ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 267, 2017-10-31 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א בחשוון התשע"ח, 31 באוקטובר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 198), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר הכנסת), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 45) (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת), התשע"ח–2017, מטעם ועדת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי יפתח היום את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע ביקרתי, כאורחו של ראש עיריית ירוחם מיכאל ביטון וסגנו מר אברהם אריה, בעיר ירוחם.

מיכאל מלכיאלי: פגשתי אנשים קשי יום, כמו שאנחנו רגילים לקרוא להם, אנשים שחוששים מאוד לעתידם, אנשים שהולכים ברחוב בעיירה כל כך קטנה כמו ירוחם עם פנים נפולות, ולא יודעים את עתידם.

מיכאל מלכיאלי: אני קורא כאן לכנסת ישראל ולממשלה לעשות הכול כדי למנוע את סגירת המפעל, כמעט מהבודדים שעדיין מחזיק פרנסה של כמה מאות מהתושבים, לחזק את העירייה שם כמה שאפשר, ולמנוע את הפיטורים האלה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אזרבגה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רציתי ביום הנגב – ביום זה – לברך את חברי טלב אבו עראר, על היום הזה, ואת חברי התנועה המשותפת וחברים אחרים שהשתתפו בו.

ג'מעה אזברגה: ביום זה, בדיוק ב-10 בספטמבר, לפני חודש וחצי בערך, נעלם הבחור בן ה-20 אחמד אל-אעסם, אחמד עבדאללה אל-אעסם; הוא נכנס לטורקיה ב-10 בספטמבר; ב-13 בספטמבר הוא היה אמור לחזור חזרה לארץ, והוא לא חזר.

ג'מעה אזברגה: שני חברים שהיו איתו חזרו, והוא עדיין לא חזר.

ג'מעה אזברגה: פנינו למשרד החוץ.

ג'מעה אזברגה: עדיין, לצערי, לא קיבלנו תשובה ממצה.

ג'מעה אזברגה: המשטרה בתמונה, האינטרפול בתמונה – הוא יודע על זה.

ג'מעה אזברגה: פניתי לשגריר טורקיה, וגם העברנו לו את כל המסמכים שדרושים, אם זה צילום של הדרכון ואם זה ויזה, וכל הדברים שהוא דרש, ועדיין לא קיבלנו תשובה.

ג'מעה אזברגה: אף אחד לא מתעניין, גם התקשורת, לצערי הרב – והעולם כמנהגו ינהג.

ג'מעה אזברגה: אנחנו רוצים ביום הנגב הזה להעלות את היעדרו של הבחור, גם הוא מהנגב.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי, חברים, חברות הכנסת, המתוקים, מן האופוזיציה ומן הקואליציה, קודם כול, חבר הכנסת אזברגה, תדעו לכם, לא כל פעם שמצטרפים חברי כנסת עושים יום על שם האזור שלהם.

יהודה גליק: בדיוק הצטרפתם שלושה מהנגב, וקיבלנו יום הנגב.

יהודה גליק: זה יצא לכם טוב, כל הכבוד.

אחמד טיבי: ארבעה מהנגב.

יהודה גליק: ארבעה הצטרפו מהנגב עכשיו?

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: עטאונה, אזברגה, אלחרומי, ומי עוד מהנגב שלא ידעתי?

יהודה גליק: טוב, לא יודע.

יהודה גליק: בכל אופן – – –

אחמד טיבי: – – – ראש וראשון – – –

יהודה גליק: מי?

אחמד טיבי: – – –

קריאה: אבל הוא לא הצטרף.

יהודה גליק: לא, שהצטרפו עכשיו, שהצטרפו.

יהודה גליק: טוב, טוב, בסדר.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעלות על נס – לצערי, פעם אחר פעם אני נאלץ להעלות את הנושא הזה, הוא פשוט בוער בקרבי; קראנו בשבת שעברה בתורה: "קול דמי אחיך צעקים אלי מן האדמה".

יהודה גליק: הדבר שהורג ביותר במדינה הזאת הוא הסיגריה.

יהודה גליק: לפני כמה שנים מדינת ישראל, אנחנו, ממשלת ישראל, העלינו את המס על הסיגריות, כדי לחסום את הנגישות וכדי להגביל, ובאמת, ברוך השם, הסיגריות ירדו – השימוש בהן.

יהודה גליק: לעומת זאת, על טבק לגלגול לא העלינו את המס, והגידול במספר המשתמשים בטבק לגלגול – ילדים קטנים, בני נוער, חיילים, סטודנטים, צעירים, מבוגרים – עולה ועולה ועולה, והורג בנו.

יהודה גליק: בסך הכול, הגיע הזמן להשוות את המס – זה לא מס חדש – להשוות את המס על הטבק לגלגול לזה שעל הסיגריות.

יהודה גליק: ארגון הבריאות הבין-לאומי מתחנן לפנינו לעשות את זה.

יהודה גליק: אני קורא מכאן – שר הבריאות תומך בזה.

יהודה גליק: אני קורא מכאן לשר האוצר – וגם משרד האוצר כבר אמר שזה הדבר הנכון לעשות – שגם שר האוצר יאמץ את ההמלצה הזאת, ויפסיקו אנשים למות פה, במדינת ישראל, מעישון.

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, קודם כול, חבר הכנסת גליק צודק.

מוסי רז: אתה רואה?

מוסי רז: אני לא אגיד את זה פה עוד הרבה פעמים.

קריאות: – – –

מוסי רז: שנית, אנחנו שומעים הרבה מראש הממשלה ומהליכוד שמאשימים את התקשורת על כל מיני דברים שהיא לא מדווחת.

מוסי רז: אני חשבתי שיהיה נכון פה לדווח על עוד דברים שהיא לא מדווחת, מעשים שנעשים בשמנו בשטחים הכבושים, ולכן הבאתי לפה סקירה של השבועיים האחרונים, שהסתיימו לפני כמה ימים: בשבועיים האלה מתנחלים פצעו חמישה פלסטינים, ובהם ארבעה ילדים; גרמו נזק ל-550 עצים; השחיתו מנעולים של עשר חנויות; פגעו בארבעה כלי רכב ובבית קפה אחד.

מוסי רז: בגדה המערבית הצבא פצע 38 פלסטינים, מהם 24 ילדים; הרשויות הרסו 20 בתים בתשעה יישובים שונים.

מוסי רז: 60 איש, מהם 35 ילדים, נשארו ללא קורת גג.

מוסי רז: ברצועת עזה – אני לא כולל את מה שהיה אתמול – נפצעו שישה פלסטינים, ובהם שלושה ילדים, בשני מקרים שונים.

מוסי רז: הצבא ירה 16 פעמים לעבר רצועת עזה, זו שאנחנו טוענים שיצאנו ממנה, החריב סירת דיג אחת והשחית בטיל, בירי טיל, סירת דיג אחרת.

מוסי רז: כל זה צריך להיגמר.

מוסי רז: די.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת מציינת את יום הצהרת בלפור, שהודיע כי ממשלת הוד מלכותו רואה בעין יפה הקמת בית לאומי לעם היהודי בפלשתינה, ותשתדל במיטב מאמציה להקל את השגת מטרה זו.

ישראל אייכלר: ואני שואל: מה זה בית?

ישראל אייכלר: מה זה לאומי?

ישראל אייכלר: ומה זה העם היהודי?

ישראל אייכלר: אומר רבי סעדיה גאון שאין אומתנו אומה אלא בתורתה.

ישראל אייכלר: וההסבר הוא פשוט: כי יווני שחי דורות באמריקה הוא כבר אמריקני ממוצא יווני, הוא כבר לא יווני.

ישראל אייכלר: אותו דבר כל עם ולשון.

ישראל אייכלר: אין אומה כזאת שמי ששומר – אפילו מי שלא מבני אברהם, יצחק ויעקב, אלא מקבל עליו עול תורה ומצוות, יכול להתגייר ולהיות בעם היהודי.

ישראל אייכלר: העם, כל מי שגר – מתימן ועד רוסיה, ממרוקו ועד פולין – הם עם אחד, אפילו שהם 2000 שנה לא על אדמתם.

ישראל אייכלר: בכל הכללים של הלאום הבין-לאומיים זה לא קיים, אלא רק בתורתה, רק בתורה היהודית.

ישראל אייכלר: והניסיון ליצור לאום יהודי בלי דת פשוט כשל, אין דבר כזה.

ישראל אייכלר: אין לאום יהודי בלי דת.

ישראל אייכלר: אני רוצה – כשאנחנו באים לדבר על הצהרת בלפור וליישם אותה, אנחנו צריכים לזכור את זה, כי כל החוקים שמנסים לנתק את הדת מהלאום שוללים את עצם זכות קיומנו כלאום, כעם, וודאי שלא בארץ ישראל, שבלפור קרא לה פלשתינה ואנחנו קראנו לה ארץ ישראל במשך אלפי שנים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, עניין קורסי ההכנה לרופאים או לסטודנטים בוגרי בתי הספר לרפואה בחוץ-לארץ – יש שני קורסים בלבד כיום, לפני סטאז', והדבר יוצר מצוקה ותור ארוך – אפילו בוגרים לא יכולים להירשם לקורס ב-2018, כי הוא כבר מלא.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי יש רק שני קורסים.

אחמד טיבי: פעם היה בפתח תקווה, השרון, קפלן – יש, עכשיו נפתח קורס חדש בצפת, חשוב שנפתח שם.

אחמד טיבי: אני לא מבין למה לא נפתח בסורוקה, למשל, בבית החולים סורוקה, קורס שיקל את הלחץ.

אחמד טיבי: אני שוחחתי עם שר הבריאות, וגם עם מנכ"ל משרד הבריאות.

אחמד טיבי: שוחחנו בזמנו גם עם בית החולים סורוקה, והנושא הזה עדיין מדשדש, והתור הולך ומתארך.

אחמד טיבי: זה קורס שמי שעובר אותו, אדוני היושב-ראש, מקבל עשר נקודות בונוס, וזה מקל עליו לעבור את הבחינה, בסופו של דבר.

אחמד טיבי: אני דורש – אנחנו דורשים, בשם הרשימה המשותפת – לפתוח עוד קורסים – לא קורס, לבוגרים, כדי להקל ולהפחית את הלחץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלחרומי.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה דווקא לנצל את הדקה הזאת כדי לדבר על אפליה ושוויון ומה שקורה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

עודד פורר: לצערי, שמענו לאחרונה שנשיאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב החליטה לתת פטור מפסיכומטרי בקבלה לאוניברסיטה רק לציבור אחד – רק ערבים שיבואו ללמוד באוניברסיטת בן-גוריון ייהנו מפטור מפסיכומטרי.

עודד פורר: ואני רוצה לשאול את נשיאת האוניברסיטה: מה, עולים חדשים לא זקוקים לאותו פטור מפסיכומטרי?

עודד פורר: חיילים משוחררים או חיילים בודדים לא זקוקים לאותו פטור מפסיכומטרי?

עודד פורר: האם אנשים במצב סוציו-אקונומי נמוך מאותם האזורים לא זכאים לאותו פטור מפסיכומטרי?

עודד פורר: ולכן, אדוני, אני חושב שמכאן צריכה לצאת קריאה, ואם לא ניענה – גם מוועדת החינוך של הכנסת – ליצור שוויון אמיתי; אם רוצה נשיאת האוניברסיטה לתת פטור מפסיכומטרי לאוכלוסייה הערבית, היא צריכה לתת פטור מפסיכומטרי גם לאוכלוסייה היהודית, ובוודאי לאלה שזקוקים לכך, כמו עולים חדשים וחיילים משוחררים.

עודד פורר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, היום ציינו את יום הנגב.

סעיד אלחרומי: היו שבע ועדות בכנסת, היו דיונים מעמיקים ומאוד חשובים.

סעיד אלחרומי: אחד הנושאים העיקריים שהיו שם זה: אזורי תעשייה משותפים באזור הנגב, וכאן צריך להגיד שהביורוקרטיה עושה את שלה; אחד מאזורי התעשייה, שנחנך כבר, והנחנו את היסוד שלו ב-2007, אנחנו ב-2017 ועדיין אין שם שום דבר.

סעיד אלחרומי: ולכן, זו קריאה להאיץ את זה, להאיץ גם במקומות אחרים, וגם להשקיע יותר בתיירות במקומות המרוחקים.

סעיד אלחרומי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: האג'נדה של רוב שופטי בית המשפט העליון בנושא השבת לא הפתיעה אותנו, כי בשנה האחרונה בלבד בית המשפט סתר את כל החוקים הנוגעים בדת ומדינה: הגיור, המקוואות, כשרות, הגיוס, ולבסוף – אישור פתיחת המרכולים בשבת.

מנחם אליעזר מוזס: להעדיף כמה טייקונים בעלי מרכולים על קרוב ל-13,000 בעלי חנויות בכל תחומי הצרכנות, אשר הם-הם פנו לפני 11 שנים לבית המשפט שיגן עליהם, עכשיו תקוותם נמוגה.

מנחם אליעזר מוזס: השופטת המכובדת גברת נאור כותבת בראשית דבריה כי היא לא באה לנקוט עמדה חילונית או דתית, אבל בסוף דבריה היא כותבת: "יש לאפשר לכל אחד לעצב את השבת על פי דרכו".

מנחם אליעזר מוזס: איזו עמדת השקפה זו, לא נקיטת עמדה חילונית מובהקת?

מנחם אליעזר מוזס: אך זה לא פלא, כי ממי שחונך במערכת החינוך הכללית הישראלית, אשר בה אין קשר בין שבת קודש ליום מנוחה וקדושה, והשבת מיועדת להשתוללות בני נוער בכל מיני מקומות מפוקפקים, ומן המפורסמות היא האלימות בלילות שבת – יושב כאן השר לביטחון הפנים, תשאלו כמה שוטרים מקציבים לשמור על בני נוער אלו, שיחזרו בשלום לביתם בלילות שבת – אין לצפות לפסיקה אחרת.

מנחם אליעזר מוזס: הקדוש-ברוך-הוא נתן לנו את השבת – מתנה, שלפחות פעם בשבוע תשבו יחד, הורים וילדיהם, תיהנו מהם, תחזקו את התא המשפחתי – אתם מפסידים את זה, וממש חבל.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו נעשה הכול לשנות את הפסיקה הנוראה הזאת, כי לא מקובלת עלינו החלוקה שבתל אביב אפשר לחלל את השבת ובבני ברק לא.

מנחם אליעזר מוזס: השבת היא ערך עליון, והציווי על שמירתה לא ניתן לחלוקה אזורית.

מנחם אליעזר מוזס: ובזכות השבת נצליח, בעזרת השם.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

לאה פדידה: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, זכיתי השבוע להיות בוועדה לצדק חלוקתי, וזו גם ההזדמנות להגיד תודה לחבר הכנסת מיקי זוהר, שמוביל אותה, אבל גם זכיתי לשמוע מושג חדש.

לאה פדידה: יש צורך באפליה מתקנת: ליוצאי ארצות הברית, ליוצאי אתיופיה, למגזר – וליוצאי הפריפריה.

לאה פדידה: אז תגידו לי אתם – איזו עלייה אנחנו?

לאה פדידה: אנחנו 70 שנה במדינה הזאת.

לאה פדידה: אנחנו 70 שנה רוב בארץ הזאת.

לאה פדידה: זו תעודת עניות למחוקק, תעודת עניות לחברה, שעדיין יוצאי הפריפריה נחשבים – או בכלל, איזה מושג זה – שאנחנו צריכים אפליה מתקנת?

לאה פדידה: מי לא נתן את הכלים בזמן, מי לא נתן הזדמנות שווה, כדי שנוכל לצעוד לבד, בלי שב-2017 ימציאו לנו כינוי חדש: "יוצאי הפריפריה".

לאה פדידה: מזל שאני לא אפתח מחר את תעודת הזהות ואני אמצא שאני לא רק ילידת הארץ, אלא גם יוצאת הפריפריה.

לאה פדידה: אז בואו נתקן את זה, וניתן הזדמנות שווה.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפני כמה ימים אחד המרצים באוניברסיטת בר-אילן סילק סטודנטית ערבייה מהחוג שלו כי סירבה להסיר את החיג'אב מעל ראשה.

מסעוד גנאים: המעשה חמור ומביש, ומעיד על גזענות ופוביה מכל סמל ערבי או אסלאמי.

מסעוד גנאים: מרצה כזה, מקומו לא במוסד אקדמי.

מסעוד גנאים: (אומר בערבית: ומפה אני פונה לכל נערה, סטודנטית ואישה ערבייה ומוסלמית שתתגאה בסממנים המייחדים אותה ובחיג'אב שלה, סמל תפארתה והזהות שלה, ושתישאר גאה ותזקוף ראשה.

מסעוד גנאים: ירצה מי שירצה וימאן מי שימאן.

מסעוד גנאים: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

לאה פדידה: איך אנחנו נבין מה הוא אמר?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

לאה פדידה: איך נבין מה הוא אמר?

יולי יואל אדלשטיין: צריך ללמוד את השפות, נו, מה?

יולי יואל אדלשטיין: אחריה, חבר הכנסת אכרם חסון.

קריאה: – – – תרגום.

לאה פדידה: – – – מרוקאית – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, היום פורסם מחקר שאני הזמנתי, כיושבת-ראש השדולה למאבק באלימות ובריונות ברשת, יחד עם קרן ברל כצנלסון וענת רוזיליו, ועלה ממנו שכל חמש דקות נרשם פוסט ברשת החברתית נגד מערכת המשפט.

רויטל סויד: 900,000 פוסטים בשנה יש, שמתייחסים למערכת המשפט, רובם כוללים קללות, נאצות, איומים ואף קריאה לאלימות.

רויטל סויד: אפשר באמת להזדעזע מהנתונים האלה, ואפשר גם להסתכל טוב טוב איפה האחריות של חלק מהשרים וחברי הכנסת כאן, בבית המחוקקים, נגד מערכת המשפט.

רויטל סויד: זה כבר לא צחוק; אתם במסע דה-לגיטימציה נגד כל דבר שהוא שלטון החוק – בית המשפט, המפכ"ל, הפרקליטים – גם מוסד הנשיאות נכנס לזה בשבוע שעבר.

רויטל סויד: תפסיקו.

רויטל סויד: כשיש קריאה לאלימות כל חמש דקות נגד מערכת המשפט, בסופו של דבר יהיה גם יישום בפועל.

רויטל סויד: זאת האחריות שלנו לעצור את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

דוד ביטן: יש פוסט נגד ביבי כל 20 שניות, אז מה זה אומר?

רויטל סויד: זה אומר, אם אתה בוחר להתנהל – – –

גלעד ארדן: לצערי אין אף פוסט נגדי.

דוד ביטן: חשבת על זה?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעזור – אנחנו נעזור, דבר איתי אחרי הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ברצוני לברך את הכפר בית ג'ן, הכפר שנמצא בגליל העליון בגובה כ-1,000 מטר, מונה כ-12,000 תושבים שהגיעו במאה ה-18 מכפרי הדרוזים בלבנון, ובמאה ה-19 הייתה גם התיישבות יהודית באותו כפר.

אכרם חסון: היום זה יום היסטורי עבור הכפר, כי אושרה תוכנית המתאר שתיתן מענה לשנת 2040.

אכרם חסון: תוכנית המתאר נקראת ג-299.

אכרם חסון: לכפר בית ג'ן, ששכל הכי הרבה, וסבל מבעיות תכנון ומבעיית פארק לאומי שחנק את היישוב, משנת 1982 לא הייתה תוכנית מתאר מאושרת.

אכרם חסון: צעירים נכנסו לכלא, בזמנו, כי בנו בצורה לא חוקית, כי היו עבריינים על כורחם, אבל סוף-סוף התכנון ומתן סיוע ממשרד האוצר, שמימן 12 תוכניות מפורטות – גם יושב-ראש הוועדה המחוזית, אורי אילן, וגם יושב-ראש הוועדה המקומית מעלה נפתלי, טוביה גלזר, וגם מינהל התכנון, גם ראש המועצה שם, ביאן קבלאן, כולם עשו עבודה מבורכת.

