לדברים החשובים שנאמרו כאן על ידי נציגי כלל הסיעות, ולכן אני מציע שלא להפריע לדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיפריע לדוברים לא יוכל לשמוע מה שהם יגידו, כי הוא ימצא את עצמו מחוץ למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חברת הכנסת ענת ברקו?

יולי יואל אדלשטיין: את רוצה לשבת?

מיכל רוזין: איפה חברי הממשלה?

מיכל רוזין: לא מעניין אותם – – –

יואל חסון: אפילו הממשלה לא באה לתמוך בראש הממשלה.

יואל חסון: באים, לוקחים ולא נותנים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד עשר שניות לכל ההערות, ואז אפשר להתחיל.

יואל חסון: איפה מירי רגב?

יואל חסון: איפה רגב?

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, השרה שמהללת אותך בחו"ל – בארץ היא לא באה לעזור לך.

מיכל רוזין: היא לא בארץ.

יואל חסון: הינה היא באה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, נגמרו ההערות.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיפריע לראש הממשלה – או בהמשך, לראש האופוזיציה – ימצא את עצמו מהר מאוד מחוץ לאולם, כי אני רוצה לשמוע את הדברים של ראש הממשלה ושל ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, להתייחס לנושא הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיכל רוזין: חמוצים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, דיברת עשר דקות, זה בהחלט היה מספיק.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הממשלה וחברי הכנסת, הדיון הזה קיבל כותרת – הייתי עורך את העברית, קצת מוזרה, אבל בכל זאת כתוב כאן:

בנימין נתניהו: מה האתגר המדיני של ממשלת ישראל בעקבות ההזדמנויות החדשות שנוצרו.

בנימין נתניהו: תכף אדבר על האתגר, גם אשיב על התוכחות, אבל "ההזדמנויות המדיניות שנוצרו" – ההזדמנויות נוצרו מעצמן; ההישגים, אם יש – מהשמיים; בעיות – יש להן תמיד כתובת, אתם יודעים מהי הכתובת, אבל ההזדמנויות נוצרו מעצמן, ואני רוצה להגיד לכם על עוד כמה הזדמנויות.

בנימין נתניהו: הבוקר ביקר בלשכתי שליח מיוחד של ראש ממשלת יפן, ידידי שינזו אבה, שנבחר מחדש, והשליח מסר לי הזמנה מראש הממשלה אבה לבקר ביפן.

בנימין נתניהו: הוא ביקש עד סוף השנה, אם אפשר; עכשיו.

בנימין נתניהו: הוא גם עדכן אותי – דבר שלא ידעתי בדיוק, הוא עדכן אותי.

בנימין נתניהו: כך, הוא אמר שבשלוש השנים האחרונות ההשקעות היפניות בישראל צמחו פי 20 בעקבות המפגשים והעידוד שאבה ואנוכי נותנים לזה, כמובן בעזרת השרים וחברי הכנסת ואחרים.

בנימין נתניהו: זה אבה, זו הזדמנות חשובה.

בנימין נתניהו: אתמול קיבלתי איגרת, איגרת חמה, מידיד נוסף, נשיא ארצות הברית טראמפ, והוא הודה לי על התמיכה שאנחנו נותנים בעמדתה של ארצות הברית, שמתנגדת לתוכנית הגרעין של איראן ובעצם אומרת: או שתתקנו או שתבטלו.

בנימין נתניהו: לתשומת לב הח"כים שאינם עוקבים אחרי זה, זו העמדה שהצגתי עוד בקונגרס, אחר כך באו"ם, ולפני כן בשיחה עם הנשיא טראמפ.

בנימין נתניהו: נראה שיש לכך השפעה מסוימת.

בנימין נתניהו: לפני שבוע קיבלתי מכתב נוסף, גם מכתב חם, מנשיא סין, ידידי שי ג'ינפינג.

בנימין נתניהו: הוא מכתב מאוד חם.

בנימין נתניהו: הוא מברך על הקשר המיוחד שהולך ונרקם בין סין לישראל.

בנימין נתניהו: הוא כמובן מזכיר את החשיבות של הסכם שיתוף הפעולה בתחום הטכנולוגיה – עוד הזדמנות; שבועיים לפני כן קיימתי שיחה קרובה עם ידיד נוסף, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בנושא שחשוב לביטחון ישראל; בעוד כמה שבועות אצא לביקור גומלין בהודו בהזמנת ידיד, ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי – עוד הזדמנות; בסוף השבוע האחרון שוחחתי בטלפון עם נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, שיחה חשובה לביטחונן של שתי המדינות.

תמר זנדברג: גם נחקרת במשטרה.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית, רוסיה, סין, יפן, הודו, מצרים – כל הדוגמאות האלה הן רק מדגם קטן של מערכת יחסים ענפה – –

יואל חסון: ומצביעים נגדנו באו"ם, אז מה יצא?

בנימין נתניהו: – – עם מעצמות – ה-מעצמות, המובילות בעולם, ועם מדינות בכל היבשות: עם אסיה, עם אפריקה, עם אוסטרליה.

בנימין נתניהו: ראש ממשלת אוסטרליה וגם מנהיגי ניו זילנד באו הנה לאירוע המרגש של אמריקה הלטינית.

בנימין נתניהו: אני כבר לא הזכרתי את החגיגות ל-100 שנים להצהרת בלפור והפגישות עם ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי.

בנימין נתניהו: אנחנו הופכים את ישראל – ועיניכם רואות את זה – אנחנו הופכים את ישראל לכוח עולמי עולה.

בנימין נתניהו: לא היה אף פעם דבר כזה בתולדותינו.

בנימין נתניהו: אתם יכולים לנסות לטאטא את זה מתחת לשטיח, אבל מי שבר-דעת, כל אדם הוגן, רואה את הדבר הזה מצוין.

בנימין נתניהו: ואיך אנחנו עושים את זה?

בנימין נתניהו: איך נוצרו ההזדמנויות האלה?

מאיר כהן: – – – אחרי הסכמי השלום עם מצרים – – –

בנימין נתניהו: הן לא נוצרו; אנחנו מייצרים אותן, כי אנחנו מטפחים את העוצמה הכלכלית הטכנולוגית שלנו על ידי שחרור השוק.

בנימין נתניהו: אף אחד לא יפתח פה טכנולוגיה אם לא יהיה כדאי.

בנימין נתניהו: אנחנו עושים את זה רווחי וכדאִי וחותכים ברגולציה.

בנימין נתניהו: ירדנו – או עלינו, אם תרצו – בסולם התחרותיות בשנתיים של עבודה קשה, עם גרזינים, בביורוקרטיה, כדי שיוכלו לייצר פה.

בנימין נתניהו: אנחנו עושים את זה.

בנימין נתניהו: ירדנו ממקום 27 שהיינו מדורגים למקום 16 בשנתיים.

בנימין נתניהו: זה הישג חסר תקדים.

דב חנין: עליתם ברמת האי-שוויון.

בנימין נתניהו: ומצד שני – תכף נדבר על השוויון.

בנימין נתניהו: טעית בשאלה הזאת, תכף אגיד לך למה.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, מספיק.

בנימין נתניהו: אתה לא נותן לי להראות כאן גרפים, אז אראה.

בנימין נתניהו: אמרת שוויון – היום פרסמו בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שמדד האי-שוויון ירד לרמה הנמוכה ביותר, זאת אומרת, השתפר והגיע לרמה הנמוכה ביותר מאז 2001.

בנימין נתניהו: אבל הדבר המעניין ביותר – שרואים ירידה שיטתית ועקבית שנה אחר שנה מ-2009.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת חנין, מי נבחר ב-2009?

בנימין נתניהו: יש רציפות מאז.

בנימין נתניהו: כל שנה זה יורד.

דב חנין: – – –

יואל חסון: תביא את חוק הלאום ותהרוס – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה; גם חבר הכנסת חנין וגם השרה רגב.

בנימין נתניהו: עובדות.

בנימין נתניהו: זאת אומרת, הפערים – –

יולי יואל אדלשטיין: שלושת

יולי יואל אדלשטיין: כם – פעם ראשונה קריאה לסדר.

בנימין נתניהו: – – בניגוד גמור לטענה שלכם שאנחנו אומנם משפרים את הכלכלה – עם זה קשה לכם מאוד להתווכח, זה ברור כשמש; אבל מה הטענה שלכם?

בנימין נתניהו: אתם אומרים: כן, אתם משפרים את הכלכלה אבל על חשבון פתיחת פערים.

בנימין נתניהו: אבל הינה העובדות, שחור על גבי עיתון, שחור על גבי למ"ס, באות וטופחות לכם על הפנים, והן מראות חד-משמעית שהפערים במדינת ישראל, בחברה הישראלית, הולכים ומצטמצמים שנה אחר שנה.

בנימין נתניהו: שנה אחר שנה.

חיים ילין: עוד פעם התקשורת אשמה.

בנימין נתניהו: ולמה?

בנימין נתניהו: קודם כול, כי אנחנו מייצרים צמיחה, והצמיחה מייצרת מקומות עבודה, והאבטלה יורדת, והתעסוקה עולה, ואנשים מתפרנסים, ואנחנו גם עושים צעדים – בקצבאות מושכלות, ואנחנו גם מעודדים יציאה לעבודה של אוכלוסיות שלמות שלא נכנסו.

בנימין נתניהו: הפערים מצטמצמים, ואנחנו גם מעלים את השכר, שכר המינימום, גם דברים אחרים.

בנימין נתניהו: השכר הזה עלה, והשכר שעלה זה בעיקר בשכבות החלשות.

בנימין נתניהו: ובכן, עובדה פשוטה.

בנימין נתניהו: אין מה לעשות.

בנימין נתניהו: זו המדיניות הכלכלית – –

קארין אלהרר: – – –

בנימין נתניהו: – – הטכנולוגית שלנו, זה מצד אחד.

בנימין נתניהו: והדבר השני שקורה זה שאנחנו מטפחים את העוצמה הצבאית והמודיעינית שלנו.

בנימין נתניהו: גם זה דורש המון כסף – המון כסף, וגם זה בא מהצמיחה – –

תמר זנדברג: – – –

בנימין נתניהו: – – ובכן, השילוב של העוצמה הכלכלית-טכנולוגית מצד אחד, והעוצמה הצבאית-מודיעינית מנגד, יוצרים את העוצמה השלישית – –

תמר זנדברג: והשחיתות.

תמר זנדברג: והשחיתות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, פעם ראשונה.

נחמן שי: זאת העוצמה הקשה – –

בנימין נתניהו: – – והיא העוצמה הבין-לאומית – –

נחמן שי: – – איפה העוצמה הרכה?

בנימין נתניהו: – – עוצמה מדינית בין-לאומית כבירה, שלא הייתה מעולם למדינת ישראל.

תמר זנדברג: מה עם עוצמת השחיתות?

בנימין נתניהו: ומדינות עומדות בתור – עומדות בתור – להדק את הקשרים איתנו – –

תמר זנדברג: – – –

מיכל רוזין: אבל הן מצביעות נגדנו.

בנימין נתניהו: – – וזה קורה יום-יום.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, פעם שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: אז רבותיי, בואו נסכים אחת ולתמיד שאין לא צונאמי מדיני ולא בידוד מדיני, יש רנסנס מדיני.

בנימין נתניהו: וביחס למה שקורה באזורנו – –

תמר זנדברג: רנסנס – – –

בנימין נתניהו: – – אנחנו לא מחמיצים הזדמנויות מדיניות, אנחנו יוצרים הזדמנויות כאלה – –

מוסי רז: הזדמנות להחמיץ.

בנימין נתניהו: – – ונבצר ממני מסיבות מובנות לפרט כל מה שאנחנו עושים – –

מיכל רוזין: אולי מולכו יספר את זה בחקירה נגדו.

בנימין נתניהו: – – להדק את היחסים עם גורמים שונים במרחב סביבנו.

בנימין נתניהו: אם אתם חושבים שאלה דברים סתם, דברים שאני אומר ולא קורים, הרי יש פה אנשים – –

מיכל רוזין: רומנים – – –

בנימין נתניהו: – – יש פה אנשים שנמצאים בוועדות קצת יותר מסווגות, ואתם יודעים את האמת, ואתם יכולים לשמוע את זה.

איימן עודה: – – – מוביל לאפרטהייד – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: וכל אחד רואה את ההתקרבות הגדולה.

תמר זנדברג: השלום יפרוץ במהלך – – –

בנימין נתניהו: כל אחד רואה את ההתקרבות הגדולה.

בנימין נתניהו: אני רק יכול לומר שאנחנו ניצבים כתף אל כתף עם מדינות במחנה המתון בעולם הערבי, גם מול סכנות האסלאם הקיצוני, ולא משנה אם זה בא מאיראן או שזה בא מכיוון דאעש ואחרים, ואני חושב שההתייצבות הזאת, וההתקרבות הזאת, קודם כול, היא טובה לביטחון – –

איימן עודה: משטרים דיקטטוריים.

בנימין נתניהו: – – ולדעתי היא גם טובה, בסופו של דבר, לשלום.

איוב קרא: הם לא אומרים שהם רוצים להיות – – –

אילן גילאון: הבאתם את האיראנים – הם כאן ליד הגדר שלך.

אילן גילאון: זה כל ההצלחה הגדולה שלך, על מה אתה מדבר?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אילן גילאון: על מה אתה מדבר?

אילן גילאון: ההסכמים שלך עם פוטין – תראה איפה איראן יושבת לך – –

בנימין נתניהו: אני יכול להגיד – –

אילן גילאון: – – איזו הצלחה כבירה.

בנימין נתניהו: – – אני יכול להגיד לך, חבר הכנסת גילאון, שאלמלא הפעילות שלנו, איראן כבר הייתה גרעינית מזמן.

אילן גילאון: בתל אביב, אני מתאר לעצמי.

בנימין נתניהו: ואיראן יודעת היטב, וכל אחד כדאי שידע, שאנחנו לא נשלים, לא נסכים, להתבססות שלה בסוריה, התבססות צבאית, ואין זה משנה – –

איימן עודה: – – – נכשל – – –

בנימין נתניהו: – – אין זה משנה – תמיד נכשלים.

בנימין נתניהו: הרי תמיד אצלכם נכשלים.

בנימין נתניהו: איראן בשלב זה לא הגיעה לנשק גרעיני, בגלל הפעילות שלנו.

בנימין נתניהו: ואיראן יודעת, ואני רוצה להגיד לכם שגם ידידינו בוושינגטון יודעים, וגם ידידינו במוסקבה יודעים, שאנחנו נפעל כדי לשמר את ביטחוננו ולשמור על מדינתנו בדיוק לפי האינטרס שלנו.

בנימין נתניהו: שום דבר לא יעצור.

תמר זנדברג: מה ששמר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: פעם שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

יולי יואל אדלשטיין: (חברת הכנסת תמר זנדברג יוצאת מאולם המליאה.)

בנימין נתניהו: יש לנו עוצמה כלכלית, יש לנו עוצמה מדינית, ואתם יודעים שיש לנו גם עוצמה ביטחונית.

בנימין נתניהו: אנחנו מטפלים באיומים סביבנו, במזרח התיכון הסוער והרוגש הזה.

בנימין נתניהו: אנחנו מטפלים בהם בתקיפות – –

מוסי רז: – – – שגירשת גם – – –

בנימין נתניהו: – – ואנחנו מטפלים בזה גם באחריות.

בנימין נתניהו: אז אני שומע את הדברים שלכם על היעדר הישגים – כלכלה, חברה – –

מיכל רוזין: אתה לא עונה, למה בסוף הם מצביעים נגדנו?

יולי יואל אדלשטיין: מיכל רוזין, פעם שנייה.

בנימין נתניהו: – – כבישים, רכבות, גז, גבולות, גדרות, בלימת מסתננים – כל הדברים האלה – סייבר.

בנימין נתניהו: כל מה שקורה, אתם אומרים: אין הישגים, כי מה שאתם רוצים זה שנעצום עיניים, פשוט נצא מיהודה ושומרון, נבוא לקווי 67' ונגיד: נקווה שיהיה טוב.

יואל חסון: לא, לא, לא רוצים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ממש לא.

יואל חסון: אל תגיד סתם דברים, לא רוצים את זה ממך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, פעם שנייה אני קורא אותך לסדר.

יואב קיש: זה שאתה ליכודניק אנחנו יודעים יופי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא לעזור לי.

יואל חסון: לא רוצה ממך לא ציונים ולא תארים.

בנימין נתניהו: ידידיי באופוזיציה, כשאני שומע את הנאומים הנלהבים שלכם, את נאומי התוכחה שלכם – אני חייב להגיד לכם, אני אומר ביושר: אין פה שום דבר חדש, הרי אתם רוצים – –

מיכל רוזין: נכון, אין שום דבר חדש.

מיכל רוזין: אנחנו מסכימים.

בנימין נתניהו: – – שאני אעזוב את התפקיד – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, פעם שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

בנימין נתניהו: – – מהיום הראשון שנבחרתי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, נא לצאת מן האולם.

מיכל רוזין: לא, הוא צודק, שום דבר חדש.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

יולי יואל אדלשטיין: עשר דקות דיברת וכולם הקשיבו לך, כולל ראש הממשלה.

מיכל רוזין: – – גם אתה חוזר על עצמך, עם הגדר – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

מיכל רוזין: – – עם אותם דברים, עם הסייבר.

בנימין נתניהו: חברת הכנסת – – –

מיכל רוזין: הכול אותו דבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיכל רוזין: ואנחנו חמוצים, הציבור חמוץ – – – (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם המליאה.

מיכל רוזין: )

אילן גילאון: לא יכול להיות שאתה מוציא 40% מהסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: שמתי לב.

יולי יואל אדלשטיין: אתם סיעה מאוד פעילה היום.

בנימין נתניהו: יש לזה רק פתרון אחד, חבר הכנסת גילאון: תגדילו את הסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: מבחינת הנוכחות זה 50%, אילן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

שולי מועלם-רפאלי: – – – אני מאחלת לך הצלחה גדולה בסיעה קטנה – – –

בנימין נתניהו: חברת הכנסת רוזין היא חברת כנסת עם ותק מסוים, אבל לא עד כדי כך, ולכן היא לא יודעת שאין פה שום דבר חדש, כי חברי האופוזיציה רוצים שאני אעזוב את התפקיד או אתפטר מהיום שבו נבחרתי בפעם הראשונה, אחר כך בפעם השנייה, אחר כך בפעם השלישית – –

איילת נחמיאס ורבין: זה התפקיד שלנו באופוזיציה, להחליף אותך – – –

בנימין נתניהו: – – אחר כך בפעם הרביעית – מעניין מה יהיה בפעם החמישית, איזה תירוץ יהיה.

איילת נחמיאס ורבין: אולי נבטל את הזכות הדמוקרטית שלנו להחליף – – –

בנימין נתניהו: אז אין שום דבר חדש, רק התירוץ מתחלף.

בנימין נתניהו: אבל מה לעשות – –

קארין אלהרר: ברוך השם, אתה מספק – – –

בנימין נתניהו: – – ראש ממשלה מחליפים בקלפי.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מיקי רוזנטל: וראש ממשלה מושחת הולך הביתה.

יריב לוין: לא יעזור לכם שום דבר.

בנימין נתניהו: אני מסביר.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני ראש הממשלה – – – אמסלם – – – הצעת חוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני גם אותך קורא לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: עכשיו אני אסביר לכם ברצינות.

בנימין נתניהו: בדמוקרטיה – –

מוסי רז: עד עכשיו זה לא היה רציני.

בנימין נתניהו: – – מי שקובע מי יהיה ראש ממשלה זה לא אתם, וזה אפילו לא התקשורת – –

יואל חסון: זה הכנסת.

בנימין נתניהו: – – זה הציבור.

יואל חסון: הכנסת.

בנימין נתניהו: ובגלל ההישגים העצומים שלנו – בכלכלה, בחברה, בביטחון וביחסי החוץ, הציבור קובע פעם אחר פעם שאני אעמוד כאן, ואתם תשבו שם.

עאידה תומא סלימאן: עד שתשב במקום אחר.

בנימין נתניהו: לכן, אני רוצה לומר: תודה רבה לכם, אבל בעיקר תודה רבה לכם, אזרחי ישראל, אני גאה להיות ראש הממשלה שלכם.

בנימין נתניהו: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: מה זה?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה?

יואל חסון: זה להקת מעודדות, זה מה שאתם.

יואל חסון: להקת מעודדות ומעודדים.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט לא ייאמן.

יואל חסון: פשוט להקת מעודדות ומעודדים.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי מילים, פשוט נגמרו לי המילים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אתה יודע למה אני צוחק?

