ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 261, 2017-09-18 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ז באלול התשע"ז, 18 בספטמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 66), התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעות חוק התכנון והבנייה (דיור בהישג יד), עבודת נשים (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד), ניירות ערך (תיקון מס' 64) ומס ערך מוסף (תיקון מס' 55).

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח מס' 23 – חלק ב' מטעם משרד האוצר – אגף שכר והסכמי עבודה, בדבר חריגות שכר לכאורה בגופים הציבוריים לשנת 2015 ופעילות יחידת האכיפה ויחידת החקירות בשנת 2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: ההסכמים האלה: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של סלובניה בדבר העסקה בשכר של בני משפחה של חברי משלחת דיפלומטית או נציגות קונסולרית; הסכם לפישוט הליכי סחר בארגון הסחר העולמי WTO; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת מונגוליה בדבר שיתוף פעולה בתחום החינוך; תיקון הסכם בין מדינת ישראל לבין ארצות הברית בדבר קביעת אזור סחר חופשי.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעות שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב פרי, יוסי יונה ורוברט אילטוב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: חשש להשבתת הלימודים בבתי-הספר בנתניה על רקע מאבק תנאי השכר של המורים בקונסרבטוריון העירוני; ובעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת שרן השכל וקארין אלהרר בנושא: מתן כלים לשילוב החרדים בלימודי השכלה גבוהה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת דב חנין ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק זכויות חברתיות ושירותי רווחה לאנשים עם אוטיזם, התשע"ז–2017, שמספרה פ/3773/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: התעללות הממשלה בנכים

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הראשון, הצעה לסדר-היום בנושא: התעללות הממשלה בנכים, מס' 7692, 7693, 7694 ו-7695, של חברי הכנסת אילן גילאון, איציק שמולי, דב חנין ויאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב בשם ראש הממשלה השר יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקבלים בברכה גם את אורחינו ביציע, נציגי הנכים, שבאו להתרשם מן הדיון, לשמוע את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ראשון הדוברים, חבר הכנסת איצן – אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר – רצית להגיד ניסן סלומינסקי, נכון, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

אילן גילאון: רצית להגיד ניסן סלומינסקי, לא?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: דווקא פליטת הפה הייתה לכיוון של הדובר הבא, איציק שמולי.

אילן גילאון: אפרופו, אדוני היושב-ראש, אני נזכר, לפני צאתנו לפגרה קיבלת אותי בלשכתך בחפץ לב, ואמרת כי תימלך בדעתך – סלח לי שאני ככה עושה עליך קצת טרמפ – בעניין של השדולה נגד אלימות של שוטרים.

אילן גילאון: אני חושב שאחרי המראות הקשים מאוד של אתמול, ומשטרה מצווה לפזר הפגנות ולשמור על הסדר – היו מראות כל כך קשים, כל כך אסוציאטיביים, כל כך נוראיים – נדמה לי שהגיע הזמן שתיתן לנו את האישור לפתוח את השדולה, ואני מודה לך.

אורי מקלב: אני מבקש להצטרף.

אילן גילאון: אני מבין שראש הממשלה בנסיעה בחו"ל, ונבצר ממנו להיות בדיון שלנו.

אילן גילאון: וזה בסדר, אני חושב שיחסי ישראל פורחים.

אילן גילאון: פעם היו אומרים: כעומק העקירה עומק החקירה.

אילן גילאון: אני חושב שעכשיו אפשר לומר: כעומק החקירות אורך הנסיעות.

אילן גילאון: הייתי אפילו מוסיף ואומר: הנסיעות ההיסטוריות, משום שכל נסיעה היא נסיעה היסטורית, גם כאשר מדובר ביבוא של בשר אנגוס מארגנטינה, או במקומות אחרים.

אילן גילאון: אבל זה רק ככה, בתור פתיח לדיון, שהוא חשוב מאין-כמותו, אדוני היושב-ראש, משום שבאופן כרונולוגי אנחנו מסוף דצמבר שנה שעברה, אדוני היושב-ראש, מתבחבשים באותו עניין בדיוק.

אילן גילאון: ונראה שאנחנו מתבחבשים כך באותו עניין, משום שמדובר בציבור שככל הנראה אין לו מאחז או כוח פוליטי, כי אתה יודע, אני הלכתי וספרתי:

אילן גילאון: באותה תקופה שאת הנכים לא ראו פעם אחת במהלך כמעט שנה, פגש ראש הממשלה את מפוני עמונה – 40 משפחות – 29 פעמים.

אילן גילאון: ועיני אינה צרה בעמונה, אבל אני אומר:

אילן גילאון: תחי הפרופורציה.

אילן גילאון: ומעשה שהיה כך היה.

אילן גילאון: אני, אחרי ארבע פעמים, רציתי באמת לברך את כל ארגוני הנכים, שאני רואה אותם שהגיעו לכאן, אמיצים ולוחמים.

אילן גילאון: ואולי זאת גם ההזדמנות לקרוא לאנשים, לנהגים, להיות סולידריים ולא לכעוס עליהם ולא לבוז להם.

אילן גילאון: לכעוס ולבוז לאלה שהביאו את האנשים עד כדי כך ולשם.

אילן גילאון: איך הם אומרים לי?

אילן גילאון: אין לנו מה להפסיד.

אילן גילאון: אלמלא אני מחוקק, אדוני, אני אומר לך את האמת, גם אני הייתי מתפתה לשבש קצת את הכבישים.

אילן גילאון: אני לא יכול להרשות לעצמי, ומלאכתי נמצאת כאן.

אילן גילאון: ולכן אני רוצה לומר שלפני שבעה חודשים, בדצמבר של 2016, עבר באופן מופלא כאן, אדוני השר, חוק, והחוק הוא פשוט; החוק אומר בשורה אחת: השוואת קצבת הנכות לשכר המינימום.

אילן גילאון: זאת הייתה כבר הפעם השלישית, אחרי שפעם אחרי פעם החוק הזה נפל במליאה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: קרה דבר.

אילן גילאון: זה היה בדיוק למחרת יום הנכה הבין-לאומי, ואז אני באתי אל חברי בכנסת ואמרתי להם: הפעם אני פשוט פטור מלהסביר לכם את החוק.

אילן גילאון: אני מסביר לכם אותו פעם אחרי פעם, ובכל פעם אתם מדיחים ומפילים אותו.

אילן גילאון: הנה לכם, לאחר מה שסיפרתם על עצמכם ושיבחתם את עצמכם רק אתמול ביום הנכה הבין-לאומי, תסבירו לי עכשיו אתם איך אתם מתנגדים או דוחים את החוק הזה.

אילן גילאון: מה שקרה הוא הידוע: חלק הלכו לשירותים, חלק הלכו למקומות אחרים.

אילן גילאון: בכל אופן, דוד ביטן טעה בספירה, וככה במהלך חודשים רבים, לאחר שהחוק עבר כאן במליאת הכנסת בקריאה טרומית – שזה לא כל כך הרבה, זה כל כך מעט, ויש לבשל את החוק הזה, שעדיין עומד כאבן שאין לה הופכין על שולחן ועדת העבודה והרווחה עד עצם היום הזה.

אילן גילאון: הוא בדיוק החוק שלטובתו לא נדרשים פרופסורים ולא ועדות.

אילן גילאון: אפשר היה להגיע אליו.

אילן גילאון: היה נדרש מחשב כיס ועקרונות.

אילן גילאון: אבל הדבר הזה לא קרה.

אילן גילאון: ניגשתי לראש הממשלה, אדוני, מייד לאחר שהחוק עבר כאן.

אילן גילאון: אז עוד הייתי, אתה יודע, תמים ועול בימים.

אילן גילאון: חשבתי שאם החוק עבר כאן, ולאחר שברוב הגינותו, יושב-ראש ועדת הכנסת העביר אותו לוועדה, החוק יתחיל לעבוד במקביל בוועדה, ויכול להיות שהממשלה תכין הצעת חוק ממשלתית, מתוך ידיעה שנצטרך להגיע לפשרה.

אילן גילאון: וניגשתי לראש הממשלה, הוא היה הראשון, אמרתי לו: תראה, זה החוק, אולי תעשה מעשה?

אילן גילאון: הרי אתה ממילא כרגע לא במצב אסטרטגי מזהיר, אולי תעשה מעשה ותלך על חלוקה צודקת פעם אחת לשם שינוי?

אילן גילאון: אני לא יכול.

אילן גילאון: אם יש לך בעיה של קרדיט, קח לורד עבה, תמחק את השם שלי פעמיים למטה.

אילן גילאון: קחו אתם את הקרדיט.

אילן גילאון: הוא אמר לי בעצם במילים אחרות: לא היה כלום, כי לא יהיה כלום.

אילן גילאון: ביטן, עדיף שאתה תקשיב עוד מעט, כי תכף אני מגיע אליך.

אילן גילאון: תקשיב, תקשיב.

דוד ביטן: לא ראיתי את – – – הרבה זמן.

אילן גילאון: נגיע אליך.

אילן גילאון: ואז ניגשתי לשר האוצר ודיברתי אתו, וגם לו הייתה כמובן נכונות, והוא אמר לי שהוא הולך להקים ועדה עם פרופסור.

אילן גילאון: ואני אמרתי לו: תשמע, לא צריך פרופסור.

אילן גילאון: אני הרי לא אציע חוק שאני לא מצביע על פתרונות המימון שלו.

אילן גילאון: אף פעם לא עשיתי דבר כזה.

אילן גילאון: אתה צריך מחשב כיס, בוא נשב, נדבר על פעימות, על דברים אחרים.

אילן גילאון: נעשה מכפלה.

אילן גילאון: אני הכפלתי את הסכום, הבנתי כמה זה היה צריך לעלות.

אילן גילאון: אלמלא היה מתקבל העניין הזה של 5,300 שקלים, זה היה הסכום של שכר המינימום ב-1 בינואר 2018.

אילן גילאון: הרבה מים עברו בנהר; הרבה כינוסים נעשו – אגב, רב-מפלגתיים, מכל המפלגות, מכל מרכזי המפלגות, בכל הארץ, בכל המקומות.

אילן גילאון: לאחר מכן הנכים, בצדק, התחילו להסלים את מחאתם.

אילן גילאון: אדוני, אני שואל אותך, למה היה צורך במחאה הזאת?

אילן גילאון: זאת אומרת, למה אנחנו נאבקים כל כך הרבה על דברים שהם מובנים מאליהם והם עניין של חלוקה?

אילן גילאון: ואז הגענו לפשרה השמימית עם חבר הכנסת דוד ביטן, שהוא – אשר, חבר הכנסת אשר, תן לו לשמוע, כי אני הולך גם להחמיא לו אבל גם להצליף בו.

אילן גילאון: אבל קודם להחמיא לו.

אילן גילאון: הוא איש טוב.

אילן גילאון: הוא הגיע למסקנה שזה צודק ללכת ולחלק את העושר הלאומי בצורה אחרת; שהקצבה מוצדקת.

אילן גילאון: על אף שבפעם הראשונה הוא השתולל כאן ונזף בכל אלה שנעדרו, במשך הזמן חל בו גם איזשהו תהליך, ואני מאמין לו, כי יש לו לב טוב.

אילן גילאון: ואז הגענו לפשרה שאמרה את הדברים הבאים – תקן אותי אם אני טועה.

אילן גילאון: אמרה: 1.

אילן גילאון: אני מצדי מתפשר בין 5,300 ל-4,000.

אילן גילאון: הרבה מאוד נכים כועסים עלי, ובצדק – 1,300 שקלים זה ההבדל בין עבדות לחירות, אני יודע את זה.

אילן גילאון: אבל גם הבנתי שבכוחי הדל אני לא יכול להעביר את זה; 2.

אילן גילאון: שמנגנון ההצמדה יעבוד באופן קבע.

אילן גילאון: זאת אומרת, אנחנו מצמידים את הקצבה לשכר המינימום באופן קבוע.

אילן גילאון: לא הנכים יילחמו על קצבתם, אלא מי שנלחם על שכר המינימום הוא זה שיילחם גם על הקצבה.

אילן גילאון: מה שהאירופים ב-OECD, שאנחנו כל כך מתגאים שאנחנו חלק מהם, קוראים לו basic income, זה הבסיס ההתחלתי לצאת אל החיים; 3.

אילן גילאון: אוניברסליות מוחלטת.

אילן גילאון: בניגוד לכל הפרופסורים שמפצלים ואומרים: נכים קשים, נכים קלים, נכים שקיבלו הנחה, נכים שיש להם שר"מ, שירותים מיוחדים – אדוני היושב-ראש, השירותים המיוחדים אינם משלמים את השירותים המיוחדים; קצבת הניידות אינה משלמת את קצבת הניידות.

אילן גילאון: כלומר, ב-2,342 שקלים משולמים גם הדברים הללו.

אילן גילאון: אנחנו החלטנו, ודוד ביטן זוכר – דוד, דוד, אני צריך את אישורך.

אילן גילאון: ההחלטה שלנו הייתה: 1.

אילן גילאון: 4,000 שקל בשתי פעימות וחצי, נגיד – –

דוד ביטן: – – –

אילן גילאון: – – אוקיי?

אילן גילאון: 2.

אילן גילאון: הצמדה קבועה; 3.

אילן גילאון: אוניברסליות, ואמרנו – מי שקיבל יקבל; 4.

אילן גילאון: להעלות את ה-disregard של ועדת לרון עד כדי 8,000 שקל.

דוד ביטן: לא, עד 4,200.

דוד ביטן: יחד עם הקצבה זה יצא להם 8,000.

אילן גילאון: אתה יודע מה?

אילן גילאון: היום אני גם מוכן לקבל את זה אם אתה שואל אותי, אם היו קורים הדברים האחרים.

אילן גילאון: ו-5.

אילן גילאון: אני רוצה להזכיר לך, יימשך הדיון בהצעת החוק הפרטית שלי, כדי שתהיה רשת ביטחון.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: דיון אחד, אמרנו.

אילן גילאון: ואז הגיע ראש ממשלתך, שאני חושב שהוא לא נותן לך חסד, אני אומר לך את האמת, משום שאתה מורח את עצמך על כל מקום כדי להגן עליו, והוא לא נותן לך כבוד.

אילן גילאון: הוא מעדיף את שמחון.

אילן גילאון: שמחון הוא האיש שאחראי, בין היתר, בתור יועץ שר האוצר הקודם, להכפלת מחירי הדירות.

אילן גילאון: שמחון עושה את האפליה.

אילן גילאון: הוא עצמו אמר שהוא לא היה מתקיים שבוע מ-2,342 שקלים.

אילן גילאון: אבל ככה כן.

אילן גילאון: על כך, אדוני היושב-ראש, סיכמה כל הכנסת, למעט חבר כנסת אחד – קוראים לו בנימין נתניהו.

אילן גילאון: כחלון הוא לא חבר כנסת, אז אולי זה לא מחייב אותו.

אילן גילאון: בנימין נתניהו.

אילן גילאון: הוא שם לפלסתר את כל ההסכמה הגדולה הזאת, שחלק מהנכים התנגדו לה.

אילן גילאון: ההסכמה אמרה שבהתאמה, מה שהיה 2,342 שקלים יהפוך ל-4,000 בשתי פעימות וחצי, ומנגנון ההצמדה יעבוד קבוע.

אילן גילאון: מה נהיה?

דוד ביטן: זה לא נכון.

אילן גילאון: לא נכון?

דוד ביטן: הוא היה בעד המתווה שלנו.

אילן גילאון: מה מתווה?

אילן גילאון: שמע, כשאומרים לי "מתווה" אני מבין שאנשים, אין להם דרך.

אילן גילאון: אני לא מדבר על מתווה.

אילן גילאון: אני מדבר על 2,342 שקל שצריכים להפוך, בהתאמה למה שסיכמנו, ל-4,000 שקל.

אילן גילאון: זה מה שצריך לקרות.

אילן גילאון: הדבר הזה איננו קורה.

דוד ביטן: לא, זה יהיה ביחד.

אילן גילאון: לא, משום שהאוניברסליות לא תתקיים.

אילן גילאון: זה מה שראש הממשלה אומר.

אילן גילאון: כי פתאום אנחנו מבחינים בין נכים כאלה לנכים כאלה.

אילן גילאון: אני מגיע לסיום, אני חייב לסיים.

אילן גילאון: מה שלא מעודד נכים לצאת לעבודה זה לא קבלת קצבת הנכות, זה אובדן קצבת הנכות.

אילן גילאון: לכן ה-basic income הוא הבסיס שאנשים ידעו שברגע שהם בתוך החברה הזאת, והם חלשים, לא יהיה להם יותר מדי קר בחורף, ולא יותר מדי חם בקיץ, ויהיה להם אוכל במקרר של עצמם, והם לא יצטרכו להתלבט בין פרוסה לפרוטה, ויהיה להם גם קצת כסף לקנות מתנה לנכד שלהם, כי זאת זכותם.

אילן גילאון: על הממשלה לעמוד בדיבורה.

אילן גילאון: אם הכנסת לא תעמוד בדיבורה על 119 חבריה, מסמוטריץ עד אוסאמה, אגב, שאנחנו נפרדים ממנו בצער רב – אני עוד חייב להגיד את זה היום.

אילן גילאון: אם אנחנו לא מכבדים את הכנסת אל תספרו לי שבית-המשפט עושה פלסתר מהכנסת.

אילן גילאון: ממשלת ישראל היא ששמה ללעג ועושה פלסתר מהכנסת, ועושה צחוק מ-119 חברי כנסת, למעט אחד – ראש הממשלה.

אילן גילאון: מלחמת האגו בין שר האוצר לראש הממשלה צריכה להיגמר, ואנשים צריכים לקבל לתוך חשבונות הבנק שלהם בלי הצהרות נבובות את מה שמגיע להם בצדק.

אילן גילאון: אף אחד לא מחלק להם את זה, זה שלהם.

אילן גילאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: הדובר הבא באותה הצעה הוא חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, גם לרשותך עד עשר דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, וכמובן המנהיגים והמובילים של מחאת הנכים היקרים שמובילים את המאבק ההרואי הזה כבר חודשים ארוכים, במשך שבועות ארוכים הנכים יוצאים להפגין יום-יום, לפעמים גם כמה פעמים ביום, כדי לדרוש בדין מה שמגיע להם – את היכולת להתקיים בכבוד במדינת ישראל.

איציק שמולי: הדרישה שלהם היא פשוטה וברורה; הדרישה היא, כפי שאמר חברי חבר הכנסת אילן גילאון, להצמיד את הקצבה לשכר המינימום.

איציק שמולי: המהלך הזה, בואו לא נתבלבל, לא יאפשר לאף אחד ממי שיושב פה ביציע רווחה גדולה מדי, בוודאי שלא עושר מופלג.

איציק שמולי: המהלך הזה יאפשר בסך הכול רווחה וקיום מינימליים, מינימליים, לא מקסימליים.

איציק שמולי: הדרישה הלגיטימית הזאת נתקלת בשבועות האחרונים פעם אחרי פעם אחרי פעם בחומה גדולה ובצורה של אטימות ושל רוע מצד הממשלה הזאת.

