ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 259, 2017-07-26 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ג' באב תשע"ז, 26 ביולי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

מיכל רוזין: – – – לא, כדאי שיהיה פה שר.

יצחק כהן: – – –

מיכל רוזין: אל תיפגע, מבחינתי אתה שר, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2016 ו-2017), התשע"ז–2016, מ/1083.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: היינו מעוניינים לעבור לשאילתה דחופה מס' 382, מאת חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החינוך נמצא כאן, חברת הכנסת ברקו לא נמצאת כאן, אז – – –

מאיר פרוש: אני בעונש?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אתה לא בעונש.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לך, ואתה פטור מלענות על השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: תרצה להעביר תשובה בכתב – –

מאיר פרוש: מה לענות?

יולי יואל אדלשטיין: – – לגברת ענת ברקו, אז אין שום בעיה.

מאיר פרוש: אני יכול להתחיל בשאילתה שלה ולענות.

יולי יואל אדלשטיין: כן בסדר, אנחנו סומכים עליך, אתה תמיד כאן להשיב על שאילתות, אבל קצת נמאס לי מחברי כנסת שמתחננים שנאשר שאילתה דחופה ולאחר מכן לא נמצאים.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם זוהיר בהלול – אותו דין?

יולי יואל אדלשטיין: אותו דין, טוב.

אלי בן-דהן: לפחות הפעם הממשלה הייתה בסדר.

מיכל רוזין: – – – ואין פה שר.

מיכל רוזין: כשהמליאה פתוחה, אמור להיות שר.

יולי יואל אדלשטיין: אני בינתיים מזהה פה רק אפשרות שסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן יעלה לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מס' 384, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: הטבת המס המוענקת לחברת טבע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פרץ יקרא את נוסח השאילתה, וסגן שר האוצר ישיב.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי סגן השר, האמת היא שלפני שאני מקריא את השאילתה, מהיכרותי עם סגן שר האוצר, אני מסתפק בסגן שר האוצר גם ללא נוכחות שרים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה התורנית נמצאת, לפרוטוקול.

עמיר פרץ: יופי.

עמיר פרץ: – – התפרסמה ידיעה בדבר כוונתה של חברת טבע לפטר כ-350 עובדים.

עמיר פרץ: טבע, כידוע, מקבלת הטבות מס על חשבון הציבור במשך שנים, תוך התחייבות אחת מרכזית – לגיוס עובדים חדשים.

עמיר פרץ: על רקע הכוונה לפטר מאות עובדים, וכדי לאפשר דיון ציבורי ופרלמנטרי בנושא, אבקש לדעת: מהו גובה המס שקיבלה טבע בשנים האחרונות?

יצחק כהן: הטבת המס.

עמיר פרץ: הטבות.

עמיר פרץ: המס שלא שולם – אותו דבר.

יצחק כהן: הטבת המס.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת עמיר פרץ, לאחר בירורים עם החטיבה הכלכלית עולה כי בהתאם לדיווחים שהוגשו עד כה לרשות המסים, השנה האחרונה שבה חברת טבע מימשה הטבת מס לפי חוק לעידוד השקעות הון הייתה שנת 2013.

יצחק כהן: 2014 – לא.

יצחק כהן: גובה הטבת המס של חברת טבע בשנת 2013 – מפורט, תכף אני אגיד לך את הפרטים המדויקים, אם תרצה – במכתב מיום 16 במאי 2016, שהעתקו רצוף בזה, ונמסר בהתאם להיתר למסירת מידע שניתן מכוח סעיף 234 לפקודת מס הכנסה [נוסח חדש], התשכ"א–1961.

יצחק כהן: אם תרצה לשמוע את הסכומים, אני אגיד לך: השנה האחרונה הייתה 2013; ב-2013 היא קיבלה הטבת מס של מיליארד 9 מיליון ו-160,070.75.

עמיר פרץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה רוצה לשאול שאלה נוספת, יש לך – – –

עמיר פרץ: סיימת?

יצחק כהן: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: יש שאלה נוספת לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברי הכנסת דב חנין ומסעוד גנאים ביקשו לשאול שאלה נוספת.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני בהחלט מודה לך על כך שסגן שר האוצר משיב לנו באופן מפורט.

עמיר פרץ: אני בוודאי הייתי רוצה גם שתרחיב – האם זה קשור לכל מה שקשור לרווחים הכלואים שאנחנו לא מצליחים לגבות מהם?

עמיר פרץ: ואני רוצה לומר לך שהגיע אלי מכתב של יושב-ראש ועד העובדים בכפר סבא, בחור בשם אלירן – אני סיירתי במפעל הזה לפני כחודש ימים.

עמיר פרץ: אני מוכרח לומר לך שמדובר באחד מהוועדים אולי האחראים ביותר שקיימים במשק.

עמיר פרץ: והנה, כאשר אותו ועד עובדים מנסה להגן על פיטורים של 350 איש, מייד הוא מקבל מכתבי איומים – שנמצאים בידי.

עמיר פרץ: לכן אני מציע שאתה, סגן שר האוצר, תבהיר להנהלת טבע שאתם לא תעמדו מנגד.

עמיר פרץ: כי מה בעצם חברת טבע לאורך כל השנים נתנה למדינת ישראל?

עמיר פרץ: הרי מהרווחים שלה היא לא העבירה, היא תמיד מצאה פטנטים כאלה ואחרים כדי להשאיר את זה בתוך מתחם הרווחים הכלואים.

עמיר פרץ: הדבר היפה שהיא עשתה במשך כל השנים זה מקומות עבודה, זה מערכת מאורגנת, באמת, אני מוכרח לשבח, שהנהלת טבע, בדרך כלל, בדרך כלל, מקיימת יחסי עבודה טובים, ואני אומר שהעובדה שהם הולכים לפטר 350 איש היא לא עובדה שחייבים לקבל אותה.

עמיר פרץ: העובדה שחברת טבע מחליטה לפטר 350 איש, ואנחנו יודעים שחברת טבע צמחה פה, במדינת ישראל, ויש לה מפעלים ברחבי העולם.

עמיר פרץ: עם קצת לחץ של האוצר, אין לי ספק שחברת טבע מסוגלת למצוא אלטרנטיבה לפיטורים בישראל, ואני בטוח שאתה לא פחות ממני חרד – חרד – לכל מקום עבודה שנעלם ממדינתנו.

עמיר פרץ: הקושי היום להקים מקומות עבודה כאלה הוא קושי אדיר.