יצחק הרצוג: או, עכשיו מתחיל הקטע הזה שתמיד מישהו חייב ללחוש לראש הממשלה, כדי שהוא לא יקשיב – –

קסניה סבטלובה: הלוחש לסוסים.

יצחק הרצוג: – – אז השר התורן חייב להידבק אליו קרוב קרוב, כדי שהוא לא יקשיב.

יצחק הרצוג: היה לך נאום אשכרה בחירות, ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: אשכרה.

יצחק הרצוג: אתה רוצה בחירות?

יצחק הרצוג: – בחירות.

יצחק הרצוג: תגיד שאתה רוצה בחירות, אנחנו בעד ללכת לבחירות.

יצחק הרצוג: בוא תשאל את השותפים שלך אם הם מוכנים לבחירות, אלה שעכשיו קוברים את ראשם עמוק עמוק, או אלה שלא נמצאים כאן.

יצחק הרצוג: תגיד שאתה רוצה בחירות, לך לבחירות, אנחנו מסכימים איתך.

יצחק הרצוג: רק בחירות.

יצחק הרצוג: פעם חמישית, בוא נראה אותך.

יצחק הרצוג: לדעתי ולדעת רבים מן הציבור והבניין הזה, אתה לא תנצח בבחירות, אבל אתה מוזמן.

יצחק הרצוג: בבקשה, לך לבחירות – –

מירי רגב: אמרת את זה גם בפעם שעברה – – –

יצחק הרצוג: – – לך לבחירות, כי בסופו של דבר, אם אמרת שהציבור יחליט – לציבור נמאס.

יצחק הרצוג: אז בוא לבחירות.

יצחק הרצוג: עכשיו, אם אתה היית, אדוני ראש הממשלה, לפני 40 שנה ראש הממשלה, ואנואר א-סאדאת היה מודיע שהוא מגיע לארץ, לדעתי, במבנה האישיות שלך, היית בורח מהתמודדות עם מהלך השלום עם סאדאת.

אמיר אוחנה: ואתה היית – – –

יצחק הרצוג: אתה מצטט את אנואר.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: אתה מצטט ומדבר על שיחתך עם הנשיא א-סיסי – –

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: – – אני אומר לך: השיחה הזאת עם הנשיא א-סיסי, והברית הזאת, היא תולדה של הסכם השלום של מנחם בגין.

יצחק הרצוג: אתה היית מפחד לעשות שלום עם סאדאת.

יצחק הרצוג: היית נבהל מהאימא של צחי ומצחי – גם מגאולה כהן וגם מצחי הנגבי.

יצחק הרצוג: למה?

יצחק הרצוג: כי אתה נבהל מבנט – –

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: – – ואתה נבהל מכל אחד פה – מאלקין וכל החברים האחרים.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: אפילו שבח שטרן – אחד שיש לו מפקד.

יצחק הרצוג: אתה לא מסוגל לומר: אני – – –

מירי רגב: – – –

יצחק הרצוג: את האמת שלך.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: האמת שלך.

יצחק הרצוג: אתה נכנע לכל צד וצד באזור C.

יצחק הרצוג: אתה לא מוכן לתת את מה שאתה צריך לתת בשביל להגיע לאותו מהלך.

יצחק הרצוג: אף אחד לא מדבר על פינוי, אף אחד לא מדבר על קווי 67', מדברים על מהלך אזורי דרמטי, שאתה יודע שהוא קיים.

יצחק הרצוג: אתה יודע שהוא קיים ואתה יודע שאני יודע שהוא קיים כבר יותר משנה וחצי, והאינטרס הלאומי העליון היה קורא לך להבקיע את הקרום הזה, שלא מאפשר את המהלך המדיני, מכיוון שאתה לא מוכן ללכת למהלך עם הפלסטינים, של צעדים בוני אמון, כי נפתלי בנט לא נותן לך.

יצחק הרצוג: הוא לא נותן לך; יש ישיבות קבינט מלאות שהוא בלם אותך, יחד עם אלקין, יחד עם אחרים, ואתה יודע את זה – –

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: – – שהם לא מאפשרים לך לזוז מילימטר בשטח C.

יצחק הרצוג: רוצה דוגמה?

יצחק הרצוג: הבנייה בקלקיליה.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: שר הביטחון שלך – שר הביטחון שלך ואתה תמכתם, בשביל לרצות את טראמפ, לפני הביקור.

יצחק הרצוג: דקה אחרי שהוא יצא מפה, ביטלתם את הצעד הנדרש, של צעדים כלכליים בוני אמון עם הפלסטינים – לאפשר לזוגות צעירים בצד השני גם כן לבנות דירה ולבנות בית.

זאב אלקין: – – –

יצחק הרצוג: אבל זה כי אתה לא מוכן – –

יולי יואל אדלשטיין: השר אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יצחק הרצוג: – – כי הם, כחבורה שמחשקת אותך ואת המפלגה שלך – וכל אחד שמדבר איתכם יודע את האמת; אתה אומר לכל מנהיגי העולם: אני לא יכול, אין לי קואליציה.

יצחק הרצוג: אז אם אתה מאמין בתהליך, תהיה אמיץ ותלך לתהליך, אבל אתה לא באמת מתכוון.

יצחק הרצוג: מה שכן, אתה מקבל מכתבים.

יצחק הרצוג: זה נהדר.

יצחק הרצוג: אז קיבלת מכתב מהנשיא טראמפ, וקיבלת מכתב משינזו אבה, וקיבלת מכתב מנשיא סין – אשכרה, שירות הדואר עובד נהדר בארץ הזאת.

יצחק הרצוג: כבר גילינו שהנהלת הדואר יודעת לעבוד.

יצחק הרצוג: גילינו.

יצחק הרצוג: אבל כל מה שאתה צריך לעשות, חוץ מלאפשר להנהלת הדואר לעבוד בכל מיני דברים – גם לקבל החלטות דרמטיות שנוגעות בעתיד העם הזה ובשאלה הבסיסית היסודית: איך להבטיח את עתיד מדינת הלאום של העם היהודי.

יצחק הרצוג: איך להבטיח את עתיד מדינת הלאום של העם היהודי, בכך שאתה, בניגוד לטענות שנאמרו כאן, יודע שבין הים לירדן, על פי כל מדגם, אתה מאבד את הרוב שמאפשר למדינת הלאום של העם היהודי להתקיים.

יצחק הרצוג: האם זאת תהיה המורשת שלך, מורשת של שב ואל תעשה בסופו של דבר?

יצחק הרצוג: הרבה מילים יפות, צעדים מאוד נכבדים, יופי של צילומים – השאלה היא במהות, ברגע ההיסטורי, וברגע ההיסטורי אתה החמצת פעם אחר פעם מאז 2009, ויש כל כך הרבה עדים לזה, שחוזרים וטוענים ויודעים מה הבטחת להם בחדרי-חדרים ומה אתה מסרב לעשות מחוץ לחדר, פן יבולע לך על ידי החבורה הזאת.

יצחק הרצוג: זאת השאלה הגדולה, זה המבחן, על זה הדיון פה היום.

יצחק הרצוג: ובדיון הזה אתה מחמיץ הזדמנות היסטורית עצומה וגדולה.

יצחק הרצוג: לא מוכן לעשות את המתבקש – להיפרד – בינינו לבין הפלסטינים.

יצחק הרצוג: מדבר על זה יפה מאוד כשבא לך, או לא בא לך; פעם אומר מדינה פלסטינית ופעם לא, פעם אומר מדינה מינוס, פעם לא; כל פעם בוחר נוסחה אחרת, ואתה מסוגל לכדרר בין המנהיגים ולערבב אותם, אבל בסוף מגיע רגע האמת.

יצחק הרצוג: מה תשאיר אחריך ביום מן הימים?

יצחק הרצוג: מה תגיד, שמה, שהשארת לנו בוקה ומבולקה של עם בתוך עם?

יצחק הרצוג: שזו בעצם האופציה האמיתית שאתה מותיר אחריך, רק כי אתה לא מוכן להגיד את האמת – שאתה יודע שהיא קיימת: שבסופו של דבר כדי לשמור על מדינת הלאום של העם היהודי צריך לדעת להיפרד מן הפלסטינים, צריך לנקוט צעדים אמיצים, צריך להיכנס לחדר ולנהל שם משא ומתן באומץ, וצריך, על בסיס התשתית האזורית האדירה שקיימת, לנסוק לעבר המהלך האמיץ המתבקש.

יצחק הרצוג: ובמקום זה, ממשלתך ואתה נוקטים צעדים שכבר דיברנו עליהם מספיק: לפלג, להסית ולהדיח, לאיים על שוטרים, לאיים על המפכ"ל, לאיים על היועץ המשפטי לממשלה, לאיים על אקדמאים, על אומנים, על יוצרים, על עיתונאים, על כלי תקשורת.

יצחק הרצוג: בִּמקום – אתה אומר שיש לך הישגים, דבר על ההישגים; אתה רק עוסק בהפצת שנאה ופיצול ופילוג והסתה, וזאת המורשת שבסופו של דבר תישאר טבועה בזיכרון הציבורי, כי אתה לא מוכן לעמוד ולעשות את הצעדים החיוביים המתבקשים.

יצחק הרצוג: אשר על כן, בסופו של דבר, כאשר אתה תעמוד מול מבחן ההיסטוריה – לדעתי אתה תיכשל כישלון מוחלט במבחן ההיסטוריה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

מירי רגב: מדובר במבחן ההיסטוריה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

קריאה: – – – מה הם נותנים במסגדים?

קריאה: מה הם נותנים?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו נקיים הצבעה.

קריאה: יאללה, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון ש-40 חתימות לא התקיימו מזמן, אני מזכיר שמי שמצביע בעד – הוא בעצם בעד הודעתו – התייחסותו של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע נגד – לא מקבל את ההתייחסות של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

לאה פדידה: ואין לי מסך.

עליזה לביא: אין מסך.

לאה פדידה: אין מסך.

לאה פדידה: אין מסך – – –

קריאה: אין מסך.

לאה פדידה: אין לי מסך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני אחשב את קולךְ.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הודעת ראש הממשלה – 47 נגד – 33 נמנעים – אין הודעת ראש הממשלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 47, 34 נגד, כולל חברת הכנסת לאה פדידה – –

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – ואין נמנעים, לכן – הכנסת אישרה את הודעתו של ראש הממשלה.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שמה?

דב חנין: יירשם בפרוטוקול: נגד.

יולי יואל אדלשטיין: יירשם בפרוטוקול: נגד – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

עליזה לביא: גם אני, אדוני, נגד.

עליזה לביא: אני ניסיתי לעזור לה – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, בסדר, גם חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את תוצאות ההצבעה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש, אייכה?

): כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, צריך אישור בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: כל אלה שהולכים להתפלל יכלו גם לחכות ליושב-ראש דקה, להצביע ולחכות ליושב-ראש, ובא לציון גואל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום, ברוב של 15 חברים מ-17 חברים, לבטל את ההגבלה על מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת, בהתאם לתיקון החוק שאושר בשבוע שעבר, המאפשר להגדיל את מספר הסגנים מתשעה.

): עוד החליטה ועדת הכנסת להמליץ לכנסת לבחור בחברי הכנסת יצחק וקנין ועיסאווי פריג' לכהן כסגנים ליושב-ראש הכנסת.

): אבקש את אישור הכנסת להודעה זו – להמלצה זו.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים בעד או נגד המלצת ועדת הכנסת לבחור את חברי הכנסת יצחק וקנין ועיסאווי פריג' לסגני יושב-ראש הכנסת במסגרת ההרחבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת ועדת הכנסת – 67 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חברי הכנסת יצחק וקנין ועיסאווי פריג' לסגנים ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 67, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך, ודאי, את חבר הכנסת יצחק וקנין, הסגן הוותיק, ואת חבר הכנסת עיסאווי פריג', הסגן החדש, עם היבחרם לתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1163; דברי הכנסת, חוב' ב', עמ' 23980; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא: הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (שירותי עבודה חיוניים בוועדה לאנרגיה אטומית), התשע"ח–2013 – 2017, סליחה – לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אברהם אבי דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: אברהם אבי דיכטר, בבקשה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (שירותי עבודה חיוניים בוועדה לאנרגיה אטומית), התשע"ח–2017.

אבי דיכטר: חוק-יסוד: הממשלה מסמיך את הממשלה, בעת מצב חירום, להתקין תקנות שעת חירום שתכליתן "להגן על המדינה, על ביטחון הציבור וקיום האספקה והשירותים החיוניים".

אבי דיכטר: בכוחן של תקנות אלו לשנות – ואף להפקיע זמנית – כל חוק, וכן להטיל או להגדיל תשלומי מיסים וחובה שונים.

אבי דיכטר: כדי לאזן את כוחן הרב, נקבע כי תוקפן של התקנות יפקע לאחר שלושה חודשים מיום התקנתן, אלא אם כן נחקק חוק המורה על הארכת תוקפן או שבוטלו בהחלטה של רוב חברי הכנסת.

אבי דיכטר: הצעת החוק שאני מציג לפניכם נועדה, אם כן, להאריך את תוקפן של תקנות שעת חירום שהתקינה הממשלה.

אבי דיכטר: בתחילת פברואר הכריז ארגון העובדים של סגל המחקר במערכת הביטחון, ברפא"ל ובמשרד ראש הממשלה על סכסוך עבודה בוועדה לאנרגיה אטומית, על רקע דרישה לתוספות שכר וסוגיות אחרות במשא ומתן על הסכם עבודה קיבוצי.

אבי דיכטר: כחלק מסכסוך העבודה נוקטים העובדים שביתות ועיצומים שבמסגרתם הם נמנעים מביצוע משימות.

אבי דיכטר: הממשלה סברה כי עיצומים אלה מסבים נזק כבד ופוגעים באופן ממשי ובלתי הפיך בהמשך פעילותה של הוועדה לאנרגיה אטומית.

אבי דיכטר: כדי להתמודד עם פגיעה זו, החליטה הממשלה להפעיל את סמכותה והתקינה ביום כ"א באב התשע"ז, 13 באוגוסט 2017, את תקנות שעת חירום (שירותי עבודה חיוניים בוועדה לאנרגיה אטומית), התשע"ז–2017.

אבי דיכטר: התקנות שהותקנו מסמיכות את ראש הוועדה לאנרגיה אטומית ואת מנהל הקריה למחקר גרעיני – נגב, באישורו של ראש הוועדה, לקרוא בצו לשירות עבודה חיוני את העובדים המועסקים בוועדה ובקריה למחקר גרעיני כדי שיבצעו תפקידים חיוניים בהיקף הנדרש, ובלבד שלא יוצאו צווים ליותר מ-50 עובדים בו-בזמן.

אבי דיכטר: כמו כן, התקנות מחייבות עובד שקיבל צו כאמור – – –

עמר בר-לב: הורדנו ל-40.

אבי דיכטר: אם היית מקשיב באדיקות – אני רק סוקר את מה שהיה.

אבי דיכטר: עוד לא הגעתי למה שיהיה.

אבי דיכטר: (אומר בערבית: התאזר בסבלנות.

אבי דיכטר: ) כמו כן, התקנות מחייבות עובד שקיבל צו כאמור, להתייצב במקום עבודתו ולבצע את העבודה הנדרשת למתן השירות החיוני בהתאם לתפקידו.

אבי דיכטר: דינו של מי שיפר הוראות אלו – מאסר שנתיים או קנס או שני העונשים כאחד.

אבי דיכטר: בנוסף, המעסיק רשאי גם לפגוע במשכורתו של העובד ואף לפטרו.

אבי דיכטר: כאמור, תוקפן של תקנות שעת החירום מוגבל לשלושה חודשים.

אבי דיכטר: משכך, הן צפויות לפקוע מחר, בדיוק שלושה חודשים מאז התקנתן, אלא, כמובן, אם יוארך תוקפן בחוק.

אבי דיכטר: מאחר שבשלושת החודשים האחרונים לא נפתר המשבר, מבקשת הצעת החוק להאריך את תוקפן של תקנות שעת החירום בשלושה חודשים נוספים, עד ליום כ"ט בשבט התשע"ח, 14 בפברואר 2018.

אבי דיכטר: במהלך דיוני ועדת החוץ והביטחון, שמעה הוועדה הן את נציגי הממשלה והן את נציגי ארגון העובדים.

אבי דיכטר: בעקבות זאת, הכניסה הוועדה כמה שינויים בנוסח הצעת החוק: ראשית, החלטנו לצמצם את מספר העובדים המרבי שניתן להוציא להם צווי ריתוק בו-בזמן מ-50 צווים ל-40 צווים.

אבי דיכטר: הבהרנו גם כי המספר מתייחס למספר העובדים ולא למספר הצווים, שכן צו, או צווים, ניתן להוציא גם לקבוצות של סוגי עובדים.

אבי דיכטר: בנוסף, הסירה הוועדה מהצעת החוק סעיף שהסמיך את ראש הממשלה לבטל את התקנות בצו.

אבי דיכטר: הממשלה סברה שהליך זה יְיעל את הליך ביטול התקנות כשלא יהיה בהן עוד צורך אך עמדת הוועדה הייתה כי משעה שהכנסת מחוקקת את החוק המאריך את תוקפן של תקנות שעת החירום, יש להותיר גם את סמכות הביטול בידיה של הכנסת.

אבי דיכטר: אציין כי חברי הוועדה עמדו ביתר שאת על הבעייתיות שבשימוש בתקנות שעת החירום ועל כך שמדובר בכלי חקיקתי חריג ביותר.

אבי דיכטר: הוועדה הביעה את מורת רוחה מהתמשכות סכסוך העבודה, וקראה לצדדים לסיימו כמה שיותר מהר.

אבי דיכטר: אף שהוועדה החליטה לאשר את הצעת החוק בשל החשש מפגיעה באינטרסים חיוניים של המדינה, ועדת החוץ והביטחון הנחתה את הוועדה לאנרגיה אטומית לשלוח לכנסת בתחילת כל חודש דוח על ההתקדמות ביישוב הסכסוך ועל אופן השימוש שנעשה בצווים שהוצאו מכוח תקנות שעת החירום.

אבי דיכטר: ככל שיהיה בכך צורך, הוועדה גם תקיים דיוני מעקב בנושא.

אבי דיכטר: להצעת החוק הזאת הוגשה הסתייגות אחת.

אבי דיכטר: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבי דיכטר: אם יותר לי, אדוני היושב-ראש, הערה: חשוב להודות, בשמי ובשם החברי הוועדה, ליועץ המשפטי של הוועדה, עידו בן יצחק, שעשה גם בהצעת החוק הזאת, כמו בהצעות אחרות, באמת עבודה למופת, שעזרה לנו מאוד להתגבש בניסוח הצעת החוק.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, נרשמה הסתייגות אחת, של חבר הכנסת עמר בר-לב.

מאיר כהן: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תראה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מדובר כאן בשני צדדים לסכסוך, שבאמת שניהם צדדים אחראיים ושניהם, הדבר האחרון שהם רוצים זה לפגוע באינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: לכן, גם בצווים שהוצאו עד עכשיו, למרות שניתן היה להוציא עד 50 צווים, בסך הכול הוצאו חמישה צווים מדי פעם, כאשר הצדדים הגיעו למסקנה, באמת, מי החמישה שאפשר להוציא עבורם את הצו, ועל זה הם הסכימו.

עמר בר-לב: הגיעו בהסכמה.

עמר בר-לב: פעם אחת זה היה 12 צווים.

עמר בר-לב: לכן, השאלה כאן היא לא נחישותם והבנתם של שני הצדדים לגבי חשיבות הנושא שבו הם עוסקים.

עמר בר-לב: הנקודה היא לחלוטין אחרת: במשך שבע וחצי שנים ארגון סגל המחקר במשרד ראש הממשלה, משרד הביטחון ורפא"ל, מנסה להגיע להסכם עבודה עם ההנהלה.

עמר בר-לב: במשך כל השנים האלה הם לא הצליחו להגיע לאיזשהו הסכם.

עמר בר-לב: ולכן, הוועד נאלץ, ממש כאמצעי אחרון, בחודש מאי האחרון, להודיע על סכסוך עבודה, אחרי שבע וחצי שנים שהם מנסים להגיע להסכם.

עמר בר-לב: לכן, המטרה שלי בהטלת הסייג הזה בחוק – וגם דיברתי על זה בוועדה עצמה – היא לא החשיבות אם הצו מוטל לשלושה חודשים או לחודשיים – כפי שאני ביקשתי; המטרה היא שלא נמצא את עצמנו כאן בעוד שלושה חודשים, ובעוד שלושה חודשים תבוא ההנהלה ותבקש להאריך את הצו בעוד שלושה חודשים.