אכרם חסון: סוף-סוף יש תוכנית מתאר.

אכרם חסון: אז אנחנו מזמינים את כולכם לבוא לבקר ביישוב היפה הזה, וגם להגיד מברוכ לתושבים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום התקיים דיון בוועדת הכספים בראשות חבר הכנסת גפני, דיון ביוזמתי, בשאלה מאוד חשובה; יש יותר מ-5,000 בולענים באזור ים המלח.

איתן ברושי: זאת תופעת טבע מדאיגה.

איתן ברושי: היא לא נגרמה בגלל זה או אחר, אבל ההשפעה המיידית והראשונה היא על שני קיבוצים, קיבוץ עין גדי, שהוא ותיק, וקיבוץ מצפה שלם במועצה האזורית מגילות ים המלח, שעלה בתקופה שאחרי מלחמת ששת הימים.

איתן ברושי: החברים משני הקיבוצים – לצערי הם לא רבים – מאוימים עד כדי שאלה קיומית אם הם יכולים להישאר שם, משום שבתוך הבולענים חרב עליהם עולמם, תרתי משמע; נפלו שם מטעים, נפלו שם תחנות דלק, נפלו שם חופים, נפלה שם, כמעט הייתי אומר, כל תחושת האופטימיות שהייתה ביישובים האלה, שלא בקלות הגיעו להישגים שהגיעו אליהם.

איתן ברושי: ממשלת ישראל עד עכשיו הפקירה אותם.

איתן ברושי: בימים הקרובים תעלה השאלה להחלטת הממשלה.

איתן ברושי: מדובר פה במאות מיליונים, אבל חלקם הגדול של מאות המיליונים הולך למשימות שאינן קשורות דווקא לחברים, כמו כביש 90.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: ישבנו היום בוועדת הכספים עם גפני.

איתן ברושי: דיברנו על הנושאים הללו עם חברי ונציגי המועצות והיישובים.

איתן ברושי: אני קורא לחברי הכנסת, קורא לממשלה, להבין שזה איום גדול, והוא לא קרה בגללם.

איתן ברושי: צריך לתת פתרון, לאפשר המשך קיום חיים ליד ים המוות, שהפך להיות גם ים מסוכן, בגלל הבולענים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא יהיה – עאידה תומא סלימאן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, היום הארץ כולה תקועה; לפקקים של יום-יום מצטרפים פקקים נוספים.

דב חנין: הפקקים הנוספים האלה נוספים בגלל עבודות תשתית ברכבת.

דב חנין: כל הרכבות מתל אביב צפונה עד חיפה מושבתות.

דב חנין: זה יהיה היום וזה יהיה למעשה לאורך כל ימי השבוע, עד יום ראשון בבוקר.

דב חנין: שני דברים אנחנו יכולים ללמוד מהפרשה הזאת; ראשית, תחבורה ציבורית היא דבר חיוני בחברה שלנו.

דב חנין: כמו כל דבר חיוני אחר בחיים, אנחנו מרגישים כמה הוא חיוני כשלרגע הוא חסר.

דב חנין: הדבר השני – וזה לקח חשוב: חייבים להבין שאת עבודות התשתית ברכבת צריך לרכז בסופי השבוע, בשבתות, שבהן הרכבת ממילא מושבתת.

דב חנין: אי-אפשר להטיל את העונש הזה על האזרחים בכל פעם מחדש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עאידה תומא סלימאן: במסגרת יום הנגב, קיימה היום הוועדה לקידום מעמד האישה דיון על תעסוקת נשים ערביות בדואיות בנגב.

עאידה תומא סלימאן: לאחר תוכנית ממשלתית שהושקעו בה מיליונים, בהתחלה, אבל נוצלו מהם רק 60%, לפי דוח מבקר המדינה.

עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב, הממשלה, שקבעה לעצמה יעד להגיע ל-41% מהנשים הבדואיות, שיהיו משולבות בתעסוקה, הגיעה רק ל-24%.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, העלתה את שיעור הנשים העובדות ב-1%.

עאידה תומא סלימאן: לאחר כישלון צורב כל כך, הממשלה החליטה על עוד תוכנית, קבעה אותו יעד, משתמשת באותם כלים ומקווה להגיע באמת ליעד בחמש השנים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת איזה גאון יעמוד בראש תוכנית כזאת, שתשיג את היעד, לצערי הרב.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה לסכם במשפט אחד.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להעלות את אחוז הנשים בצורה אמיתית, ולשלב אותן בתעסוקה, בנגב, אם הן עדיין חיות במצב של עוני, של כפרים לא מוכרים, בלי חשמל, בלי מים, בלי תשתית של תחבורה ציבורית – ובכל זאת דורשים מהן לצאת לעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תעסוקת נשים ערביות קשורה גם בהכרה בכפרים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף עטאונה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הכנסת תציין באירוע חגיגי 100 שנים להצהרת בלפור, ואנחנו, ברשימה המשותפת, לא נשתתף בחגיגות האלה.

יוסף ג'בארין: בהצהרת בלפור, בריטניה הבטיחה ארץ שאינה שייכת לה, ושהיא כבר אינה שולטת בה, לעם שרובו המכריע לא ישב בה, תוך התעלמות מיושביה המקוריים, ובלי לשאול אותם.

יוסף ג'בארין: בריטניה העדיפה את המתיישבים היהודים המעטים, שהיו אחוזים בודדים מתושבי הארץ, ורק החלו להגיע אליה בעשורים הקודמים, והעדיפה את התנועה הציונית באירופה על תושביה הערבים, שהיו הרוב המוחלט בה, ואף על התושבים היהודים הוותיקים, שכלל לא נשאלו לדעתם.

יוסף ג'בארין: כך בריטניה כוננה וחוללה את העליונות היהודית, שנמשכת עד ימינו.

יוסף ג'בארין: ההצהרה יצרה עוול היסטורי לערבים הפלסטינים, שלא הוכר עד היום, לא על ידי בריטניה, ומובן שלא על ידי ישראל.

יוסף ג'בארין: עוול זה שלל את ההגדרה העצמית של הערבים הפלסטינים, והוא מתבטא היום בקיפוחם ובהדרתם של האזרחים הערבים בישראל, ובכיבוש קולוניאלי של העם הפלסטיני בגדה המערבית ובעזה, שנמשך זה חמישה עשורים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסף ג'בארין: באופן אירוני, הצהרת בלפור, הצהרה של מעצמה קולוניאליסטית הזרה לאזורנו, מקבלת כיום ביטוי מפורש בחוק-יסוד: מדינת הלאום היהודי, שמנציח שוב את העליונות היהודית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף עטאונה, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את נאום הדקה הראשון שלי ודווקא לברך מאות רופאות ורופאים ערבים בכל הכפרים הערביים, שעברו בהצלחה לפני יומיים את בחינות ההסמכה של משרד הבריאות להתקבל כרופאים במערכת הבריאות.

יוסף עטאונה: זה לא מובן מאליו; הסטודנטים האלה הלכו דרך ארוכה וקשה, גם הם וגם המשפחות שלהם, כי נבצר מהם ללמוד ולהיכנס למערכת ההשכלה – לפקולטות לרפואה – בארץ.

יוסף עטאונה: ההשקעה בחינוך, מסתבר שהיא ההשקעה הכדאית ביותר.

יוסף עטאונה: הסטודנטים האלה – ועל רקע הנתונים שעלו היום בדיונים על הנגב בוועדות – מהמאות שסיימו היום, 32 הם מהנגב, וזה הישג אדיר.

יוסף עטאונה: (אומר בערבית: אלף מזל טוב.

יוסף עטאונה: אנו גאים בכם.

יוסף עטאונה: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת סאלח סעד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, לפנים משורת הדין נתת לי לדבר; סליחה על האיחור היום במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: מחר יצוין יום הזיכרון ה-22 ליצחק רבין, גם פה, במליאה, וגם בהר הרצל.

איילת נחמיאס ורבין: במוצאי שבת תהיה העצרת, והשנה עושים אותה בכיכר "מפקדים למען ביטחון ישראל" ותנועת דרכנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לקיים במליאה הזאת יותר את הדיון – הייתה הסתה, לא הייתה הסתה, ימין ושמאל, כל השיח המפלג הזה – מאוד מאוד קשה לוותר עליו, אבל כל מה שאני רוצה לבקש מכם עכשיו, יחד עם חבר הכנסת יהודה גליק – אני מבקשת מכם להיות בכיכר הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: הכיכר הזאת – ראש הממשלה הזה היה ראש הממשלה של כל הסיעות בבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סאלח סעד, ואחריו – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, כידוע, מחר 1 בנובמבר, כניסתו לתוקף של חוק קמיניץ, החוק הגרוע ביותר שידע המיעוט הערבי בישראל.

סאלח סעד: אני לא הייתי כאן, בכנסת, לא הייתי חבר כנסת כשהתקיים הדיון, צר לי על כך שלא הייתי כאן.

סאלח סעד: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק בעייתי מאוד, כי הוא נועד להיטיב עם ועדות התכנון והבנייה באכיפת החוק.

סאלח סעד: אנחנו לא עברייני בנייה.

סאלח סעד: החוק – אם היה גם מזרז את ההליך הביורוקרטי של ועדות התכנון והבנייה, מילא, אבל הוא בא להטיל קנסות גבוהים מאוד על האזרח, על החייל, על הקצין, ביישובים הדרוזיים, וזה דבר שהוא בלתי מקובל.

סאלח סעד: אני חושב שבהמשך – אני גם שקלתי לעתור לבג"ץ, אדוני היושב-ראש, נגד תחולתו של החוק הזה.

סאלח סעד: אני אעשה את הכול כדי שיחולו תיקונים שייטיבו גם עם הדרוזים וגם עם המיעוטים בתיקון סעיף 109 לחוק.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, אחרון הדוברים בנאומים בני דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום נהרג עובד הבניין מס' 29 באתרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את ההודעה קיבלנו בזמן שקיימנו את ישיבת ועדת המשנה לטיפול בתאונות עבודה בבניין, בזמן הדיון, והדיון היה בנושא בניית פיגומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, מתברר שהפיגומים שמשתמשים בהם עד היום הם פיגומים מדגם של שנות ה-20 של המאה הקודמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה הכינה תקן חדש ב-2014, אבל משום מה מ-2014 עד היום – עברו יותר משלוש שנים – לא מצאו מישהו שיתרגם את התקן הזה – הוא בשפה האנגלית, כי אספו אותו ממקומות אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקן החדש, שהוא יותר בטוח, הוא עדיין וולונטרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מפקח של משרד העבודה והרווחה מגיע לשטח, הוא לא יכול לאכוף אותו, כי אין עליו צו שיחייב את העובדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אין פלא שאנחנו כמעט בכל יום שומעים על תאונת עבודה ועל נפילה מגובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה צריך טיפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר לסגן מזכירת הכנסת נאזם בדר שכנראה קלענו לדעת גדולים, היום, כשלשנה הבאה קבענו שפרס יושב-ראש הכנסת יינתן לגופים שעוסקים בנושא של תאונות דרכים ותאונות עבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אולי במשהו נוכל לעזור.

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקבלים בברכה, ודאי, את כל האורחים שלנו ביציע האורחים, ובהם מברכים, על פי בקשת סגן היושב-ראש חמד עמאר, קבוצת גמלאי המשטרה ושירות בתי הסוהר מן העיר שפרעם.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הנגב

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא: ציון יום הנגב – הצעות לסדר-היום מס' 7726, 7824, 7827, 7834, 7884, 7900, 7906 ו-7914.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום בכנסת את יום הנגב, חבל הארץ היפה והציורי שתופס יותר ממחצית שטחה של ארצנו הקטנטונת.

יולי יואל אדלשטיין: שנתיים לפני קום המדינה נשא דוד בן-גוריון נאום ארוך בירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: בין השאר הוא דיבר על שתי הרפתקאות שאליהן יצאה התנועה הציונית.

יולי יואל אדלשטיין: לכל בר-דעת מעשי, לכל בעלי הניסיון, אמר בן-גוריון, הן נראו כדברים שאין להם שחר, כדברים נמנעים – סוף ציטוט.

יולי יואל אדלשטיין: מה היו שתי ההרפתקאות האלה, המשימות שנתפסו כבלתי אפשריות?

יולי יואל אדלשטיין: קיבוץ הגלויות והפרחת השממה, ובמילים אחרות, שיקום עם ישראל ושיקום ארץ ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בשבוע שעבר ציינו במליאה ביום העלייה והקליטה את ההצלחה בהרפתקה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: היום הוא ההזדמנות להעלות על נס את ההצלחה גם בהרפתקה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: את הנגב, את המדבר, אנחנו הופכים בשנים האחרונות מארץ גזירה לארץ בחירה.

יולי יואל אדלשטיין: ממקום צחיח שמזוהה עם קשיים ואתגרים הפכו מרחבי הנגב לחממה המצמיחה זנים רבים של פתרונות: פתרונות בתחום הדיור; פתרונות בתחום החינוך; פתרונות סייבר; פתרונות תשתית; פתרונות חדשנות.

יולי יואל אדלשטיין: ועדות הכנסת התכנסו ודנו היום בהיבטים השונים של מצב תושבי הנגב ובבעיות שעוד דורשות פתרון.

יולי יואל אדלשטיין: הנחות העבודה של כולן הן חד-משמעיות: מדינת ישראל מחויבת להמשך פיתוח הנגב; מדינת ישראל רואה בתושבי הנגב חלוצים, שיש לסייע בידם, ותעשה כל מה שיידרש כדי שהנגב יוסיף להיות מגנט למשפחות צעירות ולהשקעות כלכליות.

יולי יואל אדלשטיין: אם בנגב ייבחן העם בישראל, הרי אנחנו מתכוונים להצטיין במבחן.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך היום הוקדש זמן רב לדיון באתגר הלאומי החשוב, שמשפיע במיוחד על תושבי הנגב: הטיפול בתושבי הפזורה הבדואית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודעים למורכבות של האתגר הזה, ומטפלים בו במלוא הרצינות, ועכשיו, כפי שנאמר, יש גם לא מעט נציגים בכנסת, שיוכלו להמשיך להעלות את הנושא הזה על סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני רוצה להפנות עכשיו את הזרקור לבעיה נוספת, שלדעתי לא בלטה מספיק בדיוני היום: מכת הפשיעה החקלאית, שממררת את חיי כל החקלאים בארץ, ומכה בתקופה האחרונה במיוחד ביישובי הנגב.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב לי לומר את הדברים בצורה הברורה ביותר: לא ייתכן, פשוט לא ייתכן, ש-70 שנים אחרי קום המדינה, חקלאי ישראלי יחיו בפחד; יזרעו ולא יקצרו, ישתלו ולא יקטפו.

יולי יואל אדלשטיין: לא ייתכן שכמו בימיו של השופט גדעון הם ייאלצו לחבוט "חטים בגת", ולהחביא את התוצרת שלהם מגנבים ומחמסנים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני כשבועיים אירע ביישוב שקף מקרה חמור ביותר, שבו נתפסו 67 גנבים פלסטינים, ובהם ילדים רבים, בגנבת עשרות טונות של עגבניות וענבים.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בתוצרת חקלאית בשווי עצום, וממש בהרס של עבודת שנה שלמה.

יולי יואל אדלשטיין: התמונות מן האירוע הזה פשוט מזעזעות, אבל לצערי הן ממש לא נדירות; רק בדוח מבקר המדינה האחרון למדנו כמה נפוצה התופעה המחפירה של גנבות מחקלאים – לא רק בנגב, אלא בכל רחבי הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא לכל הגורמים המוסמכים – משרדי הממשלה, המשטרה והצבא: שימו קץ למצב הבלתי-נסבל הזה.

יולי יואל אדלשטיין: השיבו לחקלאי הדרום את הרוח למפרשים.

יולי יואל אדלשטיין: עזרו לנו להעלות את הנגב כולו על דרך המלך.

יולי יואל אדלשטיין: בנפשנו הדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יוזם היום וראשון הדוברים, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב, וכן הלאה, לפי הרשימה שנקבעה.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לך באופן אישי על אישורך והסכמתך לציון היום הזה, שיזמתי כדי לעלות היום במליאה, וגם בוועדות הכנסת, כמה מהנושאים הכי חשובים לנו בנגב – בשבע ועדות.

טלב אבו עראר: ולכן, בואו נתחיל בזה ש-40% מאוכלוסיית הנגב הם ערבים בדואים, כ-250,000 תושבים – הם אזרחי המדינה; לא אנשים זרים, אלא אזרחי המדינה, וגם ילידי הארץ – כאן הם נולדו.

טלב אבו עראר: כאן אני לא רוצה – בלי צעקות, בלי להתעצבן, בלי להתרגש, אני שואל: הרי הם אזרחי המדינה, ויש לידם, שכנים שלהם, אזרחים יהודים.

טלב אבו עראר: למה אזרחים יהודים מקבלים את מלוא הזכויות, והאזרחים הבדואים ממשיכים להיות מקופחים ומודרים?

טלב אבו עראר: אתה יכול לענות לי, מכובדי היושב-ראש?

טלב אבו עראר: יש לך תשובה?

טלב אבו עראר: באמת, זה דבר שאני לא יודע – עד עכשיו אין לי תשובה.

טלב אבו עראר: אני היום בן 50 ומשהו, וכמה חודשים, אבל עדיין לא מצאתי תשובה לשאלה הזאת.

טלב אבו עראר: הרי הם בני אדם.

טלב אבו עראר: גם בני אדם.

טלב אבו עראר: באמת בני אדם.

טלב אבו עראר: אני יכול להעיד שהם בני אדם.

טלב אבו עראר: אזרחים, יש להם תעודת זהות ישראלית, יש להם דרכון ישראלי, אז מה, באמת, למה הורסים להם את הבתים?

טלב אבו עראר: עוקרים להם את היישובים, ובמקומם יבוא היהודי הלבן, החתיך, (אומר בערבית: היפה, בערבית,) לגור במקומם.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: וממשיכים לקרוא למדינה הזאת – בנוכחות השר לביטחון פנים, כאן – לקרוא למדינה הזאת דמוקרטית.

טלב אבו עראר: לא מסתפקים ביהודית – דמוקרטית.

טלב אבו עראר: דמוקרטית למי?

טלב אבו עראר: אני מקופח.

טלב אבו עראר: אני ערבי בגלל שאני ערבי.

טלב אבו עראר: כך ברא אותי אלוהים.

טלב אבו עראר: אני ערבי, ואני גאה להיות ערבי, בחייאת אללה.

טלב אבו עראר: אני גאה להיות ערבי ולהמשיך להיות ערבי.

טלב אבו עראר: אני אף פעם לא אהיה יהודי.

טלב אבו עראר: אני מכבד את היהודי, אבל אני ערבי.

טלב אבו עראר: צריך לכבד גם אותי.

טלב אבו עראר: יש לך רוב, נכון, אללה לא ברא אותך עם רוב כדי לנקום במיעוט, אלא כדי לשמור – ולא לפגוע במיעוטים, כמו בכל המדינות הדמוקרטיות הנאורות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, היום בוועדת החינוך העליתי נתונים שהם נתונים של משרד החינוך; לא הוצאתי מהכיס ולא מהמשפחה שלי.

טלב אבו עראר: אלה נתונים של משרד החינוך, של הממ"מ בכנסת אפילו, גם: הידעת שיש 11,582 ילדים בדואים שאין להם מסגרת חינוך – אין להם מסגרת חינוכית?

טלב אבו עראר: הידעת שיש 32,000 ילדים שמוסעים – מוסעים לגני ילדים?

טלב אבו עראר: איפה קרה במדינה דמוקרטית שילד בן ארבע מוסע למרחק של לא פחות מחמישה קילומטרים?

טלב אבו עראר: איך אפשר?

טלב אבו עראר: איך אפשר להמשיך עם מצב כזה?

טלב אבו עראר: וממשיכים – שרים עם עניבות, עם חליפות, באים כמו אנשי הקונגרס, לכאן, ולא מתייחסים, ולא מסתכלים, ולא רואים את הערבים בעיניים בכלל.