עמיר פרץ: אנחנו מוצאים את עצמנו נסחפים רק להקמת מקומות עבודה בתחומי השירותים, ולכן, אדוני שר האוצר – –

יצחק כהן: סגן.

עמיר פרץ: – – ראשית, אני מבקש ממך לפנות להנהלת טבע ולהבהיר להם שלא ינהגו באלימות כלפי ראשי הוועדים שעושים את מלאכתם.

עמיר פרץ: דבר שני – לדרוש מהם למצוא אלטרנטיבה לפיטורים של העובדים האלה, כי המתכונת הזאת, שכאשר יש רווחים, המנהלים מקבלים בונוסים, וכאשר יש משברים – העובדים מפוטרים – את הנוסחה הזאת חייבים לעצור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואז – תשובתו של סגן שר האוצר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך.

דב חנין: אדוני סגן השר, אכן, זה מזעזע.

דב חנין: חברה שמקבלת הטבות מס ניכרות לאורך הרבה שנים מהמדינה, ומושכת רווחים, מחלקת דיבידנדים, והנה עכשיו החליטו על צמצומים, ומי משלם את מחיר הצמצומים?

דב חנין: 350 עובדים שעומדים להיות מפוטרים וללכת הביתה.

דב חנין: במצב כזה, אדוני השר, הדרישה שלנו היא שאותה מדינה שידעה לסייע לחברת טבע, לתת לה הטבות מס, תתייצב מולה באופן ברור ותגיד: עד כאן – אי-אפשר לפטר עובדים לאחר שקיבלתם כספים מהמדינה בהיקפים כאלה.

דב חנין: יש לכם בעיות?

דב חנין: תחזירו את הכסף למדינה, ואז תוכלו להתנהג כאילו אתם בעולם של שוק חופשי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר – כבוד סגן השר, לפני כמה חודשים הייתה ישיבה ביוזמתך ובתיאום שלך, במשרד האוצר – הייתה ישיבה חשובה, ואולי הראשונה במינה, בנושא הרכוש של הווקף האסלאמי.

מסעוד גנאים: הישיבה באמת הייתה מאוד טובה, לפי דעתי, יש בה התקדמות, אבל אנחנו היינו אמורים לשבת עוד פעם כדי להתקדם בעניין חשוב זה.

מסעוד גנאים: כבוד סגן השר מודע לעניין החשיבות של הווקף האסלאמי לערבים במדינת ישראל, מבחינת הרכוש והרווחים והאדמות, עסקות חליפין, בתי-קברות – כל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: אז אני שואל, כבוד השר, מתי תקבע עוד ישיבת המשך, כדי שנמשיך ונגיע למסקנות טובות ותוצאות טובות בעניין הזה?

יצחק כהן: טבע שייכת לווקף?

יצחק כהן: חברת טבע שייכת לווקף?

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא.

עמיר פרץ: הנושא הוא חברת טבע.

עמיר פרץ: אנחנו לא רוצים שהוא יברח – – –

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

מסעוד גנאים: אני חופשי לשאול, והוא חופשי מלהשיב.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יצחק כהן: השאלות הנוספות של חברי עמיר פרץ ודב חנין הן סביב אותה נקודה.

יצחק כהן: אני שוב חוזר ומציין: השנה האחרונה שהם קיבלו הטבות הייתה 2013.

עמיר פרץ: בסדר, הם קיבלו את זה כדי להקים את העבודה עכשיו – – –

יצחק כהן: הם מימשו את הטבת המס לפי חוק עידוד השקעות הון.

יצחק כהן: בוא לא נשכח שהם גם מעסיקים 6,000 עובדים.

יוסי יונה: לא, אבל מצבת כוח האדם שלהם בשנים האחרונות דווקא ירדה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: כן, בסדר, אבל נכון לעכשיו הם מעסיקים 6,000 עובדים.

יצחק כהן: אני חושב שזה לא נכון – זה נכון לדרוש, וזה גם מתבקש לדרוש, שהאצבע לא תהיה קלה על ההדק כשרוצים להתייעל, אבל להיכנס ממש לתוך ניהול החברות – אני לא יודע אם זה נכון וכדאי.

יצחק כהן: זה, גם אתה אדוני, כפי שאני מכיר אותך, וגם פרופ' יוסי – אף אחד מאתנו לא רוצה להיכנס לתוך הניהול הפעיל של חברה ולהגיד לה תעשי ככה, תעשי ככה, כי זו אחריות כבדה מאוד.

יצחק כהן: החברה במשבר, והיא תצא מהמשבר הזה, בעזרת ה', והיא תחזור חזרה למה שהיא הייתה, ונקווה לימים טובים יותר.

יצחק כהן: ולגבי – אני גם לא חושב, וגם עמיר פרץ כבר מודה שחברת טבע לא שייכת לווקף, בינתיים.

עמיר פרץ: אבל תתייחס לאיומים על הוועדים.

יוסי יונה: – – –

יצחק כהן: אחד-אחד, אחד-אחד.

עמיר פרץ: תאמר משפט על האיום על הוועדים.

עמיר פרץ: כי מדובר על אחד הוועדים האחראים ביותר – – –

יצחק כהן: אני אשמח מאוד, אני אשמח – –

עמיר פרץ: אני מכיר את זה – – –

יצחק כהן: – – אני אשמח לקבל את החומר, אני אטפל בו מייד.

יצחק כהן: אני אשמח לקבל את החומר.

יוסי יונה: אבל אדוני סגן השר – –

יצחק כהן: כן, חברי.

יוסי יונה: – – כיצד העובדה שהחברה נמצאת במשבר אינה משפיע על גובה השכר – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת יוסי יונה, ברור.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא דיאלוג עם השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יצחק כהן: אתה פרופסור לכלכלה, ואתה יודע שלהיכנס לתוך דיון של חברה – אתה גם לא היית עושה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים לשאילתה דחופה מס' 382.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש לעלות לדוכן להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: הסיבה היחידה, חברת הכנסת ענת ברקו, הסיבה היחידה בעולם שזה קורה היא שסגן השר ביקש להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מחקתי את השאילתה מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אין שום דרך להצדיק איחור של שבע דקות כשאת יודעת שהשאילתה שלך היא הראשונה בסדר-היום.

ענת ברקו: זה לא קורה אף פעם, אבל הייתה לי ישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: לא יכולה להיות ישיבה בזמן המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אין, אין דבר כזה.

ענת ברקו: אני מתנצלת, אני מתנצלת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

ענת ברקו: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בכל שנה נרצחות כ-20 נשים על ידי בני זוגן וקרובי משפחותיהן.