איציק שמולי: הממשלה הזו מתעללת – מתעללת – בנכים כבר שלושה חודשים; היא מטרטרת אותם, היא משפילה אותם, היא מבזה אותם ובעיקר משקרת להם שהיא מניחה מתווה אחרי מתווה אחרי מתווה על השולחן, ובסופו של דבר נסוגה מכל ההצעות.

איציק שמולי: בואו נגיד את האמת, הממשלה הזו רואה בנכים נטל.

איציק שמולי: הממשלה הזו גוררת את הנכים כמו סמרטוטי רצפה ברחובות בלי טיפת רגש.

איציק שמולי: ואנחנו פה, בדיון הזה, קודם כול מנקודת מבט ערכית ואזרחית, באים ואומרים לממשלה: אנשים עם מוגבלות הם קודם כול אנשים, ורק אחר כך בעלי מוגבלות, ויש להם זכות מלאה לחיות במדינת ישראל חיים של כבוד, חיים של משמעות, חיים של שייכות.

איציק שמולי: חיים.

איציק שמולי: אף אחד לא עושה להם טובה.

איציק שמולי: הם דורשים את מה שמגיע להם ואפילו פחות מזה כדי לחיות בכבוד.

איציק שמולי: אלה אזרחים, אלה ישראלים, הם שווי זכויות.

איציק שמולי: לא כך המדינה הזו מתייחסת אליהם.

איציק שמולי: זה מאבק שכולנו צריכים להיות שותפים לו.

איציק שמולי: הרי אף אחד כאן, במליאה הזו, לא היה מאפשר לבריון השכונתי להתנפל על בן אדם חסר ישע ולהתעלל בו, אז על אחת כמה וכמה אסור לתת לממשלה לעשות את זה.

איציק שמולי: אני באמת לפעמים מתפלא על גובה הציניות שיש בסביבה הפוליטית.

איציק שמולי: נכון, זה עולה כסף, כל המהלך הזה.

איציק שמולי: זה עולה לא מעט כסף.

איציק שמולי: אבל אני שומע את ראש הממשלה בארגנטינה מדבר באנגלית רהוטה בפני אנשי העסקים של ארגנטינה, ומסביר להם איך הכלכלה הישראלית היא פלא, איזה ניצחון גדול מראה הכלכלה הישראלית על פני כלכלות רבות אחרות בעולם.

איציק שמולי: ואם אני הייתי באולם הזה, הייתי שואל את ראש הממשלה שאלה אחת – ואני מזכיר לכם, זה הבן אדם שמשפיע יותר מכול ב-20 השנים האחרונות, לא רק בתחום המדיני אלא גם בתחום הכלכלי – הייתי עומד שם ושואל את ראש הממשלה: לפי התיאוריה שלך, שלך, מתי הניצחון הזה מגיע לנכים?

איציק שמולי: לקשישים?

איציק שמולי: לילדים בסיכון?

איציק שמולי: ללמעלה ממיליון ישראלים שגם בפתח השנה הזו ממשיכים לחיות מתחת לקו העוני?

איציק שמולי: מתי?

איציק שמולי: הרי אתה אומר: בואו נחזק את החזקים, ובסופו של דבר זה יחלחל לכל דלת העם.

איציק שמולי: הנה, אתה אומר שהכלכלה הישראלית היא כלכלה מנצחת.

איציק שמולי: האם לא זה הזמן שבו אנחנו צריכים להפעיל את מידת החסד?

איציק שמולי: אני שומע גם את שר האוצר מדבר, חברי חבר הכנסת טיבי, על עודפי גבייה של 5 מיליארד שקל.

איציק שמולי: 5 מיליארד שקל.

איציק שמולי: ואני מפרגן לו.

איציק שמולי: אני שומע מבצע – נטו בקבוקים, נטו עגלות, נטו מוצצים.

איציק שמולי: מתי יבוא נטו נכים?

איציק שמולי: האם הנכים הם לא חלק מהאג'נדה החברתית של שר האוצר?

איציק שמולי: האם הנכים לא נמצאים על האזימוט של הממשלה הזאת?

איציק שמולי: אני מצפה גם מיושב-ראש הקואליציה וגם מהממשלה לבוא לכאן היום ולהסביר באומץ לאנשים שיושבים כאן ולעוד מאות אלפי נכים שמסתכלים עכשיו בבית, איך בתקציב מדינה של כמעט 450 מיליארד שקל לא נמצאות הפרוטות שנדרשות כדי לענות על הדרישות שלהם.

איציק שמולי: הרי שמענו עכשיו שהיו גם היום או גם בימים הקרובים העברות תקציביות בוועדת הכספים, שנועדו לממן שוב ושוב ושוב את אותם הסכמים פוליטיים.

איציק שמולי: ובסופו של דבר הכול עניין של סדרי עדיפויות.

איציק שמולי: האמת הפשוטה והברורה היא שהנכים לא נמצאים בסדרי העדיפויות של הממשלה הזאת.

איציק שמולי: פשוט לא נמצאים.

איציק שמולי: אני, חברי חבר הכנסת מקלב, רוצה להזכיר לכם – ואני בהקשר הזה גם אגיד מילה לטובה לחלק מהחברים בקואליציה.

עמיר פרץ: תמתין רגע.

יצחק הרצוג: יש רעש נוראי.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אני שמח מאוד, חברי הכנסת, שבאנו, אבל באנו גם להקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, שבי בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, תשבו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימשיך.

איציק שמולי: תודה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני רוצה להזכיר, חברי חבר הכנסת יעקב אשר, את משל הרועים בספר יחזקאל.

איציק שמולי: משל הרועים שלוקח את המנהיגים של עם ישראל ומדמה אותם לרועים.

איציק שמולי: ומראה לכולנו מה קורה כאשר המנהיגות הציבורית והפוליטית של העם שוכחת את תפקידה.

איציק שמולי: היא שוכחת שתפקיד הרועה הוא לדאוג לצאן שהולך לאיבוד; היא שוכחת שתפקידו של הרועה הוא לדאוג לצאן הפצוע; היא שוכחת שתפקידו של הרועה הוא לא לרדות עד כלות בבעלי החיים שלא מסוגלים לעמוד במעמסה הזאת.

איציק שמולי: ובגלל שהרועים, בגלל שההנהגה לא הבינה את המסר הזה, בא החורבן על עם ישראל.

איציק שמולי: ואני אומר לכם, הגיע הזמן שהממשלה הזו תפנים ותבין את תפקידה גם בצד החברתי.

איציק שמולי: אני שולל מכול וכול, מכול וכול, את ההפרדה המלאכותית שעשה ראש הממשלה בין החיים עצמם לבין איכות החיים.

איציק שמולי: האנשים האלה לא נאבקים על איכות החיים.

איציק שמולי: מי כמוך, אדוני, חברי חבר הכנסת אלאלוף, יודע.

איציק שמולי: אתה יודע הכי טוב פה מכולנו הרי שהאנשים האלה נאבקים על החיים עצמם.

איציק שמולי: ואנחנו כאן, באמת, ברגע של התעלות, צריכים לעמוד לימינם.

איציק שמולי: אנחנו צריכים, קואליציה ואופוזיציה, להתחבר ולהתאגד וללכת כל הדרך כדי לתמוך בדרישה הבסיסית, הנכונה והצודקת שלהם.

איציק שמולי: אני מאמין באמת בכל לבי שהמאבק הזה הוא לא נוגע רק לנכים; המאבק הזה נוגע למדינה הזאת ולחלום שלה, ולרצון שלה להיות מוסרית וצודקת.

איציק שמולי: לרצון שלה לחזור לאותם ערכים שהקימו אותה – סולידריות וערבות הדדית.

איציק שמולי: אז כמו שאני רואה את זה, המאבק של הנכים, יותר מכל דבר אחר, מעמיד למבחן את החלום של המדינה הזאת ומה שהיא רוצה להיות.

איציק שמולי: ואני רוצה שנצליח במאבק הזה לא רק בשבילם.

איציק שמולי: אני רוצה שנצליח במאבק הזה בשביל החברה הישראלית כולה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את הדובר הבא, שהוא חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי וחברות הכנסת, הגיע הזמן שנתכנס כאן בפגרה הזו כדי לשמוע וכדי להשמיע את צעקתם של הנכים.

דב חנין: אני רוצה לברך את נציגי הנאבקים שנמצאים אתנו היום ביציע.

דב חנין: אני מלווה את המאבק הזה כל הקיץ, ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, זה אחד המאבקים הצודקים והנכונים ביותר שקיימים כאן.

דב חנין: המובן מאליו חייב להיאמר: נכה הוא לא חצי בן אדם, וחייבים להעלות את קצבת הנכים לגובה שכר המינימום.

דב חנין: כי כאשר הגענו למסקנה ביחד שכדי שאדם יתפרנס בכבוד בישראל, 5,000 זה המינימום, בדיוק את אותו דבר – בדיוק את אותו דבר – אנחנו צריכים להבטיח לנכים.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם שלנכה דווקא יש הוצאות גבוהות יותר.

דב חנין: קשה לו לפעמים להסתדר עם אותו סכום כסף שבן אדם בריא יכול להסתדר אתו.

דב חנין: ולכן, הדרישה להעלות את קצבת הנכות לגובה שכר המינימום היא באמת דרישה מינימלית.

דב חנין: זה באמת המינימום לנכים.

דב חנין: אבל מול הדרישה הצודקת הזאת, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו רואים רצף של אטימות, של מריחה ושל שקרים מצד הממשלה.

דב חנין: כל כך הרבה ניירות ואפס פתרונות.

דב חנין: כל כך הרבה מתווים – כבר אין עצים כדי להדפיס את הניירות.

דב חנין: אבל מרוב עצים לא רואים את היער ואין פתרון.

דב חנין: כבר שתי ועדות עסקו בנושא הזה, אפילו ועדה שמשרד האוצר ושר האוצר בעצמו מינו.

דב חנין: ועדה כזו הגיעה למסקנה שצריך להעלות את הקצבאות.

דב חנין: ראש הממשלה התגייס אישית כדי לתקוע את המסקנות האלה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו מדברים על הנכים, אנחנו מדברים לא רק על הנכים, אנחנו מדברים על איך החברה שלנו צריכה להיראות; אנחנו מדברים על עצמנו, איך אנחנו רוצים לראות את עצמנו, באיזו חברה אנחנו רוצים לחיות.

דב חנין: מה הנורמות שלנו, מה הערכים שלנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, נכים הם לא לבד.

דב חנין: מה שנכון לנכים, נכון גם לקשישים.

דב חנין: ואני לגמרי מסכים עם הדרישה שהובעה כאן בכניסה לכנסת היום, במשמרת המחאה שעמדה במעגל התנועה בכניסה למשכן: מינימום 5,000, גם לנכים וגם לקשישים.

דב חנין: אותם אנשים שאינם עובדים, אותם אנשים שאינם יכולים לעבוד, בין מחמת נכות ומוגבלות ובין מחמת גיל ומצב, צריכים לקבל מינימום של הכנסה, שהוא 5,000 שקל, כי מתחת לזה אי-אפשר להתקיים ואי-אפשר לחיות בכבוד.

דב חנין: זה הסטנדרט הנכון, זה הסטנדרט הדרוש, זה הסטנדרט לחברה שרוצה להתייחס בכבוד לבני האדם שחיים כאן.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, הסטנדרט הנכון הזה הוא גם סטנדרט אפשרי.

דב חנין: הוא אפשרי.

דב חנין: הוא אפשרי כי יש כסף.

דב חנין: אנחנו קוראים את הכותרות בעיתונים על המיליארדים שיש באוצר המדינה – פרסומים רשמיים, מיליארדים.

דב חנין: יש ויכוח מה עושים עם הכסף הזה.

דב חנין: אדוני שר הבריאות, שנמצא אתנו, אני זוכר שדיברנו בסוף כנס הקיץ על כך שממתינים לראות מה מצב קופת המדינה, וברגע שיתגלה אם יש עודפים בקופת המדינה, אתה, אדוני השר, ביחד אתנו, בתמיכתנו, תלחץ ותקדם את הפתרון של הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: זה פתרון דרוש.

דב חנין: משרד האוצר הרי התנגד להעלאת מס הבריאות ב-0.5%, כי הם אמרו: אולי נעשה את זה מתקציב המדינה אם יש כסף.

דב חנין: אז הנה מסתבר – יש כסף, ואפשר להעלות ואפשר לפתור את בעיית הביטוח הסיעודי ואת שערוריית הביטוח הסיעודי.

דב חנין: אז זה הכסף הגלוי שיש באוצר המדינה; זה הכסף שמשרד האוצר מודה שהוא קיים והוא פנוי להובלה; זה הכסף הזמין שיש לנו.

דב חנין: אבל עמיתי חברי הכנסת, יש עוד הרבה הרבה כסף נוסף.

דב חנין: כסף זו גם שאלה של סדרי עדיפויות.

דב חנין: כאשר ראש הממשלה נתניהו בוחר להעדיף צוללות שאפילו הצבא טוען שלא צריך אותן, אפילו חיל הים טוען שלא צריך אותן, זה מלמד על סדר עדיפויות לקוי, שגוי, מוטעה ובעייתי.

דב חנין: כאשר ראש הממשלה בוחר להעדיף להשקיע מאות מיליונים בהעתקת המבנים של עמונה, לגזור כל בניין ולהדביק אותו מחדש במקום אחר – זה סדר עדיפויות לקוי, מוטעה, שגוי ובעייתי.

דב חנין: השאלה לאן לוקחים את הכסף ומה עושים עם הכסף, זו שאלת היסוד של הבחירה הפוליטית.

דב חנין: וכאשר הממשלה הזו מספרת בעצם שאין כסף לקשישים ואין כסף לביטוח סיעודי ואין כסף לנכים, הממשלה הזו אומרת שבני האדם שחיים כאן

דב חנין: בארץ הזו חשובים פחות.

דב חנין: החיים עצמם חשובים להם פחות, וחשוב להם יותר עניינים אחרים ואינטרסים אחרים וחשבונות אחרים וסוגיות אחרות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הסוגיה הזו, סוגיית מאבקם של הנכים, היא גם סוגיית כבודה של הכנסת.

דב חנין: כי כאן, הבית הזה, ברוב קולות, החליט להעביר את הצעת החוק של חבר הכנסת אילן גילאון יחד עם חברת הכנסת קארין אלהרר.

דב חנין: גם אני שותף להצעת החוק הזו, ויש עוד כמה חברי כנסת.

דב חנין: הצעת החוק הזו של חבר הכנסת אילן גילאון עברה כאן במליאת הכנסת ברוב בקריאה טרומית, ומאז אנחנו מצפים שהיא תקודם.

דב חנין: מי שבולמת את הצעת החוק הזו זו הממשלה, שלמרות שהיא כפופה לכנסת, מנסה להכתיב לכנסת, מנסה למנוע מהכנסת לבטא את רצונו של הציבור.

דב חנין: כי הציבור בארץ, בגדול, תומך בנכים, מבין שהמאבק שלהם הוא מאבק נכון ומאבק צודק, ורוצה בהעלאת קצבת הנכות לגובה שכר המינימום.

דב חנין: את הצעת החוק שעברה כאן בקריאה הטרומית אנחנו חייבים לקדם, אנחנו חייבים להשלים.

דב חנין: אני מדבר על כבודה של הכנסת, ואני רוצה להתייחס לעוד פרשה שהייתה כאן, ואני מתכוון לאותה יוזמה שבה היה מעורב גם חבר הכנסת דוד ביטן, של הסכמה רחבה בין סיעות הבית, של מתווה להעלאת קצבת הנכות באופן מיידי.

דב חנין: המתווה הזה היה מתווה פשרה.

דב חנין: היו בו פשרות כואבות, אפילו כואבות מאוד, אבל הוא לפחות היה צעד בכיוון.

דב חנין: צעד בכיוון.

דב חנין: אבל אפילו הדבר הזה נתקע.

דב חנין: חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אני זוכר איך סיפרת לי על היוזמה הזו, ואמרנו: עם כל ההתלבטויות, עם כל הקשיים ועם כל המחירים שמשלמים – נלך על זה.

דב חנין: נהיה חלק מאותו מאמץ של כל חברי הבית הזה כדי לקדם את הנושא הזה, כדי למנוע מהממשלה לתקוע אותו וכדי להזיז אותו קדימה.

דב חנין: אני, אגב, כבר באותה הזדמנות שאני מזכיר את שמך, חבר הכנסת סעדי, רוצה להביע צער גדול על זה שהיום אתה עוזב אותנו.

דב חנין: אתה, בתקופה הזו שהיית יחד אתנו בכנסת, עשית עבודה מרשימה ביותר.

דב חנין: זכית בהערכה גדולה מכל חלקי הבית הזה על עבודה מסורה, על חריצות, על התגייסות, על הרבה הרבה תבונה, על היכולת לייצר שותפות ושיתוף פעולה גם עם אנשים אחרים בבית הזה, שבינינו לבינם יש חילוקי דעות מאוד מאוד גדולים.

דב חנין: עשית את זה תוך שילוב בין עמדות עקרוניות, גישה מקצועית ונועם הליכות.

דב חנין: וכשאתה עוזב אותנו היום בכנסת, זה כמובן הפסד שלנו בסיעת הרשימה המשותפת, אבל אני חושב שזה הפסד לבית הזה כולו, כי אתה הראית, אני חושב שלכולם, איך אפשר להיות גם דבק בעמדה, גם להילחם על עמדה וגם לעשות את זה בצורה שהיא משכנעת ואפילו מגייסת אנשים שהם רחוקים ונמצאים בעמדות אחרות.

דב חנין: אז אני מביע צער על עזיבתך.

דב חנין: אני בטוח שאתה תמשיך לעשות דברים מצוינים וטובים בכל מקום שאתה תהיה בו, ואני מאחל לך שבקרוב, אולי בסיבוב הבא – אולי הסיבוב הבא יותר קרוב אפילו ממה שאנחנו חושבים – אתה תחזור לכנסת ותוכל להמשיך לתרום לנו ולסייע לנו בכל המאבקים הרבים שאנחנו רוצים לעשות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מאבק הנכים מתנהל לאורך הקיץ כולו, ואני רוצה לסיים בזה ולהביע הערכה גדולה לאנשים האלה שיוצאים יום-יום, מפגינים, חוסמים כבישים.

דב חנין: אני גם רוצה להביע הערכה לאותה שוטרת שעשתה את המעשה המרגש ונתנה מהמנה שלה לנכים.

דב חנין: אני רק מצטער שלפעמים המשטרה לא יודעת להפעיל את הגישה הזו גם למפגינים אחרים.

דב חנין: אני רוצה בהזדמנות הזו לסיים במחאה קשה על ההתנהלות האלימה, הבריונית, של שוטרים בהפגנת הציבור החרדי.

דב חנין: אני חושב שהדבר הזה לא יכול לעבור לסדר-היום.

דב חנין: מה שהתחיל באלימות נגד ערבים, המשיך באלימות נגד יוצאי אתיופיה, מגיע היום לחרדים, לא ייפסק אם אנחנו לא נשים לו סוף.

דב חנין: משטרה אלימה – אין לה מקום.