עמר בר-לב: המטרה שלשמה הגשתי את ההסתייגות היא לגרום לכך שההנהלה והעובדים והוועד יגיעו להסכמה ולאהבה – גם לאהבה אבל גם להבנה ביניהם – ויסיימו את הדיון שנמשך כבר שבע וחצי שנים, וצריך להסתיים בימים הקרובים.

עמר בר-לב: לכן הגשתי את ההסתייגות הזאת באופן סמלי, כדי שגם ההנהלה וגם העובדים יבינו שהם צריכים להגיע לפשרה, ובשביל לומר שאני, ואני מקווה שגם יתר חברי ועדת חוץ וביטחון, אם הנושא הזה יגיע אלינו שוב בעוד שלושה חודשים לבקשת הארכה, אנחנו לא נסכים להארכה הזאת.

עמר בר-לב: ולכן, כל הסייגים שהזכיר כאן יושב-ראש הוועדה, שמדי חודש יתקבל דיווח איך מתקדם הדיון על הסכם התעסוקה של העובדים, אני מאוד מקווה שבדרך הזאת נאלץ אותם – כי אין ברירה זה הגיע לכנסת, עכשיו אנחנו צריכים לאלץ אותם להגיע לפשרה.

עמר בר-לב: אני סומך על יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון שיעשה את המקסימום בשביל שלא נעמוד כאן בעוד שלושה חודשים וניאלץ להאריך בעוד תקופה את הצווים האלה.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה, בבקשה, אבי דיכטר, חבר הכנסת.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הסכסוך שמדובר בו, ואפשר לפרוס אותו על פני שבע וחצי שנים, היו לאורכו מהמורות רבות מאוד.

אבי דיכטר: הן נסקרו בוועדה בהרחבה על ידי כלל הצדדים.

אבי דיכטר: אני חייב להודות שתוך כדי הדיון בוועדה הסתברה לנו מציאות קצת שונה מכפי שידענו ערב הישיבה שקיימנו בנושא.

אבי דיכטר: אני לא רוצה להלאות את הפורום, אבל כשאתה נכנס לקרביים של סכסוך עבודה, אתה מתחיל לגלות שזה לא בדיוק רק הטובים והרעים, זה לא בדיוק הנהלה ועובדים, זה לפעמים גם עובדים בתוך עצמם.

אבי דיכטר: הסוגיה הזו היא יותר סבוכה מכפי שחשבנו.

אבי דיכטר: לפיכך כשבאנו לעסוק בסוגיה, בבקשה להאריך את התוקף בשלושה חודשים ולהעביר את זה כהצעת חוק בקריאה השנייה והשלישית, שאלנו את עצמנו אם אנחנו באמת עושים נכון אם נאריך בשלושה חודשים, או שאפשר – כמו שאמר חבר הכנסת עמר בר-לב גם בוועדה וגם כאן מעל הדוכן – להשתמש בפרק הזמן כמנוף, כמנוף לחץ, הכוונה.

אבי דיכטר: רוב חברי הוועדה התרשמו שבעת הזו שלושה חודשים זה פרק זמן סביר, הוגן, הגון.

אבי דיכטר: וגם אם יסתבר שהצדדים יודעים לעשות את זה בלוח זמנים קצר יותר, אז כולנו נשמח, בוודאי העובדים עצמם.

אבי דיכטר: אני באופן אישי בקשר הדוק עם הגורמים שנושאים ונותנים בינם לבין עצמם, כדי להבין אם מאז הדיון זז משהו, ואכן הדיונים זזים.

אבי דיכטר: אני לא חושב שזה יהיה נכון לקבל סד זמן של חודשיים ימים – ואז אם חלילה לא נגיע לישורת האחרונה במועד נצטרך לבוא לכאן ולהעביר פעם נוספת, הארכה נוספת – נדמה לי שההבדל בין חודשיים לשלושה הוא לא כזה גדול ולא כזה משמעותי כדי שניקח את הסיכון להביא פעם נוספת את כל הסיפור הזה לכאן, לכנסת, להצבעה נוספת, לחקיקה נוספת.

אבי דיכטר: לכן, כשזה עלה להצבעה, וכמובן, זו גם הייתה עמדתי, אדוני היושב-ראש, החלטנו להשאיר את התקופה בת שלושת החודשים על כנה, עם מספיק נקודות ביקורת ותחנות בקרה של הוועדה כדי שבדיווחי הביניים נוכל להבין אם הנושא מתקדם בכיוון הנכון מבחינתנו, אם הנושא מתקדם בכיוון הנכון מבחינת הוועדה לאנרגיה אטומית.

אבי דיכטר: נדמה לי שתחנות הבקרה שקבענו, מדי תחילת חודש, יאפשרו לנו לדעת אל נכון אם צריך להתערב, ובאיזה אופן צריך להתערב ולעזור להם לפתור את הסכסוך.

אבי דיכטר: אם נצליח לעשות את זה חודש קודם – מה טוב, ואם לא, נמצה את כל 90 הימים, ואני משוכנע שבסופו של דבר הפתרון הזה יימצא.

אבי דיכטר: אני מקווה מאוד שהוא יהיה פתרון נכון, פתרון מקצועי גם לאנשים, לאנשי המחקר, גם לוועדה לאנרגיה אטומית, אבל גם לממשלה ובוודאי לנו – כמחוקק שבחר להאריך את זה היום בשלושה חודשים.

אבי דיכטר: לכן אני קורא לכולם לדחות את ההסתייגות, להשאיר את פרק הזמן על שלושה חודשים ולהצביע נגד ההסתייגות ובעד החוק בקריאה השנייה והשלישית.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני שוב מבקש מכולם לשבת.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, לאור בקשתו של יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, עשיתי מאמץ, ביקשתי מחבר הכנסת בר-לב והוא מסיר את ההסתייגות.

מאיר כהן: עוד יותר טוב.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מייד עוברים – – –

יואב קיש: הוא מסיר את ההסתייגות?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: ובכן, חבר הכנסת עמר בר-לב הסיר את ההסתייגות.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום.

מאיר כהן: מי בעד? ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–10 – 65 נגד – 15 נמנעים – אין סעיפים 1–10 נתקבלו.

מאיר כהן: 65 בעד, 15 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: החוק עבר, התקבל בקריאה שנייה.

מאיר כהן: ואנחנו מייד עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד לקריאה שלישית?

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 64 נגד – 15 נמנעים – אין הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (שירותי עבודה חיוניים בוועדה לאנרגיה אטומית), התשע"ח–2017, נתקבלה.

מאיר כהן: 64 בעד, 15 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (שירותי עבודה חיוניים בוועדה לאנרגיה אטומית), התשע"ח–2017, עבר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להודעה למזכירת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת אחמד טיבי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: 5,000 נשים נאלצות לעבור ניתוחים של כריתות רחם בכל שנה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של האיחוד של מיאנמר בדבר פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים ודרכוני שירות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1042); נספחות.

ירדנה מלר-הורוביץ: ]

מאיר כהן: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46) (תשלום גמלה לבני זוג), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: אני מזמין את מציג הצעת החוק, שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

מאיר כהן: שר החינוך, אמרו לי שאתה מציג את הצעת החוק בשמו של שר הרווחה – הצעת חוק הבטחת הכנסה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עסקי המורים מתישים.

מאיר כהן: בבקשה.

נפתלי בנט: אדוני וידידי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הבאה, חוק הבטחת הכנסה, עוסקת בקצבת הבטחת הכנסה ובפטור הניתן להורים שילדיהם קטנים ממבחן תעסוקה לשם קבלת הקצבה.

נפתלי בנט: לשם זכאות לקצבת הבטחת הכנסה מהביטוח הלאומי, על שני בני הזוג לעבוד או לחתום בלשכת התעסוקה.

נפתלי בנט: עם זאת, ישנה התחשבות באימהות לילדים מהלידה ועד גיל שנתיים, מתוך הבנת הצורך שיהיה הורה עם התינוק.

נפתלי בנט: במצב החוקי היום ישנו אלמנט של אפליה בחוק, שכן רק אם לתינוק עד גיל שנתיים פטורה ממבחן תעסוקה בלשכות התעסוקה, ואילו האב אינו פטור.

נפתלי בנט: הצעת חוק זו באה לבטל את האפליה הזו ולתת אפשרות למשפחה לבחור מי מבני הזוג יהיה פטור ממבחן התעסוקה.

נפתלי בנט: הצעה זו מתקנת עיוות שישנו היום – ביטול האפליה בין המינים ויצירת שווין בין ההורים, למשפחות שמקבלות הבטחת הכנסה.

נפתלי בנט: הצעה זו תסייע למשפחות שבהן בתקופות מסיומות דווקא לאם ישנה עבודה מסודרת, ולאב, מסיבות שונות, אין עבודה מסודרת, ולמשפחות שבהן האב רוצה להיות שותף מלא בגידול הילד.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, היות שזה בקריאה ראשונה, אנחנו עוברים לדוברים סביב הצעת החוק.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש להקפיד על שלוש דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, באולם הזה, לפני חצי שעה, השתכנעתי סופית שראש הממשלה נתניהו ואנחנו לא נמצאים באותה ארץ; אנחנו אפילו לא חיים באותו עולם.

דב חנין: שמעתי פה באמת פוליטיקאי מדושן עונג שלא שם לב ולא מתייחס למה שקורה בחברה בארץ הזאת.

דב חנין: נתחיל מעניין הנכים.

דב חנין: אתם זוכרים את מאבק הנכים?

דב חנין: אתם זוכרים שהממשלה הזאת כבר הבטיחה פעם אחר פעם אחר פעם אחר פעם להעלות את קצבאות הנכים?

דב חנין: אתם יודעים שהדבר הזה לא קרה עד עצם הרגע הזה?

דב חנין: בואו נדבר על הביטוח הסיעודי.

דב חנין: אומר בנק ישראל שאנחנו עומדים בפני קטסטרופה בתחום הביטוח הסיעודי.

דב חנין: בסוף השנה יפקעו הביטוחים הסיעודיים הקבוצתיים – 850,000 איש יישארו בלי ביטוח סיעודי.

דב חנין: כאן בכנסת קיבלנו החלטה, החלטת מליאה מיוחדת, שאומרת שצריך להכניס את הביטוח הסיעודי לסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: ראש הממשלה מתייחס לזה?

דב חנין: הוא שמע על המצוקה בתחום הביטוח הסיעודי?

דב חנין: הוא מכיר את הבעיות של הקשישים בארץ הזאת?

דב חנין: אבל עמיתיי חברי הכנסת, למה לי להתפלא?

דב חנין: ראש הממשלה הזה הרי סיפר לנו שהוא לא רואה את הפקקים שאנחנו כולנו תקועים בהם.

דב חנין: ודאי שהוא לא רואה.

דב חנין: במכונית המשוריינת שלו יש מסכים שחורים, וכשהוא לא נוסע במכונית משוריינת מאובטחת שהצירים נפתחים לה על ידי משטרה, הוא טס מעלינו במסוק.

דב חנין: מהמסוק הארץ נראית נהדר; בגובה הזה באמת לא רואים כאן בני אדם, לא רואים כאן כאב ולא רואים כאן סבל.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, הממשלה הזאת, שיש לה כרגע עודפי תקציב של מיליארדים רבים, הולכת לחלק אותם כמתנות לעשירים – הולכת להוריד עוד יותר את מס החברות.

דב חנין: לפי התחשיב שפורסם בדה-מרקר, כל 1% של ירידה במס החברות – המשמעות היא 1.5 מיליארד שקלים.

דב חנין: כשנתניהו נבחר להיות שר אוצר ב-2003 מס החברות עמד על 36%; עכשיו רוצים להוריד אותו ל-23% – מתנה לעשירים אחרי מתנה לעשירים, ובמקביל קיצוצים תקציביים בבריאות, ברווחה, בחינוך, בתחבורה הציבורית.

דב חנין: אז איך אפשר לפתור את בעיית הפקקים כשלא רואים אותם?

מאיר כהן: תודה, אדוני.

דב חנין: באים לכנסת ומספרים לנו סיפורים על עולם נפלא שאנחנו נמצאים בו.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: עיסאווי פריג', בבקשה – אינו נמצא; מירב בן ארי, מזל טוב – מוותרת.

מירב בן ארי: תודה.

קריאה: יש לה יום הולדת.

מאיר כהן: אמרתי מזל טוב, גברתי.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: גם לך.

מאיר כהן: בת 18 – גיל טוב.

מאיר כהן: יואל חסון, אדוני – לא נמצא.

מאיר כהן: איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

מיכל רוזין: לכי הביתה.

מיכל רוזין: יש לך יום הולדת, לכי לחגוג.

מאיר כהן: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת.

מיכל רוזין: תגיד לה יום הולדת שמח.

איציק שמולי: אחרי זה אגיד.

איציק שמולי: עליתי לכאן כדי לדבר בעצם על הקטסטרופה שאנחנו עומדים בפניה, הקטסטרופה בתחום הסיעודי.

איציק שמולי: באמת הגיע – צו השעה.

איציק שמולי: אנחנו מדברים על מצב שבו משפחות ישראליות, עשרות אלפים מתוכן מתמוטטות אחת אחרי השנייה כי הן לא מסוגלות לעמוד בהחזקה של הטיפול, בעלות הטיפול בבן אדם סיעודי.

איציק שמולי: רק בוא נגיד על מה אנחנו מדברים: בן אדם סיעודי בבית עולה היום בין 8,000 ל-10,000 שקל בחודש; בבית אבות זה יכול להגיע גם ל-20,000.

איציק שמולי: המדינה נשענת פה באופן ציני על הידיעה שמשפחה ישראלית ממוצעת, אדוני היושב-ראש, לא תיקח את הקשיש של המשפחה ותזרוק אותו לרחוב, ותיקח הלוואות והתחייבויות, ותמשכן את החיים שלה ושל הילדים שלה כדי לתת טיפול סיעודי עד כמה שאפשר, והעלות המצטברת – כך קובע בנק ישראל, מגיעה לחצי מיליון שקל ויותר.

איציק שמולי: מדינת ישראל מוציאה בשנה הוצאה לאומית של 14 מיליארד שקל בשנה על סיעוד – ומתוך זה כמעט 50% כבר הוצאה פרטית.

איציק שמולי: מה זה אומר הוצאה פרטית?

איציק שמולי: זה אומר בסוף, באמת של החיים, מי שיש לו כסף בבנק יכול לקחת עובד סיעוד כדי לטפל באבא שלו בבית, ומי שיש לו כסף יכול לקנות ביטוח פרטי, ומי שיש לו כסף יכול לשים את אבא שלו בבית אבות נורמלי ולהימנע מכל הזוועות האלה שראינו בטלוויזיה, ומי שלא – שיירקב כמו כלב וימות.

איציק שמולי: ולמציאות הזאת אי-אפשר להסכים יותר.

איציק שמולי: המציאות הזאת היא בלתי קבילה בעליל.

איציק שמולי: ואנחנו באים בעצם בשם כל הפרלמנט, 80 חברי כנסת, מכל מפלגות הבית.

איציק שמולי: ואני באמת רוצה – אני מעריך את כל מי שהשתתף אתמול, אבל אני רוצה בהחלט גם להגיד מילה טובה, בעיקר לנציגי הקואליציה, גם לכם, השר נפתלי בנט, שקיבלתם לפני חצי שנה – המפלגה הראשונה בקואליציה שקיבלה את ההחלטה לאמץ את המודל של הביטוח הסיעודי הממלכתי כהחלטה מחייבת.

איציק שמולי: בעיניי זו החלטה אמיצה ונכונה, אדוני שר החינוך.

איציק שמולי: בסופו של דבר אנחנו מכוונים ואנחנו מתקדמים לקראת שעת ההכרעה.

איציק שמולי: בקרוב אנחנו מעלים את הצעת החוק הזאת לאישורה של הכנסת.

איציק שמולי: אסור, אסור להפנות את הגב לקשישים שלנו ולהותירם מאחור.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, איך אנחנו יכולים להאמין לראש הממשלה, שעמד כאן וסיפר על גדולתה של מדינת ישראל אבל לא הזכיר במילה את ההסתה ואת ההדרה, את הפעילות הבלתי-נלאית שלו להדיר 20% מתושבי המדינה מתוך הציבור שלנו?

יעל גרמן: איך אנחנו יכולים להאמין לו כאשר לפני שבועיים הוא עמד פה ואמר שהוא מושיט יד לפיוס לאומי ולאחווה, אבל במקום להראות שאכן הוא מתכוון לפיוס לאומי ולאחווה, במקום לעשות מעשה ולמשוך את חוק הלאום מוועדת החוקה ולהביא במקומו את חוק הלאום שלנו, של יש עתיד, של בני בגין, הוא ממשיך לקדם חוק שהיום אמר שמדינת ישראל תדאג לעם היהודי?

יעל גרמן: לא לאזרחיה – רק לעם היהודי.

יעל גרמן: מדוע?

יעל גרמן: האם הדרוזים לא שייכים למדינת ישראל?

יעל גרמן: האם 300,000 התושבים האזרחים שעלו מברית המועצות לשעבר ולא רשום להם "יהודי" בתעודת הזהות לא זכאים לכך שידאגו להם?

יעל גרמן: האם המיעוט הערבי, 18%, לא זכאים לכך שידאגו להם?

יעל גרמן: ראש הממשלה, אנחנו לא מאמינים לך.

יעל גרמן: ובאשר לחוק – החוק הוא טוב, ואני אצביע בעד.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמענו לפני שעה קלה על ירידה באחוזי האבטלה.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו מדברים כבר על הבטחת הכנסה, אז באוכלוסיות חלשות עסקינן, אוכלוסיות שמחפשות מקומות עבודה ורוצות לחיות בכבוד במדינה הזאת.

סעיד אלחרומי: שמענו על ירידה באחוזי האבטלה, אבל לא שמענו על אלפי נשים שעובדות היום בימים אלה בשכר של 15 שקל לשעה – עובדות בחקלאות, בכל המושבים בנגב, ואולי גם במקומות אחרים בארץ.

סעיד אלחרומי: הכול מסיבה אחת פשוטה: התעללות של לשכות התעסוקה בנשים חלשות כאלה.

סעיד אלחרומי: כאשר אישה שהיא אם חד-הורית מגיעה ללשכת התעסוקה – ואולי הזכרתי את זה פעם כאן, מהדוכן הזה – והיא מתבקשת ללכת למקום עבודה שבו העבודה מתחילה ב-05:30 או ב-06:00, כמובן, היא לא יכולה ללכת לשם, כמובן, היא לא תגיע, והיא תקבל סירוב, וחודש לא תקבל קצבה, ואולי זה יימשך עוד חודש, ולכן היא לא תגיע ללשכת התעסוקה.

סעיד אלחרומי: סטטיסטית היא ירדה מהסטטיסטיקה, ועוד אחד ממבקשי העבודה נפלט מהמעגל הזה.

סעיד אלחרומי: לכן המציאות הזאת של ירידה בשיעורי האבטלה היא מציאות מדומה שאי-אפשר להאמין לה, לפחות במחוזות שאנחנו נמצאים בהם.

סעיד אלחרומי: נושא זה של לשכות התעסוקה, של התעמרות באוכלוסיות החלשות שידן אינה משגת לקחת עורך דין ולהתעמת עם הלשכה או עם הממסד, חייב להיפסק.

סעיד אלחרומי: אנחנו כאן כולנו, חברי הכנסת, כדי לדאוג לאוכלוסיות כאלה.

סעיד אלחרומי: בקשר לחוק – אני בעד, ואתמוך בזה.