ענת ברקו: וגם אנשים אחרים, צריך להגיד את זה.

ענת ברקו: כדי למגר את התופעה או לפחות להעלות אותה למודעות, נושא השוויון המגדרי ומניעת האלימות במשפחה צריך להילמד כבר בגיל הרך.

ענת ברקו: ברצוני לשאול: אילו תוכניות אתם מקדמים לשוויון מגדרי ולמניעת אלימות במשפחה, באמת מגילים מאוד מאוד צעירים?

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החינוך, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת ברקו, לשאלתך, התשובה היא כדלהלן.

מאיר פרוש: כדי לצמצם את ממדי האלימות, וזו המופנית כלפי נשים בפרט, משרד החינוך ומשרדי ממשלה נוספים חברו יחד במטרה לקדם הסברה בנושא ולהעלות את המודעות לתופעה גם בקרב אנשי חינוך ותלמידים.

מאיר פרוש: המטרות העומדות לנגד עינינו הן: לחנך לחיים בחברה בריאה ובטוחה, להקנות ידע בנושא, להביא להבנה שמדובר בפגיעה בצורכיהן הבסיסיים ביותר של הנפגעות, לפתח את הרגישות ואת האחריות החברתית, לפעול לקידום ערך כבוד האדם וחירותו, הגנה על חייו, על גוף האיש והאישה, הנער והנערה, הילד והילדה בחברה הישראלית.

מאיר פרוש: במערכת החינוך יש תוכניות מניעה רלוונטיות כבר מגיל צעיר – לשאלתך – שמטרתן לפתח בנערים ובנערות את ההכרח לשמור על כבודם של גברים ונשים ולהבין את הצורך בחשיבותו של שוויון בין שני אלה, בין המינים, כתשתית למערכת יחסים בריאה ורצויה.

מאיר פרוש: תוכניות המניעה פותחו ופועלות על ידי השירות הפסיכולוגי-ייעוצי והיחידה לשוויון בין המינים בחינוך, ולהלן כמה דוגמאות: 1.

מאיר פרוש: יש תוכנית שמיועדת לתלמידי העל-יסודי.

מאיר פרוש: התוכנית פותחה תוך שימת דגשים מיוחדים על מאפיינים תרבותיים, גם לחינוך הממלכתי-דתי וגם לחברה הערבית.

מאיר פרוש: 2.

מאיר פרוש: יש תוכנית בשם "כישורי חיים".

מאיר פרוש: זו תוכנית חובה שפועלת בכל שכבות הגיל ועוסקת בין היתר בקשרים חברתיים בכלל, ומסייעת לתלמידים בהבחנה בין קשר חברי חיובי ובין קשר חברי בעייתי.

מאיר פרוש: 3.

מאיר פרוש: יש תוכנית שמיועדת לתלמידי בתי-הספר העל-יסודיים ועוסקת בעמדות וערכים של בני נוער למול מצבי פגיעה וניצול של האחר.

מאיר פרוש: התוכנית מכוונת לאלה שמעורבים ישירות במצבים כאלה, אך לא פחות מכך היא מיועדת לעומדים מנגד.

מאיר פרוש: התוכנית מזמינה את בני הנוער לקחת אחריות מוסרית ולנקוט עמדה מוקיעה נגד מצבי אלימות וניצול.

מאיר פרוש: 4.

מאיר פרוש: יש תוכניות בשם "שווה דיבור" ו"שרשרת", והן מופעלות בבתי-ספר יסודיים ועל-יסודיים, ובהן דנים בכיתה בסוגיות כאלה, או למשל בחירת קריירה, תפקידים במשפחה, ייצוגים מגדריים במדיה ומניעת אלימות.

מאיר פרוש: יצוין כי תוכניות לימוד ערכיות חברתיות עוברות הטמעת חשיבה מגדרית, וכן תוכניות לימוד אחרות, כמו ספרות, אמנות, מדעי החברה, מורשת ועוד.

מאיר פרוש: אפשר להוסיף על האמור ולציין – אפשר להוסיף על האמור ולציין כי מתוך הבנה שאחד התנאים לחיים של כבוד ועצמאות של נשים היא עצמאות כלכלית, משאבים רבים מוקדשים לקידום בנות למתמטיקה ומדעים במסגרת התוכנית "לתת חמש".

מאיר פרוש: יודגש כי בנושא מועברות השתלמויות לצוותים חינוכיים ויועצות, מתקיימים ימי עיון, ניתנות שעות תקן לבתי-ספר להפעלת סדנאות מגדר ועוד.

מאיר פרוש: זאת ועוד, לקראת שנת הלימודים תשע"ח יגדיל המשרד את תקציב היחידה לשוויון בין המינים בחינוך מ-3.5 מיליון ש"ח ל-4.5 מיליון ש"ח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה על התשובה הרחבה, אדוני סגן שר החינוך, אני רוצה לומר שהתוכנית כישורי חיים חשובה באופן בלתי רגיל, אבל יחד עם זה, כשאנחנו מדברים על נערים ונערות, זה מאוחר מדי.

ענת ברקו: יש התחשבות רבה מדי בנושא של הטיות תרבותיות וקבלה של אלימות כלפי נשים או יחס מבזה לנשים כמשהו מובנה תרבותית, שגם לזה אסור להסכים.

ענת ברקו: ולכן רציתי לשאול: האם אתם יכולים גם להתמקד בגיל הרך, בגיל גן – משחקי ילדים, שגם הם מבנים את התפקידים של המינים במובן המגדרי?

ענת ברקו: זה משהו שיכול גם למנוע אלימות, ואנחנו יודעים שגם האינטליגנציה מתפתחת בגילים האלה באופן מאוד משמעותי, ויש לכך השלכה רחבה.

ענת ברקו: ולסיכום, מי שגבר לא מרים יד, וזה המוטיב שצריך ללכת אתו, גם בקבוצות של מיעוטים וגם בחברה הרחבה, כי אנחנו יודעים שזאת תופעה שחוצה מגזרים, ומדינות ומעמדות.

ענת ברקו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: חברת הכנסת ברקו שאלה שוב.

מאיר פרוש: אני הזכרתי את כישורי חיים, אבל הזכרתי גם שיש תוכנית מיועדת, כמו התוכניות "שווה דיבור" ו"שרשרת", שמופעלות בבתי-ספר יסודיים ועל-יסודיים.

מאיר פרוש: ואם אני זוכר טוב את מה שהקראתי קודם, נדמה לי שיש גם תוכניות לגיל הרך, כך המשרד פועל.

מאיר פרוש: תמיד אפשר לפעול, אני אמרתי את זה קודם.