דב חנין: משוטרה צריכה להיות שירות לציבור ולא מי שמרביץ לו.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר לפיד הוא הדובר האחרון בהצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו נשמע את תשובתו של השר יעקב ליצמן בשם ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשותך עד עשר דקות.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם נציגי הנכים שנמצאים אתנו כאן היום, אני מברך אתכם, מודה לכם שבאתם.

יאיר לפיד: יש סיבה אחת, רק אחת, שבגללה המדינה יכולה להגיד לנכים שהיא לא מעלה להם את הקצבה לגובה שכר המינימום.

יאיר לפיד: הרי אין אף אדם שלא חושב שזה הדבר הנכון לעשותו.

יאיר לפיד: אין מישהו שיכול להתווכח עם הדרישה הזו ברמה המוסרית, ברמה המעשית.

יאיר לפיד: אי-אפשר לחיות מ-2,342 שקלים בחודש.

יאיר לפיד: רוב האנשים פה לא היו שורדים עם 2,342 שקלים – לא חודש, גם לא שבוע.

יאיר לפיד: ואלה אנשים בריאים.

יאיר לפיד: אם אתה נכה זה יותר קשה: יש תרופות, אתה צריך סיוע.

יאיר לפיד: כולם מבינים את זה.

יאיר לפיד: אז יש רק סיבה אחת שבגללה המדינה יכולה להגיד "לא, אני לא מעלה לכם" – אם אין כסף.

יאיר לפיד: אם אין כסף, אין כסף.

יאיר לפיד: אם המדינה הייתה במצב שאין לה כסף, היינו צריכים לבוא לנכים ולהגיד: אנחנו מצטערים, אתם צודקים במיליון אחוז, אבל אין כסף.

יאיר לפיד: אנחנו מתים לתת לכם את מה שמגיע לכם, אבל אין, מה לעשות.

יאיר לפיד: אם אין, אז אין.

יאיר לפיד: אין כסף.

יאיר לפיד: אבל יש כסף.

יאיר לפיד: למדינת ישראל יש היום כסף, המון כסף.

יאיר לפיד: אין גירעון, אין בור תקציבי.

יאיר לפיד: אני יודע מה השארתי להם בקופה – מיליארדים, אפס בור תקציבי, גירעון נמוך, אבטלה נמוכה, מיליארדים בקופה.

יאיר לפיד: מיליארדים.

יאיר לפיד: ומאז יש עוד הרבה כסף.

יאיר לפיד: עסקת מוביל-איי לבד, עסקה אחת, הכניסה למדינה 3.4 מיליארד שקל.

יאיר לפיד: יש עודפי גבייה ממסים.

רועי פולקמן: זה חד-פעמי.

יאיר לפיד: באוגוסט נשבר שיא של גביית מסים – –

יפעת שאשא ביטון: זה חד-פעמי.

רועי פולקמן: אמרת את זה בבוקר.

רועי פולקמן: זה חד-פעמי.

יאיר לפיד: – – 27.7 מיליארד שקלים.

יאיר לפיד: הרבה הרבה מעל למתוכנן.

איציק שמולי: זה לא חד-פעמי, זה חוזר כל שנה.

איציק שמולי: די עם השקר הזה, כל שנה – – –

יאיר לפיד: יש כסף.

איציק שמולי: זה תרגיל, זה תרגיל.

רועי פולקמן: זה חד-פעמי.

יאיר לפיד: עלי הם לא יכולים לעבוד.

יאיר לפיד: הייתי שר האוצר, אני מכיר את המספרים, אני יודע איך משחקים עם המצגות, אני מכיר את המנגנונים.

יאיר לפיד: יש כסף.

יאיר לפיד: הם רק מעדיפים לתת אותו לעצמם במקום לנכים.

יאיר לפיד: הממשלה הזו לקחה את הכסף שלנו, של האזרחים, ובמקום להשתמש בו בשביל האנשים שהכי צריכים אותו, למען ציבור הנכים, היא החליטה לבזבז אותו על עצמה.

יאיר לפיד: אזרחי ישראל עובדים קשה, אולי הכי קשה בעולם.

יאיר לפיד: זה הכסף שלנו, זה הכסף של העבודה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יאיר לפיד: שישאלו אותנו מה אנחנו מעדיפים: שייתנו את הכסף שלנו למפלגות ולעסקנים, או שייתנו אותו לנכים שזקוקים לו.

יאיר לפיד: להסכמים קואליציוניים יש כסף, מיליארדים נשפכו על קניית שקט פוליטי; לקבוצות לחץ סקטוריאליות יש עוד יותר כסף; למלחמת הקרדיטים בין שר האוצר לראש הממשלה יש בלי סוף כסף; לשרים שמפרסמים את עצמם בטלוויזיה וברדיו יש המון כסף, בלי הגבלה.

רועי פולקמן: מאיפה אתה מביא את זה?

יאיר לפיד: לסיוע לראשי ערים שמזוהים על הליכוד – כמה כסף שאתם רוצים.

יאיר לפיד: וכשהנכים באים, כשהנכים שואלים מה אתם – פתאום אין, פתאום במקום כסף מציעים להם השתתפות בצער.

יאיר לפיד: פתאום הם מתמלאים בעצב עמוק.

יאיר לפיד: אין לכם מושג כמה אנחנו אתכם, אומרים לנכים, אין לכם מושג כמה אכפת לנו, אבל לא נשאר כסף, הוא נגמר, בזבזנו אותו על עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: שר האוצר שם 4 מיליארד שקלים, למה אתה אומר – – –

יאיר לפיד: וראש הממשלה המציא שיטה: כל מה שמצליח זה בזכותו.

יפעת שאשא ביטון: למה אתה משקר להם?

יאיר לפיד: הייטק, צבא – כל מה שמצליח, דברים שלא קשורים אליו, שאין לו נגיעה אליהם.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יאיר לפיד: הוא מודיע לנו שאלו בעצם הצלחות שלו.

יאיר לפיד: הוא לא מפסיק להתבכיין על זה שלא נותנים לו מספיק קרדיט על כל הצלחותיו.

יאיר לפיד: אתה רוצה קרדיט?

יאיר לפיד: קח אחריות גם על מה שנכשל, על מה שלא עובד ועל מה שלא צודק.

יאיר לפיד: זה בא בחבילה אחת.

יאיר לפיד: על המסתננים בדרום תל אביב הוא שמע לראשונה לפני שבועיים, על הילדים חולי הסרטן בהדסה הוא עדיין לא שמע, ועל הנכים הוא עדיין לא שמע.

יאיר לפיד: זה לא קשור אליו.

יאיר לפיד: הוא לא אחראי.

יאיר לפיד: אבל אם יהיה פתרון לבעיה, תאמינו לי, אי-אפשר יהיה להפריד לו את המיקרופון מהיד אפילו בניתוח.

יאיר לפיד: ואם יש לכם ספק שאני צודק, תשאלו את עצמכם שאלה פשוטה אחת:

יאיר לפיד: אם לנכים הייתה מפלגה, מפלגה של 8 מנדטים בקואליציה של 67 מנדטים, והם היו באים לנתניהו ואומרים לו: עכשיו, היום, כרגע אתה שם 4 מיליארד שקל, מעלה לנו את הקצבאות או שנפיל לך את הממשלה.

יאיר לפיד: כמה זמן אתם חושבים שהיה לוקח עד שהוא היה אומר כן?

יאיר לפיד: אתם יודעים מה התשובה הרי: במהירות האור.

יאיר לפיד: יש לכם ספק?

יאיר לפיד: יש למישהו פה ספק?

יאיר לפיד: ראש הממשלה היה אומר להם: לא נחכה עד ה-1 בחודש, ה-1 בחודש זה רחוק, אנחנו כבר מעבירים לכם את הכסף בהעברה בנקאית, הוא מחכה לכם בבנק.

יאיר לפיד: רק אל תפילו לי את הממשלה, יש לי חקירות על הראש, לא נוח לי עכשיו, הכסף כבר מגיע.

יאיר לפיד: ואתם יודעים שזה נכון, כי זה קורה כל הזמן, כי זו השפה היחידה שהם מדברים, כי זו השפה היחידה שהם מבינים.

יאיר לפיד: מי שיודע לסחוט מקבל, מי שצריך – לא נשאר לו.

יאיר לפיד: מה זה אומר על הממשלה הזאת ומה זה אומר על הערכים של האנשים שיושבים בקואליציה הזו?

יאיר לפיד: אם כל אחת ממפלגות הקואליציה תוותר על פחות ממיליארד שקל מההסכמים הקואליציוניים שלה – כסף קטן בשבילכם – יהיה מספיק כסף להעלות את קצבאות הנכים לגובה שכר המינימום.

יאיר לפיד: הכסף קיים, הוא במערכת, הגיע הזמן לתת אותו למי שצריך אותו באמת.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד, אחרון הדוברים מטעם המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר יעקב ליצמן, שר הבריאות, בשם ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להתייחס לאלימות של המשטרה אתמול.

יעקב ליצמן: אני חושב, מעבר לכל הגינויים, מעבר לכל ההודעות שהמשטרה מודה שעשו דבר נבזי, שאסור לעשות את זה, עד לרגע זה לא שמענו את קולו של מפכ"ל המשטרה שהוא מגנה את השוטרים – מה שהם עושים.

יעקב ליצמן: הרי עשו דברים שלא ייעשו.

יעקב ליצמן: ולצערי לא שומעים את קולם.

יעקב ליצמן: בהחלט אתמוך בכל מה שצריכים ורוצים לחקור בוועדה, אין שום בעיה כאן.

יעקב ליצמן: ואני מגנה את המשטרה על האלימות שהם נהגו בה אתמול.

יעקב ליצמן: בתור שר הבריאות אני רק שליח של ראש הממשלה, שהוא כרגע אצל טראמפ, ואני רק מקריא את מה שהכינו לי המועצה הלאומית לכלכלה.

יעקב ליצמן: אז קודם כול אקריא – – –

יואל חסון: אדוני השר, אתה צריך שיכתבו לך?

יואל חסון: אתה הרי יודע מה צריך להגיד פה.

יואל חסון: אתה עכשיו קורא עמדה שכתבו לך?

יעקב ליצמן: מה שאני יודע שאני צריך להגיד – מבטיח לך שאגיד, אבל אחרי הנאום, אחרי הציטטה שאני הולך להגיד.

יעקב ליצמן: אחר כך אגיד משלי, בסדר?

יעקב ליצמן: מבטיח לך.

יעקב ליצמן: תשמע.

יעקב ליצמן: אז קודם כול אני רוצה להקריא.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה ושר האוצר מודעים זה זמן רב למצוקת הנכים.

יעקב ליצמן: הביצועים הטובים של המשק בשנה וחצי האחרונות יצרו הזדמנות למהלך משמעותי לשיפור מצבם.

יעקב ליצמן: בתחילת השנה ביקש שר האוצר מפרופ' זליכה ללמוד עבורו את הנושא ולהגיש לו את המלצותיו.

יעקב ליצמן: לאחר שלמד אותן, החליטו ראש הממשלה, שר האוצר ושר הרווחה להקים צוות ממשלתי בראשות פרופ' שמחון, ראש המועצה הלאומית לכלכלה, בהשתתפות ראש אגף התקציבים ונציגים בכירים ממשרדי הבריאות, הרווחה והביטוח הלאומי.

יעקב ליצמן: לאחר שלמדו את מסקנותיהם, החליט ראש הממשלה יחד עם שר האוצר על העקרונות הבאים – ואני מצטט כרגע את דברי ראש הממשלה בנימין נתניהו מישיבת הממשלה ב-3 בספטמבר – לאחר החגים – אני מצטט – אני מתכוון להביא לממשלה, ביחד עם שר האוצר, הצעה לשיפור דרמטי – – –

אילן גילאון: איזה חגים, כבוד השר?

יעקב ליצמן: אשמח לשמוע אתכם, אבל אחרי שאסיים רק את ההקראה.

יעקב ליצמן: ביחד עם שר האוצר, הצעה לשיפור דרמטי במצבם של בעלי מוגבלויות בישראל.

יעקב ליצמן: העקרונות של ההצעה כוללים: תוך ארבע שנים יגדל התקציב לנכים ב-4 מיליארד שקלים, מסגרת תקציבית שקבע שר האוצר; לדאוג לכך שהכנסתם של נכים שהוכרו כמי שאינם מסוגלים לעבוד לא תפחת מ-3,200 שקל לחודש.

יעקב ליצמן: כך נעלה את הנכים שנמצאים היום במצוקה הגדולה ביותר מעל לקו העוני; הכנסתם של נכים קשים לא תפחת מ-4,000 שקל לחודש.

יעקב ליצמן: בנוסף, כדי לעודד השתלבות נכים בעבודה, לא תקוזז קצבת נכה עובד עד שכר של 4,200 שקל לחודש.

יעקב ליצמן: גם מעל ל-4,200 שקל לחודש ההקצבה תקוזז בהדרגה.

יעקב ליצמן: כמו כן, אני מתכוון להביא הקלות נוספות שיידונו עם ההחלטה האמורה.

יעקב ליצמן: התוכנית תיתן מענה מיידי לנזקקים ביותר, תשפר באופן משמעותי את מצבם של אנשים בעלי מוגבלויות ותסייע לשילובם במעגל העבודה.

יעקב ליצמן: כמובן הממשלה תדון בזה במסגרת סדרי העדיפויות שלה, ולעבור תהליך חקיקה בכנסת כנדרש.

יעקב ליצמן: זה סוף הציטוט.

יעקב ליצמן: אין ספק שהמתווה הזה ישפר בצורה דרמטית את רווחתם של בעלי המוגבלות בישראל לרמה שלא הייתה מעולם.

יעקב ליצמן: זו התשובה של משרד ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: עכשיו, ברשותכם, רבותי, אני רוצה להגיד כמה דברים.

יעקב ליצמן: אני מבין לרוחם של הנכים.

יעקב ליצמן: מגיע, צריך לשפר, יש לכל אחד את סדרי העדיפויות, גם לי כמשרד הבריאות יש סדרי עדיפויות משלי.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה להתייחס, אדוני היושב-ראש – חבר הכנסת יאיר לפיד אמר קודם: כשיש כסף, צריך לתת.

יעקב ליצמן: לשר האוצר הקודם לפיד היו 3 מיליארד שקל שהוא רצה לתת למע"מ אפס, ולא ראיתי שיום אחד הוא חשב לתת לנכים.

יעקב ליצמן: אם הוא היה נותן את זה אז לנכים, אני מבטיח לכם שלא הייתה שום שביתה היום, שום בלגן עם הנכים.

יעקב ליצמן: הוא לא עשה את זה.

יעקב ליצמן: זה טוב כשנמצאים באופוזיציה – – –

יאיר לפיד: נהוג לשקר פחות לפני ראש השנה.

יאיר לפיד: אתה יודע שלא היה כסף – – –

יעקב ליצמן: מי שצריך לחזור בתשובה זה אתה.

יאיר לפיד: תשקר פחות, ליצמן.

יאיר לפיד: פחות לשקר – – –

יעקב ליצמן: תלך לכותל, תלבש כיפה, תחזור בתשובה.

יאיר לפיד: תשקר פחות.

יעקב ליצמן: תחזור בתשובה.

יאיר לפיד: פחות לשקר – – –

יעקב ליצמן: תחזור בתשובה על מה שהעללתם על כל יהודי חרדי – –

יאיר לפיד: תשקר פחות.

יעקב ליצמן: – – כאנטישמיות, פשוט כגזענות בגלל שהם חרדים.

יעקב ליצמן: זה מה שאתה.

יאיר לפיד: תשקר פחות – – –

יעקב ליצמן: היה לך כסף.

יעקב ליצמן: היה לך כסף, היו לך 3 מיליארד שקל שבוועדת הכספים נלחמנו – –

יאיר לפיד: אני לא מבקש שלגמרי לא תשקר.

יאיר לפיד: תשקר פחות – – –

יעקב ליצמן: – – אני ואיציק כהן וחבר הכנסת גפני מלחמת עולם, שרצית לבזבז כסף ולא נתת את זה לנכים.

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, אם אתה רוצה להטיף מוסר, תטיף קודם כול את המוסר לעצמך.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אדוני השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר ליצמן.

יואל חסון: זאת הבשורה של הממשלה, אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: המציעים מסתפקים בתשובת השר?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: – – – רוצים את הכסף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: האם המציעים מסתפקים בתשובת השר או מבקשים – – –

קריאות: לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא מסתפקים.

יואל חסון: אני מציע דיון בוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק שאחד המציעים לא מסתפק, אז יש לנו עמדות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן ביקש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, דקה מן הצד.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – – –

יואל חסון: אני גם מבקש.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו יכולים להרשות שמונה דוברים, שניים לכל הצעה.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע רשומים לי דוד ביטן, אלי אלאלוף, יעקב אשר – –

נורית קורן: גם אני רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: – – קארין אלהרר ומשה גפני.

יואל חסון: אני גם רוצה.

דוד ביטן: רגע, אני יכול מלמעלה?

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, אני יכול מלמעלה או רק מפה?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: דקה מן הצד.

יולי יואל אדלשטיין: אני רשמתי.

יולי יואל אדלשטיין: יואל חסון, ג'בארין ונורית קורן.

דוד ביטן: אני רוצה רק להגיד משהו.

דוד ביטן: זה נכון מה שאמר גילאון, אבל גם באותה הסכמה שהייתה לנו סיכמנו, ואמרתי לכם את זה, שהצעת החוק הממשלתית תעבור בנובמבר, תחילת ביצוע בינואר.

דוד ביטן: זה דבר שנאמר כל הזמן.

דוד ביטן: משום מה, הכנס הזה וגם כל העליהום הזה שנעשה, למרות שאמרנו במפורש שתחילת הביצוע תהיה בינואר – ואני אומר לכם, לא משנה מה הממשלה תביא, רק לפי המתווה שאושר על ידי חברי הכנסת זה מה שיהיה, וככה אנחנו נצביע בוועדות.

דוד ביטן: שיהיה ברור העניין.

דוד ביטן: מעבר לזה, אני רוצה לומר שבניגוד למה שאמרת, ראש הממשלה במפורש הוציא הודעה של תמיכה בכל הנושא שסיכמנו בכנסת – – –

קארין אלהרר: תודה על התמיכה – – –

דוד ביטן: רגע.

קארין אלהרר: תודה על התמיכה.

דוד ביטן: שנייה, שנייה.

קארין אלהרר: – – –

דוד ביטן: אני לא מתווכח עכשיו, אני רק מהצד מדבר.

איציק שמולי: מתי ייגמרו ההודעות – – –

דוד ביטן: ההתקפות על ראש הממשלה ועל שר האוצר – לא יודע מה – אין להן שום מקום, מכיוון שהם תומכים במתווה שאנחנו גיבשנו יחד אתם.

קריאות: – – –

דוד ביטן: כי גם הם תומכים.

דוד ביטן: גם הם תומכים, ואל תעשו – – –

מיקי רוזנטל: – – –

איציק שמולי: תביא כסף, לא הודעות תמיכה.

דוד ביטן: אני מציע לא לעשות סיבוב פוליטי על דבר שאין סיבוב פוליטי – – –

אורן אסף חזן: – – –

דוד ביטן: סלח לי, מה אתה רוצה?