סעיד אלחרומי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אמשיך את דבריו של חברי סעיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית הממשלתית מדברת על כך שאם היא תמומש, ב-2020, 41% מהנשים הערביות ייקלטו במעגל העבודה – ובינתיים לא משנה מה השכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות היא – היום מדובר על 33% שעובדות; 67% לא נקראות מובטלות, כי כדי להיכנס לרשימת המובטלים אתה צריך קודם לעבוד ואחר כך לבוא ללשכת התעסוקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז השיעורים האלה הם מדומים ושקריים, כי אם אתה מתייחס לאחוז הלא-מועסקים – ככה צריך לראות: מה אחוז המועסקים, ולא מה אחוז המובטלים, כי יש אנשים שלא מצאו מקום עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת נקודה שאנחנו צריכים להעלות אותה פה וצריך להתייחס אליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני קורא שיש אנשים שטועים, חוטאים, מגיעים לבית המשפט לעניינים פליליים ומקבלים גזר דין של מאסר ותשלום פיצויים למי שנפגע מהפעולות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הגיוני, מובן מאליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה יושבים בבתי הסוהר, וועדת שליש קובעת שמגיע להם להשתחרר, ופתאום הם מקבלים תשובה: אתם לא יכולים להשתחרר עד שאתם משלמים את הפיצויים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נעמיד דברים על דיוקם: מי שיש לו רכוש ויכול לפצות – הרי יכולים לעקל לו את הרכוש שלו, אבל מי שאין לו יושב בבית הסוהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא ישב עוד שליש, עוד חצי מהתקופה שהוא ישב, אבל אחרי זה הוא יצא – ומה יעשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לו הכנסה לסגור את החובות האלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הייתי ממליץ שאנשים יבקשו מבית המשפט חקירת יכולת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביום פסק הדין, כשידברו על הפיצויים – שיבקשו חקירת יכולת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הוא לא יכול לפצות, המדינה צריכה לפצות במקומו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אפשרות שהמדינה תפצה או שישחררו אותו ויעזרו לו למצוא מקום עבודה, ואז גם יפרסו את החוב הזה, שהמדינה שילמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל להשאיר אותו בבית סוהר אי-אפשר, כי זאת בעיה רצינית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה מקרה, אלי, שביקשתי את עזרתך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מעלה את זה פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה מקרה שמישהו ישב בכלא כמה שנים בגלל המעשים שהוא עשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כתוצאה מזה הוא התגרש מאשתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקופת המאסר הביטוח הלאומי שילם מזונות לאשתו ולבניו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא השתחרר, ויתר על הדירה שלו, התחתן שנית, ויש לו בן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא משתכר 6,500 שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא משלם דמי מזונות באופן שוטף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הוא חייב 200,000 שקל לביטוח הלאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך הוא ישלם אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יחזור למעגל הפלילי כדי שיוכל לשלם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם על זה הביטוח הלאומי ומשרד הרווחה צריכים לתת את התשובה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: אני מבקש לדייק בזמנים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח במשהו שכבר דובר עליו עכשיו, בעניין הביטוח הסיעודי.

ישראל אייכלר: אני רואה שיש רוח טובה בעם.

ישראל אייכלר: גם ההסתדרות וגם הרבה חברי כנסת הצטרפו לרעיון ולטענה של שר הבריאות הרב ליצמן לעשות את הביטוח הסיעודי.

ישראל אייכלר: הוא אפילו הכניס את זה להסכם הקואליציוני שבין יהדות התורה לממשלה.

ישראל אייכלר: משום מה, זה נדחק הצידה.

ישראל אייכלר: אני חושב שהכול הרי משמיים; כל עיתוי זה משמיים.

ישראל אייכלר: אם משמיים הביאו שרוב חברי הכנסת, וגם ההסתדרות – וגם למשרד האוצר יש היום רזרבות, וכבר אין שאלה מאיפה הכסף – זה הדבר הצודק והיפה לעשות: ביטוח סיעודי לכל אזרח בישראל.

ישראל אייכלר: כמו שהיום אנחנו מבינים כדבר פשוט, מאליו, שלכל ילד בישראל יש ביטוח בריאות ממלכתי – בשעתו היו ויכוחים גדולים על זה בכנסת – כך העניין של הביטוח הסיעודי.

ישראל אייכלר: אני חושב שכולנו צריכים להתארגן ולהתאחד בעניין הזה.

ישראל אייכלר: אבל לא רק בעניין הזה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: ראש הממשלה דיבר פה והציג את המצב המדיני של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים תמיד לזכור שכל מה שנעשה בעולם נעשה בעזרת השם, גם ההצלחות וגם הדברים האחרים.

ישראל אייכלר: השבוע הייתה רעידת אדמה.

ישראל אייכלר: אין בר-דעת שיקשר או יחשוב שהוא יודע מה הקשר בין רעידת האדמה שהייתה השבוע לבין רעידת האדמה המדינית שיש בעולם כאשר אנחנו עכשיו מציינים 100 שנים לסיום מלחמת העולם הראשונה.

ישראל אייכלר: אנחנו קוראים שבשביל נסיך אוסטרו-הונגרי אחד שנפגע בסרייבו פרצה מלחמת עולם ונהרגו עשרות מיליוני אנשים – כך, היום כשאני שומע שהנשיא טראמפ מדבר על העלבות – בגן ילדים אנחנו לא שומעים את זה – שהעליב אותו הנשיא של צפון קוריאה וקרא לו "הזקן", אז הוא אומר:

ישראל אייכלר: אני לא אמרתי עליו שהוא נמוך ושמן.

ישראל אייכלר: אתם מתארים לעצמכם שהאנשים האלה מחזיקים בידיים שלהם אפשרויות, השם ישמור – של מלחמה גרעינית בין צפון קוריאה לארצות הברית, או יפן.

ישראל אייכלר: או מה שקורה באיראן, צפון קוריאה, סין לעומת ארצות הברית, סעודיה, מצרים, ישראל; הולכים פה גלגלים טקטוניים מעל הקרקע שיכולים כל רגע להביא לפרוץ מלחמת עולם בלי שנרגיש.

ישראל אייכלר: אנחנו נקווה מאוד שזה לא יקרה.

ישראל אייכלר: אבל בשניות האחרונות, אדוני היושב-ראש, אני מציע אתגר: דיברו פה הרבה על העניין של הצורך באחדות לאומית בגלל המצב הזה.

ישראל אייכלר: אם באמת יש מצב כזה באזור, ויש הזדמנויות כאלה, לדעת האופוזיציה והקואליציה, אולי תחשבו על רעיון, שאני לא מעז להגיד אותו, של ממשלת אחדות לאומית, על הדברים האלה שמאחדים את כולם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק, עד שלוש דקות, בבקשה.

יהודה גליק: אין פה אף שר?

יהודה גליק: אה, הינה השר.

יהודה גליק: כבוד השר, כבוד היושב-ראש, כבוד סגן המזכירה, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, והיום מתוקה במיוחד ידידתי קארין אלהרר, שממש נשארה כדי לשמוע אותי; את באמת כל כך מפרגנת.

יהודה גליק: חברים, הצעת החוק הזאת עוסקת – אגב, מותר לדבר גם על הצעת החוק, נכון?

יהודה גליק: זה לא – – –

חמד עמאר: יש לך עד שלוש דקות.

חמד עמאר: מותר לך – – –

יהודה גליק: הצעת החוק מדברת על נושא של הבטחת הכנסה – זכאות להורה, בלא קשר למינו של ההורה.

יהודה גליק: בשבועות האחרונים אנחנו עדים לקמפיין חשוב במיוחד בנושא הטרדות מיניות בקרב נשים.

יהודה גליק: נדמה לי שזה קמפיין שעוד נלמד עליו ונדבר עליו – על המהפכה הפמיניסטית, שעשתה עוד צעד מרכזי וחשוב.

יהודה גליק: יחד עם זאת, מוריי ורבותיי, יש גם מצוקה נוראית אחרת.

יהודה גליק: משרד הבריאות פרסם באחרונה את דוח האובדנות השנתי שלו, שכלל הפעם נתונים מפולחים לגבי תופעת ההתאבדויות בקרב אבות גרושים.

יהודה גליק: מהנתונים עולה כי שיעור ההתאבדות בקרב גברים גרושים בגילאי 25 עד 44 הוא פי 7.5 מהשיעור בקרב גברים נשואים.

יהודה גליק: המספר הממוצע של גברים גרושים שמתאבדים מדי שנה עומד על למעלה מ-60 – ואלה השלימו את תהליך הגירושין; בקרב אלה שנמצאים בהליך הגירושין המספר כנראה הוא פי כמה וכמה.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, דיני המזונות מטילים את כל נטל מזונות הילדים על האב.

יהודה גליק: כלל זה ממשיך לחול במרבית הפסיקות של בתי המשפט ובתי הדין, למרות השינויים שחלו בעת האחרונה בכיוון של שוויוניות.

יהודה גליק: דמי המזונות הממוצעים בישראל נחשבים לגבוהים בעולם כשמשקללים אותם אל מול המשכורת הממוצעת.

יהודה גליק: רבותיי, רשת של קרוב ל-70 מרכזי קשר משמשת בעיקר לנתק הדרגתי של קשר בין ילדי גירושין לאבותיהם.

יהודה גליק: על פי תחקיר של ישראל היום, יותר מ-4,000 ילדי גירושין נאלצים לפגוש את אבותיהם למשך שעה תחת פיקוח משפיל במרכזי הקשר.

יהודה גליק: כדי להפנות אב למרכז קשר מספיק שעובדת סוציאלית מטפלת סבורה שבגירושין מדובר מצב קונפליקט, ואין צורך להוכיח או אפילו לטעון לאלימות או איום או אפילו פגיעה אחרת.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, אנחנו רואים בימים האחרונים מחאה של האבות הגרושים.

יהודה גליק: בעיניי – אני לא אוהב את הסגנון של בובות תלויות, אבל זה זעקת כאב עצומה, ואנחנו צריכים להיות מגויסים לכאב הזה.

יהודה גליק: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, עד שלוש דקות, בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראש הממשלה בנאומו דיבר על שגשוג ועל ירידה באחוז האבטלה והעוני.

טלב אבו עראר: כנראה הוא מדבר על מקום אחר, שונה מהמקום שאני יודע ומכיר.

טלב אבו עראר: אני רוצה לדבר על 100,000 אזרחי מדינת ישראל שמתגוררים בנגב, ביישובים הבלתי-מוכרים, שהם נטולי זכויות בסיסיות; לא מחוברים לחשמל, לא למים, עד היום.

טלב אבו עראר: הוא התכוון למקומות אחרים, לאוכלוסייה אחרת.

טלב אבו עראר: אבל בכלל, אני רוצה לדבר גם על כמה נתונים מדאיגים וחמורים.

טלב אבו עראר: כשהוא אומר: יש ירידה, הוא מסרטט גרף כזה שיש לו, והוא מתפאר בגרף הזה.

טלב אבו עראר: על פי דוח העוני שהתפרסם על ידי המוסד לביטוח לאומי בדצמבר 2016, לפני פחות משנה, מכובדי היושב-ראש, 21.7% מהאזרחים בישראל חיים מתחת לקו העוני, והם מהווים כ-1.7 מיליון בני אדם.

טלב אבו עראר: על-פי המוסד לביטוח לאומי, 532,000 – כ-18% מהמשפחות בישראל חיות באי-ביטחון תזונתי, ומתוכן 243,000 משפחות חיות באי-ביטחון תזונתי חמור.

טלב אבו עראר: על-פי מדד העוני הרב-ממדי, 2,436,000 נפשות חיות בעוני בישראל – כ-29% – ובהן 1.4 מיליון בגירים, שמהווים 25%.

טלב אבו עראר: 42% מנתמכי הסיוע אינם יכולים לרכוש אמצעי חימום או קירור לביתם או אינם יכולים להפעיל אותם בעקבות המצוקה הכלכלית.

טלב אבו עראר: על מה מדבר ראש הממשלה?

טלב אבו עראר: איפה השגשוג?

טלב אבו עראר: כנראה בשמיים, לא בארץ.

טלב אבו עראר: מכובדיי, אני פונה לממשלת ישאל לדאוג למצוקתם של האזרחים הבדואים בנגב, ולפחות בימי הגשם, בימי החורף, להפסיק להרוס להם את הבתים ולספק להם את השירותים הבסיסיים: רווחה, חינוך – מה שמגיע לכל אזרח אחר.

טלב אבו עראר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין; חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי, עד שלוש דקות, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מאחר שאנחנו עוסקים בהצעה על הגיל הרך רציתי לנצל את ההזדמנות.

איתן ברושי: יושב פה מי שעסק בזה, וחבר הכנסת – השר בנט היה פה עד עכשיו.

איתן ברושי: הממשלה ממשיכה לנהל את הגיל הרך ממשרד הרווחה.

איתן ברושי: אנחנו ראינו ורצינו, והשתתפנו בדיונים רבים, וגם דובר על כך בתקופות קודמות, ואני קורא לממשלה לאמץ את ההמלצות של הכנסת.

איתן ברושי: יושב פה מי שעסק בזה וחברים אחרים.

איתן ברושי: זה לא הגיוני ולא סביר שממשלה בעת הזאת, 70 שנה אחרי הקמת המדינה, תנהל את הגיל הרך, מלידה עד שלוש, קודם במשרד הכלכלה ועכשיו במשרד הרווחה.

איתן ברושי: כולם יודעים שגם ילדים גם בגיל הזה – זה חינוך, וחינוך זה משרד החינוך.

איתן ברושי: מאיפה המדינה המציאה כל כך הרבה שנים את השגיאה הנוראית הזאת, שעוסקים בחינוך מלידה עד גיל שלוש – – –

אלי אלאלוף: זה גולדה המציאה.

איתן ברושי: אוקיי.

איתן ברושי: טוב שהממשלה הזאת עוד נשענת על גולדה.

איתן ברושי: עכשיו תגיד לי שהממשלה לא מבינה מה אומרים במצרים כמו שגולדה לא הבינה מה אמרו במצרים.

איתן ברושי: אז שילמנו מחיר כבד; גם עכשיו נשלם אם הממשלה לא תבין מה אומרים במצרים.

איתן ברושי: אני לא מאלה שמתחשבנים עם העבר.

איתן ברושי: קשה מאוד לשפוט את העבר ולהיכנס לנעלי מקבלי ההחלטות אז.

איתן ברושי: אבל כשאני מסתכל על הכנסת ועל הממשלה הזאת – אתה יודע, אלאלוף, גם אתה עסקת בזה – הממשלה הזאת ממשיכה לטפל בילדים מלידה עד שלוש דרך משרד הרווחה, ומי שמטפל בזה יושב במשרד הכלכלה.

איתן ברושי: זו באמת ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות.

איתן ברושי: איפה נשמע דבר כזה, שהממשלה מטפלת בגיל הרך באמצעות שלוחה של משרד הרווחה, משרד הכלכלה, רק לא במשרד החינוך?

איתן ברושי: על זה בנט צריך לבקש סליחה לקראת יום הכיפור הקרוב, כי הוא יכול היה, כשר חינוך, אבל הוא חשש, הוא רצה עוד כסף.

איתן ברושי: הוא יכול היה לנצל את המציאות שהייתה.

איתן ברושי: לא היה איום של משבר ממשלתי.

איתן ברושי: אם בנט היה לוקח את החינוך למקום הטבעי לגיל הרך – גם היום הוא היה רוצה, אבל מי ייתן עכשיו להעביר את זה למקום הטבעי, משרד החינוך?

איתן ברושי: והינה, הממשלה, והכנסת, וועדת חינוך – כולם עוסקים בדיבורים.

איתן ברושי: כשזה מגיע למעשים, איך אפשר להסביר את הבושה?

איתן ברושי: איך אפשר להסביר לציבור, למורים, לילדים, למחנכים, למשפחות הצעירות?

איתן ברושי: מאיפה הממשלה תמצא את הנימוק למה הגיל הרך לא במשרד החינוך, חוץ מאשר חוסר אחריות, שלומיאליות, חוסר הבנה ושיקולים זרים במקום הכי רגיש – בגיל הרך?

איתן ברושי: כל אחד יודע שעץ ששותלים אותו עקום לעולם לא יגדל ישר.

איתן ברושי: טעות בגיל הרך היא טעות שלעולם לא ניתן יהיה לתקן אותה.

איתן ברושי: עוד לא מאוחר שבתקציב 2019 – אני קורא לראש הממשלה, לממשלה: בתקציב 2019, שהממשלה רוצה לדון בו בתקופה הקרובה, תעבירו את הגיל הרך למקום הטבעי – למשרד החינוך.

איתן ברושי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, חברי טלב אבו עראר, האמת היא שהנאום של בוז'י הרצוג היה יותר מוצלח מהנאום של ביבי נתניהו.

יצחק הרצוג: תודה, תודה, אדוני.

יצחק הרצוג: הלך עליי סופית.

אחמד טיבי: אתה כבר לא מועמד.

אחמד טיבי: תגיד שאתה נגד המשותפת וזהו.

אחמד טיבי: תגיד שהמשותפת עוינת את המדינה.

יצחק הרצוג: אתה לא יודע שאמרו בבחירות שאני אמנה אותך לשר ביטחון.

יצחק הרצוג: אני אמנה אותך שר ביטחון.

אחמד טיבי: לא חינוך?

אחמד טיבי: שמעתי את ראש הממשלה, האמת היא שהאיש חי בגלקסיה אחרת.

אחמד טיבי: כל כך ורוד, כל כך מוצלח, כל כך משגשג.

אחמד טיבי: אין עניים, אין אפליה, אין הדרה.

אחמד טיבי: מחלפים יש בכל מקום.

אחמד טיבי: אין פקקים.

אחמד טיבי: לאחרונה דווקא אין פקקים.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה – – –

מיכל רוזין: למה אנחנו חמוצים?

אחמד טיבי: מאיפה באה החמיצות, חברת הכנסת רוזין?

אחמד טיבי: אתם לא מפרגנים.

מיכל רוזין: זה תסכול אישי.

אחמד טיבי: הוא קיבל שלוש איגרות ואתם מפחיתים בערך האיגרת מידידו ראש ממשלת יפן.

אחמד טיבי: שלא לדבר על האיגרת של דונלד טראמפ, שהיא איגרת תודה על התודה.

אחמד טיבי: זה לא סימן לפריצת דרך מדינית?

אחמד טיבי: איגרת מטראמפ בתודה על התודה?

אחמד טיבי: אבל הוא שכח את הקריאות של הנכים.

אחמד טיבי: את האיגרות שהוא קיבל מאנשים שמבקשים קצבאות שישמרו על כבוד האדם.

אחמד טיבי: לכן אדוני היושב-ראש, זה היה נאום מנותק מהמציאות, שכנראה קשור בזה שהוא חושב על הקדמת הבחירות.

אחמד טיבי: הוא חושב על הקדמת הבחירות, חבר הכנסת יואל חסון, יושב-ראש סיעת המחנה הציוני.

אחמד טיבי: איך אצלכם, אני מקנא בכם יואל חסון, במחנה הציוני.

אחמד טיבי: אצלכם, מי שמתפטר, בא זה שבא אחריו.

אחמד טיבי: אצלנו, מי שמתפטר צריך לעשות 500 דילוגים.

אחמד טיבי: אצלנו יש משבר בגלל זה.

אחמד טיבי: איך?

אחמד טיבי: תוכל ללמד אותי מה הנוסחה?

יואל חסון: אחר כך, בארבע עיניים.

אחמד טיבי: בארבע עיניים.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חברת הכנסת נאוה בוקר.

יואל חסון: – – – ואצלכם – – – המון לשעברים.

עמר בר-לב: אצלנו יש נשיא לשעבר.

עמר בר-לב: הנשיא לשעבר.

יואל חסון: חברת הכנסת בוקר, מה עוד יש לך לומר שלא אמרת?

נאוה בוקר: יש לי הרבה מה לומר.

נאוה בוקר: לא שומעים.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר היום על השוטרים, הסוהרים והגמלאים שלהם.

נאוה בוקר: הם עושים מדי יום עבודת קודש.

נאוה בוקר: שומרים על ביטחון האזרחים במדינה, אבל לא מקבלים את מה שמגיע להם.

קארין אלהרר: – – –

נאוה בוקר: הם מנהלים מאבק משפטי מול המדינה – –

דב חנין: איפה ראש הממשלה?

נאוה בוקר: – – בתביעה הצודקת שלהם לתשלום תוספת השכר המגיעה להם, תוספת היעדר ביטחון תעסוקתי.

נאוה בוקר: אותה תוספת בשיעור של כ-7% שמקבלים משרתי הקבע בצה"ל, אבל לא השוטרים והסוהרים.

נאוה בוקר: הרי בשנת 1979 התקבלה החלטת ממשלה שלפיה התנאים של השוטרים והסוהרים יושוו באופן מלא לאלה של משרתי הקבע בצה"ל.

נאוה בוקר: ממשלת ישראל אז, בראשותו של מנחם בגין, הכירה כנראה באותם ימים בחשיבות העבודה של השוטרים והסוהרים.

נאוה בוקר: אני רוצה לשאול את שר האוצר משה כחלון: מדוע אתה מתעלם מהחלטת ממשלה שהתקבלה לפני כמעט 40 שנה?

נאוה בוקר: מדוע משרד האוצר לא מכבד את החלטת בית הדין לעבודה?

נאוה בוקר: מדוע האפליה הזאת בין משרתי הקבע הירוקים לבין משרתי הקבע הכחולים?

נאוה בוקר: למה לעשות איפה ואיפה?

נאוה בוקר: הרי בית הדין קבע מפורשות שצריך להעניק לשוטרים ולסוהרים את מה שמגיע להם.