מאיר פרוש: הנה, המשרד עצמו החליט להגדיל את התקציב במיליון ש"ח, ותמיד אפשר לעשות עוד ועוד פעולות.

מאיר פרוש: המשרד ער לדבר הזה, כמו שכולם יודעים על הבעיה.

מאיר פרוש: בנימה אישית, אני הייתי מוסיף דברים בכיוונים אחרים.

מאיר פרוש: אני חושב שהם לא מוזכרים בתשובה על השאילתה, אבל אני חושב שגם על חינוך, וחינוך כמו שאני מאמין, בחינוך שאני מאמין – לא ששם אין בעיות – אבל לפחות, לפחות, זה יכול יותר למנוע.

מאיר פרוש: אבל לא על כך הדיון כרגע.

ענת ברקו: מסתירים את זה יותר טוב.

ענת ברקו: אנחנו יודעים שזו בעיה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש על תשובתו המפורטת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב על שאילתה דחופה מס' 383, מאת חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: השפעת המשבר בעזה על יישובים בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בהלול, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש ואדוני הסגן, סגן שר הביטחון, נגזר ממה שאמרת, בבחינת מבוא לשאילתה, אדוני היושב-ראש, נגזר מכך שיותר מ-100,000 קוב מי ביוב מוזרמים מדי יום אל הים.

זוהיר בהלול: משרד הבריאות כבר הצהיר כי קיים מפגע סביבתי חמור ומי השפכים כבר חלחלו אל מי התהום.

זוהיר בהלול: השאלה היא: מה מדיניות המדינה לטיפול במשבר ההומניטרי ההולך ומחריף ברצועה והשפעותיו החמורות על יישובי עוטף עזה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הטיפול בשפכים הזולגים משטחי הרצועה לישראל הוא רציני ובעל חשיבות רבה.

אלי בן-דהן: מתאם פעולות הממשלה בשטחים מקיים קשר הדוק עם נציגי הרשות הפלסטינית ברצועה כדי למנוע את העברת הטיפול בשפכים לשטחי מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: על רקע מגעים אלה, הפלסטינים פעלו כמה פעמים להגביה את סוללות העפר בצד הפלסטיני, כדי למנוע את זליגת השפכים לכיוון ישראל, אך למרות מאמצים אלה, לנוכח המצב ברצועה בחודשים באחרונים, עדיין מתרחשת לעתים זליגת שפכים.

אלי בן-דהן: הטיפול במי השפכים בשטח מדינת ישראל הוא באחריות המשרד להגנת הסביבה.

אלי בן-דהן: למיטב ידיעתנו, המשרד להגנת הסביבה יחד עם רשות המים החלו בהנחת צינור להובלת השפכים המגיעים מצפון הרצועה אל מכון טיהור שפכים בשדרות.

אלי בן-דהן: עדיין לא סוכם מי יממן צינור זה.

אלי בן-דהן: אני מקווה שהעלות שלו תקוזז מכספי המסים המועברים לרצועת עזה.

אלי בן-דהן: אני מבקש להזכיר לכולנו כי המשבר ההומניטרי בעזה לא נוצר בשל פעולות של מדינת ישראל, ואינו באחריותה.

אלי בן-דהן: לצערי הרב, אין ברצועת עזה יהודים, וגם לא חיילים.

אלי בן-דהן: בעזה שולט ה"חמאס", ששם לו למטרה להשמיד את מדינת ישראל, ולכן רוב התקציבים מופנים על ידיו לרכישת נשק וליצירת מנהרות החודרות לישראל.

אלי בן-דהן: כידוע לכם, שום מדינה ערבית אינה רוצה לעזור לאחיהם הנאנקים תחת שלטון הרשע של ה"חמאס".

אלי בן-דהן: מי שאשם ואחראי לתיקון המשבר ההומניטרי הוא ה"חמאס", שבמקום לדאוג לתושבי הרצועה מפנה את מרב התקציבים שברשותו כדי לפגוע באזרחי ישראל.

אלי בן-דהן: אני קורא לכל חברי הכנסת לסייע במאבק של ישראל בטרור החמאסי, להושיט יד לתושבי רצועת עזה ולהצילם מהשלטון שבו הם נתונים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני סגן שר הביטחון, ולו לרגע לא חשבתי שביכולתך הקוגניטיבית תוכל להעניק לי ולכל הסובבים סביב הבעיה ההומניטרית הזאת תשובה יותר מפורטת, כי הרי אנחנו יודעים שישראל יושבת על ורידים של רצועת עזה, והיא בעצם, תוך כדי התעלמותה מהמשבר ההומניטרי, יכולה לגרום לכך שכל מדינת ישראל, ולא רק יישובי עוטף עזה, יסבלו סבל רעב מאותה בעיה סביבתית חמורה של מי שפכים.

זוהיר בהלול: נדמה לי שהתשובה היא לא במה "חמאס" עושה, ואם הוא מקבל תמיכה ממדינות ערב, אלא מה ממשלת ישראל מעמידה בראש קדימויותיה כדי לטפל בבעיה הזאת ולהסיר את הסכנה שעליה אנחנו מדברים.

זוהיר בהלול: האם אין בלבך מחשבה שממשלת ישראל צריכה להתכנס ולגבש החלטה מיידית כדי לפתור את הבעיה הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את תשובתו של סגן שר הביטחון.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, ב-2009, 2010, התחילו לזרום לעבר נחל הבשור שפכים מחברון, ועדיין זורמים, דרך מיתר, עומר ונחל באר שבע.

חיים ילין: בסופו של דבר מנחל הבשור זה מגיע לעזה, ולים.

חיים ילין: זאת אומרת, תמיד אמרתי לעזתים: חבר'ה, זה לא – מה אתם רוצים מאתנו?

חיים ילין: אנחנו רק צינור, זה מגיע מחברון.

חיים ילין: אבל מה בוצע?

חיים ילין: ולמה – והשאלה שלי, תכף תבין אותה – למה אתם לא פועלים כמו שפעלנו אז בחברון?

חיים ילין: לקחנו כספים פלסטיניים שיש בידי מדינת ישראל, ועשינו את המת"ש, וחיברנו את כל מה שצריך כדי שהביוב לא יזרום בין היישובים.

חיים ילין: והשאלה היא מאוד פשוטה: למה אתם לא עושים אותו דבר שם?

חיים ילין: עזוב את ה"חמאס" – בשבילנו, כבוד היושב-ראש – –

קריאה: – – –

חיים ילין: – – סגן השר – בשבילנו – אני רוצה להזכיר לך, אנחנו חקלאים – המים האלה הם נכס, שווה זהב.