קריאה: אתם לא באותה מפלגה – – –

דוד ביטן: מה, מה הבעיה?

דוד ביטן: לא הבנתי מה הבעיה שלך, באמת.

דוד ביטן: אל תבלבל את המוח.

דוד ביטן: מה זה "כסף"?

דוד ביטן: אמרנו שנעביר הצעת חוק בנובמבר – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – והתקציב יתחיל להיות מחולק בינואר, אז אל תבלבל את המוח סתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דוד ביטן: אוקיי.

דוד ביטן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי אלאלוף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד דקה לרשות כל דובר, נא לא להפריע.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, זכות הדיבור של אלאלוף.

אלי אלאלוף: – – אני חושב שהנושא של הנכים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, אני אוסיף לך זמן, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יתחיל.

אלי אלאלוף: חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, עבורכם אנחנו התכנסנו, ואני גאה שההשתתפות היא ערה, אבל אסור לנו להיות פופוליסטים, אם לא דמגוגים.

אלי אלאלוף: הנושא של קצבאות לנכים, חד-משמעית, חייב להשתנות לטובה בסכומים שהמדינה תתחייב רב-שנתית, לא מהכנסה חד-פעמית, וחייבת להיות מסודרת לאורך שנים כדי שתחיו בכבוד כמו כל אחד מהאזרחים של המדינה.

אלי אלאלוף: אנחנו קיבלנו בסיעה שלנו החלטה שעלי להציג חוק לנכים שמתקן את הקצבאות.

אלי אלאלוף: ההכנה הזאת נעשית כרגע.

אלי אלאלוף: אנחנו נהיה מוכנים, כפי שאמרו ראש הממשלה ושר האוצר, להצעה מסודרת מייד אחרי החגים, דהיינו עם החזרה של הכנסת לדיונים שלה.

אלי אלאלוף: תדעו שזה מוכן, נעשה הכול, מפני שהמאבק שלכם הוא מאבק של כולנו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלי אלאלוף: – – אנחנו חייבים להצליח עבורכם.

אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה: לאחל לכם קודם כול שנה טובה, ובתקופת החגים תנוחו.

אלי אלאלוף: אנחנו נמשיך ונעשה את המאבק בדרכים הפרלמנטריות המוצדקות שחייבים לעשות לטובתכם.

אלי אלאלוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להצטרף לגינוי על האלימות המוגזמת שהייתה אתמול בירושלים, וצריך לשים סוף לעניין הזה.

דבר שני, אין ספק שהציווי הגדול של כולנו הוא לתמוך באנשים החלשים, באנשים הנכים, באלה שצריכים את העזרה.

זו המחויבות שלנו.

אבל איך יכול לעמוד כאן אדם שהיה שר אוצר שנתיים וחצי – שנתיים וחצי – בממשלה שהייתה עם הכי פחות חמלה, אל תגיד שלא היה לך כסף, זה היה תירוץ לאז.

הממשלה עם הכי פחות חמלה על כל נושא.

קארין אלהרר: – – –

כמה פעמים העלו את נושא הנכים?

קריאות: – – –

חבר הכנסת גילאון העלה את זה גם אז.

גם אז הוא העלה את זה.

דחית את זה כי היית עסוק בלרדוף אחרי אוכלוסיות, לרדוף אחרי האנשים החלשים, לחזק את החברים שלך מתל אביב, לא את הנכים.

איך לא רועדות לך הידיים ערב יום הדין לעמוד פה ולעשות פוליטיקה על הגב שלהם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

הממשלה הזאת, בעזרת השם, הייתה עד היום ממשלה עם חמלה.

היא תהיה עם חמלה גם בנושא הזה, וכבר בחורף הקרוב.

איציק שמולי: איזו חמלה, יעקב?

שתהיה שנה טובה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: מיקרופון לקארין אלהרר בבקשה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להציע הצעה אופרטיבית.

קארין אלהרר: אני חושבת שאין אחד באולם הזה שחושב שאין מקום להעלות את הקצבה, וכולנו מבינים שהדבר הזה טעון דיון בוועדה כי צריך להצביע על תקנות.

קארין אלהרר: ביטן, אתה שומע?

קארין אלהרר: זה גם לך.

דוד ביטן: כן.

דוד ביטן: איפה את?

קארין אלהרר: אני כאן, נחבאת אל הכלים.

קארין אלהרר: כולנו מבינים שצריך לעבור תהליך דמוקרטי סדור בוועדה.

קארין אלהרר: עכשיו אני מציעה את הדבר הבא: בואו נראה רצינות, בואו נראה כוונה, אבל עם מעשים.

קארין אלהרר: אני מציעה שמייד אחרי ראש השנה תתכנס הוועדה, כי חברי חבר הכנסת דוד ביטן היטיב לומר גם הפעם שמי שיקבע זה לא הממשלה, לא השרים, אלא חברי הכנסת.

קארין אלהרר: הגיע הזמן, גם לכנסת הזאת יש מה לומר – – –

דוד ביטן: – – –

קארין אלהרר: לא, אז בוא תראה את זה במעשים גם.

דוד ביטן: מה מעשים – – –

קארין אלהרר: אני מבקשת.

קארין אלהרר: ביטן, אתה רוצה להראות שאתה גם עושה?

דוד ביטן: – – –

קארין אלהרר: חברי, אני יודעת מה יהיה הרי.

קארין אלהרר: אני יודעת מה יהיה.

קארין אלהרר: יהיו ויכוחים בוועדה, זה לא יהיה דיון שבאים, מצביעים והולכים, זה יהיה דיון ארוך ומורכב.

קארין אלהרר: אתה רוצה שזה יקרה?

קארין אלהרר: בבקשה, אני בטוחה שכל החברים כאן כולם יתייצבו ברגליים לדיון.

קארין אלהרר: אני מציעה שהדיון הראשון יהיה מייד לאחר ראש השנה.

דוד ביטן: – – –

קארין אלהרר: יש זמן.

קארין אלהרר: יש הצעת חוק – – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: ביטן, אני אכין לך הצעת חוק – – –

דוד ביטן: – – – עניין תקציבי – – –

קארין אלהרר: יש הצעת חוק של חבר הכנסת אילן גילאון שכולנו חתומים, אז אני – – –

דוד ביטן: – – –

קארין אלהרר: ביטן, לא צריך הצעה ממשלתית.

קארין אלהרר: אתה בעצמך אמרת שמה שיקבע זה הכנסת.

דוד ביטן: – – –

קארין אלהרר: אז קדימה.

קארין אלהרר: לא רק בדיבורים, גם במעשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קארין אלהרר: שהכנסת תקבע.

קארין אלהרר: שנה טובה.

קארין אלהרר: ביטן, לציבור הנכים מגיע שפעם נעבוד גם בשבילם.

קארין אלהרר: שנה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא של תקצוב הנכים הוא נושא ש – חרפה למדינת ישראל שהדבר הזה לא נעשה עד היום, פשוט חרפה, מכיוון שאנחנו גם מדינה יהודית, וגם מדינה דמוקרטית, ועל פי כל קנה מידה ועל פי כל קריטריון היינו צריכים להעלות את קצבאות הנכים, במיוחד שמדובר בתקופה שבה יש כסף במשרד האוצר.

משה גפני: אני השתתפתי בישיבה של ראשי הקואליציה עם ראש הממשלה, ועם שר האוצר, ועם יושב-ראש הקואליציה, דוד ביטן, והיה סיכום חד-משמעי לגבי העניין הזה, שמעלים את קצבאות הנכים.

משה גפני: אני דיברתי עכשיו גם עם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף – אנחנו חייבים, גם ראשי הוועדות – אני תורם את חלקי לעניין.

משה גפני: לא תורם, אלא אני חלק מן העניין – עם ראשי הוועדות, אנחנו מייד צריכים לחוקק את החוק הזה.

משה גפני: יש הסכמה לגבי הנושא עצמו בין כל חברי הכנסת ללא יוצא מן הכלל.

משה גפני: אני מתחייב, אדוני יושב-ראש הכנסת, בעזרת השם ובלי נדר, לא לנוח ולא לשקוט.

משה גפני: צריכות להגיע לוועדת הכספים ב-1 בנובמבר ההתאמות של תקציב המדינה – אם זה לא יתקדם, לא יתקדם שום דבר אחר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים היה פה באמת אירוע חריג, שבו יו"ר הקואליציה פנה לכולנו, לכל סיעות הבית, להסכים על מתווה.

יואל חסון: הייתה פה הסכמה מקיר אל קיר.

יואל חסון: זה באמת אירוע נדיר.

קריאה: – – –

יואל חסון: את ההסכמה הזאת פשוט צריך להביא לביצוע.

יואל חסון: אני חושב שיו"ר הקואליציה פעל באופן הראוי והנכון ביותר, ואני מברך אותו על זה.

יואל חסון: אבל לצערי, מי שעצר את ההסכמה הזאת, מי שעצר את המתווה הזה, מי שמונע את העברתו בכנסת, זה ראש הממשלה, שהוא עצר אותו, והוא יכול לשחרר אותו, ולא להגיד לציבור הנכים: אחרי החגים נטפל בכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרונת הדוברים תהיה חברת הכנסת נורית קורן.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב-ראש, אני רוצה לברך את ארגוני זכויות האדם, את הפעילים למען זכויות אנשים עם מוגבלות, ולהגיד להם ולהגיד לכם – אני רואה הרבה כאן ביציע – יישר כוח במאבק.

יוסף ג'בארין: העקשנות המוצדקת שלכם, סופה שגם תנצח.

יוסף ג'בארין: אין הוגן יותר ואין צודק יותר מהדרישה הזאת, בהתחשב גם בהסכמה העקרונית שקיימת במשכן הזה על התמיכה בה.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהגיע הזמן שבקואליציה לא רק יצהירו על התמיכה, אלא גם יבצעו את זה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה גם להזכיר לכולם שבתקציב האחרון שאושר בכנסת הייתה הורדה של שיעור המס לחברות מ-25% ל-23%.

יוסף ג'בארין: ההורדה הזאת עלתה לאוצר המדינה לפחות 2 מיליארדים – 2 מיליארדים.

יוסף ג'בארין: אז הכסף קיים, וזו שאלה של סדר עדיפויות, ואני חושב שהגיע הזמן שזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות יהיו בראש סולם העדיפויות שלנו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, ואז נצביע.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה לחזק את ידי כל הארגונים וכל הנוכחים פה, שבאו ובאמת מצביעים ברגליים ואומרים: זהו, אנחנו לא רוצים לסבול יותר, אנחנו רוצים לקבל את מה שמגיע לנו.

נורית קורן: ובאמת, אנחנו – אני יודעת כמה זה קשה להתנהל.

נורית קורן: אני יודעת כמה קשה להורים שיש להם ילד עם מוגבלות להתנהל בבית.

נורית קורן: ואכן, אנחנו צריכים להגדיל את הקצבה, ואנחנו צריכים גם לעודד לצאת לעבודה את מי שרוצה לצאת לעבודה, וגם להעלות את ה-disregard של חוק לרון.

נורית קורן: לשנות את חוק לרון – שמי שיוצא לעבודה, הקצבה בכל זאת תישאר, ולא תילקח, כי המוגבלות לא נעלמת, ואנחנו צריכים לדאוג שאנשים – שגם יש בעיה, שהם צריכים לקבל שתי קצבאות, למשל אישה עם מוגבלות שהיא נכה 100%, מקבלת שר"ם, התאלמנה – קצבת שאירים היא לא יכולה לקבל.

נורית קורן: מה היא אשמה שהיא נכה?

נורית קורן: מגיעה לה קצבת השאירים.

נורית קורן: נכון, יש חוק של כפל קצבאות, צריך לטפל גם בנושא הזה, ואני מאוד מקווה שבאמת – כמו שחבר הכנסת ביטן וכמו שאלי אלאלוף אמר – אנחנו נגיע לחקיקה, ואכן הדברים יסודרו.

נורית קורן: שתהיה לכולנו שנה טובה ובריאה.

נורית קורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת קורן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע שישב, שתשב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהצבעה מאוד פשוטה: מי שמצביע בעד – מצביע בעד להעביר את הנושא לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע נגד – מבקש להסיר את הנושא מסדר-היום.

יואל חסון: איזו ועדה?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם נראה אם המליאה מסכימה להעביר לוועדה, ואז נקבע לאיזו ועדה.

דוד ביטן: מה אתם רוצים, להעביר לוועדה?

קריאה: כן.

דוד ביטן: לאיזו ועדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 49 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 49, אין מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, הוחלט להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: יש הצעות אחרות?

יואל חסון: אני מציע ועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: כספים, כלכלה, עבודה ורווחה – ועדת הכנסת תכריע בעניין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל המשתתפים, תודה לאורחינו ביציע, ושתהיה באמת שנה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דוד ביטן להודיע הודעה בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): בשם ועדת הכנסת, אני מודיע שחבר הכנסת אמיר אוחנה יחזור מטעם סיעת הליכוד לוועדת חוץ וביטחון.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: המשבר המתמשך במחלקה ההמטו-אונקולוגית בבית-החולים הדסה עין כרם בירושלים

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעות לסדר-היום בנושא: המשבר המתמשך במחלקה ההמטו-אונקולוגית בבית-החולים הדסה עין כרם בירושלים – הצעות לסדר-היום מס' 7696, 7697, 7698 ו-7699, של חברי הכנסת מיקי רוזנטל, אילן גילאון, אוסאמה סעדי וחיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב גם בהצעה הזאת הוא שר הבריאות, חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת.

מיקי רוזנטל: אני תכף אדבר על המשבר ההמטו-אונקולוגי, אבל אני רוצה להגיד כמה מילים על הנכים, ובמיוחד גם לך, אדוני שר הבריאות.

מיקי רוזנטל: אתה היית מוכן שנדחה את השכר שלך עד אחרי החגים?

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: גם אני לא.

מיקי רוזנטל: מה העניין הזה עם הנכים?

מיקי רוזנטל: חצי שנה מבלבלים את המוח – הרי ביטן בעצמו אומר, יש רק מענה אחד, וזה המענה, והוא ידוע, והמתווה ידוע, והנכים מחכים, ושולחים אותם לכבישים – מה זה?

מיקי רוזנטל: כאילו מה, הם לא בני אדם?

מיקי רוזנטל: אתם יודעים מה זה לחיות ב-2,300 שקל לחודש?

מיקי רוזנטל: כל שר וכל חבר בקואליציה הזאת צריך לומר יום-יום בבית-הכנסת ובביתו, ולא רק ביום הכיפורים: חטאנו ופשענו כלפי הנכים, ואנחנו מבקשים סליחה מציבור הנכים.

מיקי רוזנטל: כולנו, אבל במיוחד הממשלה.

מיקי רוזנטל: ולפיכך אני אקח את התפילה הזאת ואני אומר כדלקמן: אשמנו בטיפול כושל בנכים.

מיקי רוזנטל: בגדנו בציבור הנכים.

מיקי רוזנטל: גזלנו את כספי הגמלאות שלהם.

מיקי רוזנטל: דיברנו דופי בחוסמי הכבישים האמיצים.

מיקי רוזנטל: העווינו, כי סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת מעוותים, והרשענו צדיקים בהאשמות שווא.

מיקי רוזנטל: חמסנו את כספם של העניים והנזקקים והעברנו אותו למטרות פוליטיות ופופוליסטיות.

מיקי רוזנטל: טפלנו שקר כאילו הנכים הם טפילים.

מיקי רוזנטל: יעצנו רע – ראה ועדת שמחון.

מיקי רוזנטל: כיזבנו, כי אמרנו כבר חודשים רבים לנכים שאוטוטו מסיימים את הטיפול בעניינם, ולא סיימנו.

מיקי רוזנטל: מרדנו, כי גילינו אטימות לב כלפי בעלי צרכים מיוחדים.

מיקי רוזנטל: ניאצנו, כי היו בינינו אנשים שאמרו שאפשר לחיות מ-2,320 שקלים לחודש, וכולם יודעים שאי-אפשר.

מיקי רוזנטל: סררנו – כי דיברנו סרה בנכים, שתביעותיהם הן המוצדקות שיש.

מיקי רוזנטל: פשענו – כי נכה הוא לא חצי בן אדם.

מיקי רוזנטל: קישינו עורף – כי אנחנו מיתממים מסבלם של האנשים הללו.

מיקי רוזנטל: רשענו – כי הוויכוח הוא לא אם לתת לנכים את מה שמגיע להם, הוויכוח הוא בסך הכול על קרדיט מי ייתן להם: ראש הממשלה או שר האוצר?

מיקי רוזנטל: רק בגלל זה הגענו עד הלום.

מיקי רוזנטל: טעינו – כי הטענו את הציבור שאין כסף; יש המון כסף, ויש המון עודפים של מיליארדים.

מיקי רוזנטל: תעתענו – כי הגענו היום והשלינו את הנכים בכזבים, ודחינו את טענותיהם לחיים בכבוד בתעתועי לשון.

מיקי רוזנטל: יש מחילה לעבירות שבן אדם למקום, אין מחילה לממשלה שמתעללת בנכים.

מיקי רוזנטל: עכשיו אני אדבר רגע על המשבר הקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני השר, אני תמכתי בעמדתך.

מיקי רוזנטל: אני לא חושב שמנהלי מחלקות יכולים לנהל את משרד הבריאות ולהכתיב לו איפה תהיה המחלקה וכמה רופאים יעבדו בה וכו'.

מיקי רוזנטל: אני תמכתי בעמדתך העקרונית.

מיקי רוזנטל: אבל התוצאה היום היא תוצאה קשה מאוד.

מיקי רוזנטל: יש ילדים חולי סרטן שנוסעים שעות בדרך, יש.

מיקי רוזנטל: מכיוון שאין הרבה רופאים במומחיות הזאת, אז רופא ממאיר שנלקח להדסה חסרונו מורגש במאיר, התורים ב"מאיר" התארכו – אתם משרד הבריאות, אתם צריכים לפתור את זה, ויש עוד בתי-חולים כאלה: בגלל המשבר בהדסה, נלקחו רופאים משם להדסה, והתוצאה היא שבמחלקות שם התור התארך, והתוצאה היא לא מספקת.

מיקי רוזנטל: אני לא יודע מה הפתרונות, אני לא כזה חכם, לא תמיד אני יודע מה הפתרונות, אבל זו גם לא האחריות שלי, זו האחריות שלך, אדוני, לתת מענה למשפחות הללו, לילדים החולים הללו, שנקרעים – 100 ימים מאז ההחלטה הם נקרעים.

מיקי רוזנטל: לא נפתרו הבעיות.

מיקי רוזנטל: הבעיות נותרו.

מיקי רוזנטל: ואני תמכתי בעמדתך העקרונית: אני לא חושב שרופא יכול לנהל – – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי רוזנטל: תקשיב.

מיקי רוזנטל: אני מקווה מאוד שהכול סודר.

מיקי רוזנטל: אם הכול סודר, אני חוזר בי מכל מה שאמרתי קודם.

יעקב ליצמן: אני אכנס לפרטי פרטים.