נאוה בוקר: אז למה הפגיעה בהם?

נאוה בוקר: זאת הכרת התודה על כך שהם מסכנים את חייהם וחלקם גם נהרגים בהגנה על אזרחים – כמו בעלי למשל, זכרו לברכה, ליאור.

נאוה בוקר: זה פשוט עוול מוסרי ואני מצפה שממשלת ישראל תתקן אותו לאלתר.

נאוה בוקר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה – אינה נוכחת.

חמד עמאר: מיכל בירן.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

מיכל בירן: את הדקות שלי כאן

מיכל בירן: אני רוצה להשקיע בתהליך של העלאת גיל הפרישה לנשים.

מיכל בירן: את המציאות כולנו מכירים.

מיכל בירן: תוחלת החיים עולה.

מיכל בירן: אנשים חיים יותר ויותר, ולאורך זמן לא יהיה מנוס – כדי שנוכל לעמוד בהוצאות וגם כי אנשים היום בריאים יותר, חיים הרבה יותר שנים.

מיכל בירן: כשאני רואה מה אימא שלי עושה, והיא בדיוק יצאה לכאורה לפנסיה, לעומת מה שסבתא שלי עשתה בגיל הזה, שהיא באמת כבר הייתה בעיניי קשישה, באמת חלו פה חילופי דורות וזה הגיוני שצריך להעלות את גיל הפרישה.

מיכל בירן: אבל הוויכוח לאורך כל הזמן היה שהאוצר הציע את העלאת גיל הפרישה בצורה כזו שזונחת לצד הדרך את הנשים הכי חלשות בחברה.

מיכל בירן: פה צריך לפרגן לחברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון, ולשלי יחימוביץ ואורלי לוי שלקחו על עצמן את הפרויקט הזה וניסו להגיע למתווה מוסכם.

מיכל בירן: הינה עכשיו, שר הרווחה חיים כץ, יחד עם יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני, מנסים להגיע למתווה מוסכם.

מיכל בירן: במקום שהכנסת כל פעם תפיל את העלאת גיל הפרישה לנשים, אומרים: בסדר, בואו נלך על זה במאבק משולב, שבו מצד אחד ההעלאה תהיה מדורגת, והשר חיים כץ מציע: ב-12 שנים, בכל שנה להאריך בעוד חודשיים; חבר הכנסת משה גפני מציע עשר שנים.

מיכל בירן: בכל מקרה בצורה מדורגת.

מיכל בירן: הכי חשוב, אחת הבקשות שלי מהאוצר לאורך כל השנים הייתה לשים גלגלי עזר לפני ששולחים את הנשים לרכוב בעצמן על האופניים.

מיכל בירן: זאת אומרת שוברים להכשרה תעסוקתית לנשים מעל גיל 55.

מיכל בירן: לתת דמי אבטלה ארוכים של שנתיים לנשים מעל גיל 60 או 62.

מיכל בירן: בקיצור לתת סט של כלים שיאפשר לנשים החלשות ביותר בחברה; שהחוק הזה לא יהרוג אותן, לא ישלח אותן לעוד שנתיים בחרפת רעב.

מיכל בירן: אני מקווה – ומפצירה במשרד האוצר – אני מבינה שהשר עצמו דווקא נוטה להסכים, אבל עדיין פקידי האוצר עומדים כחומה בצורה נגד הדבר הזה, ואני רוצה להגיד להם: זה לא יעבור אחרת.

מיכל בירן: הכנסת לא תיתן לזה לעבור.

מיכל בירן: אם תביאו את היוזמה הזאת בלי גלגלי העזר, הכנסת, אני מאמינה בזה, תמשיך להכשיל את היוזמה.

מיכל בירן: לא חבל?

מיכל בירן: יש פה הזדמנות טובה שבה אפשר להגיע להסכמות.

מיכל בירן: אפשר לעשות שזה באמת יעבור, אבל בצורה כזאת שנותנת גלגלי עזר, נותנת את הבמה המיטבית האפשרית לנשים הכי חלשות בחברה ולא מפקירה אותן לצד הדרך.

מיכל בירן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן – איננו נוכח.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46) (תשלום גמלה לבני זוג), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: אני אוסיף אותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: בעד – 49 כולל חברת הכנסת נחמיאס, נגד – אפס, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור להמשך הכנתה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: לפרוטוקול, חבר הכנסת אבו עראר.

חמד עמאר: תרשום את כל חברי הכנסת שמבקשים להירשם לפרוטוקול: ג'מעה, זועבי.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1165); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק האזורים הימיים, התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק בשם שרת המשפטים, השר יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, בהצעת חוק האזורים הימיים מבקשת הממשלה להגדיר את שטחי הים השונים המצויים בקרבת מדינת ישראל ולקבוע בצורה ברורה את המסגרת המשפטית החולשת על שטחי הים, את הזכויות שיש למדינת ישראל בשטחים אלה וכן את גדרי הסמכויות שרשויות המדינה רשאיות להפעיל בהן.

יואל חסון: סליחה על ההפרעה.

יואל חסון: יש סיכום שהצעת החוק עוברת לוועדת הכלכלה.

יואל חסון: זה בסדר?

יובל שטייניץ: אני לא מכיר את הסיכום.

יובל שטייניץ: אנא דבר עם ביטן.

חמד עמאר: לפי מה שכתוב כאן, הצעת החוק עוברת לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: כתוב כלכלה.

קריאה: – – –

חמד עמאר: כתוב כלכלה, חבר'ה.

יובל שטייניץ: אפשר להמשיך?

יובל שטייניץ: תודה.

יובל שטייניץ: יואל, תודה על ההבהרה.

יובל שטייניץ: מדינת ישראל, כידוע לכם, עוסקת בשנים האחרונות בפיתוח שטחי הים הסמוכים לחופיה, בעיקר לצורך גילוי וניצול אוצרות הטבע הטמונים בהם.

יובל שטייניץ: הגילויים המשמעותיים ביותר של אוצרות טבע בשטחי הים החלו עם איתורם של מרבצי גז טבעי סמוך לחופי אשקלון, ובהמשך, בשבע-שמונה השנים האחרונות, עם גילויים של מאגרי גז טבעי בהיקף משמעותי בשטחי הים שמעבר לגבולות מדינת ישראל, דהיינו, שטח המים שמעבר למים הטריטוריאליים – מה שמכונה המים הכלכליים, או מה שמכונה באנגלית Exclusive Economic Zone – כלומר, אותו שטח שהוא לא שטח המדינה ולא מים טריטוריאליים, אבל שאוצרות הטבע בו שייכים למדינת ישראל.

יובל שטייניץ: כפי שידוע ודאי לכנסת, כיום יש שלושה מאגרי גז טבעיים גדולים מאוד.

יובל שטייניץ: האחד, תמר, מפיק גז.

יובל שטייניץ: השנה, בזכות ההוראות החדשות שנתתי לחברת חשמל, כמעט 70% – קרוב ל-70% – מהחשמל כבר מיוצר לא בפחם מזהם או במזוט או בסולר אלא בגז טבעי, כבר השנה, בין 65% ל-70%.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, אנחנו מורידים את זיהום האוויר.

יובל שטייניץ: וחשוב לא פחות, כמובן, לוויתן, המאגר הגדול ביותר, אחד המאגרים הימיים הגדולים בעולם כולו וגם כריש-תנין, מאגר בינוני גדול, נמצאים סוף-סוף בפיתוח לטובת מדינת ישראל ואזרחיה, לטובת הקטנת זיהום האוויר, לטובת ההכנסות הגדולות, המנוף הכלכלי, המנוף המדיני אפילו וכו'.

יובל שטייניץ: המסגרת המשפטית שעליה נסמכו לאורך השנים רשויות המדינה לצורך הסדרת הפעילויות המבוצעות באזורים שמחוץ למים הטריטוריאליים התבססה בעיקר על חוק השטחים התת-ימיים, משנת 1953.

יובל שטייניץ: החוק האמור לא מתייחס במפורש להיקף המשפט הישראלי שאפשר להחיל מכוחו על שטחי הים שמעבר למים הטריטוריאליים – שטחים שבהם, ככלל, לא חלה ריבונות ישראלית.

יובל שטייניץ: הצעת החוק שלפנינו תביא לבהירות בדבר התשתית המשפטית שעל בסיסה פועלת מדינת ישראל באזורים הימיים.

יובל שטייניץ: בדרך זו הצעת החוק עתידה להביא לשיפור יכולת המדינה להגשים את האינטרסים הציבוריים הקשורים בפעילות באזורי הים, ובכלל זה בתחום האנרגיה, התשתיות, הגנת הסביבה, הבטיחות, הביטחון והאכיפה, התעסוקה והביטחון הסוציאלי ובתחום הפיסקלי.

יובל שטייניץ: הוראות החוק המוצע נקבעו בהתחשב בפרקטיקה הבין-לאומית הקיימת בעניין זה, וכן בהתחשב בכללי המשפט הבין-לאומי, המעוגנים בסדרה של אמנות בין-לאומיות, אשר קובעים הסדרים מפורטים לגבי זכויותיהן, סמכויותיהן וחובותיהן של מדינות העולם באזורי המים הכלכליים או אזורי הים הסמוכים להן.

יובל שטייניץ: אחד ההסדרים הכלולים בחוק המוצע הוא קביעת מסמך מדיניות בנושא.

יובל שטייניץ: מוצע כי שר האוצר יגיש לאישור הממשלה – לאחר קבלת עמדת המועצה הארצית ובהתבסס על עבודה בין-משרדית בהובלת מינהל התכנון – הצעה למסמך מדיניות שיקבע את השימושים, סדרי העדיפויות והעקרונות בדבר ההתנהלות באזור הכלכלי הבלעדי וכן את הממשקים בין שימושים אלה.

יובל שטייניץ: באזור המים הכלכליים, האזור הכלכלי הבלעדי, מסמך המדיניות יהיה מרכיב באסדרה המוצעת בחוק – והאסדרה מוצעת כתחליף להליכי התכנון החלים במים הטריטוריאליים, כיוון שחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, אינו חל באזורים אלה.

יובל שטייניץ: כמו כן, מוצע כי לצורך בחינת ההיבטים הסביבתיים יהיה המשרד להגנת הסביבה הגורם המקצועי המייעץ.

יובל שטייניץ: בנוסף, מוצע לקבוע הסדר בחוק בעניין הכרזה על שטחים באזור הכלכלי הבלעדי כאזורים ימיים מוגנים, אשר יש בהם רגישות מיוחדת, בין השאר בשל הימצאם של ערכי טבע מוגנים בהם.

יובל שטייניץ: באזורים אלה יחולו רבים מההסדרים החלים על שמורות טבע לפי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח–1998, בשינויים המתחייבים הכלולים בהצעת החוק.

יובל שטייניץ: הממשלה סבורה כי יש חשיבות גדולה בקידום הצעת החוק, ולכן נוכח האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כשר האנרגיה של מדינת ישראל, החוק הזה, בעצם, הוא חוק של עבודה משותפת, בעיקר של משרד האנרגיה ומשרד המשפטים, עם שותפות כמובן של משרדים אחרים, כמו המשרד לאיכות הסביבה.

יובל שטייניץ: בעבר התעלמנו מהים ומהמים הכלכליים שלנו, אבל כיום, כשאוצרות טבע כל כך גדולים התגלו ועתידים להתגלות בעתיד, אנחנו חייבים לפתח אותם לטובת אזרחי ישראל, וגם לשמור שמירה קפדנית על איכות הסיבה לטובת מדינת ישראל וגם לטובת שכנותיה, אין ספק שהצעת החוק הזאת היא מחויבת המציאות.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יובל שטייניץ: כמובן, הקראתי בעצם את תשובתה של שרת המשפטים איילת שקד, שנמצאת בביקור ביפן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נרשמו כמה דוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, החוק שמובא בפני הכנסת עכשיו הוא חוק מאוד חשוב.

דב חנין: הוא חוק שעוסק במים שנמצאים ממרחק של 22 קילומטר מהחוף ועד 370 קילומטר מהחוף.

דב חנין: החוק הזה מסדיר שטח שהגודל שלו הוא כמו כל מדינת ישראל, אפילו יותר גדול, ולכן זה חוק חשוב, וצריך לעשות רגולציה לגבי מה שקורה בתחומי המים הטריטוריאליים.

דב חנין: אבל כשאני קורא את החוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת – צריך להסדיר את המים הכלכליים, אכן כך, אבל כשאני קורא את החוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת, אני מאוד מודאג, ואני אומר לכם בכאב ובצער שמדובר בהצעת חוק רעה.

דב חנין: אני רציתי חוק הסדרה של אזורים ימיים, וחוק הסדרה של מים כלכליים, אפילו הגשתי הצעת חוק כזו.

דב חנין: אבל הצעת החוק שאני הגשתי והצעת החוק שהממשלה מגישה שונות ב-180 מעלות – קודם כול ברמה העקרונית; המשרד להגנת הסביבה, שאמור להיות הרגולטור שמגן על הסביבה, נעלם כמעט לחלוטין מהחוק הזה; נותנים לו מעמד של יועץ.

דב חנין: בעצם כל התפקיד של ניהול המשאב האדיר הזה, האזור המיוחד הזה, של הים, מופקד אך ורק בידי משרד האנרגיה.

דב חנין: הוא זה שמחליט, הוא זה שמאשר, הוא זה שמפקח, הוא זה שמנהל את התחום הזה.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, לא למדנו את הלקח מהקטסטרופה של מפרץ מקסיקו?

דב חנין: כשהאמריקנים ניתחו את הקטסטרופה הזאת הם אמרו: הדבר הראשון זה שצריך להפריד בין מי שמאשר קידוחים ומוביל קידוחים לבין מי שצריך להגן מפני הקידוחים: מי שצריך להגן על הסביבה ומי שצריך להגן על האינטרסים של הציבור.

דב חנין: החוק הזה יוצר מנגנונים שהם לא שקופים לציבור – הציבור לא יכול לדעת מהן ההחלטות, אין מנגנונים של שיתוף הציבור, אין מנגנונים מאזנים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, כך מנהלים משאבי טבע ציבוריים?

דב חנין: כך אנחנו מאמינים שאפשר לנהל משאבי טבע שהערך הכלכלי שלהם הוא כל כך עצום?

דב חנין: אני מדבר רק על היבט אחד בהרבה היבטים של בעייתיות שיש בחוק הזה.

דב חנין: לכן אני אומר לכנסת היום: אנחנו צריכים חוק אזורים ימיים אחר לחלוטין, אחר לחלוטין מהחוק שאנחנו קיבלנו היום.

דב חנין: אנחנו צריכים חוק אזורים ימיים שיגן על האזורים הימיים, יגן על האינטרסים הציבוריים, ייצור פיתוח מאוזן, מבוקר, שקיפות, בקרה ציבורית, ולא ייתן לבעלי אינטרסים לנהל את הים שלנו בלי שום בקרה, ובלי שום פיקוח ציבורי אמיתי.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר; איציק שמולי.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, נכבדיי חבריי וחברותיי, אני יודעת שכולם רוצים שאני אקצר, אז אני אכן אקצר.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לכם שזה פשוט לא יעלה על הדעת, ומנוגד לכל היגיון ציבורי בר-דעת, שעד לאישור מסמך המדיניות בידי הממשלה לפי סעיף זה – אני מדברת על הסעיף בחוק – יפעיל משרד האנרגיה את סמכויותיו באזור הכלכלי הבלעדי בהתחשב בהיבטים הסביבתיים.

יעל גרמן: מי שצריך להתחשב בהיבטים הסביבתיים, מי שצריך לדאוג להיבטים הסביבתיים, זה המשרד להגנת הסביבה, ולא משרד האנרגיה, עם כל הכבוד הרב והאהדה שאני רוחשת לך, אדוני השר.

יעל גרמן: אנחנו מדברים פה על איזון.

יעל גרמן: אנחנו חייבים לאזן בין האינטרסים הכלכליים, החשובים-מאוד של המדינה שלנו.

יעל גרמן: פיתוח משאבים הוא מאוד חשוב, אבל זה רק צד אחד.

יעל גרמן: מן הצד השני יש אינטרס ציבורי חשוב מאוד, של שמירה של הסביבה הימית, של שמירה של אינטרס הציבור.

יעל גרמן: והחוק שמוגש פה הוא מוטה לצד אחד – הוא מוטה לטובת אותם אינטרסים של פיתוח כלכלי, לגיטימיים ככל שיהיו, ואנחנו מעוניינים לשמור גם על האינטרס של הציבור, של הסביבה, של הגנת הסביבה, של הים ואוצרותיו.

יעל גרמן: לכן אני מאוד מאוד מקווה שבוועדת הכלכלה החוק הזה ישונה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – מוותרת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, עד שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, מתווכחים פה הרבה בזמן האחרון על העניין של החקיקה נגד המשטרה, נגד המפכ"ל ונגד גורמי שלטון החוק.

ישראל אייכלר: אני רוצה לגעת בנקודה שצריך לחשוב עליה.

ישראל אייכלר: קודם כול, אני, בהיכרותי הקצרה עם המפכ"ל, לא חושב שיש מישהו רציני שחושב שצריך לפגוע בשכרו, כי השכר שלו מורכב מהרבה הרבה שנים שהוא עשה דברים גדולים ונפלאים למדינת ישראל, ואף אחד לא יעז לדבר באופן אישי עליו, או על איזשהו אי-אמון בו, בוודאי שלא במשכורת.

ישראל אייכלר: אבל – במדינה נורמלית הייתי מתנגד לכל החוקים האלה שהמשטרה לא תמליץ, וכל החוקים שנועדו למנוע את מה שקורה היום, אבל מכיוון שמדינת ישראל הפכה למדינה תקשורתית-פוליטית-משטרתית, באופן כזה שאתה לא יודע איזה קצין הוא מדליפן ואיזה קצין הוא אדם ישר, ואתה לא יכול להאשים את כולם – אתה רואה שכל הדברים מהחקירות יוצאים אל העיתונאים שעובדים עם המשטרה כבר שנים, עם התקשורת – הציר תקשורת-משפט-משטרה הוא ציר קטלני במדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: לכן, במצב הזה, שבו המשטרה לא יכולה למנוע את ההדלפות, המשטרה עצמה הייתה צריכה להגיד: אני גוף א-פוליטי, אני לא מוכנה להחליט החלטות פוליטיות, לא להפיל ממשלות, לא להפיל שרים, חברי כנסת, לא להפיל ראשי עיריות, ולא להפיל סתם אזרח מסכן שמישהו הלשין עליו – לפעמים הלשנה לא נכונה או עלילה.

ישראל אייכלר: עכשיו, ראינו רק השבוע שמישהו יצא זכאי אחרי שנים של שפיכות דמים במשפט נורא.

ישראל אייכלר: לכן, דווקא במצב הזה, שהמשטרה שכבר שנים עובדת יחד עם התקשורת – בהתחלה זה היה כדי לקדם חקירות, וזה היה לגיטימי, אבל זה הפך לדבר של קידום הקצינים החוקרים.

ישראל אייכלר: למה לקצין ללכת לטפל בבעיות פליליות של סמים וגנבות ורצח כשהוא יכול לעסוק בפוליטיקה ולהתקדם, כי השם שלו יהיה בעיתון כל יום?

ישראל אייכלר: לכן, בירכתי על החלטת המפכ"ל אלשיך, כשהוא נכנס, שלא יהיה אזכור של קצינים או של יחידות של המשטרה שעשתה חקירות, רק בכללי יהיו הודעות של המשטרה.

ישראל אייכלר: אבל כנראה זה לא היה מספיק, ולכן אין ברירה, צריך לחוקק את כל החוקים שיחזירו את המשטרה אל המצב של א-פוליטיות.

ישראל אייכלר: הדבר הכי אבסורדי הוא שצריך לבקש מהמשטרה שתהיה א-פוליטית.

ישראל אייכלר: מי צריך משטרה אם זה פוליטי?

ישראל אייכלר: מה, אנחנו רוצים פה מיליציות?

ישראל אייכלר: לכל מפלגה תהיה משטרה משלה, או לכל קבוצה יהיה צבא משלו?

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים להיזהר מאוד, שהמשטרה תהיה א-פוליטית.

ישראל אייכלר: וכדי שהמשטרה תהיה א-פוליטית, היא לא צריכה לעסוק במה שהפרקליטות עושה.

ישראל אייכלר: וכדי שהפרקליטות תהיה א-פוליטית, צריך שייכנסו לשם אנשים מכל מיני מגזרים, ולא לראות את כולם כדבוקה אחת.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; עאידה תומא סלימאן; חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: מוסי רז, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, שרים נכבדים, אני מנסה להבין על מה הצעת החוק הזאת מדברת.