חיים ילין: מה שהם חושבים שזה ביוב, בשבילנו זה השקיה של שדות ואחיזה בקרקע.

חיים ילין: בואו תעשה את זה.

חיים ילין: תיקחו כסף מהם ותעשו את זה – שיהיה לכם אומץ לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אני אענה לשני חברי הכנסת הנכבדים.

אלי בן-דהן: קודם כול, זה בדיוק מה שאמרתי: מדינת ישראל עכשיו הניחה צינור שמוביל מצפון הרצועה אל מכון טיהור השפכים בשדרות, כדי להעביר את השפכים משם לשדרות.

אלי בן-דהן: אבל כידוע לך, יש הבדל גדול בין חברון לבין עזה: בחברון אנחנו שולטים, לחברון אנחנו יכולים להיכנס ולא לשאול אף אחד, ולחבר ולעשות מה שרוצים.

אלי בן-דהן: לצערנו, ברצועת עזה מדינת ישראל נזהרת – – –

חיים ילין: – – – מת"ש מחוץ לחברון, מחוץ לחברון – – –

אלי בן-דהן: תן לי רק להשלים.

אלי בן-דהן: תן לי.

אלי בן-דהן: הוא אשר אמרתי.

אלי בן-דהן: ההבדל הוא גדול.

אלי בן-דהן: ולכן, גם ברצועת עזה, מחוץ לרצועה, מונח עכשיו צינור –הצינור כרגע בעבודה – צינור ששואב את השפכים של צפון הרצועה ומעביר אותם למכון טיהור השפכים של שדרות.

חיים ילין: אני – – – עובדות, אני משם.

חיים ילין: אין צינור.

אלי בן-דהן: אני אומר לך שהצינור הזה יפעל.

אלי בן-דהן: זה כמובן ייקח כמה חודשים.

אלי בן-דהן: זו לא עבודה מהיום למחר.

אלי בן-דהן: ואני מסכים אתך, חבר הכנסת ילין, שהכסף יילקח, הכסף יילקח מהכספים המועברים לפלסטינים.

זוהיר בהלול: – – –

אלי בן-דהן: מה?

זוהיר בהלול: הצינור, גם אם יופעל, לא יוכל לפתור את הבעיה בכללותה.

אלי בן-דהן: פתרון בכללותו, אתה יודע, מצריך שיתוף פעולה עם ה"חמאס".

אלי בן-דהן: אתה יודע שיש מכון טיהור שפכים שהוקם בצפון הרצועה.

אלי בן-דהן: למה הוא לא מופעל, אתה יודע?

אלי בן-דהן: אני אגיד לך למה – כי מדינת ישראל רוצה להעביר להם חשמל להפעיל את המכון הזה, אבל ה"חמאס" איננו מוכן ליצור את החיבור וליצור את בית הקיבול לחשמל שמדינת ישראל מוכנה לתת.

אלי בן-דהן: הלוואי שהיינו יכולים לשתף אתם פעולה, להעביר להם את כמות החשמל הנדרשת כדי להפעיל את מכון טיהור השפכים.

אלי בן-דהן: אנחנו אפילו מוכנים לעביר להם גנרטורים.

אלי בן-דהן: גם בזה יש כרגע בעיה עם שיתוף הפעולה עם ה"חמאס".

אלי בן-דהן: אני רוצה שנזכור כולנו עם מי יש לנו עסק.

אלי בן-דהן: ואף על פי כן, כפי שאמרתי, יונח עכשיו צינור מצפון הרצועה למכון טיהור שפכים בשדרות, ואני מאמין שהוא יפתור את מרב הבעיה, לפחות מה שנראה כרגע, בצפון רצועת עזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן להשיב על שאילתה דחופה מס' 380, של חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: רצח נשים ערביות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא את נוסח השאילתה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, בעניין מקרי רצח של נשים ונערות ערביות מאז שנת 2000, רצוני לשאול: 1.

דב חנין: בכמה מקרים החשוד, הנאשם, הוא בן זוג או בן זוג לשעבר?

דב חנין: 2.

דב חנין: בכמה מהמקרים מדובר בקרוב משפחה אחר?

דב חנין: 3.

דב חנין: בכמה מקרים הוגשו תלונות למשטרה על אלימות לפני הרצח?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר לביטחון פנים.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: נשאלתי על ידי חבר הכנסת דב חנין בנושא: רצח נשים ערביות מאז שנת 2000.

גלעד ארדן: אני לא אחזור על השאלות, ואני אגש ישר לתשובה.

גלעד ארדן: 1–2.

גלעד ארדן: לגבי הנתונים שהתבקשו בשאילתה – ראשית, אני חייב לציין כי הפילוח שמבוקש בשאילתה, אין למשטרה בדיוק כל הפילוחים שנתבקשו.

גלעד ארדן: למשטרה יש נתונים שמתייחסים לעשר השנים האחרונות בלבד, כלומר, מ-2007 עד 2017.

גלעד ארדן: לשאלה השנייה, לגבי כמה מהמקרים זה קרוב משפחה אחר, יש נתונים רק משנת 2013.

גלעד ארדן: אז כך: על פי המידע שנמסר לי, בעשר השנים האחרונות היו 131 מקרים של נשים שנרצחו בידי מי שהיו בני זוגן במועד הרצח או לפני כן, כלומר גרושים, חברים לשעבר וכדומה.

גלעד ארדן: זה בכל המגזרים.

גלעד ארדן: 30 מהם היו במגזר הלא-יהודי.

גלעד ארדן: מאותם 30 מקרים במגזר הלא-יהודי אותרו 14 מקרים שבהם היו תלונות קודמות לפני מקרה הרצח.

גלעד ארדן: חשוב לי לציין שבחלק מהתיקים שנבדקו בוצעה חקירה הכוללת הרחקה, מעצר, לפעמים גם כתב אישום ואפילו מאסר.

גלעד ארדן: קיימים גם תיקים שבהם היה לצערנו חוסר שיתוף פעולה מצד המתלוננת לאחר הגשת התלונה, ולא היה אפשר לקדם את התיק.

גלעד ארדן: כלומר, בחלק מהתיקים, למרות מידע קודם – זה דבר שעלול הרי ליצור איזשהו רושם כאילו לא היה טיפול, אבל אני מבקש להדגיש שכן היה טיפול, כולל אפילו מעצרים, כתבי אישום, מאסרים – מכיוון שמדובר ביחסים של בני זוג, והם מתמשכים על פני שנים רבות, לא בהכרח מידע מקדים מבטיח את העובדה שאפשר למנוע את הרצח.