טלב אבו עראר: וכך ממשיכים – וכל אחד רוצה להיות שר.

טלב אבו עראר: מכבודי היושב-ראש, יש גם בוועדת הפנים – בוועדת הפנים דנו בנושא תקציבים ומענקים לרשויות המקומיות שם.

טלב אבו עראר: רשויות מקומיות ביישובים מוכרים.

טלב אבו עראר: בואו נגיד, יש תקציב ומענק ליישוב שמונה כ-30,000, כמו, בואו נגיד, מועצת אל-קסום ונווה מדבר, 35,000 תושבים, והם מספקים שירותים לכ-70,000 תושבים.

טלב אבו עראר: איך זה?

טלב אבו עראר: כל הגרים ביישובים הבלתי-מוכרים מסביב, יעני סמוכים, מקבלים שירותים מהמועצה הזאת, והמענק הוא אותו המענק, פר-נפש.

טלב אבו עראר: למה לא לעשות העדפה מתקנת לרשות כזאת?

טלב אבו עראר: וכל הרשויות המקומיות שם הן כאלה.

טלב אבו עראר: עראבה בנגב מונה כ-17,000 נפשות, אבל מספקת שירותים לכמעט 30,000 בני אדם.

טלב אבו עראר: למה להמשיך במצב הזה?

טלב אבו עראר: הרי במצב הזה באמת המועצות, הרשויות, יקרסו ביום מן הימים.

טלב אבו עראר: בוועדת העבודה והרווחה: כמעט 80,000-70,000 בני אדם לא זוכים לשירותי רווחה.

טלב אבו עראר: מבקשים להנגיש להם את השירותים.

טלב אבו עראר: מאיר כהן, כשהיה שר הרווחה, לא יודע, קנה שני רכבים, כמו ג'יפים, 4X4, כדי שיוכלו להגיע לתושבים במקום מושבם, אבל שניים לא מספיקים.

טלב אבו עראר: שני רכבים יספיקו ל-80,000 בני אדם?

טלב אבו עראר: לא יודע, זה עניין של מדיניות, עניין של זלזול, הדרה, קיפוח.

טלב אבו עראר: כל זה, מכובדי היושב-ראש – ובזה אני מסיים – משתמשים במדיניות כזאת למה?

טלב אבו עראר: כדי ללחוץ על התושבים הבדואים לבוא להסכמה שיעברו ממקומם ליישובי הקבע, ובמקומם – למה?

טלב אבו עראר: לטובת מי?

טלב אבו עראר: כדי להקים שם יישובים לאזרחים יהודים שיבואו מהצפון.

טלב אבו עראר: כבוד נהרי, שמעת?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: זה יהודי וזה ערבי.

טלב אבו עראר: אם תמשיכו כך, (אומר בערבית: אללה יבוא איתכם חשבון.

טלב אבו עראר: ) תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, טלב, לפעמים, כשאתה מניע את עצמך ואתה מתעצבן בעצמך, אני מתחיל לפחד, אתה יודע, אתה אומר: אני לא רוצה להתעצבן, אני בשקט אומר את הדברים – אני אגיד אותם בשקט ובנועם.

חיים ילין: קודם כול, כל הכבוד על היום שהרמת.

חיים ילין: זה מה שנקרא הכרת טובה, אבל עכשיו אני אתן לך את הביקורת.

חיים ילין: לפני כמה חודשים – לפני כמה חודשים מאיר כהן, טלי פלוסקוב, יחד איתך ויחד איתי, רצינו להרים יום הנגב מאוחד.

חיים ילין: מה זה מאוחד?

חיים ילין: כולנו יחד.

חיים ילין: הרי בנגב אתם גרים, אני גר – כולנו גרים.

חיים ילין: ואחד הדברים היפים שיש בכל החילופים של חברי כנסת אצלכם – ארבעה נציגים של הנגב.

חיים ילין: שליש – שליש מחברי הכנסת מהמשותפת הם שכנים שלי.

טלב אבו עראר: אז זה טוב.

חיים ילין: זה מעולה.

חיים ילין: למה לפלג?

חיים ילין: למה לפלג?

חיים ילין: למה לא לעשות יחד את היום הזה?

חיים ילין: טלב, אתה לא איתי בכלל, כי אם היית איתי היית מתעצבן עכשיו, כמו שאני מתעצבן עליך.

חיים ילין: למה לא לעשות את זה יחד?

חיים ילין: למה מה, הבעיה של החינוך – –

טלב אבו עראר: מי אמר שלא?

חיים ילין: – – זה רק שלך, לא שלנו?

חיים ילין: מה?

טלב אבו עראר: כולם מוזמנים.

טלב אבו עראר: חברים, כולם מוזמנים.

אילן גילאון: אתם רוצים להתאחד עם התנועה הקיבוצית – – –

חיים ילין: ידידי, בעובדה – בעובדה, טלב, אני אומר לך את הדברים כמו שהם, בעובדה: מאיר כהן, טלי פלוסקוב ואני, יחד איתך, היינו צריכים להרים יום – בסוף היו יומיים.

חיים ילין: זה לא טוב.

חיים ילין: אני מאוד מקווה, כבוד היושב-ראש – – –

טלב אבו עראר: – – –

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני אומר לך את זה, בפעם הבאה, בפעם הבאה צריך להיות יום נגב אחד.

חיים ילין: הנגב לא מפוצל.

חיים ילין: הנגב הוא של כולנו, ובסופו של דבר צריך להגיע להסדר.

יולי יואל אדלשטיין: עשיתי כל מאמץ, אדוני, כדי שיהיה יום אחד ומאוחד.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב – אני רק יושב-ראש הכנסת, לא אבינו שבשמיים – יש לי כוחות מוגבלים.

חיים ילין: זה נכון, זה נכון.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש – – –

ג'מעה אזברגה: אתה מוכן לעשות יום נגב אחד?

חיים ילין: כן, כן, כן.

ג'מעה אזברגה: יפה.

ג'מעה אזברגה: אתה מוכן גם לעשות חוות בודדים בנגב?

חיים ילין: איך?

ג'מעה אזברגה: חוות בודדים – – –

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק לזה נועד יום הנגב – לדון בכל הסוגיות.

חיים ילין: זה בדיוק הדיון, זה בדיוק.

חיים ילין: סלח לי, אני לא מנהל עכשיו דיון, כי השעון מתקתק, אבל אני אומר לך את זה עכשיו: היום – – –

ג'מעה אזברגה: – – –

חיים ילין: רגע, אתה מוכן להקשיב, או רק לצעוק?

חיים ילין: אם אתה מוכן רק לצעוק אז אתה מתווכח עם עצמך, כי אני לא שומע אותך.

חיים ילין: היום היחידי הזה בכנסת, המאוחד, זה בדיוק כדי להעלות וללבן את הבעיות, ולהעלות את מה שמשותף לכולנו, את מה שכואב לכולנו, ולשים את זה על שולחן הכנסת.

חיים ילין: זה היה היום הזה, הבנת?

חיים ילין: זה בדיוק הכול.

חיים ילין: וככל שאתם תתפזרו יותר, לא תרצו להיות חלק מהנגב כמו שאני רואה אותו, לא תשיגו כלום.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד את זה הכי פשוט: שני בעיות, טלב, שני בעיות – לא רק שלך, גם לי יש אותן בעיות, מה אתה חושב?

חיים ילין: תכנון.

יעקב פרי: שתי.

חיים ילין: שתי בעיות, שתי.

טלב אבו עראר: שתי, שתי בעיות.

חיים ילין: תודה על התיקון, בסדר.

חיים ילין: זה שבדואי מתקן ארגנטינאי זה הישג בלתי רגיל.

יולי יואל אדלשטיין: הוא עולה חדש, מה אתה רוצה ממנו?

חיים ילין: עכשיו אני אגיד לך את זה, טלב: תכנון זה בעיה של כולם.

חיים ילין: כולם תקועים בתכנון; כולם תקועים בתב"עות.

חיים ילין: אתה תראה בשדרות, תראה בכל מקום – בכל מקום, זו לא רק בעיה שלכם.

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: בסוף צריך להסדיר.

חיים ילין: אתם צריכים לבוא ולהגיד מה הגבולות של אותם יישובים, יחד עם הממשלה; לעשות את זה בשלבים, לא רק להתנפל.

חיים ילין: מה עושים?

חיים ילין: מתנפלים על חוות הבודדים.

חיים ילין: מתנפלים על זה.

חיים ילין: תקשיבו טוב: עידן הנגב – אתה יודע מה זה עידן הנגב, איזו מהפכה זה עשה לרהט?

חיים ילין: למה אי-אפשר להקים עוד כאלה?

חיים ילין: יחד.

טלב אבו עראר: – – –

חיים ילין: למה סיגל מורן – –

טלב אבו עראר: – – –

חיים ילין: – – ראשת המועצה האזורית – בסדר – בני שמעון העבירה 10,000 דונם?

חיים ילין: כדי שרהט תגדל ויהיה שם עוד אזור.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: אפשר בנועם, אפשר בשקט, אפשר יחד לעשות הרבה מאוד דברים.

חיים ילין: ברגע שאתם מתפצלים, עושים יום רק של הבדואים בנגב – ודרך אגב, רק הבדואים בנגב, כאילו שאין בדואים גם בצפון – אם היה יום הבדואים, הייתי מבין, אבל של הנגב?

חיים ילין: אנחנו חיים שם יחד.

חיים ילין: גם עוטף עזה גר שם, ואתה צריך להביא את זה בחשבון – הנגב גדול.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני אסיים – עתודות הקרקע, עתודות המדינה, הן רק בנגב.

חיים ילין: אנחנו חייבים לפתח את הנגב כך שיגיעו לשם כמה שיותר מאזרחי מדינת ישראל.

קריאה: – – –

חיים ילין: אנחנו חייבים להעלות את החינוך, ודוגמה ומופת – אני אתן שתי דוגמאות, וזהו: סורוקה כבית חולים; חורה כדוגמה ומופת למספר הרופאים, האחיות והמהנדסים, ואין לה אח ורע בכלל, בשום יישוב בנגב, גם ישראלי.

חיים ילין: זאת אומרת, גם כשאין משאבים – –

דב חנין: כל היישובים ישראליים.

חיים ילין: – – ויש רצון טוב – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – ישראליים.

חיים ילין: – – ויש מנהיגות – יש מנהיגות, אפשר להצליח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דב חנין: כל היישובים ישראליים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מאחל לכל ההתיישבות – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

חיים ילין: – – של הבדואים בנגב ולכל ההתיישבות בנגב שייקחו דוגמאות איך אפשר לפתח את הנגב, איך אפשר לשים את הלימודים ואת החינוך בראש סדר העדיפויות, כמו שנעשה בחורה, ולקדם גם בית חולים ופריפריה שלמה במדינת ישראל.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בצלאל סמוטריץ – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: יעקב מרגי?

יולי יואל אדלשטיין: איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עמר בר-לב: חבר הכנסת חיים ילין, רק הערה אחת: לא שמת לב, אמרת: כמו יישוב ישראלי בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: התכוונת יהודי.

עמר בר-לב: התכוונת: כמו יישוב יהודי ישראלי בנגב.

חיים ילין: כן.

קריאה: אתה התכוונת – – –

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – –

חיים ילין: יהודי ודמוקרטי, כמו מדינת ישראל.

עמר בר-לב: – – אני מצטט: "ישנה לדעתי משימה אחת שאינה רגעית ואינה חולפת אלא היא משימת הדור: עלייה ויישובו של הדרום והנגב.

עמר בר-לב: נוכל לה אם נשתמש בשתי התכונות שנתברכנו בהן: חלוציות ומדע".

עמר בר-לב: את הדברים הללו אמר בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, לפני יותר משישה עשורים; אמר ועשה, וירד, יחד עם אשתו פולה, לשדה בוקר – דוגמה אישית, מה שנקרא.

עמר בר-לב: האם עמדנו במשימה הזאת?

עמר בר-לב: נראה; בזמן שחלף מאז השגנו לא מעט: הקמנו בנגב יישובים לתפארת, תעשייה יצרנית, מקומות עבודה, תיירות, חקלאות, ואפילו תעשיית הייטק.

עמר בר-לב: ביישוב ופיתוח הנגב לקחו רבים מאוד חלקים גדולים מאוד; הראשונים היו הקיבוצים, לפני קום המדינה – 11 הנקודות בנגב שהוקמו באזור שעיקרו – שהיום נקרא אזור עוטף עזה.

עמר בר-לב: אליהם הצטרפו בשנות ה-50 יוטבתה, גרופית, עין יהב, וכמובן, גם בשנות ה-50 כבר הצטרפו הערים שקמו בנגב: שדרות, ירוחם, ומאוחר יותר דימונה – ערים שהפכו את החולות לערים חיות.

עמר בר-לב: כל אלו ועוד – הקיבוצים, המושבים, הערים – הפכו להיות חומת המגן והפיתוח של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: ההישגים אומנם מרשימים ורבים, אבל המשימה עדיין לא תמה; רק אתמול פוצץ צה"ל מנהרה התקפית של הג'יהאד האסלאמי בעוטף עזה, שחצתה את הגבול לכיוון קיבוץ כיסופים.

עמר בר-לב: זה שנים החמאס והג'יהאד האסלאמי מפירים את ריבונותה של מדינת ישראל על ידי זה שהם חופרים מנהרות שחוצות את הגבול לכיוון שלנו.

עמר בר-לב: המידע הזה היה ידוע כבר מזמן, אפשר לומר אפילו שנים לפני צוק איתן, אך ממשלת ישראל הקודמת החליטה לטמון את ראשה בחול ולהתעלם ממנו.

עמר בר-לב: גם ההחלטה על בניית המכשול הקרקעי סביב רצועת עזה, שהתקבלה רק בקריאה שנייה ושלישית לאישור תקציב המדינה לפני כשנה – גם ההחלטה הזאת, באישור הראשון של התקציב, בקריאה ראשונה – לא היה בה שקל אחד שהוקצה לטובת המכשול הקרקעי, מה ששוב הדגים את זה שהממשלה הנוכחית, כמו הקודמת, טמנה את ראשה בחול.

עמר בר-לב: ואני אוכל לומר, במקרה זה גם בשמחה, שרק בעקבות פעולה מאוד עיקשת, מאחורי דלתיים סגורות, של ועדת המשנה למוכנות צה"ל למלחמה, שאני עומד בראשה, ועדכונים שעדכנו – והבהרנו לכל חברי הקבינט, שאם התקציב למכשול הקרקעי הזה לא יימצא, יישובי עוטף עזה יהיו מופקרים עד שנת 2020 – רק בעקבות זה, ראו זה פלא, נמצאו 3 מיליארד שקל שהתווספו לתקציב המדינה.

עמר בר-לב: אז כמובן עדיף מאוחר מאשר אף פעם לא, אבל גם זה – העבודות שהתחילו ונמצאות היום בעיצומן היו יכולות להתחיל לפני שנה.

עמר בר-לב: ובמישור הכלכלי מה קורה?

עמר בר-לב: עובדי מפעל נגב קרמיקה נמצאים על סף פיטורים, ולממשלה אין תשובות.

עמר בר-לב: ממשלה שמקדישה את כל-כולה לקידום חוקים צרפתיים – יושב-ראש הקואליציה עסוק בקידום חוקים צרפתיים – אינה מתעניינת בתושבי הפריפריה ובעובדי הכפיים.

עמר בר-לב: הינה הזדמנות לממשלת ישראל ליזום, ליצור, לבוא לעזרתם של אותם עובדים מירוחם, לבוא לעזרתו של מפעל נגב קרמיקה, וגם ליצור תעשייה ישראלית מובילה, בעיקר ליצוא, וגם מקומות עבודה, ולצערי, נראה שגם את ההזדמנות הזאת הממשלה הזאת מפספסת.

עמר בר-לב: וכשהדברים נראים כך, אין פלא שאפילו מדרשת שדה בוקר, שמייצגת יותר מכול את חזונו של ראש הממשלה הראשון, גם היא עומדת בפני סגירה, ואני מאוד מקווה שמשרד החינוך יתעשת ברגע האחרון וימצא את התקציב כדי לא לסגור אותה.

עמר בר-לב: ומילה אחרונה: כמובן, כשמדברים על עתיד הנגב חייבים לדבר על הבדואים בנגב.

עמר בר-לב: שגשוגו של הנגב תלוי גם ברווחתם של תושבי חורה, כסייפה, הבדואים בפזורה, לא פחות מתושבי עומר, שדרות ובאר שבע, ולא ייתכן שבשנת 2017 עדיין יש אזרחי מדינת ישראל שחיים ללא חיבור תקני לחשמל וללא חיבור תקני למים.

עמר בר-לב: ומשפט אחרון – שוב ציטוט של בן-גוריון, שאמר: "בנגב ייבחן העם בישראל – ומדינתו".

עמר בר-לב: המבחן שקבע בן-גוריון עוד לא תם, והיעדים להשגתו עוד רבים.

עמר בר-לב: אני מקווה שבששת העשורים הבאים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עמר בר-לב: – – והרבה לפני זה, נעמוד בזה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עמר בר לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני, ואחריו – אחרון הדוברים, אחרון המציעים הצעות לסדר-היום, יהיה חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את התשובה מפי סגן השר לפיתוח הנגב והגליל, חבר הכנסת משולם נהרי.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא חבר כנסת.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן חבר כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא חייך אז חשבתי שאולי גם אני מתבלבל.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, בואו – אני מאמין שחלק מהפתרון – להגיד את האמת, ורק את האמת, אז בואו יחד נשחזר, ונדבר קצת היסטוריה.

עיסאווי פריג': בשנת 1948, עם קום המדינה, חיו בנגב, אדוני היושב-ראש, 11,000 ערבים בדואים; היום, בשנת 2017, חיים שם יותר מ-220,000 תושבים.

עיסאווי פריג': ב-1948 האוכלוסייה הייתה כזאת שהמדינה הגדירה בהרבה מובנים אוכלוסייה מאוד חיובית, שרוצה להשתלב; היום המדינה מגדירה אותה אוכלוסייה עוינת.

עיסאווי פריג': אז הייתה אוכלוסייה טובה; היום – אוכלוסייה עוינת.

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם את האמת, אדוני היושב-ראש:

עיסאווי פריג': אם האוכלוסייה הערבית בנגב, הבדואית, לא הייתה בריבוי טבעי שמהווה איום דמוגרפי, לא היינו כאן, בשנים האחרונות, קמים וחושבים על פתרונות.

עיסאווי פריג': פתאום כולם התחילו לקום – צריך לפתור את הבעיה בנגב.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': איום דמוגרפי – 220,000, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': ואני אגיד את האמת, איך אני רואה את הדברים.

עיסאווי פריג': אני פונה לכל חבריי ולכל מקבלי ההחלטות: יש השקעה משתלמת, win-win – תשקיע בי, אני אשאף לחיים יותר איכותיים, ואני אספק לך פחות דמוגרפיה.

עיסאווי פריג': זה ברור, העקומה ברורה – איפה שיש איכות חיים גבוהה, יש יותר הישגים בחינוך, יש משפחות עם פחות ילדים, והכול מסודר.

עיסאווי פריג': אז ההשקעה משתלמת לכם, חבריי היהודים, משתלמת, אני אומר לכם.

עיסאווי פריג': תשקיעו בחברה הבדואית – תקבלו חברה משגשגת, איכותית, ואז אתם תרגישו בנחת.

עיסאווי פריג': פחות – האיום הדמוגרפי, נרחיק אותו, יהיה רוב יהודי נצחי.

עיסאווי פריג': בואו נגיד את האמת.

עיסאווי פריג': היום, המצב העכשווי, יש לי – אני קורא – 100,000 – 100,000 – ילדים פחות מגיל 18.

עיסאווי פריג': במדינה מתוקנת כמות צעירים כזו צריכה להיות סטרט-אפ של מדינה, צריכה להיות כוח עבודה וכוח צמיחה אדיר – והיא מוזנחת.