מוסי רז: חשבון אני קצת יודע, אם כי אני לא בטוח שמישהו פה עשה את החשבון וגם לא בטוח שאני עשיתי את החשבון נכון.

מוסי רז: אנחנו מדברים על שטח שבעומק הים, 348 קילומטר, והוא מקביל לשטח מדינת ישראל, נאמר מראש הנקרה לארז, שזה כ-200 קילומטר.

מוסי רז: תעשו את המכפלה בעצמכם – זה כ-70,000 קילומטר רבוע, כלומר בערך שטח שהוא פי 3.5 מגודל מדינת ישראל, ואנחנו מקבלים עליו פה החלטה, אני חושב, בלי שרבים פה יודעים על מה מדובר.

מוסי רז: ישב פה שר להגנת סביבה לשעבר, שיצא – דווקא היה שר טוב.

מוסי רז: זה בסדר, אז אני מדבר אליך, השר שטייניץ, שאני מאוד מעריך אותך.

מוסי רז: אני רואה פה הצעת חוק שמציעה בעצם להעביר למשרד האנרגיה ניהול של שטח שהוא גדול יותר מפי שלושה ממדינת ישראל – אלא אם כן מישהו יתקן אותי בחישוב שלי ויתברר שהוא פי 2.5, בסדר?

מוסי רז: לדעתי הוא גדול פי 3.5, אם עשיתי את החישוב נכון, משטח מדינת ישראל – כמעט בלי שום יכולת של משרדים אחרים, שיש חשיבות רבה להמלצות שלהם, לבוא ולהגן על המים האלה, על היצורים הימיים שם, על נתיבי תעבורה לישראל ועל דברים אחרים.

מוסי רז: הדבר הזה הרי לא יעלה על הדעת בשטח מדינת ישראל.

מוסי רז: איך אנחנו עושים את זה?

מוסי רז: אז יכול להיות שמשרד האנרגיה הוא משרד מעולה ולא נפל בו שום פגם, והשר היום הוא שר מעולה, והכול בסדר.

מוסי רז: חוקים אנחנו מחוקקים לעתיד.

מוסי רז: חובה שהמשרד להגנת הסביבה יהיה מעורב בחוק הזה מהיום הראשון, לא מעוד שנתיים ולא מעוד שתי דקות, כי החוק הזה צריך לקרות, אבל עם הרבה יותר מחשבה, עם הרבה יותר זכות וטו.

מוסי רז: חובה שלגופים הסביבתיים שעניינם הגנה על הים תהיה שם נציגות מובהקת, אולי אפילו עם זכות וטו.

מוסי רז: אנחנו לא יכולים פשוט להעביר לידי משרד ממשלתי שטח שגדול פי שלושה ממדינת ישראל ולסמוך על זה שיהיה בסדר מהיום והלאה – בלי שום שקיפות; בלי שום יכולת שלנו, חברי הכנסת, לבקר את זה; בלי שום יכולת של החברה האזרחית לבדוק מה קורה שם; בלי שום יכולת של משרדים שהם לא משרד האנרגיה – ומשרד האנרגיה כבודו במקומו מונח – לבוא ולטעון את טענותיהם.

מוסי רז: אז אני חשב שצריכה להיות פה רוויזיה משמעותית, ואם הקואליציה תצליח להעביר את החוק – זה דבר שאני מאמין שלא יקרה הערב – אם היא תצליח, נצטרך לבוא ובקריאה השנייה והשלישית לשנות אותו מהיסוד, או שתואיל הקואליציה ותביא – צריך להביא חוק כזה, אבל תביא הצעה חדשה, שמביאה בחשבון את כל המרכיבים שדיברו עליהם קודמיי ודיברתי עליהם גם אני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג, עד שלוש דקות, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: קודם כול, תודה לך ולסגן המזכירה על ההתחשבות בעניין סדר הנואמים.

תמר זנדברג: אני מעריכה את זה.

תמר זנדברג: מדינת ישראל היא מדינת ים ומדינת חוף.

תמר זנדברג: היא מדינה עם רצועת חוף מאוד מאוד ארוכה, בטח יחסית לגודלה, לחוף הים התיכון; מדינה שאזרחיה – שזה אנחנו – נהנים מהמון המון שימושים של הים והחוף: פנאי, נופש, דיג, בילוי, נפט, גז.

תמר זנדברג: יש לנו המון המון משאבי טבע שהתברכנו בהם, שנותן לנו הים והחוף.

תמר זנדברג: בהחלט דרושה במדינת ישראל הסדרה והצעת חוק כוללת – ורצוי שתהיה ממשלתית – שתסדיר את כל השימושים בים על הממשק בינו לבין החוף ותיתן לו את האיזונים והבלמים שהדבר הזה דרוש.

תמר זנדברג: בזמנו, יחד עם שורה של ארגונים אזרחיים, בדקנו ומצאנו שיש 11 משרדי ממשלה ועוד כמה עשרות רשויות מקומיות שעוסקות בנושא הים והחוף, ולכל אחד מהד יש נגיעה ונגיסה מהכיוון שלו: חקלאות, פנים, תיירות, כמובן הגנת הסביבה, אנרגיה, אוצר וכו'.

תמר זנדברג: מה הצעת החוק הזאת באה ועושה?

תמר זנדברג: לוקחת את כל השימושים והאינטרסים השונים והמשונים האלה, ובמקום לאזן אותם היא מכפיפה אותם לאינטרס אחד ויחיד, והוא האינטרסים הכלכליים שטמונים בשאיבת הגז מהים.

תמר זנדברג: הא ותו לא.

תמר זנדברג: אין משרד הגנת הסביבה – אין לו בכלל שאלה לגבי מעמדו בים ובחופים, הוא מוכפף לחלוטין למשרד האנרגיה; הרשויות המקומיות מתבטלות; הארגונים האזרחיים לא קיימים.

תמר זנדברג: כל ההגנה על הים ועל החופים נעלמת ומוכפפת כולה אך ורק לאינטרס אחד ויחיד, שחשוב ככל שיהיה, הוא גם מסוכן והרסני.

תמר זנדברג: ולכן, אנחנו כמובן נתנגד להצעת החוק הזאת.

תמר זנדברג: אני חושבת שצריך לאחר מכן, בוועדה, להכניס שינויים ושיפורים מאוד מאוד מאוד משמעותיים ומרחיקי לכת בהצעת החוק הזאת על מנת להפוך אותה למה שמדינת ישראל באמת צריכה.

תמר זנדברג: בנוסח הזה היא לא מביאה שום תועלת.

תמר זנדברג: היא לא מגשימה את הפוטנציאל שטמון בים ובחוף.

תמר זנדברג: להפך – היא מזיקה, היא גורמת נזק, והיא מעדיפה את האינטרסים הכלכליים על פני כל אינטרס אחר, וכמובן, בראשם האינטרס הציבורי.

תמר זנדברג: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

חמד עמאר: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ישראל זו מדינה קטנה, קטנה מאוד, ואני מגלה לכם שיש שמועות שהיא תהיה יותר קטנה.

איתן ברושי: במציאות שישראל היא מדינה קטנה ותהיה יותר קטנה ויש לה מגבלה במשאבים, יש משקל הולך וגדל לים ולחוף הים.

איתן ברושי: אין לזה ביטוי במדיניות הפיתוח של ממשלת ישראל.

איתן ברושי: הממשלה אפילו מרחיקה לכת, ושר התחבורה הציע להקים אי לחופי עזה.

איתן ברושי: יש הצעות, במקום להקים שדה תעופה בעמק יזרעאל – בוויכוח נבטים–רמת דוד – להקים אי שבו ימוקם שדה תעופה משלים לבן-גוריון.

איתן ברושי: הפיתוח הכלכלי: צריך לאפשר לעשות בים ובחופי הים לא רק מה שעשו טייקונים – וטוב שעשו חלק מהדברים – אלא גם לפתח למשל את ענף החקלאות, את ענף הדגים – שחלקו התפתח בנמל אשדוד, כאשר הוציאו אותם מאזור אילת.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שהאוצר יצר מציאות שענף הדגים מתחסל, ממש מתחסל, בעמק המעיינות, עמק בית שאן.

איתן ברושי: אני יודע שמדרשת רופין מפתחת כבר כמה שנים, בראשות הנשיאה פרופ' גליה צבר, פיתוח של החופים; יש להם בסיס במכמורת.

איתן ברושי: קרן קיימת לישראל, שבנס נמנע החיסול שלה, כנראה, בימים האחרונים, מתכוונת והתכוונה, אם ישאירו לה משאבים, להיות שותפה לפיתוח המשאב של חופי הים.

איתן ברושי: ישראל זקוקה לפיתוח משמעותי של חופי הים התיכון לאורך כל שטחה המערבי, וישראל זקוקה לדמיון ולמשאבים כדי להפוך את הים ואת החוף למשאב חשוב לפיתוחה הכלכלי.

איתן ברושי: יש נושאים רבים – לא רק דיג ולא רק דגים, גם דברים אחרים לאורך חופי הים.

איתן ברושי: צריך להפוך את זה לענף מתקדם באקדמיה; צריך לראות בזה ענף חשוב למשרד החקלאות, הכלכלה והתעשייה; צריך שמשרד האוצר יבין את הפוטנציאל, וצריך לראות בים לא רק משאב לגז אלא גם להרבה מאוד נושאים אחרים.

איתן ברושי: וישראל, כפי שאמרתי, מדינה קטנה; יש שמועות שתהיה יותר קטנה.

איתן ברושי: מדובר פה על רעיון גדול וחשוב, ובעולם כבר עשו דברים כאלה, ואני מציע גם כאן שבתקציב 2019, אדוני השר, יהיה ביטוי לחדשנות ולפיתוח המשאב הכלכלי בים התיכון ולאורך חופי הים התיכון כאן, בישראל של 2018–2019.

איתן ברושי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – איננה; חברת הכנסת נאוה בוקר – מוותרת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; חברת הכנסת מיכל בירן – איננה.

חמד עמאר: אדוני השר, אתה רוצה לענות או שאנחנו עוברים.

חמד עמאר: לא רשום.

חמד עמאר: אדוני השר, אתה רוצה שנעבור להצבעה – השר מבקש שנעבור להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – 17 נמנעים – אין ההצעה להעביר הצעת חוק האזורים הימיים, התשע"ח–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 34, נגד – 17, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת חוק האזורים הימיים, התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכלכלה להמשך הכנתה לקריאה – – –

אמיר אוחנה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: החוקה.

אורן אסף חזן: תעביר לוועדת הכנסת.

חמד עמאר: אז בואו נעביר לוועדת הכנסת, שוועדת הכנסת תחליט.

יואל חסון: סליחה רגע, אורן, הייתה התחייבות על ועדת הכלכלה.

אורן אסף חזן: צודק.

אורן אסף חזן: צודק.

אורן אסף חזן: נכון.

חמד עמאר: אתה מוותר?

אורן אסף חזן: הוא צודק.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת הכלכלה.

קריאה: יש סיכום.

חמד עמאר: שהקואליציה תחליט.

חמד עמאר: הקואליציה מוותרת?

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תחולת דיני המס והוראת שעה), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/717); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק יסודות המשפט (תיקון) (עקרונות המשפט העברי), התשע"ז–2017, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת ניסן.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, הצעת החוק שאני מביא בפניכם לקריאה ראשונה – היום ההליך המקובל הוא ששופט יושב ויש לו את החוק, יש לו פסיקה של בתי המשפט ולפי זה הוא יכול לקבוע את ההלכה.

ניסן סלומינסקי: אומר החוק: והיה אם השופט לא מוצא בפסיקה הקיימת ולא בחוק הקיים מענה לנושא שהוא דן בו, יש לו שיקול דעת; הוא יכול לדמות דבר לדבר, להכריע, ולפי שיקול דעת הוא יכול לקבוע.

ניסן סלומינסקי: והיה אם גם לפי שיקול הדעת השופט לא מצליח לקבוע, אומר חוק יסודות המשפט מ-1980 שאם הוא לא מצא – יכריע לאור עקרונות החירות, הצדק והיושר והשלום של מורשת ישראל.

ניסן סלומינסקי: אלה שלושת השלבים.

קארין אלהרר: מה הבעיה עם זה?

ניסן סלומינסקי: עוד דקה.

ניסן סלומינסקי: מה זה מורשת ישראל?

ניסן סלומינסקי: כבר ב-1982 נשיא בית המשפט העליון, השופט יצחק כהן, אמר: רבותיי, מה אתם עושים צחוק?

ניסן סלומינסקי: מה אתם אומרים "מורשת"?

ניסן סלומינסקי: תגידו "משפט עברי".

ניסן סלומינסקי: למה לעשות את זה?

ניסן סלומינסקי: תכתבו "משפט עברי", כרגיל.

ניסן סלומינסקי: לא שינו את זה, אף אחד לא טיפל בזה, ואנחנו יודעים ששופט עליון אחר אמר:

ניסן סלומינסקי: מבחינתי מורשת ישראל יכולה להיות אנציקלופדיה, זה יכול להיות כל דבר.

ניסן סלומינסקי: אין לזה משמעות – אף אחד לא יודע מה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, בואו נכתוב במפורש, נוסיף: לאור עקרונות המשפט העברי ועקרונות החירות, הצדק והיושר והשלום של מורשת ישראל – תוספת שלא צריכה לעשות שינוי, כי זו אולי הייתה המגמה בהתחלה, אבל לא השתמשו בזה כי אף אחד לא ידע לפרש מה זה מורשת ישראל.

ניסן סלומינסקי: אולי עכשיו כן ישתמשו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לומר – – –

אלעזר שטרן: מה זה המשפט העברי?

ניסן סלומינסקי: הינה, תן דקה.

ניסן סלומינסקי: דקה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, לפעמים הייתה מין תחושה שאם יעבור החוק הזה, רחמנא ליצלן, ממחר חיים יצטרך למשל להניח תפילין – נכון, חיים?

ניסן סלומינסקי: הוא יצטרך להניח תפילין וכולם יצטרכו ללכת עם כיסוי ראש.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, זה לא רלוונטי, לא על זה מדובר.

ניסן סלומינסקי: מדובר כאן על עקרונות.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לכם רק כמה דוגמאות שלקחתי מספרו של ידידי בני פורת, שהוא ראש המכון לחקר המשפט העברי באוניברסיטה העברית וגם חבר במכון הישראלי לדמוקרטיה.

ניסן סלומינסקי: רק כמה דוגמאות, שנבין על מה מדובר פה.

ניסן סלומינסקי: הוא ריכז דברים מההיסטוריה, מקום המדינה.

ניסן סלומינסקי: מישהו הציץ במשפט העברי, אמר: ואללה, זה יפה, למה לא?

ניסן סלומינסקי: דוגמה ראשונה אני אקח רק – הייתה דילמה אם צריכים לשלם פיצויי פיטורים או לא, בייסוד המדינה; לנו היום זה כל כך ברור.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה, לא ידעו.

ניסן סלומינסקי: שאלו את הרב עוזיאל, שהיה אז הרב הראשי של מדינת ישראל, בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר: מה פירוש, ודאי.

ניסן סלומינסקי: כתוב: הענק תעניק – צריכים לשלם פיצויים.

ניסן סלומינסקי: נקבע חוק שמשלמים פיצויים.

ניסן סלומינסקי: דוגמה שנייה – אדמות המדינה, לא ידעו איך להתייחס לאדמות המדינה, אם אפשר למכור אותן או לא למכור אותן.

ניסן סלומינסקי: הסתכלו, אמרו: והארץ לא תימכר לצמיתות.

ניסן סלומינסקי: לא מוכרים אדמות מדינה.

ניסן סלומינסקי: אז יש חוק שמדינת ישראל לא מוכרת את אדמותיה, רק נותנת בחכירה.

ניסן סלומינסקי: אבל לא רק זה, אותו דבר בחוק של בתים משותפים, המרשם הפלילי ותקנת השבים – שעוד היום אנחנו דנים בזה; גם כן, יסודם בדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר גם "לא תעמד על דם רעך".

ניסן סלומינסקי: אני אומר דברים בעקרונות שהם יפים.

ניסן סלומינסקי: במקום לרוץ ישר לחוק האוסטרי, או אני לא יודע, מכל איי זה, שרצו – במקום זה תסתכל, אולי ימצא חן בעיניך המשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: אם ימצא חן בעיניך, ואללה, תפדל, קח את זה.

ניסן סלומינסקי: אם לא ימצא חן בעיניך, אתה כבר יודע, השופט, מה לעשות, מה שעשו עד היום מ-1980.

ניסן סלומינסקי: איך אמר?

ניסן סלומינסקי: אני יכול להיעצר בשיקול דעת ולהכריע איך שרוצים.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול אנחנו אומרים, יש לנו 3,500 שנה משפט עברי.

ניסן סלומינסקי: למה לרוץ – אם יש לקונה בחוק ואם שיקול הדעת לא עובד עכשיו – אתה החלטת שאתה רוצה?

ניסן סלומינסקי: במקום לרוץ ולחפש בכל העולם כולו כל מיני מערכות חוקים ואולי משם לקחת, תסתכל במשפט העברי, אולי תמצא.

ניסן סלומינסקי: אולי זה נעים, אולי יש לנו פתרון יפה?

ניסן סלומינסקי: כל הנושא של ימי מנוחה, כל הדברים שנלקחו מהמשפט – אולי?

ניסן סלומינסקי: תרצה – תפדל.

ניסן סלומינסקי: לא תרצה – אתה תמיד יודע מה לעשות, להגיד: אני הפעלתי שיקול דעת וכו'.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחוק הזה – – –

יוסף ג'בארין: ואם שני הצדדים ערבים?

יוסף ג'בארין: למה צריך – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

יוסף ג'בארין: אם שני הצדדים מהחברה הערבית?

ניסן סלומינסקי: שיעשה השופט מה שהוא רוצה.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על השופט.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על השופט.

יוסף ג'בארין: אני יודע.

יוסף ג'בארין: אבל אם שני הצדדים – – –

ניסן סלומינסקי: אז הוא יפעיל את שיקול הדעת, יעשה מה שהוא מבין.

ניסן סלומינסקי: מה הוא עשה עד היום?

ניסן סלומינסקי: הרי כתוב ללכת לפי מורשת ישראל.

ניסן סלומינסקי: מה עושה השופט?

ניסן סלומינסקי: מ-1980 עד היום כמעט לא השתמשו בזה.

ניסן סלומינסקי: מה שהוא עשה עד היום, יעשה גם הלאה, אם זה לא ימצא חן בעיניו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אין בזה שום דבר שצריך להפחיד, זה בסך הכול מכובד לקחת.

ניסן סלומינסקי: יש לנו מורשת של 3,500 שנה.

ניסן סלומינסקי: במקום להתחבא מאחורי מחשבת ישראל, שלא יודעים בדיוק, בואו נכתוב "עקרונות".

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב: אלה רק העקרונות של המשפט העברי והעקרונות של מורשת ישראל וכו'.

ניסן סלומינסקי: וכל זה כשלפני כן יש שיקול דעת, והשופט יכול להיעצר שם.

ניסן סלומינסקי: אני אומר: לא קרה שום דבר.

ניסן סלומינסקי: אני חוזר ואני מציע שוב: החוק הכתוב או הפסיקה של בית המשפט זה השלב הראשון; אם יש לקונה, אין שם פתרון – הוא עובר לשיקול דעת; אם גם בשיקול הדעת הוא מתלבט, שיציץ במשפט העברי, בעקרונות.

ניסן סלומינסקי: ימצא חן בעיניו, מצוין.

ניסן סלומינסקי: לא ימצא חן בעיניו, הוא כבר יודע, השופט, מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה מכובד וטוב ואין כאן שום פחד, ולא מנסים להשליט כאן שום דבר ממה שמפחדים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה יהיה לנו לכבוד שנכתוב את הנושא הזה של משפט עברי.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי – –

קריאה: – – –

קריאה: אני רוצה לראות – – –

חמד עמאר: – – בבקשה, עד שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': – – – אתה אופוזיציה, אתה?

קריאה: – – –

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: חבריי חברי הכנסת, עליתי לדבר כמובן על הנושא הסיעודי שלא יורד מסדר-היום.

איציק שמולי: יש אתגרים גם במערכת המשפט, אבל כפי שאני רואה את זה, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, יש לנו ממש אתגרים שמתדפקים על הדלת, וכל הפרלמנט הזה אמור להכריע בהם בחודש הבא – שלא לומר הממשלה – וזה ממש לפתחנו, כי הקטסטרופה – זה באמת עומד לקרוס.