גלעד ארדן: כמו כן, במקרים רבים התלונה הקודמת הייתה שנים רבות לפני הרצח, כך שאין אפשרות בהכרח להסיק מסקנות על קיומה של מסוכנות סמוך לאירוע.

גלעד ארדן: מכיוון שאתה אדם חכם, אתה בטוח מבין מה אני מתכוון.

גלעד ארדן: אני חושב שהסוגיה הרלוונטית היא לבדוק בכל מקרה לגופו אילו פעולות ננקטו על ידי המשטרה והמערכות בכלל, והאם הפעולות האלה היו מספקות ביחס לרמת הסיכון.

גלעד ארדן: העובדה שהוגשה תלונה איננה בהכרח מלמדת או נותנת ידע המספיק להגיע למסקנות.

גלעד ארדן: בנוגע למקרי רצח של נשים מהמגזר הלא-יהודי על ידי קרוב משפחה אחר, שאיננו בן הזוג – מדובר ב-29 נשים שנרצחו בשנים 2013–2017.

גלעד ארדן: הטבלאות המלאות עם פירוט כל המקרים לפי שנים נמצאות אצלי, והן יועברו ללשכת חבר הכנסת חנין לאחר השאילתה.

גלעד ארדן: חשוב לי להדגיש שהנושא של נשים מאוימות ואלימות במשפחה, מכל המגזרים והקבוצות, הוא נושא שאני שם עליו דגש מיוחד בתפקידי כשר לביטחון הפנים.

גלעד ארדן: רק לאחרונה אישרה ועדת השרים למאבק באלימות בראשותי את התוכנית הבין-משרדית למאבק באלימות במשפחה.

גלעד ארדן: התוכנית הזאת תספק פתרונות חדשניים בתחומי המניעה, הטיפול והאכיפה כלפי גברים אלימים.

גלעד ארדן: יש בה כמובן מרכיב מאוד מרכזי של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

גלעד ארדן: אני מקווה שמשרד האוצר – סגן שר האוצר יצחק כהן כבר התחייב לתקציב לתחילת היישום, עדיין לא לכל היישום, ואנחנו במגעים עם משרד האוצר.

גלעד ארדן: התוכנית אמורה לכלול, בין היתר: הקמת מערך לתיאום בין-משרדי בנוגע לאלימות במשפחה, פתיחת מרכזי סיוע אזוריים וקו חירום לנשים מאוימות במתכונת חדשה, שיעבוד סביב השעון – לאורך כל שעות היממה; התאמת מענה לאוכלוסיות יעד ייחודיות; הרחבת השימוש באמצעים טכנולוגיים למניעת סכנה ופיקוח על העבריין המאיים, למשל הנושא של צמידי מעקב אלקטרוניים אחר גברים שיש לגביהם מסוכנות גבוהה, שאנחנו מקדמים אותו יחד עם חלק מחברות הכנסת כאן.

גלעד ארדן: העיקרון המרכזי שמנחה אותי בכל הנושא הזה הוא שלנו, כחברה, אסור להשלים עם מצב שבו נשים חיות בפחד מפני בני זוגן.

גלעד ארדן: חובתנו כאן להפוך את המשוואה, שהרודף והמאיים יהפוך לנרדף ומאוים – מאוים במירכאות כפולות – כי מדובר על מאוים על ידי רשויות החוק והאכיפה, שיגבו ממנו מחיר על ההתנהגות האלימה שלו.

גלעד ארדן: בהתאם לכך, הנחיתי את כל הגורמים הרלוונטיים במשרדי ובמשטרה להיערך לקראת תחילת המושב הבא של הכנסת עם יוזמות חקיקה שמטרתן לשפר את העברת המידע בין הרשויות בנוגע לנשים וקטינים שחווים אלימות, לחזק את האכיפה הקיימת נגד גברים אלימים ולהגביר את ההרתעה.

גלעד ארדן: בוועדת השרים שהזכרתי למאבק באלימות אני הכרזתי והמשטרה התחייבה על הקמת מחלקי משפחה ב-15 תחנות משטרה ברחבי הארץ.

גלעד ארדן: זה למעשה אמור ליצור התמחות וגם תגבור ואיוש בחוקרים ייעודיים נוספים, שירכזו את הידע שנצבר במשטרה בצורה הרבה יותר טובה, כך שנוכל ללמוד ממנו ולהסיק על מה שקורה באותה משפחה.

גלעד ארדן: נכון שלכאורה לפעמים אלימות כלפי קטין או אלימות כלפי בן זוג – לכאורה אלה מקרים נפרדים, אבל אנחנו מבינים היום שהתא המשפחתי הוא תא משפחתי, ואפשר ללמוד מדברים שקורים בו על מסוכנות ועל דברים שעלולים לקרות בהקשר הזה, כמובן גם בנוגע לאלימות נגד נשים.

גלעד ארדן: אני פעלתי והבאתי לתוספת תקציבית לתוכנית "עיר ללא אלימות" כדי לגייס עובדות סוציאליות נוספות דוברות ערבית.

גלעד ארדן: אנחנו נגיע ל-30 עובדות סוציאליות.

גלעד ארדן: לאחרונה תקצבתי תוספת של עשר עובדות סוציאליות לתחנות משטרה שנותנות שירות בחברה הערבית – מודל מאוד מאוד מוצלח, שאתמול קיימנו בו כנס, במכללה הלאומית בבית שמש, בהשתתפות כל הגורמים הרלוונטיים: העובדות הסוציאליות, גורמי המשטרה, אנשי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים – אתמול היה כנס מקצועי של יום שלם במכללה הלאומית, ואני מאמין שהתיאום הזה והחיזוק של מערך העובדות הסוציאליות שפועלות בתחנות משטרה, גם הוא יתרום מאוד לחיזוק הקשר ויביא להצפה של הנושא הזה כלפי מעלה ולטיפול טוב יותר.

גלעד ארדן: כמובן, כל אלה מצטרפים ליוזמה שבעיני היא אולי הכי חשובה והכי משמעותית, להקים 17 תחנות משטרה חדשות בתוך היישובים הערביים, שזה אמור להיות בעיני תוספת כוח משמעותית שתביא ליכולת למניעת פשיעה בכלל ואלימות במשפחה בפרט בכל רחבי החברה הערבית בצורה הרבה יותר טובה.

גלעד ארדן: אני כבר שומע מהמשטרה שיש עלייה בנכונות של קורבנות ושל עדים לשתף פעולה עם חקירות המשטרה, וגם עלייה מסוימת, עדיין לא מספקת, בנכונות להתלונן.