עיסאווי פריג': אני שומע כאן:

עיסאווי פריג': 11,000 ילדים שאין להם מסגרת חינוכית, יעני, לא הולכים לבית הספר, וזה במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': זה שעה וחצי מתל אביב – זה שעה וחצי מתל אביב.

עיסאווי פריג': עזבו אותי פריפריה, איזה פריפריה?

עיסאווי פריג': שעה וחצי – עם הפיתוח הנהדר של הכבישים, תגידו לי פריפריה?

עיסאווי פריג': על מה אנחנו מדברים?

עיסאווי פריג': וצריך להגיד את האמת, הנגב היום, שבו 32%–35% אוכלוסייה ערבית, הנגב היום, וזאת הסיבה שהנגב לא מקבל עדיפות ברמת הפיתוח.

עיסאווי פריג': ואני אכאיב ואחזור יותר אחורה – ב-1948, כשהתחילו להקים את היישובים היהודיים בנגב – וצריך להגיד את זה – את מי שלחו לשם, לשדרות ולדימונה?

עיסאווי פריג': את עולי מדינות ערב – תשמרו על הגבול.

עיסאווי פריג': ערבים סוג ב'.

עיסאווי פריג': ואז יש לי ערבים, למה שאשקיע בנגב?

עיסאווי פריג': לא מעניינים אותי.

עיסאווי פריג': עכשיו פתאום המדינה מתחילה להתעורר.

עיסאווי פריג': זאת האמת, וצריך להגיד אותה.

עיסאווי פריג': אם לא אומרים את האמת, אף פעם לא נחתור לפתרון.

עיסאווי פריג': יש עובדה אחת, אדוני היושב-ראש, ערבים ויהודים אזרחי מדינת ישראל יישארו כאן לנצח ויחיו במדינה הזאת.

עיסאווי פריג': וזאת עובדה, ועל בסיס העובדה הזאת חייבים לחתור לפתרון, איך לקלוט את 1.5 מיליון אזרחי המדינה הערבים לתוך המדינה.

עיסאווי פריג': וכשאני אומר לקלוט אותם, אני מתכוון לקלוט אותם במלחמה בפשיעה, אדוני השר; לקלוט אותם – לשלב אותם בכל מערכות המדינה; לקלוט אותם – שאסור שבן אדם יקום בלילה, יישן, וכל הלילה יהיה במהלך של פחד: האם מחר יהיה לי בית או לא יהיה לי בית.

עיסאווי פריג': את האמת צריך להגיד.

עיסאווי פריג': לזה אני שואף, ויש לי החלום הזה, ונגיע אליו, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני, ואחריו – תשובת סגן השר לפיתוח הנגב והגליל, משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן אנחנו נשמע את ההודעה מטעם ועדת הכנסת.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש חבר הכנסת יולי אדלשטיין, אדוני השר לביטחון הפנים גלעד ארדן, אדוני סגן השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת המתוקים מן הקואליציה ומן האופוזיציה, גברתי המזכירה, וסגן המזכירה, ראשית, אסור לטשטש את העובדות; בשנים האחרונות ממשלת ישראל עשתה כמה צעדים מאוד משמעותיים בעניין הנגב.

יהודה גליק: אני עליתי לארץ ב-1974, באר שבע הייתה עיירה קטנה.

יהודה גליק: היית מגיע לנאות מדבר, ידעת שעוד עשר דקות אתה מגיע לבאר שבע.

יהודה גליק: באר שבע הייתה עיירונת קטנטונת, כמעט כולם הכירו את כולם.

יהודה גליק: מאז העיר באר שבע הפכה להיות מעצמת היי-טק, גם מעצמת כדורגל.

יהודה גליק: בשנים האחרונות מגיעה לאזור הנגב רכבת, כבישים, העיר אופקים נמצאת בתנופת בנייה מרשימה, העיר דימונה נמצאת בתנופת בנייה מרשימה, אז על כך כדאי בהחלט לומר מילים טובות.

יהודה גליק: גם נעשה מאמץ כביר של הממשלה – לא תמיד בהסכמה, לא תמיד בקלות, אבל אין ספק ששר החקלאות ויאיר מעיין עושים עבודה מאוד מאוד אינטנסיבית בניסיון לסייע ולקדם את התשתיות בקרב האוכלוסייה הבדואית בנגב, וזה מכיוון שהנגב – בנגב החלו מגוריו של אברהם אבינו, וחיים שם היום צאצאיו של אברהם אבינו – גם של יצחק וגם של ישמעאל, חיים זה לצד זה.

יהודה גליק: אבל יש בהחלט עוד משימות גדולות לפנינו.

יהודה גליק: לאחרונה סיירתי בעיר ערד.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, גם הכביש לערד – בנייה באופן ספורדי.

יהודה גליק: כל הכביש הזה, כביש 31, כל-כולו – כל אחד בונה; אין כללים, אין הגדרות איפה בונים – בונים.

טלב אבו עראר: מי אמר?

טלב אבו עראר: מי אמר?

יהודה גליק: אני לא הפרעתי לך, אבו עראר.

טלב אבו עראר: אני יודע.

טלב אבו עראר: הכביש בכלל, יש – – –

יהודה גליק: אני לא הפרעתי לך.

טלב אבו עראר: – – – לא בונים חדשים?

יהודה גליק: חבר הכנסת אבו עראר, אתה בחור חמוד.

יהודה גליק: אני לא הפרעתי לך.

יהודה גליק: באמת לא הפרעתי לך.

יהודה גליק: אתה איש יקר.

טלב אבו עראר: חמוץ?

קריאה: מתוק או חמוץ?

עיסאווי פריג': תגיד לו מתוק.

עיסאווי פריג': הוא לא חמוץ.

יהודה גליק: חבר'ה, כשמדברים על הנגב כולם פה באווירה טובה.

יהודה גליק: זה כבר טוב.

יהודה גליק: אני אומר, רבותיי: מן הראוי שמדינת ישראל תשקיע את ההשקעות של אפליה מתקנת – כן, כלפי האוכלוסייה הבדואית בנגב גם כן, בהחלט – אבל מן הראוי שמהרגע הזה הכול ייעשה בצורה מסודרת, מאורגנת, ולא כל אחד יעשה – שייקבעו כללים.

יהודה גליק: גם העיר ערד, לצערי, סובלת בשנתיים האחרונות ממלחמות פנימיות שגורמות לכך שהממשלה לא מספיק משקיעה בעיר ערד, מכיוון שיש מאבק, והמאבק הזה הוא לא לטובת אף אחת מהאוכלוסיות.

יהודה גליק: העיר ערד, לצערנו, נשכחת.

יהודה גליק: מה שמדינת ישראל עשתה בבאר שבע, צריך לעשות גם בערד; מה שהיא עשתה באופקים ובדימונה, צריך להרחיב ולעשות; האבטלה הגואה בעקבות סגירת המפעל בירוחם – צריך לא לישון בלילה עד שייפתר הדבר הזה, זהו מפעל חיים; העיר מצפה רמון – מגיעים לה מענים יותר רציניים ממה שהיא מקבלת.

יהודה גליק: לאחרונה, לצערנו, יש תחושה שנעצר התהליך של העברת בסיסי צה"ל לנגב.

יהודה גליק: הייתה התחייבות של הממשלה להעביר אותם, העסק נמשך – לאט מדי, וחבל.

יהודה גליק: הממשלה באמת לקחה את הנגב כפרויקט מוביל בתחום הביטחון – וכבר דיבר על זה חיים ילין, על עוטף עזה והחומה באזור אילת – ומדינת ישראל בהחלט השקיעה בתחבורה ובתשתיות.

יהודה גליק: כדאי את אותם דברים להמשיך, ולהרים.

יהודה גליק: ובאמת, אין ספק, גם אבו עראר, אזברגה וחברי הכנסת החדשים, עטאונה – שכני, אני בעתניאל, עשר דקות מהבית שלך – וחבר הכנסת אלחרומי.

יהודה גליק: אני נורא שמח שאנחנו שם שורת הנגב, שם.

יהודה גליק: אני מאוד מאוד אשמח שמדינת ישראל תהפוך כבר את הדבר הזה – באמת, גם אני מתבייש כשאני רואה ילד שצועד ברגל שעות על גבי שעות לבית הספר שלו, זאת בושה.

יהודה גליק: מדינת ישראל צריכה להתייחס לכל אוכלוסיית הנגב, להתחיל להתייחס לדבר הזה עם הכללים הברורים, לא כל אחד יתפשט.

יהודה גליק: ובעזרת השם, גם חזון אברהם אבינו וגם חזון דוד בן-גוריון ילכו ויתגשמו לנגד עינינו.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: את התשובה, כאמור, נשמע מפי סגן השר לפיתוח הנגב והגליל, חבר הכנסת משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, בראשית דבריי אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת טלב אבו עראר, על היוזמה לקיים את יום הנגב לטובת המגזר הבדואי.

משולם נהרי: אני חושב שאתה משמש ציר נאמן לשולחיך.

משולם נהרי: אני יכול להעיד על המסירות שלך למגזר כדי להיטיב איתם, כדי לעזור, כדי להוציא אותם מהמצב הלא-נעים שהם נמצאים בו.

משולם נהרי: לפני כעשרה ימים התקיימה פגישה של מנכ"ל המשרד לפיתוח הנגב והגליל עם ראשי היישובים הבדואיים בנגב, ובמסגרתה הציג המנכ"ל את הפרויקטים הקיימים והמתוכננים במגזר, וסוכם על שיתוף פעולה מלא ופורה בין הצדדים.

משולם נהרי: המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, בראשותו של השר הרב אריה דרעי, מוביל יוזמות לפיתוח האזור במגוון תחומים, וימשיך לקדם את הביצוע בשטח כדי לחזק אתכם, תושבי הנגב, בבניית עתידכם ועתיד ילדיכם, ולאפשר לכם איכות חיים טובה יותר.

משולם נהרי: אני רוצה להציג בהזדמנות הזאת פרויקטים שהמשרד מבצע במגזר הבדואי: תוכנית החומש במגזר הבדואי – החלטה 2397.

משולם נהרי: החלטת הממשלה מחדשת את תמיכת הממשלה בחברה הבדואית בנגב, ובמסגרתה המשרד צפוי להשקיע תקציבים לטובת מצוינות בחינוך, המשך תמיכה במרכזי הצעירים, פיתוח פרויקטים לצמצום פערים, ושילוט רחובות בכל היישובים.

משולם נהרי: מרכזי צעירים – במסגרת החלטת הממשלה הוקמו שני מרכזי צעירים ברשויות הבדואיות בנגב: הראשון הוקם ברהט והשני הוקם בחורה.

משולם נהרי: מרכזי הצעירים נותנים מענה לכ-9,000 משתתפים.

משולם נהרי: המרכזים תורמים להגברת מעורבותם הקהילתית של המשתתפים.

משולם נהרי: במסגרת המרכזים קודמו פרויקטים בנושא שיפור התחבורה הציבורית, קידום יוזמות חברתיות בקרב הצעירים והקמת קבוצות מנהיגות יישובית.

משולם נהרי: "מצוינגב" – תוכנית ייחודית לפיתוח והטמעת ערכי המצוינות וההצטיינות בתחומי דעת שונים, כגון מדעים, ספורט, תיאטרון, מנהיגות ומוזיקה, באמצעות יצירה וקידום של תשתיות חינוכיות יישוביות ואזוריות לקידום מצוינות בחינוך בנגב.

משולם נהרי: השנה, למרות סיום התקציב והתוכנית, החליט המשרד לתקצב את התוכנית לשנה נוספת, כדי שלא לפגוע ברצף התוכניות.

משולם נהרי: בשנת תשע"ח תורחב התוכנית ל-20 יישובים.

משולם נהרי: הקמת קריה חינוכית שיקומית למתן מענה לצרכים החינוכיים והשיקומיים של כ-600 ילדים ומתבגרים גילאי 3–18 עם לקויות קשות, בניית מעונות יום ופיתוח תשתיות.

משולם נהרי: הרצועה החינוכית הושלמה במלואה.

משולם נהרי: כיום נערכים לקראת בניית מעונות יום שיקומיים לרווחת ילדי היישובים הסמוכים.

משולם נהרי: קידום תיירות – פיתוח וגיבוש של המוצר התיירותי ושיווקו: עד כה תמכנו בבניית התשתית לקיום הפרויקט, לרבות גיוס פרויקטורית והפקת שני פסטיבלים, קסם המדבר ולילות רמדאן, שסייעו במשיכת אלפי מבקרים, ומתוך כך מיתוג המוצר וחיזוק עסקי התיירות בחברה הבדואית.

משולם נהרי: מדי שנה הרשות לפיתוח הנגב מקצה תקציב של מיליון ש"ח לקידום התיירות הבדואית בנגב.

משולם נהרי: מיפוי ושילוט רחובות בחברה הערבית – במסגרת התוכנית המוצעת יושקעו משאבים בקידום המרחבים המוניציפליים ביישובי המיעוטים באזורי עדיפות לאומית במיפוי, שילוט, הכוונה ויצירת כתובת, שם ומספר לכל יחידת מגורים ועסק.

משולם נהרי: המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל גיבש תוכנית להצבת שלטי רחובות ביישובי החברה הערבית כדי להקל על ההתמצאות בהם ולתת תנופה לצמיחת עסקים ביישובים.

משולם נהרי: כולנו יודעים כמה קשה ביישובים האלה להגיע ולאתר כתובות ומשפחות, כשאין לך שילוט ואין לך כתובות ברורות.

משולם נהרי: כיום אנו נמצאים בגמר המיפוי ובחירת השמות, ולקראת מתן תקציבים להצבת שלטי רחובות והכוונה.

משולם נהרי: היישוב שגב שלום סיים את המיפוי ואת בחירת השמות, ויחל בתקופה הקרובה ביישום, בעלות 250,000 ש"ח.

משולם נהרי: הקמת מרכזים לגיל הרך – במסגרת החלטת הממשלה 2025 פרסמו המשרד והרשות לפיתוח הנגב קול קורא להקמת מרכזים לגיל הרך שייתנו מענה הוליסטי להורים וילדים ברשויות המקומיות, כולל מרפאות, מרכזים לאבחון, טיפות חלב וכדומה.

משולם נהרי: במסגרת הקול קורא זכה היישוב שגב שלום לקבל תמיכה עבור הקמת מרכז אזורי הכולל את הרשויות תל שבע, חורה ולקיה בסך 2.5 מיליון ש"ח.

משולם נהרי: צמצום פערים, סבסוד קייטנות קיץ – המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל סייע בסבסוד קייטנות קיץ לילדים.

משולם נהרי: התוכנית מיועדת ל-94 רשויות מקומיות בנגב, בגליל ובפריפריה החברתית, עבור כ-86,235 ילדי הגנים גילאי 3–6.

משולם נהרי: המשרד יצא בקול קורא לשנת 2017.

משולם נהרי: התמיכה תינתן לרשויות.

משולם נהרי: השנה קיבלו הרשויות הבדואיות בנגב תמיכה בסך 714,000 ש"ח.

משולם נהרי: תוכנית yschool – פרויקט המאפשר לתלמידים מהפריפריה החברתית, הנגב והגליל ללמוד למקצועות הבגרות באמצעות תשתיות טכנולוגיות מתקדמות המאפשרות להם גישה למאגרים של חומר הכנה לבגרויות, מערכי שיעור, שיעורים מתוקשבים, חומר עזר ושיעורי הכנה למקצועות הבגרות מכל מקום, בכל עת ובאמצעות כל מכשיר העומד לרשותם, דוגמת מחשב, טאבלט, טלפון סלולרי ואייפד.

טלב אבו עראר: – – – מדבר וכלום לא עושה.

משולם נהרי: יכול להיות שהצרכים הם הרבה מעבר לזה, אבל אלה דברים שאתה לא יכול להתכחש אליהם.

משולם נהרי: אלה לא דברים באספמיה, אלה זה דברים שקורים בנגב; התושבים יודעים מכך, כולנו יודעים מכך.

עיסאווי פריג': לפי הצגת הדברים, מי ששומע אותך אומר שמדובר בסביון.

משולם נהרי: אני עוד לא סיימתי.

יואל חסון: עד שהוא יסיים זה יהיה סביון.

משולם נהרי: אני לא סיימתי.

משולם נהרי: עיסאווי, עיסאווי, יכול להיות שאתה תעבור לנגב אחרי מה שתשמע.

משולם נהרי: במסגרת הפרויקט ניתנים מדי יום שיעורים מתוקשבים און-ליין באמצעות מורים מוסמכים.

משולם נהרי: בפרויקט משתתפים יותר מ-90,000 ילדים מהפריפריה החברתית, הנגב והגליל.

משולם נהרי: אני מתאר רק עובדות.

משולם נהרי: אני לא מדבר על תוכניות שצריכות להיות, אני מדבר על דברים שקורים בשטח.

משולם נהרי: השנה צפוי כי התוכנית תפעל בכל הרשויות הבדואיות בנגב ותיתן סיוע לתלמידים בתקציב של כ-590,000 ש"ח.

משולם נהרי: תוכנית הכדורסל – המשרד מפעיל תוכנית בשיתוף איגוד הכדורסל ומשרד התרבות והספורט, אשר מטרתה לסייע לרשויות המקומיות בנגב לעודד פעילות כדורסל ברשויות בקרב ילדים ונוער, ולהרחיבה.

משולם נהרי: התוכנית תפעל בשנה הקרובה בכל הרשויות הבדואיות בנגב.

משולם נהרי: התקציב המוקצה לתוכנית בכל הרשויות הבדואיות יהיה השנה 366,785 שקלים.

משולם נהרי: קול קורא להקמת והפעלת מתחמי עבודה משותפים, מה שנקרא האבים – הקמת מתחמי עבודה משותפים ליזמים ולבעלי עסקים בפריפריה החברתית, בנגב ובגליל, על פי החלטת הממשלה מס' 631 – הגדלת הצמיחה הכלכלית וצמצום פערי ההזדמנויות.

משולם נהרי: כל מרכז ייתן שירות ומענה ליזמים ולבעלי עסקים: עמדות עבודה, שירותי משרד, חדר ישיבות, ייעוץ וליווי עסקי ומערך של קורסים, סדנאות והכשרות.

משולם נהרי: בהקמת כלל המרכזים יושקעו מיליוני שקלים.

משולם נהרי: ההתקשרות תהיה בין המשרד לבין הרשות המקומית.

משולם נהרי: דיברתי עד עכשיו רק בשם המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, ועוד יש תוכניות לפנינו.

משולם נהרי: אני חושב שהמשרד עשה הרבה, ומעבר לזה, בתקופה הקצרה.

משולם נהרי: ואני יכול להגיד לך, טלב, יכול להיות שהתגבור שקיבלת של עוד חברי כנסת שמייצגים את המגזר הבדואי, יכול להיות שזה יגדיל גם כן את ההשתתפות, מי יודע.

משולם נהרי: אבל הדברים הללו, אני חושב, זה עוזר, זה מסייע, גם בתחומי החינוך, גם בתחומי הרווחה, ואנחנו ממשיכים.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מה סגן השר מציע, להסתפק בדבריו?

יולי יואל אדלשטיין: להעביר לוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

משולם נהרי: אני חושב שזה יותר דברי ברכה ליום – – –

טלב אבו עראר: – – – כמו היום – – – יום הנגב – – – שניים-שלושה יישובים חדשים היום, כך חשבתי, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני המציע הראשי, חבר הכנסת טלב אבו עראר, מה אתה מבקש, לקיים דיון?

יולי יואל אדלשטיין: להסתפק בדברי סגן השר?

משולם נהרי: דברי ברכה, כן.

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מסתפקים בדרך כלל, ביום מיוחד, אבל מה שאתם תחליטו.

יהודה גליק: מסתפקים, מסתפקים.

טלב אבו עראר: מסתפקים.