מיקי רוזנטל: אני רק אומר לך שאני מקבל כל יום, כל יום, הודעה מההורים – חלק מההורים שלא – ומהבדיקה שלי, המשבר שנוצר יצר מחסור של רופאים בבתי-חולים אחרים, במחלקות אחרות.

מיקי רוזנטל: אם זה לא נכון, תודה רבה לכם.

מיקי רוזנטל: אני מאחל לכולם שנה טובה וכל טוב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא, חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות גם לרשותך, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת בראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני מודה שאני כל יום מקבל צלצול בטלפון, סמ"ס.

חיים ילין: מעל 107 ימים, כל יום.

חיים ילין: דרך אגב, כבוד השר, למטה כתוב:

חיים ילין: אם אתה לא רוצה להיות נמען של הסמ"ס, אתה יכול להסיר אותו, ואני לא מוכן להסיר אותו, כי זה מזכיר לי כל יום שאני גם בן אדם, שמחר כל אחד יכול להיות במצב של אותן משפחות.

חיים ילין: מעל 107 ימים זה המצב.

חיים ילין: אני מאוד מקווה לקבל תשובה נאותה.

חיים ילין: מדובר על ילדים ומדובר על משפחות בירושלים שהיה להם טיפול חם, אוהב, והכול התפרק.

חיים ילין: צריך להבין, מבחינתם הכול התפרק.

חיים ילין: אני לא נכנס כרגע לסוגיה של למה ואיך – עולמם חרב, זה מה שקרה.

חיים ילין: פגשתי אותם יחד עם הרבה חברי כנסת.

חיים ילין: היינו שם באוהל, שמענו.

חיים ילין: כבוד השר, המחלות הן לפעמים משמים, ומהטבע, הפתרון הניהולי הוא של בני אדם.

חיים ילין: רק שלנו, רק שלך; אתה אמון שם על המקום הזה.

חיים ילין: אני אגיד לך משהו.

חיים ילין: כראש רשות ידעתי דבר אחד – אני הקיר האחרון, אחרי אין מי שיעזור ויפתור את הבעיה.

חיים ילין: אתה הקיר האחרון שלהם, אחריך יש רק ראש ממשלה.

חיים ילין: הוא לא התערב, הוא גם לא יתערב, פוליטית הוא לא יתערב, כי הוא מפחד ממך.

יעקב ליצמן: לפחות בן אדם מפחד ממני.

חיים ילין: יש עוד כמה, אל תדאג, אתה יודע את זה יפה מאוד.

חיים ילין: אבל הוא מפחד ממך, לכן הוא לא יתעמת אתך – למה שיתעמת אתך?

חיים ילין: אתה הבאת את המינוי של רוטשטיין.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד לך מה הבעיה: אחריך אין אף אחד, ואתה צריך לפתור את הבעיה.

חיים ילין: וכשאתה עומד כמו קיר, פטיש 5 – אתה לא יודע מה זה, אני אגיד לך מה זה פטיש 5, זה כזה שדופקים בטנקים – פטיש 5 מפיל קיר.

חיים ילין: אתה יודע מה המשמעות?

חיים ילין: שהקיר הזה הוא נמצא על כלונסאות של אגו אנושי.

חיים ילין: כדי לפתור את הבעיה אתה צריך להיות ספוג, לא קיר; אתה צריך להכיל, אתה צריך לאהוב, אתה צריך לתמוך, זה מה שהיה צריך לעשות.

חיים ילין: הרי מה קרה עכשיו?

חיים ילין: אתה אומר שאתה פתרת את הבעיה, כל אחד אומר שהוא פתר את הבעיה.

חיים ילין: אין פתרון, עובדה שאין פתרון.

חיים ילין: למה אנחנו מקבלים סמ"סים בגלל בן אדם אחד ששולח לנו והוא השתגע לגמרי?

חיים ילין: לא.

חיים ילין: המשמעות של לפתור את הבעיה, אתה ידעת אותה, אבל אמרת – – –

אלי אלאלוף: – – –

חיים ילין: המחלקה?

אלי אלאלוף: כן.

חיים ילין: אתה יודע בדיוק איפה לפתוח אותה.

אלי אלאלוף: תחזיר את האנשים, את הרופאים האלה ששבתו ונטשו ילדים?

אלי אלאלוף: הם נטשו ילדים – – –

חיים ילין: כבוד חבר הכנסת, אמרתי לך – – –

אלי אלאלוף: כדאי שתבדוק.

אלי אלאלוף: הם נטשו ילדים, הרופאים נטשו ילדים.

חיים ילין: אמרתי לך מה היה הפתרון.

חיים ילין: הפתרון היה – – –

אלי אלאלוף: בושה לרופא שנוטש ילדים.

חיים ילין: ידידי היקר, הפתרון היה להעתיק את המחלקה הזאת לבית-חולים אחר בירושלים ולפתור את הבעיה.

אלי אלאלוף: – – –

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: לא רציתם.

חיים ילין: כל מי שנמצא לא רצה לפתור את הבעיה הזאת, כי זו התקפלות.

חיים ילין: לא התקפלות, בשום פנים ואופן, כשאתה רואה את הילדים מול העיניים שלך זה לא נקרא להתקפל.

חיים ילין: כבוד השר – – –

יעקב ליצמן: בכל זאת – – –

חיים ילין: כבוד השר, אני רוצה להגיד לך משהו.

חיים ילין: משפחות וילדים שכל עולמם חרב ואין להם פתרון, הם מצפים מאתנו שיהיה פתרון.

חיים ילין: הם מצפים מכנסת ישראל, הם מצפים מממשלת ישראל.

חיים ילין: אני, קשה לי עם הדיונים כל הזמן, הפוליטיים, שבהם אחד מאשים את השני, קשה לי.

חיים ילין: אני אומר לך, אני לא חושב שוויכוחים – שחבר הכנסת אלאלוף אומר לי את מה שהוא אומר לי ואתה אומר לי את מה שאתה אומר לי – פותרים את הבעיה של הילדים.

חיים ילין: זה לא יפתור את הבעיה.

חיים ילין: מה שיפתור את הבעיה זה להעיף את הפוליטיקה הצידה, את האגו הצידה, ולהבין שצריך לנהל את האירוע הזה, ולא בכוחניות כמו שהוא נוהל.

חיים ילין: אני רוצה להתייחס גם לנכים.

חיים ילין: אני תמיד טענתי, כשרכבתי עם הנכים במרוצים, שהבעיה היא שלנו, לא שלהם.

חיים ילין: הנכות היא נמצאת בראש, אבל הם צריכים את הכלים, כי הם זקוקים לכלים שאני, כבן אדם נורמלי, לא צריך; יש לי ידיים, יש לי רגליים, אני יכול לבד לעשות את הדברים.

חיים ילין: הם לא, הם לא יכולים לחיות עם מה שיש להם.

חיים ילין: קטונתי מלהבין גם את חבר הכנסת ביטן ואת כל הח"כים, איך כל כך בקלות הם מסכימים שלא יהיה פתרון אפילו זמני לפני החגים.

חיים ילין: הרי כולנו יודעים תמיד שלפני החג – אפילו משכורות היו מקדימים לפני חג, שיהיה שמח בבית, שיהיה אפשר לקנות דברים.

חיים ילין: הם פה נצורים בירושלים – פעם בחיפה, פעם באשדוד, עם אלימות שלא מגיעה להם.

חיים ילין: אפשר להתווכח אם זאת הדרך, אבל אי-אפשר להתווכח על המהות של המלחמה שלהם, וזה שחלק מחברי הכנסת מאשימים את שר האוצר לשעבר, וחלק – חבר'ה, להאשים אחרים זה לא פותר – –

יעקב ליצמן: הוא אישית.

חיים ילין: – – לא פותר את הבעיה.

יעקב ליצמן: הוא אישית.

חיים ילין: לא פותר את הבעיה.

חיים ילין: שתיים, ראש ממשלה שמכהן – ריבונו של עולם, בסוף יש ראש ממשלה – הוא נמצא כבר במערכת שמונה שנים, ברצף.

חיים ילין: אז למה להתווכח?

חיים ילין: למה לא להסתכל, מי נמצא בקדקוד המערכת, והוא אשם במצב?

חיים ילין: בפקקים?

חיים ילין: איזה גשרים הוא רואה?

חיים ילין: גשרים אנושיים הוא רואה, בעם הזה?

חיים ילין: זה מה שהוא רואה, או עמותות שזקוקות לכסף בשביל לעזור לנכים?

חיים ילין: אלאלוף, אני שואל אותך.

חיים ילין: מי יושב שם למעלה?

חיים ילין: אני רואה רק גשרים, צמתים, רכבות.

חיים ילין: תראה מה קורה פה, בכניסה לירושלים, אלאלוף.

חיים ילין: אתה יודע את זה יפה מאוד.

חיים ילין: מי יושב שם?

חיים ילין: אותם אנשים שזקוקים לנו.

חיים ילין: חברה נמדדת לפי החוליה החלשה.

חיים ילין: צר לי להגיד לכם: התחושה שלי היום היא שהחוליה החלשה היא ממשלת ישראל וכנסת ישראל שלא מסוגלות לפתור את הבעיה – לא של הדסה ולא של הנכים.

חיים ילין: זו החוליה החלשה.

חיים ילין: וכשאנחנו, המנהיגים, אלה שצריכים לפתור את הבעיה, מערבבים פוליטיקה ואגו, אין שום פתרון.

חיים ילין: גם לא יהיה.

חיים ילין: אני רוצה, לפני שאני אגיד שנה טובה: תראו, יום כיפור הוא יום של חשבון נפש.

חיים ילין: לא תהיה הזדמנות פה, ולא נהיה פה, כבוד היושבת-ראש.

חיים ילין: אני לא בן אדם שמקיים מצוות של אדם למקום, כבוד השר – –

יעקב ליצמן: אף פעם לא מאוחר.

חיים ילין: – – אבל אני מאוד מקפיד על מצוות של אדם לחברו.

חיים ילין: אני מודיע לך שגם הרבה מאוד דתיים, אני יכול ללמד אותם מה זה מצוות בין אדם לחברו.

חיים ילין: את חלקן, אגב, אני רוצה לומר לך, למדתי בצבא: לשכב על הגדר למען החלש יותר.

חיים ילין: להרים אותו על אלונקה כשצריך עזרה.

חיים ילין: לבדוק שיש לו מה לאכול בסוף שבוע.

חיים ילין: אלה ערכים שהקנו לנו בצבא, אבל אלה ערכים שבין אדם לחברו.

חיים ילין: אני מאוד מקווה, כבוד השר – שאתה הנציג של הממשלה – שגם ראש הממשלה מבין את זה, והוא לא הפסיד את השיעור הזה כשהיה ביחידה, כי נדמה לי שאין פה בין אדם לחברו.

חיים ילין: יש פה הכול פוליטיקה.

חיים ילין: כמו שאומרים הכול שפיט, הכול פוליטיקה – גם במצוות שבין אדם לחברו.

חיים ילין: אני מאחל לכולנו שיהיה חג שמח, אבל ביום כיפור לבקש סליחה, כל אחד מאתנו, על זה שאין לנכים מה שצריך להיות, ועל זה שהילדים בירושלים, החולים בסרטן, אין להם טיפול נאות.

חיים ילין: בסוף כולם מסתכלים עלינו.

חיים ילין: אין להם מישהו אחר.

חיים ילין: אנחנו הקיר האחרון, כבוד השר, וכשאנחנו הקיר האחרון – אחרינו אף אחד לא יוכל לעזור להם.

חיים ילין: גם אלוהים לא יוכל לעזור במקום שהשליחים לא מבצעים את מלאכתם.

חיים ילין: תודה רבה.

יעקב ליצמן: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שזה הנאום האחרון שלך בקדנציה הזאת.

אוסאמה סעדי: נאום פרידה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר לך, לפני שאתה מתחיל, שמאוד התרשמתי מעבודתך כחבר פרלמנט, באמת.

טלי פלוסקוב: בוועדת חוקה במיוחד.

איילת נחמיאס ורבין: זה הפסד לא של המשותפת אלא הפסד של המדינה.

אוסאמה סעדי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אוסאמה סעדי: חברי, חברותי, אדוני השר, אכן, לפני שעה קלה הגשתי את מכתב התפטרותי מהכנסת לכבוד היושב-ראש, ולכן זה יהיה הנאום האחרון שלי בכנסת הזאת, ואני שמח מאוד שנפל בחלקי שאת יומי האחרון ואת נאומי האחרון אני אעשה בשני נושאים שמאוד קרובים ללבי, ושבאמת אני וחברי במשותפת עסקנו בהם רבות.

אוסאמה סעדי: הראשון הוא הקצבאות, אדוני השר, לאנשים עם מוגבלות.

אוסאמה סעדי: אני מאוד תמה על כך שעד היום הממשלה הזאת, על אף שאנחנו עשינו צעד היסטורי, לפני כחודשיים, כאשר כל סיעות הבית הזה, מהקואליציה ומהאופוזיציה, כינסנו מסיבת עיתונאים ובישרנו לציבור האנשים עם מוגבלות, הנכים, שאנחנו פתרנו את העניין הזה, ואוטוטו אנחנו מקדמים ומגישים הצעת חוק ומעלים את הקצבה – העלובה, שאני לא מבין איך המדינה טוענת בבג"ץ שמדובר בקצבה שמאפשרת קיום בכבוד – ועד עכשיו הממשלה מעכבת ומורחת את העניין הזה.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שבאמת במושב הבא אתם תצליחו סוף-סוף לחוקק את החוק החשוב הזה, ותעלו את קצבת הנכים לרמה המינימלית.

אוסאמה סעדי: הנושא השני, אדוני השר, זה הנושא של הצעה זו לסדר-היום, וזה המשבר המתמשך במחלקה ההמטו-אונקולוגית בהדסה.

אוסאמה סעדי: אני וחברי, במיוחד אני וחברי חבר הכנסת אחמד טיבי, השתתפנו, עם ציבור ההורים והילדים החולים, וגם ביקרנו בהדסה, ונפגשנו עם מנכ"ל הדסה, ונפגשנו עם הרופאים.

אוסאמה סעדי: אני רואה שהנושא הזה – עדיין, אדוני השר, המשבר מתמשך.

אוסאמה סעדי: אומנם זכיתם בבג"ץ, ובג"ץ אמר את דברו, אבל עד עכשיו הנושא הזה לא נפתר, והבנתי שאפילו לקחתם חלק מהמומחים במחלקות אחרות במרכז והבאתם אותם להדסה כדי לפתור את זה, אבל אני רואה שאולי אתם לא רק תקלקלו, ונפסיד את המחלקה בהדסה, אלא גם נפסיד את שתי המחלקות שהמומחים מהן עוברים לירושלים.

יעקב ליצמן: – – –

אוסאמה סעדי: יכול להיות.

אוסאמה סעדי: לכן אני מוכן לשמוע, ואולי תבשר לנו, אדוני השר, ומה שמעניין אותנו – ואמרנו לך את זה מהיום הראשון – מה שמעניין אותנו – אנחנו לא חלק במאבק הזה בין הדסה והרופאים ושערי צדק – מה שאכפת לנו זה הילדים החולים וההורים שלהם.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים פתרון, ואני מקווה שנשמע היום פתרון.

אוסאמה סעדי: אנחנו בערב של חגים, עוד יומיים תחל שנה חדשה, ואיך שאומרים, תכלה שנה וקללותיה ותחל שנה וברכותיה.

אוסאמה סעדי: ואני אומר, השנה שעברה הייתה אחת מהגרועות בתולדות הבית הזה; שטף של חוקים גזעניים, אנטי-דמוקרטיים, לא חוקתיים – חוקקתם אותם, בניגוד, אפילו, בחלק מהמקרים, לחוות דעתם של היועץ המשפטי לממשלה והיועץ המשפטי לכנסת, ובסופו של דבר, ובסופו של יום, אתם באים ובוכים – יורים ובוכים – ואתם מאשימים את בג"ץ, למה הוא מתערב ופוסל את החוקים האלה.

אוסאמה סעדי: אלה חוקים לא דמוקרטיים, לא חוקתיים, חלקם הגדול גזעניים, ובצדק בג"ץ פוסל את זה.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שהשנה הבאה – וזו הזדמנות לאחל לכולכם, ובאמת להודות לכולכם, חברי בבית הזה מכל הסיעות, ועל אף חילוקי הדעות שהיו בינינו עבדנו בשיתוף פעולה בוועדות, במליאה, וקידמנו נושאים.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שהכנסת הזאת לא תירשם בשנה הבאה עלינו לטובה כאחת מהשנים הגרועות אם תחוקקו שני חוקים מאוד מאוד גם גזעניים, גם אנטי-דמוקרטיים, גם לא חוקתיים, ואני מתכוון לחוק הלאום ולחוק-יסוד: החקיקה, וגם לחוק המואזין, שאני מקווה שלא יבוא לכנסת הזאת.

אוסאמה סעדי: זו הזדמנות לאחל לכולכם שנה טובה, ואני מקווה גם – ואני מנצל את ההזדמנות הזאת להודות לכל צוות הכנסת, אני ביקשתי מהיושב-ראש, באמצעותו, להעביר תודתי והערכתי לכל עובדי הכנסת, ופקידי הכנסת והוועדות של הכנסת.

אורן אסף חזן: זה נאום פרידה, אוסאמה?

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: אמרתי, נאום פרידה.

אוסאמה סעדי: מה?

אוסאמה סעדי: סחתיין, סוף-סוף.

אוסאמה סעדי: אתה לא היית.

טלי פלוסקוב: אתה פשוט לא היית בהתחלה, חבל.

אורן אסף חזן: שאלתי.

אוסאמה סעדי: זה נאום פרידה.

אורן אסף חזן: אני מחכה – – –

אוסאמה סעדי: אני רוצה לעבור, ברשותכם, להגיד כמה מילים בשפה הערבית.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: בני עמי הנכבדים, מהיום הראשון בכנסת ובהמשך לשנים ארוכות של מאבק בשטח, דאגנו בפרלמנט לעניינים הנוגעים לעמנו מהבחינה הלאומית: המאבק למען סיום הכיבוש והקמת מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים המזרחית, והגנה על נכסי צאן ברזל, ובראשם הפנינה שבכתר – מסגד אל-אקצא המבורך.

אוסאמה סעדי: דאגנו גם לענייני האסירים.

אוסאמה סעדי: עמדתי בראש הוועדה לענייני אסירים ברשימה המשותפת.

אוסאמה סעדי: דאגנו גם לעניינים הנוגעים לחיי היום-יום ולחברה – עניינים חשובים, הטורדים את מנוחת האנשים הגרים ביישובים הערביים, ושחשובים היום לתושבים הערבים במדינה.

אוסאמה סעדי: בתקופה זו הצלחנו להביא הישגים רבים וליווינו נושאים אחרים, ואדאג לטפל בהם גם לאחר התפטרותי מהכנסת.

אוסאמה סעדי: הצלחנו להעביר חוקים רבים בקריאה שנייה ושלישית וגם בקריאה טרומית ובקריאה ראשונה, וחברי ד"ר אחמד טיבי ימשיך לטפל בחלק מהחוקים האלה.