גלעד ארדן: אני מקווה שיחד, בשיתוף פעולה וגם בהאצת כל מיני יוזמות חקיקה כאן, שחלק מהן – אני פשוט הופתעתי לגלות שלמשל במסגרת חוק זכויות החולה יש הגבלות רבות על הסגלים הרפואיים להעביר מידע למשטרה על אלימות שהם נחשפים אליה עקב כך שהם מטפלים רפואית בקורבנות אלימות שמגיעים אליהם.

גלעד ארדן: אני מקווה שהכנסת כולה גם תתגייס לתמוך בתיקוני החקיקה שאנחנו נביא לכנסת במושב הקרוב, והכול הכול כדי לנסות, כפי שאמרתי, גם להפוך את המשוואה, להפוך את הרודף לנרדף, וגם להגן על חייהם של נשים, ילדים וקורבנות חסרי ישע בתוך התא המשפחתי.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ואוסאמה סעדי ביקשו לשאול שאלה נוספת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני, כמובן, וכל חברי, נשמח לשתף פעולה ככל שיידרש עם הממשלה במיגור האלימות נגד נשים.

דב חנין: שאלתי האחרונה, שנגעה בשאלה של התלונות הקודמות, קשורה לעובדה שאנחנו יודעים היום שלאלימות ולרצח נשים יש סימנים מקדימים, ותורה יותר נכונה של המשטרה להכיר את הסימנים המקדימים האלה ולפעול לפיהם תוכל לסייע לנו למנוע מראש את המצבים האיומים שצריך למנוע אותם.

דב חנין: אני רוצה לשאול אותך, אדוני השר, על נתונים מאוד קשים שהתפרסמו היום בעיתון ישראל היום; מפרסם הכתב איציק סבן, שבידי המשטרה יש יותר ממיליון רישומים משטרתיים של אזרחים שונים בישראל.

דב חנין: אנחנו מדברים על יותר מ-2.2 מיליון תיקים שנסגרו במשטרה בשנים האחרונות; 1.1 מיליון נסגרו מחוסר ראיות, 1.1 מיליון נסגרו בהיעדר עניין לציבור, ורק 1,056 תיקים נסגרו בהיעדר אשמה פלילית.

דב חנין: משהו פה לא תקין – זה יוצר תחושה שכל הציבור בישראל הוא ציבור עברייני – או לחלופין אולי יש עודף חקירות ועודף תיקים במשטרה.

דב חנין: אני אשמח לשמוע את התייחסותך, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד השר, האמת, לפי הנתונים שנמסרו, 59 נשים ערביות נרצחו מאז 2010 – חלק על ידי בני זוגן, אני מבינה, 30, ואני מבינה שגם הוגשו כתבי אישום; ככה נאמר.

גלעד ארדן: לא, אני לא יודע אם שמת לב, אבל הנתון השני, של – – –

עאידה תומא סלימאן: אה, מ-2013.

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

גלעד ארדן: יש יותר.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהמספר הוא הרבה יותר גדול.

גלעד ארדן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אבל השאלה שלי היא בהתייחס לחלק השני של התשובה, שמתמקד יותר במערך שנועד להתגונן מפני רציחות כאלה, ולטפל בנושא של האלימות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הבנתי כמה תקציב אושר בדיוק לתוכנית – שהיא בעיני תוכנית מקיפה, תוכנית מאוד טובה; וכדאי לדעת אם אושר בכלל תקציב.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהמשרד שלך, לביטחון הפנים, וגם משרד העבודה והרווחה, הקציתם מהתקציב הנוכחי חלק וקיבלתם תוספות, אבל לא ידוע עד עכשיו כמה אושר לתוכנית הזאת.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני – המערך שאתם רוצים לפתח, ואני יודעת על קיומו בתוכנית, שהוא לשתף פעולה בין כל הגורמים ולפקח על ביצוע התוכנית – האם זה לא כמעט שווה להצעה שהייתה לי מאז כניסתי לכנסת, של הקמת רשות שתפקח על העשייה בכלל המשרדים בנושא של אלימות נגד נשים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואז נשמע את תשובתו של השר ארדן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, באמת, הנתונים הם מזוויעים, ויש עלייה במספר מקרי הרצח של נשים בכלל, ונשים ערביות.

אוסאמה סעדי: אם ב-2016, 25 מקרי רצח, ו-14 קורבנות הן נשים ערביות, וב-2017 כבר יש לנו יותר מעשר נשים, ויותר משש נשים ערביות, במיוחד בערים לוד ורמלה, אדוני השר, ששם באמת יש מקרים רבים של רצח נשים; גם בחודש האחרון, היה עוד מקרה של רצח בלוד.

אוסאמה סעדי: כמובן, בעניין הזה אנחנו משתפים פעולה ונשתף פעולה.

אוסאמה סעדי: אתה זוכר שהיינו אני וחברתי חברת הכנסת עאידה סלימאן עם משפחת אבו שרח ונפגשנו אצלך במשרד.

אוסאמה סעדי: אבל נכון שאומרים שיש פענוח כמעט באותה רמה במגזר הערבי ובמגזר היהודי, אבל אני אומר לך, אדוני השר, כמעט – חוץ מהמקרים שזה הבעלים, או שבן המשפחה בא ומסגיר את עצמו, במקרים האחרים, ובמיוחד – למשל בלוד וברמלה, גם במקרה של דועאא אבו שרח, שהיינו אצלך עם המשפחה, גם של נארמין אל-מוגרבי ושל הבת, של סונדוס, וגם של אחרות, המקרים האלה לא מפוענחים, ואני חושב הרוצחים עדיין מסתובבים חופשי.

אוסאמה סעדי: באמת, אני חושב שאת המקרים האלה צריך – להקים צוותים מיוחדים, צח"מ מיוחדים, כדי לפענח את זה ולהביא אותם לדין, וככה אולי גם נביא עוד הרתעה, שתשים קץ לתופעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: אני אענה תחילה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

גלעד ארדן: קודם כול, לגבי התקציב, בשלב זה המשרד שלי לא קיבל שום תוספת.

גלעד ארדן: לגבי משרד העבודה והרווחה, היה דיון אצל ראש הממשלה בנושא הזה.

גלעד ארדן: חבר הכנסת איציק כהן אישר למשרד הרווחה שהם יתוקצבו קודם כול ב – דובר שם על כ-20 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: ברור שזה לא טוב, לא בסדר; התוכנית הזאת עולה 50 מיליון לשנה, 250 מיליון בהליך חמש-שנתי.