יולי יואל אדלשטיין: מסתפקים בדברי סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': עד היום הבא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליוזמים, ותודה לסגן השר לפיתוח הנגב והגליל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש, לצורך הודעה מטעם ועדת הכנסת, להזמין את חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לדיון בתקציב הביטחון; מטעם ועדת החוץ והביטחון – במקום חברת הכנסת שלי יחימוביץ יכהן חבר הכנסת עמר בר-לב.

): מטעם ועדת הכספים – חברי הכנסת יצחק הרצוג ומיקי רוזנטל יכהנו כחברים בוועדה המשותפת במקומות הפנויים.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנאום בכורה של חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לציין שהוא ויתר על נאום הבכורה שלו בהצהרת אמונים, וביקש דווקא ביום הנגב לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אפשרתי לחבר הכנסת אלחרומי לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אנשים שהגיעו מהנגב, מי שנשאר אחרי יום ארוך שבו דנו בוועדות הכנסת משעות הבוקר המוקדמות בנושאים שמאוד חשובים למגזר הבדואי, לחברה הבדואית הערבית הבדואית בנגב – כפי שהצהרתי בשבוע שעבר, אני מגיע לכנסת כדי לקדם נושאים שחשובים לי וקרובים אישית לדבר שאני מאמין בו, קידום הנושא הכלכלי החברתי באוכלוסייה הערבית בנגב או באוכלוסייה בכלל, במדינת ישראל.

סעיד אלחרומי: חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כל מי שהיה היום בוועדות הכנסת ושמע במו אוזניו וראה מה שהציעו אנשים ועל מה דיברו אנשים בכל הוועדות – ועדת הכספים, ועדת החינוך, ועדת הכלכלה, והוועדה למעמד האישה – מבין את המצוקה העצומה באזור הזה, באזור הנגב, בחברה הערבית בנגב.

סעיד אלחרומי: מובן ששיתוף הפעולה עם כולם הוא הדבר שיוביל לקידום הנושאים החשובים האלה, אם זה בתחבורה, אם זה ברווחה, אם זה בחינוך, בכל הנושאים שבאמת חשובים לנו, כתושבי הנגב.

סעיד אלחרומי: סוגיית הסוגיות במגזר הערבי בנגב היא סוגיית הכפרים הלא-מוכרים, ואני כאן רוצה לחדד נושא מאוד חשוב: צריך להבדיל, ולא לקחת את הנגב כמקשה אחת.

סעיד אלחרומי: בנגב יש יישובים מוכרים, כמו העיר רהט, כמו שגב שלום, כמו כסייפה, חורה ועוד מקומות – ויש החלק השני, של המועצות האזוריות אל קסום ונווה מדבר, שיש בהן 11 יישובים.

סעיד אלחרומי: יש הכרה ביישובים האלה, אבל עדיין אין פיתוח.

סעיד אלחרומי: ויש לנו סוגיה מאוד קשה שם, לפתח את היישובים האלה: אבו תלול, קסר א-סר, אבו קרינאת, ושאר היישובים – 11 יישובים יש במועצות האלה.

סעיד אלחרומי: והחלק השלישי, וזה החלק שבו רוב הבעיות היום, הוא הכפרים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: הכפרים הלא-מוכרים, שקיימים מאז קום המדינה, והאנשים בהם נמצאים וחיים חיים חיים שייחודיים לאוכלוסייה הבדואית, והמאפיין שלהם הוא בעיקר מאפיין חקלאי, שמתאים לתרבות הבדואית.

סעיד אלחרומי: אנחנו עושים טעות איומה אם אנחנו חושבים שתהליך המעבר בחברה הבדואית יעבור בשנה, בשנתיים או בשלוש שנים.

סעיד אלחרומי: תהליך מעבר כזה לוקח זמן.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בעיר רהט בשנות ה-80 הייתם יכולים לראות וילה, ולידה אוהל, ובשגב שלום, בתקופה שהייתי ראש מועצה, האנשים בנו בתים במסורת הבדואית בתוך המגרש שנועד לבנייה.

סעיד אלחרומי: מה זה אומר ומה זה מסמל?

סעיד אלחרומי: זה מסמל שאנחנו בתהליך מעבר, ותהליכי מעבר בחברות לא עושים בכוח.

סעיד אלחרומי: תהליכי מעבר עושים ברגישות, עושים בעבודה אינטנסיבית עם האנשים שנמצאים בשטח.

סעיד אלחרומי: אנחנו חיים בנגב, ובנגב יש יישובים שבהם חיים יהודים יוצאי מדינות צפון אפריקה, ויש בהם יהודים שהגיעו מארצות ערב.

סעיד אלחרומי: כשהגיעו בשנות ה-50, המדינה לקחה אותם למושבים.

סעיד אלחרומי: הם חיו באותו אופן של חיים שבו הם חיו ליד הנילוס, או בתימן, או בכל מקום אחר, ואני יכול לנקוב בשמות של יישובים כאלה ומושבים כאלה.

סעיד אלחרומי: ולכן, להגיע היום ולהגיד שתושבי עבדה בנגב פתאום יכולים לחיות כמו תושבי רמת גן, או אפילו כמו תושבי רהט – ככה אנחנו גורמים עוול לחברה.

סעיד אלחרומי: כיושב-ראש ועדת ההיגוי העליונה של החברה הערבית הבדואית בנגב אני מושיט את ידי לשר אורי אריאל ולצוות שלו, שנשב יישוב-יישוב, שנעבור על כל הנגב, יישוב-יישוב, ונגיע לפתרונות.

סעיד אלחרומי: הריסת 1,000 בתים, 1,000 מבנים, בשנה לא תוביל לשום מקום.

סעיד אלחרומי: את זה ניסינו, וניסתה המדינה, כבר כמה שנים.

סעיד אלחרומי: מה התוצאה?

סעיד אלחרומי: התוצאה היא חוסר אמון מוחלט בין האוכלוסייה הבדואית לבין רשויות המדינה.

סעיד אלחרומי: חוסר אמון שלא צריך להיות.

סעיד אלחרומי: חוסר אמון שאפשר להתגבר עליו.

סעיד אלחרומי: ולהתגבר עליו זה לשבת ולהגיע לפתרונות.

סעיד אלחרומי: ואפשר להגיע לפתרונות.

סעיד אלחרומי: ואני אומר לכם, במקומות שבהם הייתה עבודה עם החברה, ועם ראשי היישובים האלה, הגענו לפתרונות.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כפי שאמרתי, האוכלוסייה הבדואית איננה מקשה אחת, אבל יש משהו שמשותף לכולם – זה נושא העוני, זה נושא האבטלה, זה נושא הקשיים שבהם נתקלת החברה הערבית בכלל, במדינה, אבל גם החברה הערבית בנגב.

סעיד אלחרומי: ודרך אגב, הנגב מכיל בתוכו גם את יישובי הפריפריה, ואת עיירות הפיתוח, וגם שם יש העוני הזה, ויש הבעיה שראשי הרשויות מתמודדים איתה: נגב קרמיקה, ועוד מקומות, שבהם אנשים מצליחים, כמו מיכאל ביטון, ראש מועצת ירוחם – במקום לתת לו דחיפה ולקדם את היישוב שלו ולעזור לו, המדינה לא מזרימה את התקציבים המתאימים כדי לחזק אנשים כאלה.

סעיד אלחרומי: בנגב יש כוחות מאוד חיוביים, מאוד חיוביים, לעשות דברים משותפים למען קידום הנגב.

סעיד אלחרומי: סוגיית הכפרים הלא-מוכרים היא פתירה, היא לא בלתי פתירה.

סעיד אלחרומי: אפשר לפתור אותה בדו-שיח.

סעיד אלחרומי: אני מכאן שלחתי קריאה לשר אורי אריאל, שאנחנו נשב, ותאמינו לי, אני יודע על מה אני מדבר כשאני שולח את הקריאה הזאת.

סעיד אלחרומי: אזורי התעשייה המשותפים שעליהם דיברנו היום הם מנוף לכלל התושבים; יש לנו אזור תעשייה עידן הנגב בין רהט, בני שמעון ולהבים.

סעיד אלחרומי: היה מתוכנן – ואני מקווה שעדיין מתוכנן – אזור תעשייה משותף בצומת שוקת, שיהיה עוגן כלכלי ללקיה, למיתר, לחורה, ולאום בטין, לאל סייד וליישובים שנמצאים לידו.

סעיד אלחרומי: קידום מיזמים כאלה יקדם את הנגב – את כל תושבי הנגב, ולא חלק מתושבי הנגב.

סעיד אלחרומי: קידום מיזמי תיירות ביישובים המרוחקים – המון מתושבי המדינה יורדים לאילת, מגיעים לאזור הנגב, ועל הדרך יש יישובים, גם בדואיים וגם יהודיים, שאפשר לפתח הרבה תעסוקה בהם, ובעיקר בנושאי התיירות.

סעיד אלחרומי: מובן שנושא החינוך הוא אחד הנושאים שבלעדיהם אנחנו לא נגיע לשום מקום.

סעיד אלחרומי: ציינו חבריי במהלך היום שהאוכלוסייה הערבית בנגב עוברת מהפכה בנושא הסטודנטים שמגיעים ולומדים במוסדות להשכלה גבוהה.

סעיד אלחרומי: אבל רבותיי, אל לנו לחשוב שהדבר הוא כל כך טוב.

סעיד אלחרומי: רוב הסטודנטים לומדים היום בגדה המערבית ובחוץ-לארץ, ואנחנו לא צריכים להגיע לשם.

סעיד אלחרומי: אנחנו צריכים לקדם מיזמים חינוכיים; להקים מכללה בנגב – להקים מכללה שתיתן מענה לאנשים האלה ותהיה בסיס לאוניברסיטה בנגב בבוא הזמן.

סעיד אלחרומי: זה המקום וזה הזמן, עכשיו, להתקדם עם הנושא הזה ולקדם את הנושא הזה.

סעיד אלחרומי: אני אומר למקבלי ההחלטות – יש שלוש סוגיות עיקריות בנושא החינוך: יש מבנים פיזיים, וחשוב שתהיה נגישות של מוסדות חינוך.

סעיד אלחרומי: מוסדות החינוך הם מעבר למחלוקות שקיימות בינינו בנושא הכפרים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: ברחמה צריך להיות בית ספר; בעבדה צריך להיות גן ילדים, במקום שאין בו גן ילדים.

סעיד אלחרומי: בכל מקום שצריך להנגיש את החינוך, כמו שאנחנו עושים בנושאי הבריאות – ויש מקומות שבהם משרד הבריאות הקים תחנות קופות חולים ותחנות לאם ולילד.

סעיד אלחרומי: הנושא השני בחינוך הוא נושא האלימות.

סעיד אלחרומי: חברים, ילד אלים בכיתה ט' הוא העבריין של העתיד.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו לא מטפלים בסוגיה הזאת בכיתה ח' וט', אנחנו מקבלים עבריין אחרי גיל 18.

סעיד אלחרומי: ולצערי, זה מה שקורה, ולצערי, אנחנו בטיפול מניעתי כל כך לא מצליחים, והגענו למצב שהגענו – הגענו למצב שראש עיריית טירה הגיע אתמול והפגין מול משרד ראש הממשלה ודיבר על עשרות הרוגים מטירה בלי פענוח; הגענו למצב שבלי השקעה מסיבית באוכלוסייה הזאת – אוכלוסייה שאנחנו נזהה אותה; היועצים הפדגוגיים, היועצים החינוכיים, יכולים לזהות את העבריין הזה בזמן המתאים, אם אנחנו משקיעים את ההשקעה הדרושה.

סעיד אלחרומי: נושא ההישגים בבתי הספר הערביים בכלל, והבדואיים בפרט, זה נושא מדוד, ואפשר לעשות המון שם.

סעיד אלחרומי: אפשר לעשות המון.

סעיד אלחרומי: היום הופיע מנכ"ל משרד החינוך, שמואל אבואב, והציג נתונים, והציג חזון.

סעיד אלחרומי: כולנו מקווים שאנחנו נגיע לחזון הזה; כולנו מקווים שרמת ההישגים ביישובים הבדואיים בנגב, ביישובים הערביים בנגב, תעלה.

סעיד אלחרומי: העלאת ההישגים, נגישות האקדמיה, נגישות מוסדות החינוך, הנגשת המקומות האלה, במיוחד לנערות הבדואיות, יקדמו מאוד את החברה.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, אוכלוסייה מאוד חלשה שנמצאת בנגב – דיברנו עליה היום בוועדה למעמד האישה – היא אוכלוסיית האימהות החד-הוריות והנשים הבדואיות בכלל, שאין לה מענה היום.

סעיד אלחרומי: לא משרדי הממשלה נותנים את המענה, ואם המענה ניתן, הא דל מאוד ואיננו יכול לספק את הסחורה.

סעיד אלחרומי: לכן, חשוב מאוד טיפול מיידי באוכלוסייה הזאת, כי הפקרתה היא הפקרת כל המשפחה, היא הפקרת הילד הקטן, הפקרת הבת הקטנה, הפקרת כל הסביבה של האישה הזאת.

סעיד אלחרומי: אני מקווה שמשרד העבודה והרווחה ינחה גם כן את לשכות התעסוקה.

סעיד אלחרומי: תארו לעצמכם – ואני דיברתי על זה בשבוע שעבר – שאישה מתבקשת להגיע ב-05:30 למקום עבודה, ואם היא מסרבת, שוללים ממנה את הקצבה הזעומה.

סעיד אלחרומי: אין מילים.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, היישובים הערביים בכלל, יש בהם וגואה בהם בימים אלה מכת האלימות.

סעיד אלחרומי: דיברו לפני הרבה אנשים, והתייחסו לזה מעל הדוכן הזה הרבה חברי כנסת ושרים, אבל בלי שנלכד כוחות, יחד, כולם, בלי שנעשה את המקסימום ונתמקד בסוגיית האלימות, אנחנו לא נגיע לשום מקום; אנחנו נמשיך לדשדש באותו מקום, ונספור קורבנות.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לסיים בקריאה, שוב, לשר אורי אריאל, השר הממונה על המגזר הבדואי: 1,000 בתים להרוס בנגב – אנחנו לא נגיע לשום מקום.

סעיד אלחרומי: להשקיע בחברה הערבית בנגב, בכפרים הלא-מוכרים – תארו לעצמכם, המדינה נתנה הטבות מס ליישובים המוכרים, נדמה לי 16%; נתנה הטבות מס פחות, אולי 7%, לשתי המועצות האזוריות.

סעיד אלחרומי: מי קיבל אפס הטבות במס?

סעיד אלחרומי: היישובים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: זה נקרא לעשות – לקדם אמון?

סעיד אלחרומי: זה נקרא לקדם אמון?

טלב אבו עראר: עשירים שם.

טלב אבו עראר: עשירים שם.

סעיד אלחרומי: אני חושב שאפשר לעשות את זה.

סעיד אלחרומי: שוב אני אומר לחבריי חברי הכנסת – מכל הרשימות, דרך אגב – בנושאים החברתיים הכלכליים תמצאו שותף.

סעיד אלחרומי: נהיה שותפים יחד לקדם הישגים.

סעיד אלחרומי: תודה ויום טוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי על נאומו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר ביקש לברכו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת סעיד אלחרומי, אני הכרתי אותו לפני עשרות שנים כבן הנגב.

טלב אבו עראר: דרך אגב, הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים, ויושב-ראש ועדת ההיגוי העליונה לערביי הנגב; הוא היה ראש מועצת שגב שלום; היה ראש מועצה למופת, וניהל את המועצה בצורה הכי טובה שיש.

טלב אבו עראר: והאמת, הוא פעל ועדיין פועל רבות למען תושבי הנגב, ובעיקר התושבים הערבים הבדואים, כדי להכיר ביישובים, כדי למנוע הריסת בתים ולהשיג את הזכויות הבסיסיות לתושבים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: ואני באמת שמעתי את הצעתו עכשיו, שהוא מושיט את ידו, והלוואי, מכובדי סעיד, חברי סעיד, שיש שר שישמע, שיש לו אוזן קשבת להצעתך, שהוא השר אורי אריאל.

טלב אבו עראר: לא נשכח שהוא מהבית היהודי, והוא מנסה כל הזמן להשתלט על האדמה, אבל בכל זאת מנסים.

טלב אבו עראר: אני באמת, כולי תקווה.

טלב אבו עראר: האמת, אני מבקש להתייחס ברצינות להצעתו של חברי סעיד, שמנהל, ככה, בצורה עניינית, בצורה עמוקה, דיון, משא ומתן, עם משרד החקלאות.

טלב אבו עראר: אני לא מבין מה הקשר בין שר החקלאות לבין כל הזכויות בכל התחומים לבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: אפילו בפתיחת שנת הלימודים, במקום ששר החינוך יפתח את שנת הלימודים במגזר הבדואי, בא שר החקלאות.

טלב אבו עראר: מה, אנחנו חוות?

טלב אבו עראר: לא יודע.

טלב אבו עראר: בתי ספר, בית ספר, בא שר החקלאות.

טלב אבו עראר: עם כל הכבוד.

עיסאווי פריג': אתה מברך.

טלב אבו עראר: בסדר, אני מברך.

טלב אבו עראר: אוקיי.

טלב אבו עראר: ולכן אני פונה בנושא, גם נוסף על קריאתך, חברי סעיד אלחרומי, לשר אורי אריאל, שנשב ונדבר על הכרה ביישובים, להקפיא לפחות את הריסת הבתים – אנחנו מוכנים בכל יום.

טלב אבו עראר: ולכן, אני לא רוצה להרבות בדיבורים, אבל אני גאה מאוד שחברי סעיד הצטרף אלינו כדי להיאבק לצידנו, להשיג אפילו הישגים – דיר באלכ, מכובדי היושב-ראש – ברשימה המשותפת, אחרי שהתאחדה.

עיסאווי פריג': "דיר באלכ" נשמע לא טוב.

טלב אבו עראר: מה?

טלב אבו עראר: למה אתה מפריע?

עיסאווי פריג': "דיר באלכ" נשמע לא טוב.

טלב אבו עראר: לא לא, סליחה, לא, אני מתכוון: שים לב, יעני, מה שאני אומר.

טלב אבו עראר: לזה הכוונה.

טלב אבו עראר: אחרי שהרשימה המשותפת התאחדה, כאילו כל המפלגות הערביות התאחדו ברשימה אחת, החליטו נתניהו וממשלתו לעשות סטופ – אפילו הישגים קטנים לא נותנים.

מירב בן ארי: טלב, אתה רק מברך אותו, בוא.

טלב אבו עראר: אז בסדר, מברכים, גם, אבל הוא הציע הצעה, וברוח ההצעה אני גם אומר שאנחנו מבקשים באמת להיפגש, לשבת עם השר אורי אריאל, כי הוא המחזיק בכל מה שקשור לתיק הבדואים, כדי לנהל משא ומתן בהכרה – על בסיס הכרה ביישובים, הכרה בבעלותם של האזרחים הבדואים על אדמותיהם.

טלב אבו עראר: תודה רבה, מכובדיי, והמשך יום נעים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום תרומתם של מתנדבי שנת שירות וחניכי המכינות הקדם-צבאיות

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים היום את תרומתם של מתנדבי שנת שירות וחניכי המכינות הקדם-צבאיות, הצעות לסדר-היום מס' 7702, 7756, 7758, 7768, 7838 ו-7899.

יולי יואל אדלשטיין: בפרשת השבוע האחרונה, פרשת לך לך, קראנו את סיפור היציאה של אברהם אבינו לדרך – בלי התראה, בלי הכנה מראש ובלי לשאול שאלות, אברהם יוצא לשליחות מסתורית אל ארץ רחוקה ולא מוכרת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, שחוזרים על הסיפור שוב ושוב, כבר יודעים מה יהיו התוצאות הנפלאות של המסע הזה, אבל אברהם לא יכול היה אפילו לדמיין אותן.

יולי יואל אדלשטיין: כל שנה אני שואל את עצמי, מניין הוא שאב את כוח הרצון לצאת לדרך?

יולי יואל אדלשטיין: מה מקור השכנוע העצמי, העמוק כל כך?