איציק שמולי: בחודש הבא כ-850,000 אנשים, ישראלים, הולכים להיפלט מפוליסות הסיעוד הקולקטיביות שלהם, וזה דבר שאסור להסכים לו בשום פנים ואופן.

איציק שמולי: זה נכון שבמהלך השנים האחרונות המקור של התופעה הזאת היה בעצם בכך שבמשך שנים הפוליסות האלה שווקו לאנשים במקומות העבודה, אבל באופן ערמומי חברות הביטוח דחפו לתוך הפוליסות האלו סעיף קטלני שבעצם רוקן אותן מכל תוכן.

איציק שמולי: סעיף קטלני, שאומר שכל חמש שנים אפשר לבטל את הפוליסה, כך שבמקום פוליסות סיעודיות, מה שקיבלנו זה פוליסות זבל.

איציק שמולי: מה שהיה פה זה לא ביטוח סיעודי.

איציק שמולי: מה שהיה כאן זה הונאה.

איציק שמולי: מצד אחד, צריך לומר ביושר, באה המפקחת על הביטוח ואומרת: במתווה הנוכחי אי-אפשר להמשיך בהארכה כל שנה מחדש.

איציק שמולי: זה נכון.

איציק שמולי: כי צריך להגיד, לרוב האנשים לא מחדשים את הביטוח גם כאשר יש הארכה בשנה.

איציק שמולי: בכל שנה בשנים האחרונות כ-60,000 עד 80,000 איש המשיכו להיפלט מהפוליסות האלו.

איציק שמולי: גם אלו שחידשו להם את הפוליסות, קרתה תופעה מדהימה: גם העלו להם את הפרמיה וגם חתכו להם בזכויות כל שנה.

איציק שמולי: לכן באה המפקחת על הביטוח ואומרת: אי-אפשר להמשיך את זה כל שנה מחדש, כי בסוף לא יישאר יותר ממה לחתוך.

איציק שמולי: מצד שני, באה המפקחת על הביטוח ולא מספרת לנו את כל האמת.

איציק שמולי: בסופו של דבר, אין פתרון חלופי כרגע לאותם אנשים.

איציק שמולי: באה המפקחת על הביטוח – מיקי, גם אתה היית בישיבה הזאת – והציגה לנו מצג שווא מדהים, כאילו יש מודל חדש שאליו אמורים המבוטחים להיקלט.

איציק שמולי: רק מה היא שכחה להזכיר לחברי הכנסת, וזה שקר – שכחה להזכיר לנו שהמודל החדש הוא לא בגדר חובה לחברות הביטוח, הוא בגדר רשות.

איציק שמולי: זאת אומרת שב-31 בדצמבר מיליון איש הולכים להיפלט מהפוליסות הישנות, וב-1 בינואר אין מתווה חדש שהם הולכים להיכנס אליו.

איציק שמולי: למצב הזה אסור כמובן להסכים.

איציק שמולי: מה שאנחנו צריכים להסכים לו זה ללכת למודל ביטוח סיעוד ממלכתי בטווח הארוך, ובטווח הקצר בהחלט לדבר גם על שיפור המתווה החדש שמציעה המפקחת, וגם לוודא שהוא אכן קורה והוא לא בגדר המלצה.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג; חבר הכנסת יהודה גליק – איננו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי; חברת הכנסת מיכל רוזין; מסעוד גנאים; יעל גרמן; טלב אבו עראר; אמיר אוחנה.

חמד עמאר: עבד אל חכים חאג' יחיא, עד שלוש דקות, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט אומר שזו המלצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השופט ירצה – ייקח, לא ירצה – יפעיל את שיקול דעתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה צריך את החוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שהשופט יפעיל את שיקול הדעת שלו, ואם הוא רואה שהעקרונות האלה מתאימים לו, אז שיהיו חלק משיקול הדעת שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה צריך חוק ולמה לנסות לרמות את הכנסת פה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא כדי לחייב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן יש לי כמה שאלות וכמה תהיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם השופטים מכירים את העקרונות של המשפט העברי כדי שהם יהיו מחויבים להשתמש בו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה מהם יודעים וכמה לא יודעים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: במה ישתמשו ובמה לא ישתמשו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלה נוספת, אם המתדיינים בבית המשפט הם שני מוסלמים – –

מירב בן ארי: אז הם לא ישפטו לפי המשפט העברי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – והם נמצאים אצל שופט – לא בבית דין שרעי; אם הם בבית דין שרעי, לא על זה אנחנו מדברים, וגם אם הם ברבנות, לא על זה מדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז ברור שאנחנו מדברים על בתי משפט אזרחיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז שני מוסלמים שמתדיינים באותו בית משפט.

מירב בן ארי: השופט ג'ובראן – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם צריך לכלול בחוק הזה את המקרה הזה, שמה שיופעל זה הדין המוסלמי, המורשת המוסלמית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שאתם תגידו לא.

מירב בן ארי: אבל זו מדינת היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זהו, אז זה המשך של חוק הלאום, זה המשך של האפרטהייד.

מירב בן ארי: מה קשור אפרטהייד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור.

מירב בן ארי: זו מדינת היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה איתי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה איתי?

מירב בן ארי: אז מה?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי בפעם האחרונה היה דין עברי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי וכמה שנים היה דין עברי בעולם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 1,300 שנים הדין המוסלמי שלט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה בבתי משפט.

מירב בן ארי: אבל המוסלמים לא שולטים עכשיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני לא רוצה ללכת ולהתדיין לפי עקרונות הדין העברי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אסור לכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אסור לכם לכפות את זה עליי, כי זה בדיוק האפרטהייד שאתם רוצים לכפות עליי.

מירב בן ארי: אתה יודע שהמוסלמים בעצמם נתנו ליהודים לשפוט לפי הדין היהודי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, תני לי, כי את מפריעה לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שכוונת החוק זה המשך של האפרטהייד והנושא של מדינת היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במדינת היהודים יש חוקים: או שזה חוק אזרחי או לכל דת יש את החוקים שלה.

מירב בן ארי: אבל זו מדינת היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עיקרון משפטי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא הזהרת, אז אתה לא יכול להעניש.

מירב בן ארי: אין עונשין אלא אם מזהירין – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: אם אנשים שמגיעים לבית משפט והם עברו עבירה מסוימת, האם הם יהיו מחויבים להכיר את הדין העברי כדי שלא יעברו עליו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם חובה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחוק האזרחי אומרים: לא ידעת – זה לא פוטר אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: אם לא ידע, אז זה יפטור אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני מסכם ואני אומר: חוק כזה הוא חוק גזעני, חוק כזה הוא חוק טיפשי, חוק של אפרטהייד, ואנחנו נתנגד לו.

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו נוכח; עליזה לביא.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, עד שלוש דקות, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אבל אני מתקשה לדבר כשיש כל כך הרבה רעש באולם הזה.

דב חנין: אולי תגיד לחברים שידברו בחוץ?

חמד עמאר: זה יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת ביטן.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ק"ס לואיס כתב פעם שהדרך לגיהינום היא משעול נוח להליכה.

דב חנין: מאוד מאוד קל ללכת משעול הזה, וכמה חסרים לנו שלטים בדרך שיצעקו: עצור.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, את החוק הזה הציגו לנו כהמשך של אותה דרך רגועה והדרגתית של ירידה במשעול.

דב חנין: אבל עמיתיי חברי הכנסת, המשעול הזה מוביל אותנו בסופו של דבר למדינת הלכה.

דב חנין: השינוי שמוצע כאן בחוק הזה הוא לא דבר קל.

דב חנין: הוא לא דבר אלמנטרי והוא לגמרי לא דבר מובן מאליו.

דב חנין: מכניסים את המשפט העברי כחלק מיסודות המערכת המשפטית בארץ.

שולי מועלם-רפאלי: מעולה.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת הלאום של העם היהודי.

דב חנין: אני יודע, גברתי חברת הכנסת שולי מועלם, אני יודע שאת תומכת בזה, אני יודע שאת תומכת בזה, וזה הוויכוח בינינו.

דב חנין: אתם רוצים לקדם פה מדינת הלכה ואת אומרת, מעולה.

דב חנין: זה בדיוק הוויכוח.

דב חנין: בואו ננהל אותו, בואו ננהל אותו.

דב חנין: אני חושב שזו דעה לגיטימית שתהיה מדינת הלכה, אבל גם דעה לגיטימית שחשוב שתישמע – ואני חושב שזאת דעת הרוב במדינה הזו, שלא רוצה מדינת הלכה, לא רוצה מדינה של משפט עברי; רוצה מדינה דמוקרטית, רוצה מדינה שהמשפט בה מתנהל לפי תפיסה שוויונית אוניברסלית מתקדמת.

דב חנין: זה מה שאנחנו צריכים.

דב חנין: ואתם היום מכניסים את המשפט העברי, והמשפט העברי כולל גם דברים מאוד יפים, בוודאי, אבל הוא כולל בתוכו גם עקרונות ותפיסות של מתאימות לנו, ואנחנו לא רוצים להכניס אותן בדלת האחורית או בדלת הקדמית לתוך המערכת המשפטית שלנו.

דב חנין: אנחנו לא רוצים, למשל, לראות במערכת המשפט שלנו את האי-שוויון לנשים שקיים במשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור לפה?

דב חנין: קיים במשפט העברי אי-שוויון לנשים.

דב חנין: אנחנו לא רוצים את זה במערכת המשפט שלנו.

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור לפה?

דב חנין: אנחנו לא רוצים מערכת משפט שתונחה על ידי עקרונות כאלה.

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור לחוק העברי?

דב חנין: מה זה, מה זה?

דב חנין: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אני יוצא מתוך הנחה, מתוך היכרותי איתך, שלפחות את המשפט העברי אתה מכיר, ושאתה לא צריך שאני אתן לך כרגע מכאן, מהדוכן – אני מסיים – כמה דוגמאות של אפליות נגד נשים שקיימות במשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: – – –

דב חנין: אבל זה המשפט העברי.

דב חנין: אתה מכניס אותו כמקור משפטי מדריך למערכת.

ניסן סלומינסקי: אם השופט רוצה – – –

דב חנין: מה זה "אם השופט רוצה"?

דב חנין: אתה רוצה שהשופט ירצה אולי להפלות נשים?

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

דב חנין: תודה.

דב חנין: רק כדי שהדברים יהיו ברורים, אני קורא לכנסת להצביע נגד החוק הזה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, עד שלוש דקות, בבקשה.

מוסי רז: אני רוצה לדבר מעט על משפט עברי, כי אני מבין שזה הסיפור שלנו כאן היום.

מוסי רז: אני חושב שאם אנחנו רוצים לקחת מהמשפט העברי, נתחיל וניקח את "ואהבת לרעך כמוך".

מוסי רז: בואו נראה כמה מאלה שמציעים את החוק הזה מוכנים להיעמד מאחורי המשפט הזה, "ואהבת לרעך כמוך", ולא להתחיל לפרש לי אותו בכל מיני פרשנויות שהרֵע הזה הוא רק יהודי או כל מיני קונצים מהסוג הזה.

מוסי רז: כמה מהאנשים שהציעו את החוק הזה, שרק לפני כמה – מתי זה היה?

מוסי רז: – פחות או יותר שנה, כשפינו 40 משפחות מהתנחלות לא חוקית שהקימו בעמונה, הרעישו עולמות ודאגו להעביר להם 70 מיליארד שקל, מוכנים לגזור אותה גזרה על 500 איש ששמו להם פתק מתחת לאבן בשבוע שעבר, שיאללה, תעופו מפה, רוּח מן הון; לא צריך בשביל זה לא לדבר בכנסת, לא בבג"ץ וגם לא 70 מיליארד שקל.

מוסי רז: אתם, מי שמציע את החוק הזה, עומד ב"ואהבת לרעך כמוך"?

מוסי רז: כמה ממציעי החוק הזה מוכנים לעמוד ולהתייחס ל"לא תגנוב"?

מוסי רז: אולי בכלל נשים את המשפט העברי הזה גם במידה מסוימת מעל חקיקה של הכנסת ונוכל לפסול את חוק ההסדרה, לדוגמה, כי הוא סותר את "לא תגנוב".

מוסי רז: אי-אפשר להגיד שהוא לא סותר, אלא אם כן עוד פעם יש פה איזה קונצים של לא תגנוב מערבים, לא תגנוב מיהודים, או קונץ כזה וקונץ אחר.

מוסי רז: כמה ממי שמחוקקים את החוק הזה מוכנים להתייחס ברצינות לפסוק "סור מרע ועשה טוב בקש שלום ורדפהו"?

מוסי רז: מה, פה, מציעי החוק הזה, אלה רודפים שלום?

מוסי רז: עם מי?

מוסי רז: רק הם שומעים שיש הצעת שלום הם בורחים.

מוסי רז: ראינו את ראש הממשלה קודם: נאם, נאם, נאם כמה המצב טוב וכבר פרס לו סוללה של טילי פטריוט; נבהל, לא יודע ממה.

מוסי רז: אתם מוכנים לעמוד בהצעות האלה שאתם מגישים, או שזה רק כדי – מה, מחלל שבת מות יומת?

מוסי רז: למה אתם מתכוונים בחוק הזה?

מוסי רז: בואו נגדיר את הדברים האלה.

מוסי רז: יש הרבה דברים נחמדים מאוד מהמשפט העברי שאפשר לקחת.

מוסי רז: אני מוכן לחתום עליהם כהצעות חוק – לא כמשפט עברי.

מוסי רז: הצעת חוק "לא תגנוב" – נראה לי ממש נהדר.

מוסי רז: הצעת חוק "ואהבת לרעך כמוך" – יופי.

מוסי רז: אני יכול לחשוב מהמשפט העברי על עוד הרבה דברים.

מוסי רז: בואו נגיש הצעות כאלה במקום לבוא להכפיף עלינו, בלי דיון מסודר, המון דברים שאף אחד לא יכול להביא אותם בחשבון עכשיו, מה הם כוללים ומה הם לא כוללים, את מה בחוק הישראלי הם סותרים ומה בחוק הישראלי הם לא סותרים ואיפה הם יכולים לבוא ולפגוע באורחות החיים שלנו בארץ הזאת.

חמד עמאר: תודה רבה.

מוסי רז: בואו ננהל את הדיון הזה ואז יהיה על מה לדבר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – איננו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, עד שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עמד כאן ראש הממשלה לפני שעתיים, שעתיים וחצי, והסביר לנו כמה מצבנו בעולם נפלא, מעולה, מצוין, משגע, מדהים, מהמם, מגניב, מקסים, מטריף – מצב פשוט מדיני מעולה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל האמת היא – –

קארין אלהרר: איילת, שיגידו לנו על איזו מדינה הוא דיבר.

איילת נחמיאס ורבין: – – שצריך לומר את מה שנכון לומר בעת הזאת:

איילת נחמיאס ורבין: שראש הממשלה נגרר מדינית אחרי גורמים מתוך מפלגתו, שהם שמובילים אותו והם שמנחים אותו, והם החישוקאים, והם שמחשקים אותו, הם שמחשקים אותו מדינית מול מדינות העולם, ובוודאי מול הפלסטינים, והם שגם מחשקים אותו במהלכים שקשורים, למשל, ליהדות ארצות הברית.

איילת נחמיאס ורבין: הם שקובעים עבורנו, עבורנו, את סדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: לא ראש הממשלה קובע את סדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים הכי בעייתיים במציאות הזאת הוא שלא ראש הממשלה קובע את סדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: הוא נוסע להודו – מאוד מאוד חשוב; יש לו קשר עם שינזו אבה, ראש ממשלת יפן – מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד מאיתנו לא מזלזל בדברים האלה, וגם יש לי חדשות לראש הממשלה: אני הייתי מתה להחליף אותו בקלפי, אני לא מחפשת להחליף אותו בחקירות, והמשאיות עם השמפניות והסיגרים שהגיעו לביתו – זה עניין לחקירת משטרה, זה לא עניינה של המליאה בשלב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסופו של דבר, אי-אפשר להעמיד פנים כאילו כל מה שהוא אמר זה נכון וכאילו העובדה שאנחנו נמצאים במצב סטטי, במצב שבו אין שום התקדמות מול הפלסטינים – ואגב, הצביע, בצדק, יושב-ראש האופוזיציה יצחק הרצוג על העובדה שאפילו את המהלכים הכלכליים שתכננו לבצע, אפילו אותם בסופו של דבר לא מוציאים לפועל.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר שצריך להטריד את המליאה הזאת וזאת בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: ואז בא ראש הממשלה ובאיזו מין גבהות לב כזאת אומר לנו: מה, אתם רוצים פשוט שאני אצא מיהודה ושומרון?

איילת נחמיאס ורבין: איזה שטויות.

איילת נחמיאס ורבין: איזה שטויות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו תמיד אלה שדאגנו לביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אלה שבנינו ואתם אלה שפיניתם.

איילת נחמיאס ורבין: אז למה העמדת הפנים הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: מפוני עמונה עדיין נמצאים בלי יישוב חדש.

איילת נחמיאס ורבין: הם נמצאים בלי פתרון – אגב, בדיוק כמו מפוני עזה, שלצערי עד היום אין להם פתרון מוגמר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מי שפינה אותם זה לא המחנה הציוני ולא מפלגת העבודה; זה הליכוד פינה אותם; זה הליכוד אמר להם ללכת משם.

אורן אסף חזן: מה, שכחתם את אוסלו?

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא תבואו ותגידו לנו מהו ציוני ומהו לאומי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נגיד לכם מהו ציוני ומהו לאומי; אנחנו נלמד אתכם לפני שאתם ממהרים ללמד אותנו כל כך בקלות.

אורן אסף חזן: איילת, מה, שכחתם את אוסלו?

אורן אסף חזן: איילת, כבר שכחתם את אוסלו?

איילת נחמיאס ורבין: קצת פחות גבהות לב; קצת פחות גאוותנות; קצת יותר ענווה לאנשים שעשו פה כל כך הרבה, למפלגה שעשתה פה כל כך הרבה למען ההתיישבות.

אורן אסף חזן: איילת, רק שאלה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה אל תדבר איתי על אוסלו.

איילת נחמיאס ורבין: – – – דברים אחרים, אבל אתה לא תלמד אותי דברים אחרים, אבל אתה בטח לא תלמד אותי ציונות מהי, וראש הממשלה לא יבוא ויאמר לנו: אתם, אתם ואתם ואתם.

אורן אסף חזן: איילת, האם כבר הספקתם לשכוח את אוסלו?

איילת נחמיאס ורבין: חמוצים היינו?

איילת נחמיאס ורבין: אתם חמוצים.

אורן אסף חזן: כבר שכחת את אוסלו, איילת?

אורן אסף חזן: כבר הספקתם לשכוח את אוסלו?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נאוה בוקר – איננה;

אורן אסף חזן: כבר הספקתם לשכוח – – – לרדת מרמת הגולן?

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן – איננה; חברת הכנסת חנין זועבי – איננה; חבר הכנסת יואל חסון – איננו; חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר; חברת הכנסת קסניה – מוותרת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו; חבר הכנסת איימן עודה – איננו; חבר הכנסת יואב קיש – איננו; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה – איננו; חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת סאלח סעד – איננו; חבר הכנסת אורי מקלב – איננו; חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – איננו; חבר הכנסת עפר שלח – איננו; חבר הכנסת מרדכי יוגב – איננו.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, עד שלוש דקות, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשבוע האחרון ביקרה משלחת מטעם הרשימה המשותפת במטה האיחוד האירופי בבריסל.

יוסף ג'בארין: קיימנו פגישות פוליטיות מאוד חשובות, גם עם בכירים באיחוד האירופי, במשרד החוץ הבלגי.

יוסף ג'בארין: היינו גם יום בפריז, קיימנו ישיבות שם במשרד החוץ הצרפתי.

יוסף ג'בארין: קיימנו גם ישיבה מאוד חשובה עם המזכיר הכללי של ה-OECD, ארגון מאוד חשוב, שמדינת ישראל נמנית עם חבריו.

יוסף ג'בארין: לא יכול להיות משהו טבעי יותר, ואולי גם מתבקש יותר, מכך שחברי כנסת יוכלו לקיים מפגשים פוליטיים בזירה הבין-לאומית – מפגשים עם בכירים, גם באיחוד האירופי, גם באומות המאוחדות, מנהיגים של מדינות, קובעי מדיניות.

יוסף ג'בארין: אלא מה, לתדהמתנו, תוך כדי הישיבות הללו, אנחנו מתוודעים לכך שדווקא שרת המשפטים בחרה לתקוף במילים קשות ביותר את הפעילות הזאת.