אוסאמה סעדי: נוסף על כך דאגנו לחוקים שונים מול משרד הרווחה, משרד התחבורה, משרד הפנים, משרד האוצר וכל המשרדים החיוניים, והצלחנו לחולל פריצת דרך בנושאים ממשלתיים בתחום הדואר.

אוסאמה סעדי: ביקרנו ביותר מ-30 כפרים מהצפון לדרום, וקידמנו נושאים הקשורים לביטוח לאומי.

אוסאמה סעדי: סוכם שייפתחו חמישה סניפים – בלוד, כפר קאסם, טירה, באקה אל-גרבייה וטמרה.

אוסאמה סעדי: בפעם הראשונה הצלחנו לסכם, לפני שבועיים, עם אריה דרעי על פתיחת סניף לרישום "תושבי הפנים" בסח'נין, ובמהלך השנה הבאה ייפתחו, זו הפעם הראשונה, יותר משבעה סניפים; אנו מדברים על נצרת, שפרעם, ירכא, דיר אל-אסד ועל טייבה בחודש הבא.

אוסאמה סעדי: נוסף על כך הצלחנו בפעם הראשונה להביא הישג בדמות הקמת בית משפט שלום בטייבה, וגייסנו יותר מ-25 מיליון שקל לשם כך.

אוסאמה סעדי: בני עמי הנכבדים, מי שחושב שהשר יתעורר מחר ויחשוב על טובת עמנו הוא בבחינת חולם בהקיץ ואינו יודע את טיבה של העבודה הפוליטית.

אוסאמה סעדי: לפיכך, הבטחנו להתדפק על כל הדלתות, ואפילו על דלתות המשרדים הקשים ביותר.

אוסאמה סעדי: קיבלנו עלינו אחריות לחולל שינוי ולהשפיע אפילו על היריבים המרים ביותר לטובת החברה שלנו.

אוסאמה סעדי: זאת אינה רק סיסמה אלא דרך חיים שהרשימה הערבית יזמה, ושאותה הנהיג אחי וחברי הד"ר אחמד טיבי.

אוסאמה סעדי: אנחנו לוגמים לרוויה מ"בית הספר" הזה, שמחזק גם את הרשימה המשותפת.

אוסאמה סעדי: אהוביי, הצפתם אותי במכתבים שלכם והרעפתם עליי אהבה והערכה בהם.

אוסאמה סעדי: זה אות כבוד שאני עונד בגאווה על החזה שלי.

אוסאמה סעדי: אנו משרתים אתכם; אנו ממכם.

אוסאמה סעדי: לא באתי לפה לחמם כיסא; באתי כדי לעבוד ולשנות ולתת ביטוי לנושאים המטרידים אתכם.

אוסאמה סעדי: אני יודע מה עומק האחריות לנוכח המצב הפוליטי העדין, המסובך והרגיש, אבל הייתה לנו מטרה אחת ברורה ומציאותית – קיבלנו עלינו להרים את הדגל ולזרוע תקווה.

אוסאמה סעדי: כן, בשביל זה אנחנו פה – עד שיישובינו הערביים על אנשיהם יזכו בכל רכיבי החיים הנכבדים.

אוסאמה סעדי: מילאתי את תפקידי בנאמנות ושירתי את עמי במסירות, ואמשיך למלא תפקיד זה.

אוסאמה סעדי: בסופו של דבר אני משרת אתכם בכנסת ומחוצה לה.

אוסאמה סעדי: לסיום, אנחנו נמצאים בפתחו של ראש השנה ההיג'רי, שיחול בלילה שבין יום חמישי ליום שישי, וברצוני למסור לבני עמי את מיטב האיחולים והברכות.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שבשנה הבאה במועד זה, בעזרת האל יתגדל ויתעלה, יתגשמו משאלות עמנו ונשיג חירות, עצמאות, מדינה פלסטינית ושוויון לאומי ואזרחי.

אוסאמה סעדי: בימים אלו מגיעות אלינו בשורות של פיוס שמקורן במצרים.

אוסאמה סעדי: אנו מקווים שבעזרת האל יתגדל ויתעלה תהיה השנה שנה של אחדות, שנה של איחוד השורות בין הפלסטינים וסיום הפילוג הראוי לכל גנאי.

אוסאמה סעדי: תודה לכולכם.

אוסאמה סעדי: תודה לכם, חבריי וחברותיי מהרשימה המשותפת; תודה לדאליה וקאיד; תודה לעוזריי, ענאן, אחמד והודא; תודה למשפחתי, שנמצאת כאן.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שיהיה לי עכשיו זמן לפצות אתכם על השנתיים האלה.

אוסאמה סעדי: תודה לכם, בני עמי.

אוסאמה סעדי: אנו נמשיך לשרת אתכם, וניפגש בכיכרות.

אוסאמה סעדי: ) תודה רבה לכם, ולהתראות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איתן כבל: – – – עד שמגיע איזה ערבי אחד כמו שצריך.

טלי פלוסקוב: אנחנו כמובן נאחל לאוסאמה המון הצלחה בהמשך, ומי יודע, אולי הוא יחזור.

טלי פלוסקוב: אני, יש לי תחושה שהוא יחזור.

קריאה: לא אומרים הוא יחזור, הוא עוד ישוב, כך אומרים.

טלי פלוסקוב: כן, ישוב.

טלי פלוסקוב: תודה, חברים.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לאפשר המשך דיון.

טלי פלוסקוב: דקה, יש עוד דובר אחד לפני שאתה עולה, השר.

טלי פלוסקוב: יש עוד אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, אני מזמינה אותך כבר.

טלי פלוסקוב: עד שאתה תגיע לכאן אני מבינה שגם יסיימו את הברכות.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מבקשת לאפשר המשך הדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

אילן גילאון: תודה, גברתי, אדוני השר, אוסאמה סעדי, חבר כנסת משובח וטוב – כל כך מתאים לו, לא מתאים לו להיפרד מאתנו, אבל אם להיפרד, בדיון בדיוק כמו שאנחנו מקיימים היום.

אילן גילאון: ככה בנויה נפשו, ככה הייתה עבודתו, איש שתוכו כברו.

אילן גילאון: אתה תחזור, זה בטוח.

אילן גילאון: גברתי, ביקשתי להוסיף את נושא הילדים לנושא הקודם, מנשיאות הכנסת, משום שלמעשה זה מין אותו עניין.

אילן גילאון: שתי הבעיות קשורות לאטימות, לערלות לב.

אילן גילאון: 107 ימים, גברתי, נוסעים ילדי הדסה החולים למקומות שונים ברחבי הארץ.

אילן גילאון: יש גם קצת פתרונות שאוספים אותם מן הגורן ומן היקב, עוד מעט השר יתייחס לכך.

אילן גילאון: ואני אומר לך את האמת, גברתי, אני לא יודע מי בוויכוח הארגוני הזה צודק, וזה ממש לא מעניין אותי, וזה לא עניין אותי לרגע, ואני אגיד לך למה, גברתי; משום שבאמצע יש ילדים קטנים חולים.

אילן גילאון: ואם יש דבר אחד בעולם הזה, גברתי, שהוא חסר תקנה לחלוטין – הכול אפשר לתקן, חוץ מאובדן של חיים של ילד.

אילן גילאון: זה דבר שאי-אפשר לתקן אותו בשום צורה.

אילן גילאון: לכן אני, בפרפרזה למה שקורצ'אק אמר פעם – שאלו אותו: מהם ילדים?

אילן גילאון: אמר שילדים זה כמו אנשים מבוגרים, רק שהם יותר נמוכים.

אילן גילאון: גברתי, מהם ילדים חולים, ילדים חולי סרטן?

אילן גילאון: הם כמו מבוגרים, רק שהם גם יותר נמוכים, והם חולים.

אילן גילאון: ובמובן הזה קדושת החיים צריכה לעבוד כך שתשחרר אותנו עם מכל אגו.

אילן גילאון: אני מצטער, השר ליצמן, אתה יודע, אני מחזיק ממך הרבה, ואתה לא הבנת את תפקידך כאימא האמיתית במשפט שלמה הזה.

אילן גילאון: ואני, לא מעניין אותי מי צודק, אם זה הדסה או שערי צדק.

אילן גילאון: אותי מעניין מדוע 107 ימים אחרי שהמשבר התחיל, עדיין ילדים נוסעים, ועדיין ההורים שלהם, שיש להם את המאבק הכי קשה בעולם, שמצפים בסוף נפילתם שתבוא יד ותעזור להם, הם צריכים להתמודד עם הדבר הזה.

אילן גילאון: לכן לא מעניין אותי הפתרון הארגוני, כי בתווך יש, גברתי, ילדים.

אילן גילאון: מצאנו לנכון לחבר את הנושא הזה עם הנושא הקודם לא משום שכל נושא לא ראוי לדיון בפני עצמו – ולא לדיון, לפתרון.

אילן גילאון: והפתרון יכול להסתיים רק כאשר – אינני יודע את האופן הארגוני שהוא יכול להסתיים, אבל הוא בוודאי יכול להסתיים רק כאשר הילדים לא ייסעו.

אילן גילאון: יש בעיה בתחום ההמטולוגי.

אילן גילאון: יש מחסור במשתילי עצם, יש מחסור באנשי מקצוע, ואין מספיק משתלמים בתחום הזה.

אילן גילאון: מנקים את זה מן הגורן ומן היקב.

אילן גילאון: לוקחים מכאן, שמים כאן, מטפלים בזה בקומבינה באיזושהי רולטה.

אילן גילאון: זה לא יכול להיות.

אילן גילאון: אני לא אומר כי זאת עיר הבירה, אבל אני אומר משום שזאת העיר הגדולה ביותר במדינת ישראל, וסטטיסטית, כנראה, יש בה הכי הרבה משתמשים, מה לעשות.

אילן גילאון: זאת המצוקה האמיתית.

אילן גילאון: ולכן ראינו לנכון, גברתי, שוב לפנות לשר.

אילן גילאון: אני באמת – אני מודה ומתוודה שאינני יודע, אבל ילדים בתווך לא יכולים להישאר.

אילן גילאון: לא יכול שהם ישלמו את הטעויות של אנשים מבוגרים אטומים.

אילן גילאון: לא יכול להיות שיש כאן מלחמת אגו שאני לא יכול להבין אותה, של מי ינצח את מי.

אילן גילאון: ניצחתם, אבל אי-אפשר לנצח את הילדים, ואסור לנצח את הילדים.

אילן גילאון: ליצמן, כבוד השר, אני פונה אליך, אני מתחנן אליך, בסדר?

אילן גילאון: אני אבוא, אשיל נעלי מעל רגלי ואבוא ללשכתך.

אילן גילאון: תפתור את הבעיה הזאת.

אילן גילאון: לא יכול להיות שילדים ימשיכו לצאת, ואני יודע שהם יוצאים.

אילן גילאון: יש כמה שמקבלים כאן.

אילן גילאון: אני לא מדבר – אתה יודע, בכוונה אני לא נכנס אם זה בשערי צדק או במקום אחר, כדי שלא תחשוב שאני מונע מאיזשהו אינטרס.

אילן גילאון: זה לא מעניין אותי.

אילן גילאון: בסיפור הזה המבוגרים לא מעניינים אותי.

אילן גילאון: הילדים מעניינים.

אילן גילאון: אז אנא ממך, תמצא לדבר הזה פתרון מקומי כאן, כי זה לא אנושי שהורים צריכים לקחת את ילדיהם מכאן לתל השומר או מכאן לדנה או מכאן למקומות אחרים, או לאיכילוב.

אילן גילאון: זה לא בא בחשבון.

אילן גילאון: כל כך הרבה זמן.

אילן גילאון: את יודעת, אנחנו מקבלים מין מסרון יומי.

טלי פלוסקוב: גם אני מקבלת.

אילן גילאון: כן, את יודעת.

אילן גילאון: וכל יום אתה – זה לא ייתכן, זה פשוט לא מקובל, לא ייתכן.

אילן גילאון: כי אם ילדים הם כמו אנשים מבוגרים שהם יותר נמוכים, אז ילדים חולים הם כמו אנשים מבוגרים רק שהם גם יותר נמוכים וגם יותר חולים – והם קדושים, והטיפול בהם הוא הטיפול הראשון שצריך לתת.

אילן גילאון: אני מתחנן אליך, מבקש ממך, אעשה כל מעשה שיאמרו לי רק כדי שתעשה את המעשה הזה, מכל מקור שאתה יכול לגייס את זה.

אילן גילאון: צריך רופאים המטולוגים, אין פתרון אחר.

אילן גילאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון, בוודאי נוגע ללב.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו ניתן לשר ליצמן להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: הרשימה של דעות נוספות כבר סגורה.

טלי פלוסקוב: אין, הרשימה סגורה כבר מתחילת הדיון, אז לצערי הרב – אין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להיכנס לפרטי-פרטים לגבי המחלקה, מה קורה היום.

יעקב ליצמן: ביקרתי לא רק בהדסה, גם בתל השומר, ובעוד מקומות – ביקרתי אישית.

יעקב ליצמן: רציתי לבוא, לראות איך העובדות.

יעקב ליצמן: כאן כבר אני רוצה לענות על הדסה, אחר כך אני אכנס אולי פה ושם לעימות, אין לי בעיה, וגם את זה אני אעשה.

יעקב ליצמן: ב-4 ביוני 2017 נפל דבר במערכת הבריאות בישראל; שישה רופאים מומחים ושלושה מתמחים עזבו כאחד את המחלקה ההמטו-אונקולוגית ילדים בהדסה.

יעקב ליצמן: היו קולות שדיברו על הרופאים ואנשי צוות נוספים לבית-חולים אחר.

יעקב ליצמן: הצלחת מהלך כזה הייתה עלולה להוביל לסגירת המחלקה בהדסה לאחר בנייתה לאורך עשרות שנים ופיתוח תשתיות תומכות.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות, ואני, העומד בראשו, ראינו לנגד עינינו באירוע הקשה הזה אך ורק את טובת החולים בכלל, טובת הילדים הנזקקים לטיפול במחלקה האמורה בפרט, ותקדים מסוכן לכלל מערכת הבריאות הציבורית במדינה.

יעקב ליצמן: לכן המשרד סירב לאשר מהלך כזה.

יעקב ליצמן: גם בג"ץ, שאליו פנו הרופאים וההורים, תמך באופן מוחלט בעמדת משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: בסוגריים אני אגיד לכם שבג"ץ אפילו נתן לרופאים פחות ממה שאני הייתי מוכן לתת, אף שאמרתי שאני מסכים לתת מה שאמרתי.

יעקב ליצמן: אבל בג"ץ אמר: לא רוצים?

יעקב ליצמן: – תודה רבה.

יעקב ליצמן: לאור היכרותי רבת השנים עם פרופסור רוטשטיין, מנכ"ל הדסה, ובהמשך לשיחותי הרבות אתו, השתכנעתי כי הוא יוכל לשקם את המחלקה ואף לשדרג אותה ולהפוך אותה למחלקה המובילה בארץ.

יעקב ליצמן: מייד עם נטישת הרופאים מינה משרד הבריאות ועדה מלווה למחלקה, בראשותו של ד"ר ברלוביץ, שכללה גם צוות אחיות ממינהל הסיעוד של המשרד.

יעקב ליצמן: מטרת הוועדה הייתה לבחון לעומק את פעילות המחלקה, את הטיפול שניתן לילדים ואת מקצועיות הרופאים החדשים שהחלו לאייש את המחלקה לאחר נטישת הרופאים.

יעקב ליצמן: ועדת משרד הבריאות פסקה כי הטיפול במחלקה, למרות תחלופת הרופאים, הוא משביע רצון.

יעקב ליצמן: נוסף על כך, משרד הבריאות פרסם הנחיות להפעלת המחלקה, לרבות פעילות השתלת מוח עצם לילדים, שכללו בין היתר הנחיות להפרדה פיזית בין ילדים למבוגרים – שזה היה סלע המחלוקת – והקמת צוות ייעודי שיטפל אך ורק בילדים.

יעקב ליצמן: אני הלכתי כאן עם הרופאים, נגד פרופסור רוטשטיין.

יעקב ליצמן: אני שמח להודיע לכנסת שהנחיות משרד הבריאות מולאו באופן מלא על ידי הדסה.

יעקב ליצמן: היום, כשלושה חודשים לאחר שהרופאים נטשו את הילדים החולים במחלקה, אני יכול לבשר כי המחלקה פועלת באופן סדיר.

יעקב ליצמן: המחלקה, בראשותו של ד"ר גל גולדשטיין, מונה כיום את הרופאים האלה – ואני הולך להקריא את כולם, מראש המחלקה; אני אקריא לכם את כל הרופאים שנמצאים היום: המטו-אונקולוגים מומחים במשרות מלאות: גל גולדשטיין, מומחה בהמטו-אונקולוגיה ילדים; דוקטור אודי אבן-אור, מומחה בהמטו-אונקולוגיה ילדים – התמחה בשניידר, עבר לקנדה, שם השתלם גם בהשתלות מוח עצם בילדים בבית-החולים המוביל בקנדה; דוקטור דרור רביב, מומחה בהמטו-אונקולוגיה ילדים מבתי-החולים שיבא ואסף הרופא; דוקטור דן הרלב, מומחה בהמטו-אונקולוגיה ילדים; דוקטור אירנה זיידמן, מומחית בהמטו-אונקולוגיה ילדים, השתלמה גם בהשתלות מוח עצם בילדים; דוקטור פולינה סטפנסקי, מומחית בהמטו-אונקולוגיה ילדים ומנהלת המחלקה להשתלת מוח עצם.

יעקב ליצמן: המטו-אונקולוגים מומחים במשרות חלקיות: דוקטור שירלי סייג, מומחית בהמטו-אונקולוגיה ילדים; דוקטור ציפורה קורנפלד, מומחית בהמטו-אונקולוגיה ילדים; דוקטור רקפת סידליק, מומחית בהמטו-אונקולוגיה ילדים; רופאה נוספת במשרה חלקית מצטרפת בתוך חודש.

יעקב ליצמן: תגבור מחוץ לארץ – גם זה היה: פרופסור מוריס קלצל, מנהל היחידה להמטו-אונקולוגיה ילדים בנורת ווסטרן בשיקגו, חוזר בקרוב לחוץ לארץ ויחזור לסבב נוסף של שלושה חדשים; פרופסור יוסי לבר, מנהל המחלקה להמטו-אונקולוגיה ילדים בסטוני ברוק בניו יורק, חתום על חוזה לשנה עם אופציית הארכה; פרופסור קמי גודר, מנהלת המחלקה להמטו-אונקולוגיה בבית-החולים של מיאמי, חזרה לחוץ לארץ ותחזור לסבב נוסף כדי להחליט אם לחזור ארצה באופן קבוע; פרופסור גרי קפפר, מנהל המחלקה להמטו-אונקולוגיה ילדים באוניברסיטת ייל בארצות הברית, מגיע לתקופה ארוכה באוקטובר.

יעקב ליצמן: מתמחה – דוקטור הודיה כהן.

יעקב ליצמן: לאור התגייסות כמה רופאים בעלי שם עולמי, הדסה בוחנת כיום מחדש את הפרוטוקולים ששימשו עד כה לטיפול בילדים, ומחדשת אותם, בשיתוף פעולה עם בתי-החולים המובילים בתחום הזה בארצות הברית.