יולי יואל אדלשטיין: התנ"ך לא מסגיר את המחשבות שחלפו בראשו של אברהם, אבל אולי אפשר למצוא את התשובה בפרשה הקודמת, פרשת נח, וסיפור הכניסה אל התיבה.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה כל יציאה למסע גדול היא תוצאה של התכנסות פנימה.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה בשביל לאגור מספיק כוח כדי לשנות את העולם צריך להקדיש תקופה מסוימת להתבוננות פנימה, ללימוד, לחשבון נפש.

יולי יואל אדלשטיין: אולי זאת הסיבה שסיפור ההתכנסות של נח קדם לסיפור היציאה של אברהם.

יולי יואל אדלשטיין: זו ודאי הסיבה לכך שמתנדבי שנת השירות וחניכי המכינות הקדם-צבאיות תורמים כל כך לחברה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: כי במובנים רבים, מי שבחר לעשות שנת שירות או להצטרף למכינה קדם-צבאית – בעצם נכנס לתיבת נח.

יולי יואל אדלשטיין: הוא בחר בשנה של התנתקות מרעשי רקע, שנה של התרכזות במה שחשוב – גם כשבחוץ העולם סוער ואולי נדמה שמתחיל לרדת מבול.

יולי יואל אדלשטיין: בתיבה של השינשינים וחניכי המכינות אפשר לחשוב בגדול, לחלום בלי גבולות, לדבר במילים שבעולם האמיתי, ה"ציני", כבר פחות נשמעות: ציונות, חלוציות, שליחות, אהבת ארץ ישראל ואהבת עם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בתיבה הזאת אפשר לאגור את הכוחות שיוכלו להניע את ה"לך לך"; הכוחות שיהפכו את שנת השירות לחיים של שירות.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך השם, מספר התיבות – תיבות נח – של שנות השירות והמכינות הולך וגדל כל שנה; הן הכשירו כבר אלפים רבים של חניכים וחניכות לחיים משמעותיים, לחיים של עומק ונתינה.

יולי יואל אדלשטיין: כן ירבו.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לאחל הצלחה רבה לכל העוסקים במפעל החשוב של שנות השירות והמכינות הקדם-צבאיות: המנהלים, הרכזים, המרצים והחניכים.

יולי יואל אדלשטיין: מי ייתן וכאשר תצאו מן התיבה, תבורכו בברכה שניתנה לאברהם: ונברכו בכם כל משפחות האדמה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לברך גם את כל היוזמים של היום הזה, ותכף נשמע מכמה מהם.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבמציעים היא חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך, ואחריה – מירב בן ארי, אילן גילאון, עפר שלח, שולי מועלם-רפאלי ודב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גם על הדברים שאמרת, ותודה ענקית לחבריי מירב בן ארי ורועי פולקמן, שהצלחנו לחבור יחד להרים את היום הזה ולארח פה מאות בני ובנות נוער, שהם הצעירים הכי מעוררי תקווה והשראה שאפשר בכלל לדמיין, שבאו היום לכנסת, ולדעתי הוסיפו המון לכנסת, וצריך אולי, אדוני היושב-ראש, לעשות איזשהן משמרות של מתנדבי שנת שירות ומכינות שישבו בוועדות כל יום, כי הם מזכירים לחברי הכנסת היותר-ציניים שקיימים במשכן בשביל מה אנחנו עובדים פה.

סתיו שפיר: זו הצעה קטנה.

סתיו שפיר: אחרי שנת השירות שעשיתי בטבריה, כשהתגייסתי לצבא, ביום הראשון בקורס טיס, חיפשנו בעיניים אחד את השני, מי מאיתנו עשו שנת שירות ומי הגיעו לכאן ישר מהשנה החשובה הזאת, ומייד התחברנו, כי היה שם משהו משותף שקשה מאוד להסביר אותו.

סתיו שפיר: נשארנו חברים לכל החיים, גם היום, מתוך תחושה אחרת, שאיתה הגענו לצבא, שאנחנו מוכנים להקדיש את החיים שלנו – לא רק כמה שנים, את החיים – למען המדינה הזאת.

סתיו שפיר: ויותר ויותר צעירים ישראלים וישראליות רוצים ללכת לשנה החשובה הזאת מתוך אותה תחושה ערכית מדהימה, שהם רוצים פשוט לשים את החיים שלהם כדי שהחברה הישראלית תהיה טובה יותר.

סתיו שפיר: ואנחנו רואים בשנים האחרונות צעירים וצעירות מהפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, אנשים עם מוגבלות ועם צרכים מיוחדים, שיותר ויותר ממש נוהרים לתוך המסגרות החשובות האלה.

סתיו שפיר: וגם, כפי שהוכיח מחקר הממ"מ שביקשנו וקיבלנו היום בבוקר, אותם צעירים מתגייסים למסגרות משמעותיות יותר בצבא, הולכים יותר לתפקידי פיקוד, נמצאים יותר ויותר ומסיימים קורס קצינים יותר מחיילים אחרים.

סתיו שפיר: בקיצור, באמת, ההנהגה העתידית של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: אבל מערימים עליהם כל הזמן קשיים.

סתיו שפיר: מכסות חסרות, תקציבים שצריך כל שנה ללכת ולהילחם עליהם – מדובר בתקציבים מאוד מאוד קטנים, שצריך ללכת ולהילחם עליהם.

סתיו שפיר: במקום לעודד אותם לצאת לשנה הזאת, הרבה פעמים רואים חסימה.

סתיו שפיר: אנחנו היום ראינו ושמענו הרבה מאוד הבטחות גדולות, גם משר החינוך, גם מסגן שר הביטחון – כל נציגי המשרדים באו ועודדו את המפעל המשמעותי הזה.

סתיו שפיר: אנחנו מצפים שההבטחות יהפכו מהר מאוד למציאות.

סתיו שפיר: שלא נצטרך כל שנה לחזור לכאן ולהילחם על התקציבים האלה בשביל השינשינים.

סתיו שפיר: מגיע להם שהם פשוט יקבלו, שהדרך תיפתח בפניהם כדי להתנדב לשנה הזאת ולעשות כל מה שהם יכולים למען המדינה.

סתיו שפיר: ואני חייבת לפנות מכאן למתנדבים ולחניכי המכינות בבקשה נוספת: האחריות שנמצאת על כתפיכם בשנים האלה היא אחריות אפילו כבדה יותר מבעבר.

סתיו שפיר: אנחנו נמצאים בתקופה שלא מעט מהמנהיגים שנמצאים היום בשלטון מתייחסים לפוליטיקה בצורה מאוד מאוד צינית.

סתיו שפיר: יותר מזה – משתמשים בכוחם כדי לצאת ולתקוף את המוסדות שעליהם מתבססת המדינה, לתקוף את המהות שבשבילה בכלל התכנסנו כאן, במדינת ישראל, את הערכים היסודיים שעליהם הקים העם היהודי מדינה ובית.

סתיו שפיר: אנחנו עדים בתקופה האחרונה – ויותר ויותר כלל שהזמן עובר – לתקיפה של מוסדות המשפט, לתקיפה של התקשורת, לתקיפת אזרחים טובים שפשוט עושים את עבודתם, שומרי הסף, הבסיס של הממלכתיות.

סתיו שפיר: עמד פה נשיא המדינה לפני כמה ימים ואמר: זה קץ הממלכתיות, מה שקורה כאן.

סתיו שפיר: בתוך מערכת החינוך אנחנו רואים יותר ויותר פחד מהפוליטיקה עצמה, ויותר התרחקות מהמקום שבו מתקבלות ההחלטות.

סתיו שפיר: ואני אומרת לכם, שינשינים יקרים וחניכי מכינות: האחריות עליכם היום היא כבדה יותר, כי אתם חייבים להחזיר, יחד איתנו ועם מה שיש כאן, להחזיר את הממלכתיות הזאת; להזכיר לפוליטיקאים שנמצאים בשלטון על מה אנחנו – ובעבור מה אנחנו – נלחמים; לשם מה הוקמה המדינה הזאת מלכתחילה – מדינה שמבוססת על דמוקרטיה, ועל שמירה אחד על השני, שבה אנחנו עוזרים לכל ישראלי ולא בודקים קודם מאיפה הוא בא, ומי אימא שלו, ומי החברים שלו, ואיפה הוא גר, אלא פשוט דואגים לו, כי הוא אחד מאיתנו; מדינה שבה אנחנו כל הזמן חושבים איך אנחנו הופכים את העתיד לטוב יותר, לשוויוני יותר, לכזה שמעמיד את האזרח במרכז, ולא את הפוליטיקה; לכזה שכל הזמן פורץ עוד ועוד גבולות; שבו הציונות מגדירה את המשימה – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

סתיו שפיר: סליחה, בבקשה, עוד שני משפטים.

סתיו שפיר: – – שבו הציונות היא הגדרת המשימה שאומרת כך: אפשר לעשות את הבלתי-אפשרי; אפשר לעמוד מול האתגרים הגדולים יותר שיש במציאות הישראלית, גם הביטחוניים והפוליטיים וגם החברתיים והכלכליים; אפשר להילחם בתופעות האיומות של העוני – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – של האי-שוויון ושל הפערים החברתיים; אפשר להילחם בתופעות האלה, שגם מחלישות אותנו, מחלישות את הביטחון שלנו, מחלישות את החברה הישראלית; אפשר להתמודד עם אתגרי הביטחון שעומדים לפנינו, ולא לוותר להם, ולא להנמיך את עצמנו בפניהם ולפחד.

נאוה בוקר: תודה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: סליחה, במילה אחרונה.

סתיו שפיר: אנחנו ביום – – –

נאוה בוקר: את הרבה יותר מדקה אחרי.

סתיו שפיר: נכון, אבל הפרעתם לי חצי מהנאום ולא הצלחתי לשמוע את עצמי, אז אני מבקשת עוד חצי דקה.

נאוה בוקר: אף אחד לא הפריע לך, על מה את מדברת בכלל?

סתיו שפיר: בדיוק, זה מדהים, כי זה בדיוק הדברים שעליהם אני מדברת.

נאוה בוקר: אני מדברת איתך כבר דקה ומשהו אחרי שהנאום שלך היה אמור להסתיים.

סתיו שפיר: ממש כמה שניות.

סתיו שפיר: אפשר לכבד את הדברים שאני אומרת.

נאוה בוקר: כיבדתי אותך, נתתי לך זמן בשקט, ואת המשכת לדבר.

סתיו שפיר: לדעתי, גברתי, לא הקשבת למילה אחת ממה שאמרתי, כי אם היית מקשיבה לא היית קוטעת אותי בשלב הזה של הדברים שלי.

נאוה בוקר: זמנך עבר.

נאוה בוקר: אני מצטערת.

סתיו שפיר: חבל, אנחנו סתם מבזבזות זמן.

סתיו שפיר: שנייה.

סתיו שפיר: אני שולחת מכאן ברכה וחיזוקים וגאווה ענקית למתנדבים ולמתנדבות של שנת השירות ושל המכינות הקדם-צבאיות, ומצפה משיתוף הפעולה שהיה פה היום בין האופוזיציה והקואליציה להימשך גם כשנממש את ההבטחות שלנו כלפיהם – גם התקציביות, גם המכסות, גם ההבטחות בנוגע להמשך השירות הצבאי – במהירות האפשרית, כדי שבשנה הבאה נוכל להתכנס כאן שוב כדי לחגוג את השינשינים והמכינות כשכל המלחמות האלה כבר יהיו מאחורינו.

סתיו שפיר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, כמו שאמרה חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר, ציינו היום ביום מיוחד את יום המכינות ושנת השירות.

מירב בן ארי: אתחיל בתודה לחברת הכנסת סתיו שפיר ולחברי חבר הכנסת רועי פולקמן, באמת הובלנו יום מקסים, מרגש וחשוב.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות גם לשר החינוך נפתלי בנט ולסגן שר הביטחון אלי בן-דהן, שבאו וכיבדו אותנו בנוכחותם, ובכלל כיבדו את האירוע – זה חשוב – וגם לכל יושבי-ראש הוועדות, שנתנו לי גם להוביל שני דיונים, אבל גם בכלל, כיבדו אותנו בדיונים חשובים, גם בכספים, גם בקליטה, גם בחינוך, גם ברווחה וגם בחוץ וביטחון.

מירב בן ארי: אני רוצה להקדיש את הנאום שלי לשלושה צעירים, יפתח, יותם ועמית, שלושה שינשינים שלי.

מירב בן ארי: אני בעיקר שמה דגש על יותם זיתוני, שהוא כבר קצין בתותחנים עכשיו.

מירב בן ארי: הם לימדו אותי מהי שנת שירות.

מירב בן ארי: כשגדלתי בנתניה, בתיכון, לא הגיעו ובישרו לנו – לבוא לשנת שירות, או גייסו אותנו למכינה.

מירב בן ארי: לא יודעת אם במקרה או לא במקרה – לא היה לי, לא נחשפתי לעולם הזה ולא ידעתי בכלל מהו, אפילו לא כשהייתי בצבא – והייתי חמש שנים בצבא.

מירב בן ארי: אני לא יודעת כמה מחברי הכנסת שיושבים פה, כשהיו בתיכון, באו אליהם וניסו לגייס אותם למכינה.

מירב בן ארי: אצלי זה לא קרה.

מירב בן ארי: מה שהיה מאוד יפה, אגב, זה שבמהלך הדיונים הרבה חברי כנסת, כולם אמרו – זה היה מדהים – שיש להם ילדים בשנת שירות ובמכינות.

מירב בן ארי: זאת אומרת, כל חבר הכנסת שנכנס לדיון – וצריך להגיד תודה לחברי הכנסת, כי היו הרבה היום – כולם אמרו: הבת שלי, והבן שלי – וזה היה מאוד מקסים ויפה.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שאנחנו הולכים לשינוי.

מירב בן ארי: בעיניי, המכינות ושנות השירות – זאת הציונות.

מירב בן ארי: זה מפעל ציוני עצום, גדול ומרגש.

מירב בן ארי: הרבה דברים קרו היום.

מירב בן ארי: שמענו דברים, וגם חברת הכנסת שפיר דיברה על זה.

מירב בן ארי: את יודעת, גברתי היושבת-ראש, היו אפילו קטעים מתסכלים, כי את אומרת לעצמך: בחור כזה צעיר, שהגיע משכונה בפריפריה – גם פריפריה אצלי בנתניה, אצלך בחדרה – נכנס למכינה, עשה תהליך מדהים.

מירב בן ארי: את יודעת שבהתחלה יש קב"א ודפ"ר, שהוא מקבל, ובסוף השנה הוא מסיים מכינה, ומשאירים לו את אותם נתונים.

מירב בן ארי: אז אני אומרת: מה הועילו חכמים בתקנתם?

מירב בן ארי: הכנסת אותו למכינה, הילד או הילדה עשו שינוי מהפכני, והצבא עדיין רואה אותו עם נתוני הפתיחה האלה.

מירב בן ארי: וזה מאוד מתסכל, כי – אמרנו לצבא: חבר'ה, יש כאן אנשים שעברו מכינה – מאות, אגב; תסתכלו עליהם אחרת.

מירב בן ארי: אחד הקטעים היפים בעיניי זה – ישבה קצינה במג"ב – אדוני השר לביטחון הפנים – אני אגיד לך: ישבה קצינה בשם אופל – – –

גלעד ארדן: איך?

מירב בן ארי: קצינה במג"ב בשם אופל ישבה וסיפרה את סיפור החיים שלה.

מירב בן ארי: היא הגיעה מקריית שמונה, והלכה למכינה קדם-צבאית בטבריה.

מירב בן ארי: אתה חייב רגע להקשיב לסיפור הקטן הזה, כי הקצינה הזאת, במג"ב, ישבה מול כל חברי הכנסת, ומול שר החינוך, ואמרה לו: אדוני, כשגייסו אותי לצבא, הציעו לי להיות מזכירת תקשוב.

מירב בן ארי: חלילה, אנחנו לא מזלזלים, אבל הבחורה, החלום שלה היה להגיע למג"ב.

מירב בן ארי: זה היה החלום שלה.

מירב בן ארי: היא נכנסה למכינה קדם-צבאית של חצי שנה בטבריה, ובאמצעות כלים שהיא קיבלה היא נלחמה בצבא ועברה להיות שוטרת במג"ב.

מירב בן ארי: ויושבת מולנו אופל – בחורה, באמת, כאילו, מלח הארץ, אבל הצבא לא נתן לה הזדמנות, כי הוא ראה בה את הקב"א ואת הדפ"ר.

מירב בן ארי: אבל היא לא ויתרה, ונלחמה.

מירב בן ארי: ישבה מולנו – תשמע, אני רוצה להגיד לך, ובכלל, לכל מי שכאן: ישבנו, וכולנו היינו עם דמעות בעיניים, כי אתה אומר לעצמך: איך יכול להיות שבמדינת ישראל 2017 חבר'ה צעירים מהפריפריה – היא גדלה בקריית שמונה, והמכינה הייתה בטבריה, מכינה של מרכז מעשה – אנחנו לא נותנים להם הזדמנות.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: הרי בסוף היא תצא מהצבא – אתה יודע מה הדבר הראשון שהיא אמרה?

מירב בן ארי: אני יוצאת מהצבא, ואני חוזרת לקריית שמונה.

מירב בן ארי: ואמרה סתיו בדיון, שהיא הייתה במכינה בטבריה – –

סתיו שפיר: שנת שירות.

מירב בן ארי: – – בשנת שירות בטבריה, ומה אמרו לה השינשינים?

מירב בן ארי: דבר ראשון, אנחנו רוצים לצאת מטבריה.

מירב בן ארי: יושבת שם אופל ואומרת: אני מסיימת את הצבא, אני מסיימת את מג"ב, שזה החלום שלי, ואני חוזרת לקריית שמונה.

מירב בן ארי: ואני חושבת שבכל התסכול שהיה לנו קצת, מדי פעם, היום ראינו תקוות וראינו דברים מדהימים.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר דבר אחד: שנת השירות והמכינות צריכות להיות פתוחות לכולם: לקריית שמונה, לאילת, לחדרה, לנתניה.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים להכניס צעירים עם מוגבלות; אנחנו צריכים להכניס יותר צעירים יוצאי אתיופיה; אנחנו צריכים להגיע למכינה ולראות את כל הפנים של החברה הישראלית.

מירב בן ארי: לצערי, היום אנחנו צריכים עוד לתת דחיפה, וזה מה שעשינו היום.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה לכולם.

מירב בן ארי: היה יום מדהים, מרגש וחשוב, ואני מקווה, בעזרת השם, שבכל שנה נציין אותו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, תודה לסתיו, למירב ולרועי.

אילן גילאון: זה לא בכדי, שהם ארגנו לנו היום את מעיין הנעורים הזה, שהתפרץ מכל חלקי הבית ומילא אותנו בכל כך הרבה תקווה.

אילן גילאון: אני חושב שאת המשפט: "אתם האנשים שלהם חיכיתם" התאימו בדיוק למכינות הקדם-צבאיות, גברתי.

אילן גילאון: האנשים האלה, בסופו של דבר, בתוכם מסתתרת תנועת תיקון ענקית.

אילן גילאון: הם אנשים צמאי דעת, צמאים לחיי משמעות, ונדמה לי שהם תנועת התיקון, שב-100 השנים הבאות יצטרכו לתקן את מה שהתקלקל בינתיים ב-100 שנים הקודמות.

אילן גילאון: הם יהיו אלה אשר יחזירו את מדינת ישראל מאוד קרוב לקווי המתאר שעליהם היא ביקשה להתקיים, ולקום, מה שהזקן אמר בזמנו, לאור חזונם של נביאי ישראל: אני מכריז בזאת על הקמת מדינת ישראל.

אילן גילאון: מחברת מופת שרצינו להיות, לפרות הבשן שהננו היום, ובחזרה, תפקידם של אלה, שהוא תפקיד קשה מנשוא, יותר קשה משל מקימיה של המדינה הזאת – כי קל יותר, גברתי, לבנות מדינה מכלום, מאשר ליישר מדינה שכל כך התעקמה במשך הזמן, הרבה יותר קל.