יוסף ג'בארין: ומה היא אומרת לאחד מהעיתונאים?

יוסף ג'בארין: היא אומרת שערביי ישראל – זה, אגב, המפגשים שלנו – ערביי ישראל וכנסת ישראל צריכים להוקיע מתוכם את הגיס החמישי שמנסה להרוס את הדו-קיום בין יהודים לערבים בישראל ולבצע פיגועים מדיניים במדינה שהם מתיימרים להיות אזרחיה.

יוסף ג'בארין: "פיגועים מדיניים" – תשמעו איזה תיאור נותנת שרת המשפטים לפעילות פוליטית לגיטימית ביותר.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שיש הבדל עצום בין לחלוק עלינו לגבי עמדות פוליטיות, לגבי הדרך, להיאבק לגבי הזירות שצריך להיאבק בהן – אבל לא ייתכן לפסול כליל ולתקוף בצורה מסיתה כל כך פעילות לגיטימית של חברי כנסת.

יוסף ג'בארין: אני לא מצליח להבין.

יוסף ג'בארין: האם הגענו למצב שחברי כנסת שמייצגים ציבור שלם, 20% מאוכלוסיית המדינה, לא יכולים לקיים מפגשים בפוליטיים מחוץ למדינה?

יוסף ג'בארין: האם הגענו למצב הזה?

יוסף ג'בארין: לכן, אני חושב שאלה התבטאויות מאוד מסוכנות, מאוד חמורות.

יוסף ג'בארין: ואני מדגיש שנושאים של זכויות אדם וזכויות של קבוצות מיעוט הם כבר לא נושאים פנימיים אלא נושאים אוניברסליים.

יוסף ג'בארין: זכותנו ואף חובתנו לדאוג להציג את הנושאים הללו גם בזירה הבין-לאומית – –

חמד עמאר: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – כדי שגם נייצג את הדאגות של הבוחרים שלנו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: מוותרת.

חמד עמאר: מוותרת.

חמד עמאר: אורן אסף חזן.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, רגע לפני שאני ניגש לדבר על מה שרציתי לדבר עליו – חבל לי שהיא לא כאן, חברת הכנסת ורבין – רציתי לענות על המתקפה חסרת התקדים שלה על כך שדווקא אנחנו, אנשי ארץ ישראל השלמה, האנשים שכל כך אוהבים את העם היהודי, כל כך אוהבים את הארץ הזאת, היא מאשימה אותנו כאילו אנחנו לא יכולים ללמד אותם ציונות מהי.

אורן אסף חזן: כנראה הזיכרון שלה ושל יתר חבריה במפלגה כל כך קצר שהם כבר הספיקו לשכוח את הנזק הבלתי-יתואר שעשתה המפלגה שלה עם הסכמי אוסלו הארורים, את הדרישה שלהם או את הניסיון שלהם לסגת מרמת הגולן, העיניים של המדינה, את הרצון שלהם לחלק חבלי מולדת, למסור הכול, רק לשמור על מדינת תל אביב.

אורן אסף חזן: הינה היא כאן.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת ורבין, רציתי לענות לך על מה שאמרת.

אורן אסף חזן: את שואלת אם אנחנו יכולים ללמד אתכם ציונות מהי.

אורן אסף חזן: ודאי שכן, בוודאי.

אורן אסף חזן: הרי המשמעות הבסיסית של הציונות, לפחות כפי שאנחנו מנסים לראות אותה, היא האהבה והחיבה של העם היהודי לציון, רק הבעיה אצלכם שאתם לא זוכרים ציון מהי.

אורן אסף חזן: יום אחד ישבה פה חברת כנסת ששרה שיר, כשאחד המשפטים בשיר אומר שעוד נשוב לציון ונשלוט בה ביד רמה.

אורן אסף חזן: אני אומר לה: תגידי, את שמה לב מה את שרה?

אורן אסף חזן: את מתבלבלת.

אורן אסף חזן: זה אחד מהשירים מהמקורות ששרים ביום שישי.

אורן אסף חזן: פתאום לרגע נאלם פיה.

אורן אסף חזן: היא מחקה את השיר; הוא כבר לא נחשב – לא מורשת יהודית, לא כלום.

איילת נחמיאס ורבין: אוי, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: אוי, באמת.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כי כל דבר שקשור אצלכם לאהבת ארץ ישראל – אני לא אגיד מי.

אורן אסף חזן: אני רואה אותך מהנהנת, קארין.

אורן אסף חזן: אני לא אגיד מי.

אורן אסף חזן: אל תדאגי, אנחנו לא עושים שיימינג לחברים – כל דבר אצלכם שקשור לאהבת העם ולאהבת הארץ פשוט לא קיים.

אורן אסף חזן: למשל, אני אתן לכם עוד דוגמה.

אורן אסף חזן: עכשיו לאחרונה אנחנו עדים לתופעה מחרידה שחבר'ה של חב"ד שמקימים דוכנים – אתה יודע, להציע ליהודי להניח תפילין; לא פחות ולא יותר, רק להניח תפילין – מקבלים דוחות.

אורן אסף חזן: זה נהיה פטנט חדש.

אורן אסף חזן: במדינת העם היהודי, אחרי שהיהודים נרדפים בכל העולם, דווקא אצלנו בבית, מי שחלילה מעז להציע ליהודי אחר לקיים מצווה קטנה, פשוטה, של הנחת תפילין, מסתכן בקנס.

אורן אסף חזן: אם אתה ערבי מוסלמי, אתה יכול לפרוס שטיח בכל פינה בארץ ישראל, לשכב על הקרקע, להתפלל, אפילו בחמולות – גם אם זה קבוצה זה מותר.

אורן אסף חזן: אנחנו יודעים לכבד, כי אנחנו מכבדים את כל הדתות, אבל שאנחנו, שומו שמיים, נשמור על הדת שלנו?

אורן אסף חזן: מה השלב הבא – מי שילך עם כיפה קצת צבעונית מדיי יקבל קנס?

אורן אסף חזן: ואחרי זה אתם באים בטענות לניסן סלומינסקי שרוצה להכניס את עקרונות המשפט העברי לחקיקה?

אורן אסף חזן: יש פה חברים באופוזיציה ששכחו מה זה להיות יהודים.

אורן אסף חזן: יש פה אנשים שיושבים בבית הזה שהזיכרון שלהם כל כך קצר, או שהראייה שלהם כל כך מטושטשת – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – שהם לא מבינים שרק לפני 70 שנה לא הייתה כאן מדינה, ואנשים הובלו כצאן לטבח, אנשים מתו על קידוש השם, רק כדי שאנחנו היום נקיים את מה ששנים חלמנו עליו.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני מסיים במשפט אחד.

אורן אסף חזן: רבותיי, אם אנחנו כאן, אחרי ששבנו לביתנו, לא נשמור על המורשת, על המסורת ועל מה שהחזיק אותנו אלפיים שנה בגלות, אנחנו לא ראויים להיות כאן.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, סגנית שר.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

אורן אסף חזן: משיבה?

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החוק הזה, התיקון של חוק יסודות המשפט, הוא אולי מהחוקים החשובים ביותר שהכנסת מעבירה היום.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר משהו לכל חבריי החילונים: במסגרת לימודי התואר השלישי שלי ישבתי באוניברסיטת תל אביב, והנושא שלי היה משפט עברי בבית המשפט העליון.

ציפי חוטובלי: אחד הדברים המדהימים שחשוב שתדעו – אלו שלחמו על המשפט העברי בראשית ימי המדינה הזאת היו אנשים חילונים, אנשי תנועת ההשכלה: פרופ' פלטיאל דיקשטיין, חתן פרס ישראל, ממקימי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב; פרופ' שמואל אייזנשטדט.

ציפי חוטובלי: האנשים האלה אמרו משפטים פשוטים: לא תיתכן מדינה עברית ללא משפט עברי.

ציפי חוטובלי: ומה שהיה כל כך פשוט פעם – שפה עברית, אוניברסיטה עברית, מדינה עברית, משפט עברי – הפך היום לדבר מגונה.

ציפי חוטובלי: ונראה לי שעל זה אנחנו צריכים לעשות חשבון נפש עמוק – מה קרה לדברים שאיחדו את הציונות התרבותית במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: הרי כולם יודעים שהמהפכה הציונית לא הייתה רק מהפכה פוליטית, לא רק מהפכה שדרשה עצמאות מדינית כאן, בארץ ישראל; היא דרשה זהות יהודית בארץ ישראל.

ציפי חוטובלי: חזרתי לפני שבוע ממסע בארצות הברית, ובמסע הזה אמרתי: אני לא אשווק לכם את מדינת ישראל כקליפורניה עם עמק סיליקון מרהיב.

ציפי חוטובלי: נכון שאנחנו start-up nation, אבל אנחנו קודם כול מדינה שמייצאת ערכים, והערכים האלה, מקורם במשפט העברי.

ציפי חוטובלי: כשהמלחמות הגדולות בבית המשפט העליון בין השופט מנחם אלון לשופט אהרן ברק התנהלו על החוק הזה, פרופ' אהרן ברק, שהוא אומנם משפטן דגול, הגיע למצב שהמשפט העברי נרמס – נרמס לטובת המשפט הצרפתי, והמשפט הבריטי, והמשפט האמריקני, ולפעמים זה מגיע למצב אבסורדי ששופטי ישראל ייעזרו באיזה מתרגם שיתרגם להם איזה תקדים מהמשפט היפני, אבל את המשפט העברי, את המקורות שלנו, הם לא מכירים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהתיקון של החוק החשוב הזה, שהוא באמת מיסודות חקיקת המשפט בישראל, הוא תיקון של עוול; הוא תיקון של עוול בן עשרות שנים.

ציפי חוטובלי: אנחנו מתחברים בזה לראשי הציונות, שרצו שיהיה כאן משפט עברי.

ציפי חוטובלי: אין לזה שום קשר למדינת הלכה.

ציפי חוטובלי: ההלכה, כבודה במקומה מונח.

ציפי חוטובלי: עקרונות המשפט העברי צריכים להנחות אותנו כמדינה יהודית.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהיום נעשה מעשה חשוב כדי לתקן את זה, ואני מאחלת לכם שתדעו גם להכשיר את שופטי ישראל שיכירו את המקורות, כדי שיוכלו להשתמש בעקרונות האלה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן – אחרון הדוברים.

חמד עמאר: יסכם את הדיון חבר הכנסת ניסן.

אלעזר שטרן: אחרונת הדוברים, או הדוברת לפניי, סגנית השר ציפי חוטובלי, ואדוני יושב-ראש ועדת החוקה חברי ניסן סלומינסקי.

אלעזר שטרן: ציפי, אני צריך להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: תראי, שכנעת אותי, חוץ מדבר אחד.

אלעזר שטרן: למה את שואלת את האגף החילוני?

ציפי חוטובלי: – – –

אלעזר שטרן: תני לי, אני אגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: יש שאלה כזאת – זאת שאלה כאילו בסדר – למה יש התנגדות למושג משפט עברי.

אלעזר שטרן: אבל אני, בתוך עמי אני יושב, בתוך אותו עם שאת וניסן והרב אלי יושבים.

אלעזר שטרן: אולי גם אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה קרה שהמשפט העברי מעורר חששות שמא אנחנו רוצים לזרוק אחרים, שמא אנחנו רוצים לשים פה מדינת הלכה, שמא אנחנו רוצים לשים את היהדות מעל הדמוקרטיה.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני מאלה שככה, זאת אומרת, כשאתה מאשים מישהו אז חלוקת העבודה היא: הוא – 20%, אני – 60% – ככה אני אוהב – ו-20% זה ריבונו של עולם.

אלעזר שטרן: ועכשיו אני אומר לך שעל פניו, גם לי לא הייתה אמורה להיות בעיה, ואני חוגג את המשפט העברי, אבל אני חושב שהאווירה שיצרתם – ואני לא אומר פה "יצרנו"; את יודעת מה?

אלעזר שטרן: לא אכפת לי להגיד "יצרנו" כאן – של החשש הזה ממה זה יהדות, של החשש ממה זה משפט עברי, של החשש שמא אנחנו רוצים להגיד משפט עברי ולרמוס משהו אחר, לא משנה אם זה רפורמי, קונסרבטיבי, חילוני, יהודי; שאינו דתי – הרי על זה אני מקונן פה, שאוסף של חוקים והתנהגויות שלנו, או חלקם אפילו הצעות חוק שבסוף הן לא מגיעות לכדי ביטוי.

אלעזר שטרן: הרי היושב-ראש הנוכחי, חבר הכנסת עמאר, מה הוא אמר קודם?

אלעזר שטרן: הרי בחוק הלאום אפילו את המילה "שוויון" אנחנו לא מוכנים לשים, אתם לא מוכנים לשים.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, זה לא סתם עוד מקום חשוב של המשפט העברי, שאני בוודאי חייל שלו לא פחות מאף אחד מאלה שיושבים כאן, אבל אני חושב שההתנגדות הזאת באגפים האלה – שזה האגף שאני יושב בו, ואני לשמחתי חי בו בגלל שככה אני גדל הרבה שנים, לא באגף כזה; אני, מאז הישיבה אני חי בחברה הטרוגנית, בחברה של דתיים וחילונים יחד.

ציפי חוטובלי: גם אנחנו.

אלעזר שטרן: לא בטוח.

אלעזר שטרן: את במידה מסוימת כן – –

ציפי חוטובלי: – – –

אלעזר שטרן: – – במידה מסוימת כן.

אלעזר שטרן: נכון, נכון, נכון.

אלעזר שטרן: אבל מה שאני אומר – ובגלל זה אני לא אצביע בעד החוק הזה, בגלל שאני כן חושב שאנחנו צריכים לשאול שאלה.

אלעזר שטרן: אני לא אצביע נגדו, אני אימנע, וזה נדיר אצלי שאני נמנע – אני אימנע כמחאה על כל האווירה שאנחנו יוצרים פה בכנסת הזאת, שהיא אווירה שיוצרת אפליה, של שתלטנות – איך אני אגיד לך – של מיעוט דתי שכופה כל כך הרבה על רוב ואומר: העם אמר את דברו.

אלעזר שטרן: והעם לא אמר את דברו, והמשפט העברי כאן נופל קורבן, לצערי, לאווירה הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון חבר הכנסת ניסן, בבקשה.

קריאות: – – –

קארין אלהרר: ניסן, תוותר.

קארין אלהרר: יש לך רוב, יאללה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, כמו שאמרתי קודם – ואלעזר, אני הבנתי מה שאמרת – אני חושב שאסור לנו לשים את המשפט העברי כקורבן לכל מה שתיארת.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה לא נכון, זה לא הוגן – – –

אלעזר שטרן: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, כרגע אני – – –

קארין אלהרר: אין שעון?

ניסן סלומינסקי: לא צריך שעון.

לאה פדידה: עד קריאת שמע.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: ניסן, אני לא אוהב להגיד את זה, אבל אם היית חי גם פוליטית ביחד, אז כנראה היית מבין אותי יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: א.

ניסן סלומינסקי: אני מבין אותך, ואחרי שאני מבין אותך אני אומר שצריכים לתקן את הדברים, הרבה דברים, אבל לא לקחת בגלל זה דבר אחר, שלא קשור, לשים אותו בן ערובה ולומר: בגלל זה אני עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: פה אנחנו עושים – אתה יודע – זה לא מצביע בשבילך, אז אתה לא מצביע.

ניסן סלומינסקי: אבל באמת אין לזה שום קשר.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה באמת לציין ולומר שביסוד החוק, ב-1980, שמו את המשפט "מורשת ישראל".

ניסן סלומינסקי: כבר שנתיים לאחר מכן ביקש נשיא בית המשפט העליון, השופט יצחק כהן – לא דתי, לא שום דבר – אמר: רבותיי, מה זה "מורשת ישראל"?

ניסן סלומינסקי: תכתבו "משפט עברי".

ניסן סלומינסקי: מה, אנחנו צריכים להתבייש בזה?

ניסן סלומינסקי: ההפך.

ניסן סלומינסקי: מה זה, איזה מין מורשת ישראל?

ניסן סלומינסקי: תכתבו.

ניסן סלומינסקי: וככה הוא כותב, בספרו הוא אומר: "וכן כי ימיר המחוקק את הביטוי 'מורשת ישראל' שבחוק יסודות המשפט במילים 'המשפט העברי'", חד וחלק.

ניסן סלומינסקי: וזה נכון שבאמת בהצעת החוק שלי היה עוד סעיף שאומר – אלעזר, היה עוד סעיף שאומר שיוקם מכון על ידי משרד המשפטים שינגיש את המשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: אם שופט רוצה לדעת בנושא מסוים מה אומרים, ינגישו לו את זה במילים, איך אומרים, של הדור הזה, לא במילים שהוא לא יבין וכו'.

ניסן סלומינסקי: לצערי, איך אומרים, נאלצתי לוותר על הסעיף הזה, ואולי להעביר אותו בהצעת חוק נפרדת, אבל בעיקרון זו הייתה המשמעות, ואני חושב שזו באמת טעות.

ניסן סלומינסקי: באוניברסיטאות יש קורס למשפט עברי, אבל זה קורס אחד.

ניסן סלומינסקי: רוב השופטים בישראל – אני אומר, יש שופטים, אולי מיעוט, נגיד, שלא רוצה לשמוע משפט עברי, נקודה.

ניסן סלומינסקי: יש שופטים, קצת יותר, שמכירים את המשפט העברי וכותבים בפסקים שלהם ומסתמכים על המשפט העברי, ותענוג לקרוא את זה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שרוב השופטים לא מכירים.

ניסן סלומינסקי: לא מכירים.

ניסן סלומינסקי: ולכן, הם אומרים: אם אני לא מכיר מה אני אלך להסתכל?

ניסן סלומינסקי: אז לכן אנחנו מצווים כן להנגיש את המשפט העברי בלשון מדוברת, בנושאים.

ניסן סלומינסקי: במקום שור שנגח את הפרה, לכתוב את הדברים הרלוונטיים לדור הזה, שמתאימים לעקרונות האלה, ועכשיו לתת לשופטים להחליט.

ניסן סלומינסקי: שופט שירצה, יבקש ויגיד מה המשפט העברי אומר בנושא.

ניסן סלומינסקי: שוב, קודם כול, אם זה מופיע בחוק – נגמר, השופט פוסק לפי החוק; אם מופיע משהו בפסיקה של בתי המשפט, הוא ייקח את זה, נקודה; אם זה לא מופיע לא פה ולא פה, החוק אומר שיעבור לשיקול דעת, ואז הוא עושה את שיקול הדעת שלו.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול להחליט מה שהוא רוצה.

ניסן סלומינסקי: אם עדיין הוא מתלבט, במקום שילך לחפש בכל ירכתי עולם דוגמאות או משהו שייתן לו רעיון במשפטים אחרים, אומרים לו: יש לך משפט פה, 3,500 שנה, יפה.

ניסן סלומינסקי: המשפט הנוהג בישראל לקח ממנו הרבה מאוד דברים, כמו שנתתי את הדוגמאות קודם:

ניסן סלומינסקי: את הנושא של פיצויי פיטורים, את הנושא שאדמות הלאום, לא מוכרים אותן, את הנושא של בתים משותפים; הרבה מאוד דברים לקח.

ניסן סלומינסקי: אתה שופט – תסתכל בנושא שאתה מתלבט בו.

ניסן סלומינסקי: אם זה מוצא חן בעיניך, תאמץ את זה; אם זה לא מוצא חן בעיניך, אתה כבר כשופט יודע מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: הא ראיה, שמ-1980 עד היום, שופטים שלא רצו, לא השתמשו בנושא של מורשת ישראל ותמיד נעצרו – שאלו פעם את הנשיא אהרן ברק: למה לא השתמשת במורשת ישראל?

ניסן סלומינסקי: אז הוא אמר: אני תמיד נעצרתי בשיקול הדעת ופתרתי את זה גם בלי זה.

ניסן סלומינסקי: כך שתמיד לשופט יש את האפשרות.

ניסן סלומינסקי: אם הוא לא רוצה, הוא יודע מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה מכובד, זה יפה.

ניסן סלומינסקי: יש לנו משפט עברי 3,500 שנה, לא מחייב, ומדובר כאן על העקרונות, לא על כל מה שכולם מפחדים.

ניסן סלומינסקי: ואללה, בואו נשים את זה – מכובד לנו ומכובד לכולם.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אני אחכה עד – נא לשבת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – 30 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון) (עקרונות המשפט העברי), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: בעד – 36, מתנגדים – 30, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון) (עקרונות המשפט העברי), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה ותעבור להמשך דיון בוועדת החוקה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ה בחשוון התשע"ח, 14 בנובמבר 2017, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.