יעקב ליצמן: אחיות שפעלו בשיתוף פעולה עם צוות הרופאים הפורש שוחררו מתפקידן, ועד עתה נקלטו 11 אחיות חדשות למחלקה, חלקן עם הכשרה בתחום וחלקן מוכשרות בימים אלה לתפקיד.

יעקב ליצמן: במהלך חודש אוקטובר אמורות להיקלט שמונה אחיות נוספות, ובכך יתמלאו כל שורות האחיות במחלקה.

יעקב ליצמן: בחודש אוגוסט אושפזו במחלקה 52 חולים, שלושה מהם מושתלי מוח עצם; באשפוז יום נבדקו 314 ילדים ו-100 ילדים נראו במרפאה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יעקב ליצמן: רגע, אני מסיים.

איילת נחמיאס ורבין: רק תגיד אם ישראלים.

יעקב ליצמן: מה?

איילת נחמיאס ורבין: ישראלים?

יעקב ליצמן: כן.

איילת נחמיאס ורבין: 52 ילדים ישראלים?

יעקב ליצמן: לא כתוב לי זה, אבל – לא, אני הייתי שם, וממה שראיתי היו רובם ישראלים.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להגיד לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת כי אני רוצה לדעת.

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

יעקב ליצמן: תפוסת המחלקה בימים אלה עומדת על כ-15–16 חולים מתוך 17 מיטות בממוצע ליום – זאת אומרת, כמעט מלא.

יעקב ליצמן: מתוכם שבעה ילדים חדשים, והשאר ממשיכי טיפול.

יעקב ליצמן: אנחנו ממשיכים לעקוב אחר הפעילות של המחלקה, ואף שמחנו כי יש לא מעט מטופלים החוזרים להדסה מבתי-חולים אחרים, למעקב ולטיפול.

יעקב ליצמן: אני מאחל לכל הילדים וההורים בריאות שלמה ושנה טובה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שדיברו בדיון.

יעקב ליצמן: זה שהחולים נוסעים לבתי-חולים במרכז זה לפי בחירתם.

יעקב ליצמן: בסך הכול עשינו טובה שאנחנו משלמים עבור ההסעות שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, זה לא מדויק.

איילת נחמיאס ורבין: זו צורת הצגה לא נכונה.

יעקב ליצמן: מה לא מדויק?

איילת נחמיאס ורבין: כי זה לא מדויק – –

יעקב ליצמן: מה לא מדויק?

איילת נחמיאס ורבין: – – הרופאים שטיפלו, שקבעו את הפרוטוקול שלהם, לא עובדים יותר במערכת.

יעקב ליצמן: אני שואל מה לא מדויק.

יעקב ליצמן: אני הכרחתי אותם לנסוע?

יעקב ליצמן: יש חולים חדשים – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא הכרחת אותם.

איילת נחמיאס ורבין: המחלקה – – –

יעקב ליצמן: הם בחרו לא רוצים הדסה – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא.

יעקב ליצמן: – – ואז משרד הבריאות התנדב, כי גם שם אין להם את הרופאים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני נעזרתי בך, ואתה פעלת בעניין.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות התנדב לממן להם את הנסיעות.

יעקב ליצמן: אני לא חייב לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני פניתי אליך בעניין, ואתה סייעת בעניין זה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד גם את מה שעשית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לך שהם לא נוסעים מבחירה.

איילת נחמיאס ורבין: יש שבעה רופאים שיושבים בבית, מובטלים – מה טוב בזה?

איילת נחמיאס ורבין: זה על חשבון המערכת.

יעקב ליצמן: אני מפריע להם לעזור?

יעקב ליצמן: שיבואו לבית-החולים.

איילת נחמיאס ורבין: על חשבון המערכת.

יעקב ליצמן: הם יכולים לבוא – גם בג"ץ אמר להם את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת, תדאג שהם יחזרו – – –

יעקב ליצמן: אני אמרתי לשבת בבית?

יעקב ליצמן: שיבואו לבית-חולים.

יעקב ליצמן: פתוח.

יעקב ליצמן: הם לא רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: תדאג שהם יעבדו בתחום מומחיותם, גם אם זה לא בהדסה, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האחריות שלך.

יעקב ליצמן: אני, משרד הבריאות ואנוכי – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יעקב ליצמן: – – אני אחראי למה שעשיתי שם, ואני עומד על זה עד הסוף.

איילת נחמיאס ורבין: הסכמתי עם המדיניות הזאת, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע את זה.

יעקב ליצמן: לא יהיה מצב שירוקנו מחלקה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יעקב ליצמן: ההורים האלה רצו לבוא לבית-החולים.

יעקב ליצמן: הם אמרו לי את זה, חלקם, אישית.

יעקב ליצמן: אז אמרתי להם: רבותי – עשינו תמיכה מיוחדת שיוכלו לנסוע לקבל תמיכה.

איילת נחמיאס ורבין: השר, הסכמתי אתך בעניין המדיניות.

איילת נחמיאס ורבין: עדיין יש ילדים – – –

יעקב ליצמן: החדשים – יש מחלקה שפועלת ועובדת, ואף אחד לא מכריח אף אחד לנסוע.

יעקב ליצמן: הם לא רוצים, עם כל הכבוד – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל ילד שחולה במחלת סרטן, אדוני השר, אתה בעצמך יודע – שלא נדע, חס וחלילה, אף אחד פה שלא ידע – – –

יעקב ליצמן: אז יש שם רופאים.

יעקב ליצמן: הקראתי לך עכשיו הרבה רופאים בכירים.

יעקב ליצמן: בכירים אפילו.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אבל הרופאים שהתפטרו מהדסה הם רופאים מעולים.

איילת נחמיאס ורבין: זה – – – שלך ושלי שהם לא במערכת.

יעקב ליצמן: הרופאים שיש שם היום גם רופאים מעולים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא אמרתי שלא.

איילת נחמיאס ורבין: לא אמרתי בשום – – – שלא.

יעקב ליצמן: הרופאים שעזבו את הדסה הפקירו את הילדים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לעשות להם שיימינג כזה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: לא לוקחים ילד שעבר השתלת מוח עצם לגן סאקר עם 38 מעלות חום.

יעקב ליצמן: עוול.

יעקב ליצמן: עוול גדול.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס, כל עוד זה היה דיון סביר – תודה.

נורית קורן: – – –

יעקב ליצמן: לא ראיתי בעולם שייקחו ילד עם 38 מעלות חום מתחת – לגן סאקר.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, זה אומר שמה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, לא אמרתי – – –

טלי פלוסקוב: רגע, גברתי.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: בהודעות שאנחנו מקבלים, וכמה חברי כנסת התייחסו להודעות האלה, כותבים לנו: ילדים חולי סרטן ללא טיפול בירושלים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שזה לא נכון?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יעקב ליצמן: אין סיבה לקיים את הדיון היום.

יעקב ליצמן: פשוט רוצים לעשות יחצנות.

יעקב ליצמן: מישהו מעוניין בזה.

יעקב ליצמן: שום סיבה, לא.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא צריכה את עזרתך, תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת להגיד מה שאני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: את לא – – –

יעקב ליצמן: האם גברתי ביקרה במחלקה בחודש האחרון?

יעקב ליצמן: לא? לא. לא.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה ביקרת?

יעקב ליצמן: אז איך את יודעת מה קורה שם?

יעקב ליצמן: אני כן ביקרתי, אפילו פעמיים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני מוכנה – – –

יעקב ליצמן: את אפילו לא יודעת מה קורה שם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני מוכנה ללכת אתך לאיפה שאתה רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע טוב מאוד שאני צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע יפה מאוד.

יעקב ליצמן: את לא יודעת מה שקורה שם, ואת מדברת כיחצנות של מישהו.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע שאני צודקת.

יעקב ליצמן: שום דבר אחר לא.

יעקב ליצמן: את לא יודעת מה קורה שם.

יעקב ליצמן: לא ביקרת, ואל תטיפי מוסר לאף אחד.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, היית מזמין אותי, הייתי באה אתך ברצון.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אתה יודע שאני – – – בפרטים.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים את הוויכוח הזה.

טלי פלוסקוב: זה לא מכובד, רבותי.

טלי פלוסקוב: כל עוד היו שאלות – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יעקב ליצמן: יש פתרון לכל חולה.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להכריח את החולים האלה לנסוע – – –

מיכל רוזין: הפתרון זה – – –

יעקב ליצמן: יש הדסה.

יעקב ליצמן: רוצים לנסוע – עשיתי טובה, עשיתי תמיכה במשרד הבריאות שיקבלו נסיעות, הסעות.

יעקב ליצמן: מעבר לכך, אני לא חייב.

חיים ילין: אתה לא עושה טובות.

חיים ילין: זה התפקיד שלך.

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: מה שהבנו, אדוני השר, הוא שיש מחלקה שמתפקדת – –

יעקב ליצמן: כן, בהחלט.

טלי פלוסקוב: – – ומי שלא רוצה את המחלקה הזאת, ורוצה לנסוע לתל אביב, אתה גם מממן הסעות לתל אביב.

טלי פלוסקוב: כך אני מבינה.

יעקב ליצמן: בא הרופא, בין הכי בכירים בארצות-הברית, להדסה.

יעקב ליצמן: הוא בדק, ויש לו שיטה אחרת.

יעקב ליצמן: תרשו לי, זה אחד מבתי-החולים – – –

איילת נחמיאס ורבין: פרופ' לבר לא טיפל בילדים הרבה שנים, אדוני השר, ואתה יודע את זה.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבקשת לא להפריע לשר באמצע.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד לך, זה פשוט מקומם אותי, כי לא מתאים לך שאת אפילו לא יודעת מה את מדברת – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יעקב ליצמן: – – את אפילו לא יודעת למי אני מתכוון.

איילת נחמיאס ורבין: טוב.

יעקב ליצמן: הזכרתי כרגע חמישה רופאים מארצות-הברית.

יעקב ליצמן: מאיפה את יודעת למי אני מתכוון?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אם טעיתי אני מתנצלת.

איילת נחמיאס ורבין: אין לי שום בעיה – – –

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: אוה, סוף-סוף.

יעקב ליצמן: לפני ראש השנה טוב שאת מתנצלת.

יעקב ליצמן: אז עכשיו אני אומר: היה רופא בכיר.

יעקב ליצמן: יש לו תכנית אחרת, הוא עובד לפי שיטה אחרת לגמרי.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם סיפור אמיתי.

יעקב ליצמן: הוא בא להתנדב במחלקה, בא לנסות לעזור בהדסה לד"ר גולדשטיין.

יעקב ליצמן: הוא פרופסור שם, ראש מחלקה 30 שנה, 20 שנה בטח.

יעקב ליצמן: האחות סירבה לבצע את מה שהוא אמר כי יש לה ממיקי ויינטרוב – אחרת.

יעקב ליצמן: אבל הוא יותר גדול ממיקי ויינטרוב פי עשרה, הוא מבין בזה אולי יותר.

יעקב ליצמן: אז עם כל הכבוד, אנא.

מיכל רוזין: מה הפתרון?

יעקב ליצמן: הפתרון שאני מציע: אפשר לחזור – הדסה עובד.

יעקב ליצמן: יש רופאים חדשים, יש רופאים טובים.

יעקב ליצמן: לחולים הקודמים – לחולים החדשים אין מה לעשות – מי שלא רוצה, אני אתן הסעות לבתי-חולים לאן שהם רוצים, אין שום בעיה.

יעקב ליצמן: אני אמשיך בזה.

מיכל רוזין: למה – – –

יעקב ליצמן: אין, אין.

יעקב ליצמן: בשערי צדק לא יהיה.

אילן גילאון: למה?

יעקב ליצמן: עברתם בג"ץ, עברתם כבר את הכול.

יעקב ליצמן: בואו לא – – – בג"ץ גם תמך בי שלא צריך.

אילן גילאון: – – – בג"ץ.

יעקב ליצמן: אז תעזוב.

איילת נחמיאס ורבין: בג"ץ לא רצה להתעסק, אדוני השר.

יעקב ליצמן: סוף-סוף, כשבג"ץ תומך בי, אתם אומרים לי: מה זה בג"ץ, מי זה בג"ץ בכלל.

יעקב ליצמן: זה מתאים לחרדים, מה זה.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, בג"ץ לא רצה להתעסק בשאלות האלה, ואגב, בצדק.

איילת נחמיאס ורבין: אני חשבתי שאסור להגיד – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, תודה רבה.

יעקב ליצמן: בג"ץ אמר להם שהם יקבלו פחות ממני, וזה באמת מה שהיה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, חשבתי – – – שבג"ץ.

יעקב ליצמן: לכן, אני מציע, גברתי: זו התשובה.

יעקב ליצמן: מה שרוצים.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הבריאות חבר הכנסת ליצמן.

אורן אסף חזן: – – – בג"ץ.

טלי פלוסקוב: יש לנו ארבעה מציעים, ואני רוצה לשמוע מה אתם מציעים.

מיקי רוזנטל: מבקשים להעביר לוועדה.

טלי פלוסקוב: להעביר לוועדה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אם עכשיו לא מסתפקים בתשובתו של השר יש לנו מקום לדעות נוספות.

טלי פלוסקוב: נרשמו פה שמונה אנשים.

טלי פלוסקוב: לכל אחד יש דקה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעמוד בזמנים, כדי שאנחנו נוכל להתקדם.

טלי פלוסקוב: ראשונת הדוברים איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, חשוב לי לקבל את תשומת לבך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתקשרים על הנושא הזה מ-14 בינואר, כל פעם אני מזכירה לך: יש הרבה דברים שאתה יודע שאני הסכמתי אתך תוך כדי תהליך.

איילת נחמיאס ורבין: אתה שמעת ממני שאני מסכימה אתך על המדיניות ובהרבה מאוד נושאים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, יותר מזה – אנחנו לא תמיד הסכמנו.

איילת נחמיאס ורבין: ככל שיש פה בכלל טובים ורעים, לא הסכמנו מי הטובים ומי הרעים, ומי עשה טעויות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בקשה לי אליך: בוא לא נעשה שיימינג לרופאים שהם רופאים מאוד משמעותיים, ושבעיני – – –

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: גם לתקיפות האישיות כלפיך – – –

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: גם לתקיפות האישיות כלפיך אתה יודע שהתנגדתי.

איילת נחמיאס ורבין: רגע.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לבקש ממך שאתה תפעל במשרדך להחזיר את הרופאים שעובדים – – –

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אדוני השר, זה לא נכון, ואני מוכנה לשבת אתך ולהסביר לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם אשמח לבוא אתך להדסה ולגלות שכל מה שאני אמרתי מופרך לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מתביישת להודות כשאני טועה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת ממך: יש רופאים שיושבים בבית.

איילת נחמיאס ורבין: המערכת זקוקה להם, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: כי איך שאתה לא הופך את זה – – –

יעקב ליצמן: יש לך מנדט ממני להביא את הרופאים שיושבים בבית חזרה להדסה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אם הם לא רוצים לחזור להדסה ורוצים – – –

יעקב ליצמן: לא, אין שערי צדק.

יעקב ליצמן: אין שם מחלקה.

איילת נחמיאס ורבין: לא שערי צדק.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, שמעת ממני אומרת שערי צדק?

איילת נחמיאס ורבין: רגע.

איילת נחמיאס ורבין: בוא לא ניבהל.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, שערי צדק – בית-חולים חשוב בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נירגע, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: יופי.

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: יפה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו לא עושים פה ויכוח פומבי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, רגע, אבל טלי – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

איילת נחמיאס ורבין: – – טלי, אני רוצה, אבל יש פה חודשים שבאמת, עם פתרונות טלאי על טלאי.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר בעצמו הרי הקריא: רופאים שהם במשרה חלקית.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מצליחה להבין מה זה במחלקה המטו-אונקולוגית, כשילדים צריכים לעבור טיפול, מה זה רופאים במשרה חלקית.

איילת נחמיאס ורבין: נשים גם את זה בצד, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לבקש מהשר, שהרופאים, גם אם הם לא חוזרים להדסה – שאנחנו נדאג שהם יחזרו למערכת, משום שהמערכת זקוקה להם, – – – מטופלים.

יעקב ליצמן: אני מוכן להחזיר אותם להדסה – הם לא רוצים

איילת נחמיאס ורבין: דבר נוסף, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: דבר נוסף.

יעקב ליצמן: הדסה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, הדברים האלה נדונו בוועדה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם.

איילת נחמיאס ורבין: דבר נוסף.

איילת נחמיאס ורבין: דבר אחרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכמת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכמת, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת, זה בנשמתי.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: 107 ימים – – –

טלי פלוסקוב: אני מרגישה, ולכן נתתי לך פי שניים זמן, אבל אני מבקשת לסכם.

איילת נחמיאס ורבין: 107 ימים אני מלווה את המשפחות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת.

איילת נחמיאס ורבין: גם השר מלווה אותן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת.

איילת נחמיאס ורבין: והדבר האחרון, אני רוצה לבקש ממך, אדוני השר: בעבר היה מותר והיה נהוג שרופא משניידר נותן את הפרוטוקול, ואת הכימותרפיה עושים בשערי צדק.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה.

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אדוני השר – –

יעקב ליצמן: לא יהיה.

יעקב ליצמן: לא יהיה.

איילת נחמיאס ורבין: – – אל תיבהל – – –

יעקב ליצמן: לא יהיה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אל תיבהל – – –

יעקב ליצמן: לא יהיה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, לא ביקשתי ממך להקים מחלקה המטו-אונקולוגית.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת ממך – – –

יעקב ליצמן: לא יהיה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה היה לאדוני השר, אז למה לא לשמר את זה?

איילת נחמיאס ורבין: זה הרי קורה גם בצפון, כי גם בצפון אין לך מספיק רופאים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת ממך – – –

יעקב ליצמן: לא יהיה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, רגע.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, זהו, משפט אחרון.

איילת נחמיאס ורבין: ברוח ימי הסליחות, אדוני השר – –

יפעת שאשא ביטון: לא – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – ברוח ימים של סליחות – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – בשנה החדשה, אני הרי לא מבקשת ממך לסטות כמלוא הנימה מהמדיניות שלך, שאני אפילו הסכמתי לה יותר מפעם אחת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת ממך – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: – – לחזור למה שהיה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – במובן שמשרד הבריאות לא מונע את הדברים שהיו נהוגים ממילא.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: זהו.

טלי פלוסקוב: בזה סיימנו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: שנה טובה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אתה חולם על משהו?

אורן אסף חזן: אני מדבר עם חברת הכנסת היקרה ברקו.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שמשהו טוב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע אפילו מאיפה להתחיל.

אורן אסף חזן: אז זו דקה, אני אשתדל לדבר מהר.

אורן אסף חזן: קודם כול, אני לא מתפלא, אבל חברי האופוזיציה – ההחלטות שלהם, העמדות שלהם, הדעות שלהם מסתובבות הרבה יותר מהר משבשבת בסופת אירמה של ההוריקן: פעם בג"ץ זה טוב, פעם בג"ץ זה לא טוב, פעם מה זה בג"ץ, פעם המדינה בסדר, פעם המדינה לא בסדר.