אילן גילאון: ואלה הם תנועת התיקון, העוללים הללו, שהיום הסתובבו וראינו אותם.

אילן גילאון: אלה יהיו הדור אשר יהפוך את מדינת ישראל לחברת מופת, והציונות הבאה, הציונות של 100 השנים הבאות, היא ציונות מעמדית, גברתי, היא בדיוק מעם למעמד, הפוך ממה שבן-גוריון אמר.

אילן גילאון: היא בדיוק הכיבוש של מדינת ישראל.

אילן גילאון: הינה כיבוש שהוא נאור, לכבוש את מדינת ישראל ולהחזירה לבעליה החוקיים, הלוא הם רוב אזרחיה; ואותה חברת מופת סולידרית, שמקדשת את האדם ואת החיים שלו, שמבינה שהסולידריות והיחד הם הכלי הטוב ביותר להגשמה העצמית של הפרט.

אילן גילאון: חברה דמוקרטית שבה שואל כל אזרח כל יום מה הוא נותן למדינתו, ובכל יומיים, באומץ – מה נותנת לו מדינתו בחזרה, כי ללא הדיאלוג הזה, דמוקרטיה איננה מתקיימת, גברתי.

אילן גילאון: זה יהיה דור שיגנה את החמדנות כתנועה המכוערת ביותר של בני האדם, את החמדנות – הגרידיות, והקמצנות, כתכונות המכוערות ביותר של בני האדם, כמו שגברתי, הנדיבות היא התכונה הסקסית ביותר של בני האדם, אם תשאלו אותי.

אילן גילאון: אינני יכול לחשוב על משהו יותר סקסי מנדיבות.

אילן גילאון: אלה יהיו אנשים, גברתי, של ציונות עיוורת באופן מוחלט לצבעים, למינים, לנטיות, לגזעים.

אילן גילאון: הם ישפטו את האנשים על פי מעשיהם, ועל פי מעשיהם בלבד.

אילן גילאון: הם ייקחו את הרב-תרבותיות בפעם הראשונה ובאופן אמיתי, ולא יחטיאו אותה, כי הרב-תרבותיות היא הנכס היקר ביותר שהיה למדינה הזאת, והם ייקחו את כל הצבעים, ואת כל הטעמים, ואת כל הריחות ואת כל הצלילים, ומהם הם יעשו תרבות ישראלית מקורית אחת, מתוך היחד הזה.

אילן גילאון: ואז יביאו אותנו למה שאני בילדותי, גברתי, לימדוני בבית הספר – שאנחנו אור לגויים.

אילן גילאון: אני חושב שלנו יש פוטנציאל להיות חברה כזאת, וכשאני רואה את הילדים האלה, אני חושב שיש לנו פוטנציאל, על אף מה שאומרים על דור ה-Y, להיות חברה כזאת, כי הם ממלאים אותי בתקווה, מחדש, שיש בשביל מה ללכת.

אילן גילאון: אני אומר לך – וחברת הכנסת סתיו שפיר אמרה שהם צריכים להיות תורנים – הם צריכים להיות חברי כנסת, משום שרק אנשים שאינם מתאימים לפוליטיקה היום – מתאימים לפוליטיקה; כאלה שלא הולכים סחור-סחור ולא הולכים סביב-סביב, ומבינים שגם תכונות אנושיות בסיסיות הן התכונות הנכונות לתוך הפוליטיקה.

אילן גילאון: זהו, גברתי, מעמד הקשת, עם הצבעים, והמינים, והמוגבלים, והנגישות שמאפשרת לכל פרט בתוך החברה הישראלית, מן המקום שהוא נמצא, להגיע למחוז חפצו בכבוד ובעצמאות.

אילן גילאון: חברת המופת.

אילן גילאון: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

נאוה בוקר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, שנת השירות, המכינות ותוכניות אופק הן מיזם לאומי, שמטרתו, בעיניי, לגדל דור של אנשים שיהיו משמעותיים לעצמם – ולסביבה.

שולי מועלם-רפאלי: התרגשתי לראות היום את מתנדבי שנת השירות, חניכי המכינות ותוכניות אופק מסתובבים בתוכנו בין כותלי הכנסת, עוברים מוועדה לוועדה, עם חולצות של הצופים, של בני עקיבא, של השומר הצעיר, של הנוער העובד והלומד ושל המכינות.

שולי מועלם-רפאלי: כמה שוני היה ביניהם וכמה דמיון יש ביניהם.

שולי מועלם-רפאלי: כמה שהם שונים, בנים ובנות, דתיים וחילונים, בני העיר והכפר, עולים וותיקים, יהודים, ערבים, דרוזים, מוסלמים, נוצרים, בדואים, אבל כמה שהם דומים – כולם, ללא יוצא מן הכלל, בחרו לדחות בשנה את הזכות שיש לכולנו לשרת בצה"ל או בשירות לאומי-אזרחי, כדי לתת ולקבל, כדי ללמוד וללמד וכדי לצמוח, באופן אישי וכחברה, כדי להפוך את המדינה לטובה יותר.

שולי מועלם-רפאלי: הדמיון הזה חזק מכל שוני.

שולי מועלם-רפאלי: השלם גדול מסך חלקיו, ואותי אישית זה לא הפסיק לרגש בכל פעם שפגשתי אותם.

שולי מועלם-רפאלי: אם יכולתי, הייתי עוברת עכשיו ומציינת תוכנית-תוכנית ומכינה-מכינה, ומקום של שנת שירות, מקום אחרי מקום, אבל יש כל כך הרבה, שזה היה מתחיל ולא נגמר.

שולי מועלם-רפאלי: לכן אני מבקשת להתמקד בסיפור אישי אחד, שבעיניי מסמל חלק מההוויה של כולנו, ההוויה של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לספר על אליסף פרץ.

שולי מועלם-רפאלי: אליסף, ששכל את אחיו הבכור, סגן אוריאל פרץ, בנובמבר 1998 בקרב בלבנון, ו-12 שנים אחר כך שכל את אחיו השני, רב סרן אלירז פרץ, בקרב בעזה – בין שני האסונות האלה אליסף איבד גם את אביו, אליעזר, ולמרות הקושי הכבד והכאב הבלתי-נסבל, הוא אמר: אם אני חי, אני מעדיף לחיות ב-100%, ואת כל העוצמות של הכאב ושל הגעגוע הוא בחר לממש בעולם החינוך, ולהקים – ולעמוד למשך תקופה בראש המכינה הקדם-צבאית שחר בניצן, ואני מבקשת לקרוא חלק מדברי הפתיחה שלו, כשהוקמה המכינה, ואני מצטטת: "החזון במכינה שלנו הוא שהחניכים יקבלו כלים לכל המשך דרכם, ולא רק לשירות הצבאי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מתכוונים להתעמק בארון הספרים היהודי ובכל מה שקשור לתרבות העברית.

שולי מועלם-רפאלי: ילמדו אצלנו את הרב קוק ואת המהר"ל מפראג לצד עגנון וי"ל פרץ, ועל כל שלושה שבועות של לימוד נעשה שבוע אחד בשטח, שבו נלמד דרך הרגליים".

אלי אלאלוף: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אותו הוא לא הזכיר.

שולי מועלם-רפאלי: אני מצטטת, אז אני לא יכולה להוסיף מעצמי.

אלי אלאלוף: אבל אני רק מזכיר שיש גם – – –

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי, אתה יודע שאני תמיד מביאה אותם.

אלי אלאלוף: – – –

שולי מועלם-רפאלי: "חוץ מהעניין הצבאי", הוא אומר, "המכינה שלנו היא גם מכינה לחיים".

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים לתת לחניכים להבין בשביל מה ולמה אנחנו דווקא פה, דווקא כאן.

שולי מועלם-רפאלי: נראה להם מה מיוחד ויפה בארץ הזאת, ואז יהיה הרבה יותר קל להתמודד – להתמודד עם השירות הצבאי והקשיים שהוא מביא ועם נפתולי החיים הצפויים להם במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: "אנחנו", הוא כותב, "בהחלט מצפים מהבוגרים שלנו להיות לא רק חיילים טובים בצה"ל, אלא גם חברים טובים יותר, בעלים ואבות טובים יותר, נהגים ונהגות טובים יותר, כך בכל תחום".

שולי מועלם-רפאלי: דבריו המרגשים של אליסף, לצד הבחירות המשמעותיות שלו, משקפים, בעיניי, את כל המהות של שנות השירות והמכינות הקדם-צבאיות ותוכניות אופק, מהות שהיא כולה ארץ ישראל היפה, ועל זה אני מבקשת להגיד תודה לכל אחד ואחד שבחר בזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהקריאה החשובה ביותר, שחזרה על עצמה שוב ושוב היום, בכל אחד מהדיונים, וגם בכינוס הסופי – ואני קוראת מכאן לחבריי, לראש המפלגה שלי, שר החינוך, לסגן שר הביטחון, הרב אלי בן-דהן:

שולי מועלם-רפאלי: הדבר החשוב ביותר הוא להגדיל את התקציב לתוכניות המופלאות האלה, להגדיל את התקנים, להראות איך כל שנה אנחנו מוסיפים – דובר על 10%?

שולי מועלם-רפאלי: נחליט על 8%, נחליט על 20%, אבל מדינת ישראל חייבת להראות התקדמות במספר התקנים בתוכניות היפות האלה, ולאפשר לכל אחד ואחת לזכות בשנה המשמעותית הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: ותודה אחרונה אני רוצה – לכם, חברותיי סתיו שפיר, חברת הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת רועי פולקמן; כמובן – חברת הכנסת סתיו שפיר.

שולי מועלם-רפאלי: הרגשנו היום בכנסת תחושה שמאוד התחברתי אליה בדברים שדיבר עליהם חברנו אלי אלאלוף – אתה פה, ולא ידעתי שתהיה פה כשאני אגיד את זה.

אלי אלאלוף: אני יכול לצאת.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא, חלילה, עמדת פה אתמול על הדוכן ואמרת: רגע לפני שאני מדבר על העלאת שכר המינימום, אני רגע רוצה לפרוס – לפרוס את הדברים הרחבים והמשמעותיים שנעשים פה.

שולי מועלם-רפאלי: ופתאום היום, כשראיתי את הצעירים והצעירות האלה בכל מקום, שהגיעו בזכותכם, שלושת החברים שהובילו את היום הזה, פתאום הבנתי את המשמעות; פתאום הבנתי שיש לנו תפקיד – גם לעשות את הדברים, אבל גם להביא אותם לפני הציבור.

שולי מועלם-רפאלי: אז תודה רבה על שאפשרתם לנו היום לפגוש את החבר'ה הצעירים האלה ולהביא לפניהם את הרוח הזאת, שהם מביאים אלינו, ואנחנו, בעזרת השם, נביא אליהם ולשאר הציבור.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אכן, זה היה יום עמוס במיוחד בכנסת.

דב חנין: היה פעמיים יום נושאי: גם יום הנגב, עם שורה ארוכה של דיונים בוועדות הכנסת, וגם היום שאנחנו מציינים עכשיו, שעוסק במתנדבי שנת שירות וחניכי המכינות בארץ.

דב חנין: אני רוצה באמת לפתוח בברכה לכם, חברי וחברות הכנסת – חברת הכנסת סתיו שפיר, חברת הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת רועי פולקמן, על הייזום של היום הזה ועל הדיונים שלו, ועל ההזדמנות להעלות על שולחן הכנסת לא רק הערכה והוקרה לאותם מתנדבים צעירים, אלא גם את השאלה החשובה לא פחות, מה אנחנו יכולים לעשות, כמערכת, כדי לשפר את היכולת שלהם להתנדב, וכדי לאפשר להם להתנדב בתנאים טובים וראויים יותר.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, יש לי הזכות להיפגש לאורך השנה לא מעט עם מתנדבי שנות שירות ותלמידי מכינות בכל מיני מקומות בארץ.

דב חנין: אני תמיד מתרשם לא רק מהאנרגיה ומהרוח האידיאליסטית שמאפיינת את החברים הצעירים האלה, החברים והחברות הצעירים והצעירות האלה, אלא גם מהחשיבה הפתוחה, מהנכונות לשאול שאלות, מהרצון לחפש תשובות אחרות, ובעיקר – מהרצון לתרום, להפוך את הארץ הזאת ואת החברה שלנו למקום טוב יותר.

דב חנין: זה הדבר הכי יפה בתוך אותה תנועה גדולה של מתנדבים – אותה ראייה שזה יכול להיות יותר טוב, שזה יכול להיות אחרת; אותו חוסר ויתור – ויתור שלפעמים מאפיין יותר מדי אנשים כאן, שכבר מרימים ידיים וחושבים שמה שיש הוא הדבר היחיד שיכול להיות.

דב חנין: לא, האנשים הצעירים האלה חיים בתחושה שיכול להיות כאן אחרת, שצריך להיות כאן אחרת, והם מוכנים לעשות באופן אישי, ולתרום, כדי שיהיה כאן שינוי, וכדי שיהיה כאן אחרת, נכון וטוב יותר.

דב חנין: אז הערכה גדולה לאותם צעירים, למתנדבים ולמתנדבות בשנות השירות, וגם אמירה לנו: אנחנו צריכים להבטיח שהמערכת הזאת תהיה יציבה וקבועה.

דב חנין: אנחנו צריכים להבטיח שהמתנדבים יקבלו את הבסיס הראוי וההוגן שיאפשר להם להתנדב בצורה מכובדת.

דב חנין: הם הרי לא מקבלים שכר, אבל הם כן צריכים לקבל תנאי מינימום שיאפשרו להם להתפנות ולהתנדב לבצע את העבודה שהם עושים, לאפשר קיום ראוי לאנשים במערכות האלה, כדי שאנחנו לא נגיע למצב שהאופציה הזאת של ההתנדבות תהיה אופציה שפתוחה לפני בני עשירים או בני השכבות המבוססות בלבד.

דב חנין: אני גם מודאג כשאני שומע על הרבים שרוצים להתנדב ואין להם תקנים.

דב חנין: זו בעיה.

דב חנין: אני חושב שאנחנו מפסידים פעמיים: אנחנו מפסידים כחברה פעם אחת בזה שאנחנו לא נהנים מהתועלת שאותם מתנדבים יכולים לתת, ופעם שנייה אנחנו מפסידים כשאנחנו מעבירים לאנשים צעירים את המסר: אנחנו לא צריכים אתכם ולא רוצים אתכם.

דב חנין: המערכת הזאת כולה, עמיתיי חברי הכנסת, צריכה להתנהל כמערכת אזרחית לחלוטין.

דב חנין: היא לא צריכה להיות מחוברת לא לצבא ולא למשרד הביטחון.

דב חנין: זה חלק ממהלך חינוכי ואזרחי שהוא בעצם, אם תרצו, המשך ישיר של מערכת של חינוך והשכלה שניתנת לבני נוער ולצעירים בישראל.

דב חנין: וככזאת, עמיתיי חברי הכנסת, היא תוכל להיות גם יותר רחבה, להגיע לציבורים נוספים בחברה בארץ ולשפר את היכולת שלה לתרום לכולנו.

דב חנין: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: ישיב השר גלעד ארדן, בשם שר החינוך.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מברך את חברת הכנסת שפיר ויתר חברי הכנסת על יוזמתם לייחד יום הוקרה למתנדבי שנת שירות ולחניכי המכינות הקדם-צבאיות ותוכניות אופק.

גלעד ארדן: באמת, יישר כוח.

גלעד ארדן: מדובר בצעירים איכותיים – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: מה?

סתיו שפיר: – – – ומירב בן ארי ורועי פולקמן, יחד.

גלעד ארדן: היא כל כך שקטה ונחבאת אל הכלים.

מירב בן ארי: לא נעלבתי כשלא הזכרת אותי.

גלעד ארדן: בחורה שקטה ונחבאת אל הכלים – היא הפריעה לי להתרכז.

גלעד ארדן: היא הכריחה אותי להקשיב.

מירב בן ארי: קטנה – – –

גלעד ארדן: מירב, אני מברך גם אותך, ואת רועי פולקמן, ואת מיכל רוזין, ואת עפר שלח, ואת דב חנין, ואת שולי מועלם – זה כמו בבית כנסת – ואת כל הקהל הקדוש הזה.

שולי מועלם-רפאלי: כל יוצאי חלציה.

גלעד ארדן: מדובר בצעירים איכותיים, צעירות וצעירים איכותיים, חדורי מוטיבציה, המקדישים שנה נוספת מחייהם בהתנדבות כדי להכין את עצמם לשירות מלא ומשמעותי בצה"ל, אם באמצעות תרומה משמעותית לקהילה במסלול שנת השירות ואם באמצעות למידה עיונית ולמידת הארץ דרך הרגליים במסלול המכינות קדם-צבאיות ותוכניות אופק.

גלעד ארדן: על כך מגיעה להם תודה.

גלעד ארדן: הם בהחלט דוגמה ומופת לדור העתיד ומממשי החזון לחברה מלוכדת המקדשת ערבות הדדית ותרומה לאומית.

גלעד ארדן: אחד מהיעדים המרכזיים שהציב שר החינוך נפתלי בנט בקדנציה הזאת היה חיזוק החינוך לערכים ולמעורבות חברתית בקהילה.

גלעד ארדן: בתוך כך, בשלוש השנים האחרונות אנו עדים לצמיחה מספרית ומהותית במפעלי שנת השירות והמכינות הקדם-צבאיות, ובכלל זה בתוכניות אופק לצעירים מהשכבות החלשות.

גלעד ארדן: בשלוש השנים האחרונות גדל תקציב שנת השירות בכ-37 מיליון ש"ח, וכיום הוא כ-56 מיליון ש"ח.

גלעד ארדן: מספר המתנדבים גדל גם הוא, וכיום הוא 2,215, לעומת 1,881 בשנת 2014.

גלעד ארדן: כך גם לגבי המכינות הקדם-צבאיות: תקציבן גדל בכ-26 מיליון ש"ח בשלוש השנים האחרונות, וכיום הוא 80 מיליון ש"ח לשנה.

גלעד ארדן: כיום מספר החניכים הוא 3,781, לעומת 2,573 בשנת 2014.

גלעד ארדן: תקציבן של תוכניות אופק גדל גם הוא, ב-3.5 מיליון ש"ח, בשלוש השנים האחרונות, ומספר החניכים גדל בהתאמה, וכיום הוא 800, לעומת 326 בשנת 2014.

גלעד ארדן: סך התקציב שיוקצה השנה לתוכניות אופק הוא כ-12 מיליון ש"ח.

גלעד ארדן: חשוב לציין כי תוכניות אופק, שהן נדבך חשוב בעשיית משרד החינוך לצמצום פערים, פותחות את הצוהר לצעירים מהשכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות ומשנות עבורם את המסלול.

גלעד ארדן: מדובר בצעירים שלולא הצטרפותם למכינות האלה לא היו מתגייסים כלל לצה"ל, או הולכים לשירות לא משמעותי.

גלעד ארדן: אנו נמשיך ונפעל להרחבת פעילותן של התוכניות האלה, והיעד שהצבנו הוא גידול לכ-1,300 חניכים עד שנת 2021.

גלעד ארדן: ככלל, יצוין כי בשנים האחרונות משרד החינוך פועל לפתוח יותר ויותר את המפעלים הללו ליישובי הפריפריה ולתלמידים מהאוכלוסיות המוחלשות.

גלעד ארדן: בין הפעולות שנעשו אפשר לציין הקצאת 320 מלגות לחניכים יוצאי העדה האתיופית בתשע"ז, במסגרת המכינות, שנות השירות ותוכניות אופק.

גלעד ארדן: בשנה הנוכחית אנו צופים גידול במספר המלגות, והוא יהיה 450.

גלעד ארדן: מדובר בתקציב של כ-4.5 מיליון ש"ח לשלוש השנים הבאות.

גלעד ארדן: אפשר להוסיף על כך ולציין כי בשנת 2018 תימשך העשייה, עם הפנים לפריפריה; אנו נעודד גיוס חניכים מאזורי הפריפריה, ותהיה העדפה של מתנדבי שנת השירות המגיעים מאזורים אלו.