אורן אסף חזן: הלו, תתיישבו, תנשמו עמוק ותשבו על דעתכם.

אורן אסף חזן: דבר שני, בנושא הזה אני מנוע מלדבר.

אורן אסף חזן: אני עכשיו שכבתי שבועיים בהדסה, קיבלתי טיפול יפה, אז אני לא יכול להוציא מילה רעה, אני יכול להגיד לכם שזה יופי של בית-חולים, מכל הבחינות.

אורן אסף חזן: אני בטוח שהשר ליצמן יודע מה הוא אומר כשהוא עומד על הדוכן.

אורן אסף חזן: אני מכיר את – – –

יעקב ליצמן: – – –

אורן אסף חזן: לא, זה בסדר.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה להטריח אף אחד.

אורן אסף חזן: אני בטוח שהוא יודע מה שהוא אומר, כי אני רואה מה הוא עושה במערכת הבריאות.

אורן אסף חזן: דבר נוסף, לעניין הסיפור של הנכים: ישבנו פה דיון שלם.

אורן אסף חזן: חוץ מצביעות ורודפי כותרות לא ראיתי פה שום דבר.

אורן אסף חזן: הלו, ממשלת ישראל – show us the money.

אורן אסף חזן: תביאו כסף.

אורן אסף חזן: כל אחד פה מספר: יש כסף, השר הרים את הכסף, ראש הממשלה רוצה לתת כסף – דה פקטו, בפועל, לא נותנים שום דבר.

אורן אסף חזן: אני אומר דבר פשוט: אולי לא שכר מינימום, אבל לפחות 4,000 שקל.

אורן אסף חזן: אמרו שיש כסף.

אורן אסף חזן: אם לפני שנתיים לא היו מורידים את המע"מ ב-1%, אולי כבר אז היו מעבירים להם את הכסף, אבל כנראה ששיקולי הדעת פה נובעים ממקום אחר, שהוא לא קשור – לא לחמלה, לא להגינות ולא למציאות.

אורן אסף חזן: כי לראות אותם צועקים בכבישים זה קורע את הלב – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: – – אבל המחשבה – ובזה אני מסיים – מה הם עושים היום, בימים אלה, ולא רק בחג, כשהם לבד בבית, אמורה לקרוע את כולנו יום-יום.

אורן אסף חזן: ודבר אחד אחרון: חבר הכנסת יגאל גואטה, אתה חבר כנסת טוב, יש לך עוד 24 שעות למשוך את ההתפטרות.

אורן אסף חזן: תעשה את זה.

אורן אסף חזן: ולשר דרעי, אם אתה שומע אותי, ואני מקווה שתשמע אותי – אתה יושב על הכיסא שלך, תסתכל במראה, תראה מה אתה עשית בעבר ומה אומרים שעשית היום, ואם אתה לא תצא להגנתו של יגאל גואטה, אתה הראשון שצריך להניח פה את המפתחות.

אורן אסף חזן: די לצביעות בש"ס.

אורן אסף חזן: יש ציבור שלם שהאיש הזה שירת אותו.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: יגאל, אתה חבר כנסת טוב.

אורן אסף חזן: אריה דרעי, הבן אדם נשכב בשבילך על הגדר פעם אחר פעם, לפחות הפעם תהיה שם בשבילו.

אורן אסף חזן: תודה רבה, וכמובן, שנה טובה, עם ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן, ואנחנו מאחלים לך בריאות – שבועיים להיות בבית-חולים?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נחמן שי: תודה רבה, גברתי.

נחמן שי: תודה לכם, חברי וחברותי.

נחמן שי: תראו, יש משהו שמשותף לשני הדיונים הקצרצרים שהיו פה הבוקר: קודם כול בזה שהם כמובן לא מצליחים להקיף את מלוא העומק של הבעיות, ושנית, ששניהם עוסקים בהיבטים החברתיים שלנו פה, במדינת ישראל, היבטים שהם שוליים לגמרי לממשלה הנוכחית – זה פשוט לא מעניין את הממשלה.

נחמן שי: הכבישים החסומים זה הלוא רק קצה הקרחון.

נחמן שי: מעבר לזה עומד מאבק צודק, מוסרי, חשוב, עקרוני, של 250,000 נכים, שגם הם רק חלק מאותה קבוצה או קבוצה גדולה של אנשים בחברה הישראלית שהוחלשו ומוחלשים עוד ועוד, והם פשוט לא מעניינים איש.

נחמן שי: וראש הממשלה עושה את דרכו בין מדינה זו למדינה אחרת, ומדבר פה – וזה בסדר, יחסי החוץ של מדינת ישראל הם מאוד חשובים, אבל הייתי רוצה שבתוך המפה הזאת, של שימת הלב שלו, הוא יסתכל גם על האנשים האלה.

נחמן שי: היום הם היו אצלנו, בסיעת המחנה הציוני – הם בכו, הם שפכו את לבם, והיה קשה לעמוד ולהסתכל להם בעיניים ולהגיד להם: אין לנו מה לעשות למענכם.

נחמן שי: מה לעשות, הכלים לא בידינו.

נחמן שי: היום.

נחמן שי: זה ישתנה, אני מאמין.

נחמן שי: אותה בעיה חוזרת במחלקה ההמטו-אונקולוגית של הדסה.

נחמן שי: גם שם היה איזה מכבש דורסני שהתעלם מהמצוקה, שהתעלם, היה אטום לדבריהם של הרופאים, ובסופו של דבר, מי משלם את המחיר?

נחמן שי: המשפחות, הילדים, הציבור שצריך לקבל את השירותים האלה.

נחמן שי: ואם יש משהו שאנחנו מחויבים בו היום, בערב השנה החדשה, כשכולנו מתברכים בכל הברכות בעולם, זה שנהיה מסוגלים להבין שבחברה הישראלית יש אנשים שרע להם, שאין להם, שהם זקוקים.

טלי פלוסקוב: תודה.

נחמן שי: והמקום הזה – המקום הזה צריך לתת להם תשובה.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי.

אחמד טיבי: אני רוצה להפנות את הדברים שלי לחבר הכנסת אוסאמה סעדי, שהיום הגיש את התפטרותו והיה לו נאום אחרון.

אחמד טיבי: לא במקרה הנאום האחרון שלו היה בשני נושאים שהם לחם החוק שלו בעבודתו הפרלמנטרית: גם נושא הנכים, גם נושא הילדים החולים במחלקה ההמטו-אונקולוגית.

אחמד טיבי: כך הוא היה מתחילת הקדנציה עד לרגע הזה – חבר כנסת חרוץ, רציני, מקצוען, אמיתי.

אחמד טיבי: הוא לא רק הפסד לתע"ל, הוא גם הפסד למשותפת, אבל הפסד לעבודה האזרחית ולציבור שלנו כולו.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אוסאמה, זה לא היה רק רגע עצוב כי אם רגע נשגב.

אחמד טיבי: כאשר אתה בא להגיש בשמנו, בשם הרשימה המשותפת, מכתב התפטרות מטעמך, אנו מפסידים חצי מהייצוג הפרלמנטרי שלנו, אבל אתה אינך חבר כנסת ותו לא.

אחמד טיבי: הוכחת בשנתיים וחצי שאתה מפקד ופרלמנטר מבריק, וחשוב מזה, כפי שאמרת בנאום שלך, מילאת את תפקידך במסירות, טיפלת בדאגות האנשים, דבקת בעקרונות שלך, במאבק שלך, בהיסטוריה שלך, בלאומיות שלך, והוכחת לכולם, ל-120 חברי הכנסת וגם לציבור, שחבר כנסת אחד ויחיד יכול לפרוץ מחסומים ולפתוח דלתות סגורות.

אחמד טיבי: כך היית כשהיית סטודנט, אבל התעלית על עצמך כאשר היית חבר כנסת.

אחמד טיבי: )

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ההפסד הוא לא של התנועה הערבית לשינוי ולא של הרשימה המשותפת; ההפסד הוא של הציבור, שהפסיד את מסירותך וההישגים שלך, אבל זה הוא הפסד זמני, בגלל שמדובר במנוחת הלוחם, וכפי שאמרנו, אנו חוזרים צעד אחד לאחור – –)

טלי פלוסקוב: תודה.

אחמד טיבי: (– – כדי להתקדם שלושה צעדים קדימה.

אחמד טיבי: תזכור שתמיד היסמין נשאר לבן, למרות חילופי העונות, ואתה חזק מכל העונות, וכדבריו של גבריאל גארסיה מארקס, אתה סיפור הצלחה ידוע מראש.

אחמד טיבי: ניפגש בכנס הבא, בעזרת האל.

אחמד טיבי: )

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כל משפט שלך – אני חושבת שזה סיום, ואתה ממשיך וממשיך.

טלי פלוסקוב: טוב, אדוני.

מיקי רוזנטל: – – – לא למדת ערבית – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבינה שנאמרו פה מילות תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי, לכן לא הפרעתי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לך, גברתי היושבת בראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני אבקש להתייחס תחילה לדיון הקודם, שבו לא ניתנה לי הזדמנות לומר את דברי, ואני חייבת לומר שישבתי וצפיתי ושמעתי דמויות שדי הופתעתי לשמוע את דעתן החדשה בכל מה שקשור למחאת הנכים ולצדקת דרכם.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, זה לא נוח ולא נעים לעמוד בפקקים, בשיא החום, לפעמים גם בלי מיזוג מתאים באוטו, אבל אני שואלת שאלה נורא פשוטה – את הפוליטיקאים שנמצאים היום, וחלקם אמורים היו להביא את הבשורה החדשה.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, ב-2003 היה מצב כלכלי קשה במשק.

אורלי לוי אבקסיס: מי שהיום ראש ממשלה אמר: צריך להדק את החגורה, לתפוס עוד לולאה באותה חגורה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן הקפיא את כל העניין של עדכון קצבאות הנכים.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו: עכשיו זו תקופה קשה, נעבור אותה, המשק יתאושש, נוכל לתקן את המצב.

אורלי לוי אבקסיס: לא זה הזמן, בגלל המחסור הכלכלי שבו המשק היה נתון.

אורלי לוי אבקסיס: מאז עבר כמעט עשור וחצי.

אורלי לוי אבקסיס: מאז ידעה המדינה שלנו התקדמות מטורפת, ואפילו זכייה בפרסים בין-לאומיים על היכולת הכלכלית שלנו לעמוד במשברים.

אורלי לוי אבקסיס: בשנת 2016, סיומה של 2016, הכריז שר האוצר היום, משה כחלון, יחד עם ראש הממשלה שלנו, ביבי נתניהו – אותו אחד שב-2003 אמר: אין מספיק, נחכה לימים טובים – הם הכריזו ש-2016 הייתה השנה הכלכלית הטובה ביותר למדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני שואלת: מה רוצים מהנכים?

אורלי לוי אבקסיס: כשאין כסף, אומרים להם: אין מאיפה, תתאזרו בסבלנות.

אורלי לוי אבקסיס: כשיש כסף, שר האוצר הקודם אמר: יש לי סדרי עדיפויות.

אורלי לוי אבקסיס: הוא היה שר האוצר, החזיק בתיק משרד הבריאות, החזיק בתיק הרווחה, ותאמינו לי, יכול היה לעשות רפורמה אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: לא עשה, והיום הוא בא בטענות, חלקן טענות ענייניות אם היו מגיעות מפי אחר, כלפי שר האוצר שעומד היום, שמכריז שזו השנה הטובה ביותר, אבל עדיין אין כסף, יש סדרי עדיפויות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה יעשו הנכים, אם בימים שבהם אנחנו מצהירים שיש לנו עודף כלכלי, עודף מגביית מסים, שאפילו לא תיארנו לעצמנו – באיזה ימים ניתן להם?

טלי פלוסקוב: נא לסכם, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא כשאין ולא כשיש, אז מתי?

אורלי לוי אבקסיס: די לגנבת הדעת, די לשנות את האג'נדה ביחס לרוחות שנושבות.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי אחד היציבים פה, אילן גילאון, אני זוכרת, מהיום שנכנסתי לכנסת ועד היום הגיש את הצעת החוק הזאת פעם אחר פעם אחר פעם, וכל שרי האוצר, שלפחות אני הייתי בממשלות שהיו, דחו.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מבקשת שהפעם נשנה טיפה את הדיסקט.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי המשבר בהדסה.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

טלי פלוסקוב: אחרון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: היה פה כשל בניהול משבר.

אורלי לוי אבקסיס: היה פה קושי, תסלח לי, אדוני השר, אבל אולי זה לגורמים המקצועיים במשרד, לזהות את הבעייתיות.

אורלי לוי אבקסיס: זה תפקידו של מנכ"ל המשרד להיכנס בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: היו פה יותר מדי אגואים, ומי שנכשל בניהול משבר כזה ברמה של בית-חולים בלי יכולת להבין ולהיכנס לתוך הסיפור הזה בעוד מועד – זו קריסה.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תארו לכם מה קורה כשבבית-חולים פוריה – –

טלי פלוסקוב: לא גברתי, אני מבקשת לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – אין מחלקת טיפול נמרץ ילדים כבר שנים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ועל זה כולם שותקים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: עלולים להצטרף נכים מסוג אחר בעקבות טעות שהולכת ומתקיימת בחופי מדינת ישראל – אסדות הגז החדשות.

מיקי לוי: במסגרת תמ״א 37 אושרה בניית 32 אסדות בחוף הים, מחוף דור שבצפון ועד לחופי נתניה, במרחק שבין 7.5 ל-9.5 ק"מ מהחוף.

מיקי לוי: עד כה לטובת הבנייה הופקעו כ-110 דונם ימיים, ובניית האסדה הראשונה ממוקמת מול חוף דור החלה.

מיקי לוי: אסדות אלו הן למעשה מפעל פטרוכימי לכל דבר, שנועד לטפל בחומרים המופקים מקידוח לוויתן, הנמצא כ־ 125 ק"מ מערבית לחיפה.

מיקי לוי: בתהליך הפקת הגז הטבעי נוצר נפט גולמי הנקרא קונדנסט, שהוא חומר מסוכן מאוד – בטיחותית ובריאותית, כמפורט להלן.

מיקי לוי: לפי התוכנית, החומר הזה יוזרם מחוף דור, ובעתיד גם מחופי מכמורת ונתניה, לצינורות הנפט של קצא"א הקיימים לאורך החוף, ובמקרי תחזוקה או שיעור יחסית גבוה של החומר הזה בנפט – למכלי גיבוי שיוקמו באתר חגית שליד צומת אליקים ובאתר מרץ שבעמק חפר.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

מיקי לוי: משפט וחצי, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה לסכם.

מיקי לוי: הפקת החומר הזה, הזרמתו ואחסונו עלולים לחשוף את הציבור למגוון רחב של סכנות בריאותיות כמו סרטן, פגיעה בכבד, בצלעות, בפוריות, בעוברים ובמערכת העצבים.

מיקי לוי: אני קורא לממשלה לדון מחדש במרחק של הקמת האסדות האלה מהחוף, כי זה יפגע בבריאות הציבור, ואנחנו עלולים לקבל נכים מסוג חדש.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואחריה – אחרונת הדוברים – חברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן נצביע על העברת הדיון לוועדה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: רק מילה בסוגיית הנכים, שהיא כואבת מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אז אם מדברים על גנבת דעת, צריך לזכור שהשר כחלון הקצה 4 מיליארד שקלים, וצריך לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם הגיע הזמן ליישם אותם, אני מקווה שימצאו את המתווה הנכון, שכולם יסכימו עליו.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הסוגיה של הילדים החולים – אני רוצה להתייחס לזה בראייה קצת יותר כוללת.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבכלל יש במדינת ישראל – אני לא רק חושבת, אני גם יודעת, מנתונים שקיימים ומיפינו בוועדה לזכויות הילד – שיש בכלל מחסור ברופאי ילדים.

יפעת שאשא ביטון: בכל תחום שבו ניגע, נראה שכשמדובר ברפואת ילדים יש לנו מחסור אדיר, ויכול להיות שאנחנו צריכים להיערך לאיזושהי תוכנית לאומית כדי לעודד יותר רופאים, יותר מתמחים, להגיע ולהתמחות דווקא במה שספציפי ורלוונטי לילדים, כדי שנוכל בעצם לקבל אותם בפריסה ארצית.

יפעת שאשא ביטון: אני שומעת את הזעקה של הילדים בירושלים, ולבי אתם, לבי אתם ועם המשפחות, אבל אני רוצה להזכיר לכם שבקריית שמונה בכלל לא בוכים על זה, כשהם צריכים לנסוע מעכשיו לתל אביב, כי הם רגילים שאת כל השירותים הם מקבלים או בחיפה או בתל אביב או במקומות מרוחקים יותר.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, כדי שנהיה מסוגלים לתת באמת את המענה שנדרש לכל ילד הכי קרוב שאפשר למקום מגוריו, אנחנו חייבים להיערך בתוכנית לאומית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, שתי סוגיות קשות, קשות, הגיעו היום לשולחן המליאה.

נורית קורן: והנושא של הילדים, אנחנו כבר מודעים לזה מינואר שעבר, כשהם הודיעו שהם מתפטרים, הייתי בדיונים כשהם הגיעו לכנסת.

נורית קורן: בתחילה חשבתי שבאמת הרופאים צודקים.

נורית קורן: אחר כך הבנתי לאט-לאט שהרופאים בעצם השתמשו בילדים, ועדיין משתמשים בילדים, וצר לי, צר לי שהשר ליצמן עשה ככל יכולתו כדי לסיים את הפרשה, וזה לא יצא.

נורית קורן: וזה שהרופאים יושבים בבית, צר לי גם עליהם, שהם יושבים בבית, אבל צריך לזכור שבאמת המערכת הבריאותית שלנו – אנחנו צריכים כמה שיותר רופאים.

נורית קורן: ולכן צריך לקרוא גם לרופאים לרדת מהעץ, ולבוא ולהיכנס חזרה למערכת.

נורית קורן: אי-אפשר לשנות סדרי עולם, אי-אפשר.

נורית קורן: צריך לקחת את הדברים כמו שהם ולבוא ולעבוד לטובת הילדים.

נורית קורן: זה שהילדים נמצאים מחוץ לבתי-החולים ולא מקבלים טיפול – זה הדבר הגרוע בעיני.

נורית קורן: ומכאן אני באמת רוצה לאחל לכולנו שנה טובה, שנה בריאה, ושאולי סוף-סוף גם הילדים יקבלו טיפול, ובמערכת הבריאות יהיו לנו יותר רופאים, ונכשיר יותר רופאים שיטפלו בילדים.

נורית קורן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, כעת נצביע על העברת הדיון בנושא:

טלי פלוסקוב: המשבר המתמשך במחלקה ההמטו-אונקולוגית בבית-החולים הדסה עין כרם בירושלים להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 14 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא יועבר להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: רבותי, תם סדר-היום – רגע, שנייה, לפני שאני נועלת את הישיבה, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה של הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני יכולה להגיד: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ג' בחשוון התשע"ח, 23 באוקטובר 2017, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.

טלי פלוסקוב: שנה טובה לכולם.