גלעד ארדן: אגב, זה הדגש שנתת, מירב.

גלעד ארדן: כל השותפים יסכימו, בוודאי, כי פעילות שנת השירות, המכינות הקדם-צבאיות ותוכניות אופק יוצרת בישראל מנהיגות צעירה, איכותית וערכית, הנושאת תרומה לצה"ל, למדינה ולחברה בישראל.

גלעד ארדן: נתוני הגיוס מעלים כי השתלבות בוגרי המכינות ושנות השירות בתפקידי פיקוד, קצונה ולוחמה גבוה בהשוואה לשאר המתגייסים.

גלעד ארדן: לכל נער ונערה במפעלים החשובים הללו יש אפשרות לתרום.

גלעד ארדן: לסיכום הדברים אני מבקש לשוב ולהודות, בשם הממשלה ובשמי, לצעירים העוסקים במלאכה, לבוגרים שתורמים את תרומתם למדינה ולחברה בישראל גם לאחר סיום השתתפותם בתוכניות השונות, ולצוותים המובילים את העשייה הכה-חשובה הזאת.

גלעד ארדן: נמשיך להרחיב את מעגל ההזדמנויות ונעשה את מיטב יכולתנו למצות את הפוטנציאל האנושי הרב הטמון בבנות ובבני הנוער שלנו.

גלעד ארדן: תודה רבה לכם.

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: מה אתה מציע?

נאוה בוקר: אתה מציע להסתפק בדבריך?

סתיו שפיר: לא.

סתיו שפיר: צריך – אפשר לעשות דיון משלים בכספים ובחוץ וביטחון כדי לסגור את הפינות – – –

גלעד ארדן: ועדת חוץ.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: מה?

נאוה בוקר: הם מציעים דיון בוועדה.

גלעד ארדן: אני מציע להעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון.

נאוה בוקר: איזו ועדה?

נאוה בוקר: ועדת חוץ וביטחון?

קריאה: כן.

נאוה בוקר: יש לנו הבעת דעה?

מירב בן ארי: אפשר אחרי ההצבעה?

מירב בן ארי: אחרי ההצבעה.

נאוה בוקר: לפני ההצבעה?

נאוה בוקר: אוקיי.

נאוה בוקר: שתי הבעות דעה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, השר לביטחון פנים גלעד ארדן, אני רוצה להודות למי שארגן את היום הזה – אני הייתי בוועדת חינוך.

נורית קורן: הוועדה הייתה מלאה מפה לפה, ומאוד מאוד חשוב, הנושא הזה.

נורית קורן: בעצם, ברגע שאנחנו לוקחים ילדים עם מוגבלות, ובני נוער עם מוגבלות, ונותנים להם את כל הכלים שנותנים לכל ילד אחר במדינת ישראל, הם יכולים להגיע לשמיים, וכל דבר ייפתח לפניהם.

נורית קורן: לכן אני רואה במכינות הקדם-צבאיות, בעצם, את ההזדמנות, את המדרגה שאפשר לדלג עליה, ובעצם אנחנו נהפוך לחברה ערכית ושוויונית.

נורית קורן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברותיי וחבריי, גם סתיו, גם רועי, גם מירב, גם שולי, כל הכבוד, אני חושבת שזה יום חשוב בצורה בלתי רגילה, ואני רוצה לומר, דווקא מהצד שאני רואה את זה, משירות רב שנים בצבא: מי שעשה שנת שירות, ומי שהוא בוגר מכינה, הם החבר'ה שהיו שדרת הפיקוד לאחר מכן, והביאו את כל הדברים הללו גם לעשייה חברתית – לא רק פיקודית משימתית, אלא גם מתוך ראייה חברתית רחבה, של איך לדעת לדחוף אנשים מסוימים כדי שהם יחזרו לשכונה עם הדרגות ויובילו אחרים לבוא בעקבותיהם.

ענת ברקו: הדברים הללו הם מאוד חשובים.

ענת ברקו: בהרבה מאוד מקרים – אנחנו חושבים שאת ההשפעה על הדור הצעיר אפשר לעשות דווקא מאנשים יותר מבוגרים.

ענת ברקו: דווקא הצעירים ביותר יכולים להוביל ולהשפיע.

ענת ברקו: והדבר היפה – שנלחמים להגיע לשנת שירות, וכשיש מכסות, נלחמים בתנועות הנוער לפרוץ את המכסות האלה ולהגיע, ולכן צריך לאפשר את זה לכל מי שרוצה, מכל מקום, מכל מגזר, כדי לתרום גם לאותו מגזר וגם קדימה, לשפר את החברה שבה אנו חיים.

ענת ברקו: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אנחנו נעבור להצבעה על להעביר את הדיון לוועדת חוץ וביטחון.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הדיון על ציון יום תרומתם של מתנדבי שנת שירות וחניכי המכינות הקדם-צבאיות יועבר לוועדת חוץ וביטחון.

סאלח סעד: להוסיף אותי להצבעה.

נאוה בוקר: להוסיף את חבר הכנסת סאלח סעד לפרוטוקול – בעד.

נאוה בוקר: הודעת מזכיר הכנסת.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק כינויי מקור וציונים גאוגרפיים (תיקון מס' 6), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: הסכם עם המשרד הבין-לאומי של הארגון העולמי לקניין רוחני בעניין תפקוד רשות הפטנטים הישראלית כרשות בין-לאומית לחיפוש וכרשות בין-לאומית לבחינה מוקדמת.

נאזם בדר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/736); נספחות.

נאוה בוקר: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצעת חוק פתיחת קבר של קטין יהודי יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכה בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח–2017, של חברת הכנסת נורית קורן וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת נורית קורן.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאוה בוקר: עד עשר דקות לרשותך.

נורית קורן: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת והשר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

נורית קורן: השר, תכבד אותנו, בבקשה, ותשמע את מה שיש לי לומר.

נורית קורן: חבריי חברי הכנסת, זהו מעמד מרגש ביותר עבורי, שכן הצעת החוק לפתיחת קברים עולה היום לקריאה ראשונה כאן, במליאת הכנסת.

נורית קורן: אף שרבים סברו שהצעה זו אינה ריאלית, אנחנו נמצאים כולנו פה, ניצבים מול משפחות הפרשה, ונותנים להן תקווה אמיתית, תקווה שסוף-סוף הן תוכלנה לגלות את האמת ולדעת אם יקירם אכן קבור במקום המתואר.

נורית קורן: מאז פתיחת הפרוטוקולים התגלה למשפחות רבות שיש בתיק האישי תעודות קבורה וציון מקום הקבורה.

נורית קורן: מכאן הבנתי שכחלק מהמאמץ למציאת הילדים, עלינו לפתוח קברים כדי לקחת דגימת דנ"א לזיהוי הנפטר.

נורית קורן: כל תקופת הפגרה ניהלתי במרץ את דיוני ההכנה של החוק, ויצאנו למסע סיורים בבתי העלמין ברחבי הארץ.

נורית קורן: בין היתר ביקרנו בסגולה שבפתח תקווה, בגבעת שאול שבירושלים ובמחנה דוד שבחיפה.

נורית קורן: צעדנו שם, בליווי המשפחות, מזועזעים מהמראות ומההזנחה הפושעת בחלקת הקבורה.

נורית קורן: באופן אישי, נדהמתי לגלות שבמקרים רבים חלקות קברי הילדים היו מוזנחות ביותר.

נורית קורן: לא היה ציון שם, שלא לדבר על מצבה.

נורית קורן: חלק אף כוסו בשני מטר עפר, ומעליהם נקברו אנשים אחרים בלי ידיעת המשפחות.

נורית קורן: פשוט מחריד.

נורית קורן: כאמור, נאלצנו לעשות התאמות בהצעת החוק כדי להתאים אותה למצב הפיזי שמצאנו בבתי הקברות.

נורית קורן: המטרה העיקרית של החוק היא להביא נחת למשפחות, שרובן כלל לא ידעו שקיימת חלקת קבר ויש להם ספק אם יקיריהם עדיין בין החיים.

נורית קורן: לכן, החוק המוצע יאפשר לבני המשפחות לזכות לתשובה שחיכו לה עשורים, ולדעת אם ילדם קבור במקום שצוין, והם יוכלו להגיד לראשונה – כן, חברים, לראשונה – קדיש, לבנות מצבה ראויה ולעלות לקבר, מה שעד כה נמנע מהן, או לחלופין, תדענה המשפחות כי עליהן להמשיך בחיפושים, בשל הסיכוי שילדם חי ונושם.

נורית קורן: עוד אשתף אתכם, כי בחודשי הפגרה נאלצתי להתמודד ולעמוד אל מול גדולי הרבנים, ואנשי דת, שסברו כי נוסח החוק יוביל לפגיעה בכבוד המת.

נורית קורן: כאישה שגדלה והתחנכה בבית דתי, וכאישה מסורתית, הצלחתי להעביר את המסר הברור, שאין ולא תהיה שום פגיעה בכבוד המת; יותר מזה – נביא להעצמת קדושת החיים, ונאדיר את כבוד המת על ידי זיהויו.

נורית קורן: היום גם שוחחתי עם הרב רצון ערוסי, והוא נתן את ברכתו להצעת החוק, ואמר לי את המשפט הבא – ואני מצטטת: אין צל של ספק שכבוד המת בא מכוח המגמה להגן על כבוד החיים, כי הרי שני הדברים שלובים זה בזה.

נורית קורן: המשפט הזה ממחיש בדיוק את הנקודה שהצעת החוק מגובה בפסקי הלכה של גדולי הדור, הרב עובדיה יוסף והרב יוסף קאפח, זצ"ל, ששניהם נתנו בשנת 1997, בזמן שוועדת כהן-קדמי – ועדת החקירה הממלכתית כהן-קדמי – עבדה.

נורית קורן: הם נתנו פסק הלכה לפתיחת קברי הילדים הקשורים לפרשה, ואכן, נפתחו עשרה קברים – מדגמי – בבית העלמין בסגולה.

נורית קורן: לכן אני אומרת כאן, מעל במה זו: יש גם פסק הלכה עקרוני שהרב לאו נתן, והוא נמצא בחומר של הצעת החוק.

נורית קורן: אני עומדת כאן לפניכם, בשמן של המשפחות, וקוראת לכולכם להצטרף אליי ולעזור לי לסייע להן אחרי מאבקים קשים ומתמשכים ולאחר סבלם הרב של בני המשפחות וחוסר הידיעה מה עלה בגורלו של יקירם.

נורית קורן: בואו ניתן למשפחות את השקט שמגיע להן, ובהחלט הגיע הזמן.

נורית קורן: אני רוצה להוסיף ולומר שרבים לפעמים אומרים לי: למה את מתעסקת דווקא בהצעת חוק שמדברת על פתיחת קברים?

נורית קורן: למה את לא פותחת את תיקי האימוץ?

נורית קורן: אז אני מודיעה כאן, מעל בימת הכנסת – וחשוב שהמשפחות ישמעו:

נורית קורן: הגשתי גם הצעת חוק שאומרת לפתוח את תיקי האימוץ על ידי קרובי משפחה ועל ידי המשפחה הביולוגית, ולא רק, כפי שנהוג היום, לפי החוק, שהילד המאומץ יכול לפתוח את התיק.

נורית קורן: מכיוון שלא הסתדר בוועדת השרים לחקיקה להעביר את החוק, יש לי הסכמות עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, וכל משפחה שמגיעה לוועדה, או פונה לוועדה ונותנת את תעודת הזהות, ואנחנו מצליחים לעלות על הפרטים של הילד שנעלם – אנחנו בודקים גם אם יש תיק אימוץ, ואנחנו מקבלים תשובות.

נורית קורן: לצערי, בעשרת המקרים האחרונים שבדקנו לא היה תיק אימוץ, ואנחנו יודעים שיש בעיה.

נורית קורן: אבל בזה שאנחנו מחוקקים את החוק לפתוח קברים אנחנו לא מאיינים את הזכות לטעון שהילד נחטף, הילד נעלם, ועדיין אפשר לבדוק את זה, אפילו שאנחנו הולכים גם במסלול של פתיחת קברים.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכולם שהוועדה והצוות שעומד לרשותי, אם זאת מירב, ואם זאת שירלי, עושים כל דבר שאפשר.

נורית קורן: גם היום ישבנו ושמענו עדויות של משפחות, ועולות כל הזמן טענות נוראות, ואנחנו שומעים את הסבל של המשפחות, והסיפורים רק הולכים ונעשים חמורים בכל פעם.

נורית קורן: לכן, היום אני מאוד שמחה ונרגשת להעלות את הצעת החוק לקריאה ראשונה, ואני מבקשת את תמיכתכם, מבקשת שתצביעו בעד.

נורית קורן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סולימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת חיליק בר – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, עליתי לדוכן כדי להביע תמיכה בהצעת החוק הזאת, אבל בעיקר כדי להביע תמיכה במאבק שלכן, חברותיי, חברת הכנסת נורית קורן וגברתי היושבת-ראש, חברת הכנסת נאוה בוקר, ושל הציבור הגדול הזה, שאני פוגש אותו ורואה את הכאב הגדול של אנשים שחיים עם כאב לאורך כל כך הרבה שנים.

דב חנין: יש כאבים שככל שעובר הזמן הם לא מצטמצמים, אלא מתחזקים, ונצברים עליהם מטענים נוספים.

דב חנין: לכן יש לנו חובה אמיתית, כחברה, לבדוק בצורה אמיתית, ולעשות את הצעדים הנדרשים – כולל הצעד שמדובר עליו בהצעת החוק הזאת, שהוא צעד באמת יוצא דופן, לא רגיל – כדי להגיע לחקר האמת, וכדי לתת לאנשים האלה, שמגיעים אלינו – אלייך, חברת הכנסת נורית קורן – לוועדה, ואני משתתף מדי פעם, ורואה אנשים מבוגרים שנשבר הלב לראות אותם, שחיים עם הכאב, ומחפשים את התשובות, ושואלים איפה הילדים שלהם.

דב חנין: ואנחנו כחברה חייבים, חייבים, חייבים, לתת את התשובות.

דב חנין: לכן אנחנו נמצאים היום – אני חושב שזה אחד הדברים החשובים שקורים בכנסת, העבודה הזאת והמאמץ הזה.

דב חנין: אני יודע שלאחר כך כל הרבה שנים לא פשוט לעקוב אחרי כל הפרטים ולא פשוט להתחקות אחר כל העובדות, אבל דווקא לכן זה כל כך חשוב.

דב חנין: יש כאלה שאומרים שהעבר מת, הוא מאחורינו.

דב חנין: זו גישה מוטעית; העבר חי איתנו, ואנחנו – אם יש כאבים, בעיות, חולשות, פשעים שנעשו בעבר שלנו, הדרך היא לנקות את הפצע, ואז לטפל בו; להכיר בפצע, להכיר בכאבים, ואז לתת את הטיפול ואת הריפוי.

דב חנין: בלי הכרה, בלי ריפוי, אין לנו תקווה, והתקווה שלנו נמצאת בין היתר בזה שאנחנו נדע לטפל בפצעים הקשים והכואבים האלה.

דב חנין: יישר כוח לכן.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, אחרון הדוברים.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, גם אני מצטרף לברכות ולהערכה הגדולה לחברת הכנסת נורית קורן.

אורי מקלב: אני עקבתי אחרי הדיונים, ואני יודע כמה מאמץ השקעת.

אורי מקלב: הייתה לך מטרה, והיה לך יעד, ובעקביות, בנחישות ובהרגשת שליחות את באמת מביאה את זה היום לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: המאבק הזה, לגלות ולזהות את האמת זיהוי אמיתי, זה מאבק של כולנו.

אורי מקלב: אנחנו מחויבים בזה לחיים, מחויבים בזה למתים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש בזה גם הוקעה של שלטון שהיה פטרוני, אולי אפילו שתלטני, שרלטני במידה מסוימת, שהחליט מה טוב לילדים האלה, ולעשות להם יותר טוב.

אורי מקלב: בסופו של דבר הוא העביר אנשים על דתם, וגם על דעתם בעקבות זאת.

אורי מקלב: השלטון הזה, שהיה אז, שעשה את זה, עשה את זה באכזריות ובהתעללות רגשית ונפשית בהורים ובמשפחה.

אורי מקלב: ואכן, אנחנו היום מחויבים לחקר האמת.

אורי מקלב: יש לזה גם פן הלכתי מובהק; ההלכה תומכת בבירור הזהות של אדם, בלהשקיע בזה הרבה מאמץ, בגלל עצם העניין ובגלל תופעות נלוות.

אורי מקלב: ודאי שצריך לעשות את זה.

אורי מקלב: אבל אנחנו גם לא יכולים – לא להעביר את הדיונים שלנו בתוך ההכנה לקריאה ראשונה, שעל אף המטרות החשובות אנחנו גם מחויבים לדרך – מחויבים לדרך, והדרך היא הדרך של כבוד המת; הדרך של – איך פותחים קבר, מתי מותר לפתוח קבר, כאשר פותחים קבר – איך פועלים בו, איך מתעסקים במה שיש בקבר.

אורי מקלב: אנחנו, קודם כול, בחוק, הכנסנו באופן מפורש – שנציג הרבנות הראשית, נציג הרב הראשי, ילווה את התהליך.

אורי מקלב: יש בזה לא מעט שאלה של כבוד המת.

אורי מקלב: בסופו של דבר, זה לא לפתוח – זה לקחת דגימה; זה הרבה פעמים לשטוח את הפאזל הרקמתי, או אפילו יותר מפאזל רקמתי – לצלם אותו, לסמן אותו, לקחת אותו למכון, להחזיר אותו – זה תהליך שדורש הרבה הרבה הכוונה הלכתית – ורגשית ודאי, אבל בוודאי גם הלכתית, זה לא פעם קברים שיכולים להיות יחד, אם מדובר על ילדים קטנים, שלא ידוע, ברבות השנים – יש בעייתיות לא מעטה.

אורי מקלב: אנחנו חשבנו שגם בעצם הבקשה ובבקשה לרישיון, ובהיתר לפתוח – גם צריכה להיות מעורבות איך לעשות את זה, ואני מקווה מאוד שאנחנו נצא נשכרים מהעניין.

אורי מקלב: לא יכול להיות – מצווה גדולה מאוד ועשייה ברוכה מאוד – אבל הדרך לעשייה צריך שתהיה מושלמת, ואנחנו מחויבים.

נורית קורן: פועלים לעשות את זה.

אורי מקלב: גם יושבת-ראש הוועדה וגם המחוקקת והיוזמת של החוק מודעות לדברים האלה.

אורי מקלב: אנחנו מחויבים לדבר הזה.

אורי מקלב: אנחנו לא פטרונים שאנחנו יכולים לדעת מה הם רצו, מה הם לא רצו – –

נאוה בוקר: תודה.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: – – הנפטרים או החיים, אבל אנחנו יודעים שיש היום דרך מקובלת לעשות את זה, והדרך המקובלת – אפשר לעשות אותה יחד, אבל מובן שזה צריך להיות באופן ההלכתי, ולפי ההוראות שיש.

אורי מקלב: כפי שאת ציינת, יש פסיקות; הפסיקות מדברות על היתר פתיחה.

אורי מקלב: איך, מה מתעסקים – כל הרבנים של היום, כולל הרב הראשי של היום, אומרים: הדבר הזה צריך להיעשות בליווי.

אורי מקלב: אני חושב שלקראת קריאה שנייה ושלישית, אם צריך לחדד דברים – נחדד אותם.

אורי מקלב: אנחנו לא בורחים לשום מקום, אנחנו עושים את זה בשיתוף פעולה – – –

נורית קורן: ברגישות ובהלכתיות.

אורי מקלב: תודה רבה לכם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה?

נאוה בוקר: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצעת חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח–2017, לוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת החוק אושרה לקריאה ראשונה וחוזרת לדיון בוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ב בחשוון התשע"ח, 1 בנובמבר 2017, בשעה 11:00.

נאוה בוקר: ישיבה זו נעולה.

נאוה בוקר: תודה רבה.