גלעד ארדן: לצערי, עוד לא הצלחנו לסכם עם האוצר שום דבר, בהקשר הזה.

גלעד ארדן: אפילו החוק של צמיד האיתור – אני התחייבתי לממן אותו ממשרדי, כי האוצר לא הסכים לשום תוספת בהקשר שלו.

גלעד ארדן: אני אשמח מאוד אם הכנסת תעסוק בכך, ואני גם אגיע לדיונים, יחד עם האוצר, להציג את זה.

גלעד ארדן: אני חושב שזה יוכל לעזור מאוד, שיתוף פעולה פה עם הכנסת.

גלעד ארדן: לגבי נושא הרשות, אז גם פה אני אגיד את האמת.

גלעד ארדן: מבחינתי, אני חושב שהרעיון של הקמת רשות שתעסוק בנושא הזה הוא רעיון נכון.

גלעד ארדן: האם אני יודע להעביר אותו?

גלעד ארדן: לא חושב שאני יודע להעביר אותו, כי יש היום התנגדות עקרונית במשרד האוצר להקמת רשויות בנושאים ספציפיים, כי הם מבינים מה זה אומר מבחינת תקצוב וכוח אדם של גוף נפרד שהוא לא חלק מניהול משא ומתן כולל עם משרד ממשלתי.

גלעד ארדן: אני אתן לך דוגמה.

גלעד ארדן: אפילו הנושא של – אולי אתם לא אוהבים אותו – הנושא של הריסת מבנים לא חוקיים, לכאורה לממשלה ולראש הממשלה יש עניין רב שזה יקרה – שזה יקרה באופן אפקטיבי יותר.

גלעד ארדן: ההמלצה המקצועית של ועדת מומחים הייתה של רשות לאכיפת דיני מקרקעין.

גלעד ארדן: האוצר עוצר את זה בגופו בדיוק מאותו שיקול – של תקציב ותקנים.

גלעד ארדן: הנקודה היא שכרגע אני עוד לא רואה לא רשות ולא את התקציב להקמת מערך – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהשוואה – – –

גלעד ארדן: לא, רק פופוליסט דמגוג כמוך עושה את ההשוואה.

גלעד ארדן: אני לא עשיתי שום השוואה.

גלעד ארדן: אני הסברתי את ההתנגדות הרוחבית – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: די, לך תעשה כותרות על משהו אחר.

גלעד ארדן: חלאס, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: אני הסברתי למה האוצר מתנגד לרשות, ואמרתי שהרעיון הוא רעיון נכון, ושלצערי, כרגע, אפילו לנושא של מערך התיאום שישפר את הפיקוח על תפקוד כל הגופים – גם לזה עדיין אין לנו תקציב, ואני מתכוון לנהל על זה מאבק, כדי שזה יקרה.

גלעד ארדן: בכל מקרה, אני כן חושב שרשות זה דבר נכון.

גלעד ארדן: אשר לשאלתו של חבר הכנסת אוסאמה סעדי, הנקודה נכונה.

גלעד ארדן: זאת אומרת, אני עוסק מיומי הראשון בלנסות להבין מהמשטרה – כמה פעמים – כשיש איום על נשים – מה האמצעים שהושקעו באותה חקירה: האם כמו שאני חושב המחויבות המוסרית של המשטרה והמדינה להגן על אישה חפה מפשע, תמימה, מפני בעל מאיים – שאולי מפעיל עוד מישהו כדי לרצוח את בת זוגו – האם המשטרה משתמשת בכל האמצעים שלה – באמצעי האזנות סתר וציתות?

גלעד ארדן: האם הם מושקעים בהגנה על אותה אישה, או שסדר עדיפויות מושקע בהגנה על ראש ארגון פשע אחד שיש ראש ארגון פשע אחר שמאיים לנקום בו ולחסל אותו?

גלעד ארדן: בעיני התשובה ברורה: האישה צריכה להיות במקום גבוה יותר בסדר העדיפויות.

גלעד ארדן: האם זה קורה בפועל?

גלעד ארדן: עוד לא הצלחתי לקבל תשובה.

גלעד ארדן: להבנתי, מפקדי הימ"רים, הם היו קובעים את סדר העדיפויות.

גלעד ארדן: זה הולך להשתנות עכשיו במשטרה, לצאת מידי מפקדי הימ"רים ולעלות לקצין האח"מ המחוזי, והוא הצטרך לתעדף את השימוש בכל היכולות באותו מחוז.

גלעד ארדן: מבחינתי, מפקדי המחוזות והתחנות יתחילו להיבחן ולהימדד גם על הנושאים הללו.

גלעד ארדן: אני מתכוון לקיים לדיון – לדעתי כבר נקבע אצלי – בחודש הקרוב על כל רשימת הנשים המאוימות באזור לוד-רמלה, לצורך העניין, ואני רוצה להתרשם אישית מה המשאבים שמושקעים בחקירות במקרים הללו.

גלעד ארדן: שוב, יש בעיה, כמובן, של סמכויות.

גלעד ארדן: אני לא יכול להתערב בתוך חקירה ספציפית, אבל לקבל את הנתונים על מה מושקע בחקירות האלה – זה בהחלט דבר שאני מתכוון לעשות.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת שכדאי באותו דיון לשמוע את השטח.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי בסיור לפני שבועיים, ואני חושבת שהשר – – –

גלעד ארדן: כזכור לך, אני שומע את השטח.

גלעד ארדן: הרי נפגשתי אתך יחד עם אישה מאוימת, ולא פעם אחת.

גלעד ארדן: בהחלט, אני חושב שהמשטרה מבינה שיש ציפייה הרבה יותר רחבה ומשמעותית לראות השקעה בנושא הזה.

גלעד ארדן: אין מפקד תחנה שאני נפגשתי אתו או סיירתי אצלו ולא מבין את זה, ולא שם את זה כאחד הנושאים המרכזיים.

גלעד ארדן: רק צריך להגיד ביושר: לא תמיד למשטרה יש כוח אדם מספיק כדי ליצור מעטפת הגנתית.

גלעד ארדן: כשמדובר ברצח בתוך המשפחה, ואישה לא רוצה לעבור למקלט לנשים מוכות, והיא נמצאת 24 שעות יחד עם בעלה – היום המודל בחוק של הרשות להגנת עדים לא מאפשר לתת מעטפת של 24 שעות.

גלעד ארדן: ואתם יודעים מה?

גלעד ארדן: אני גם בוחן עכשיו הרחבה של החוק, אולי, שיאפשר לתת מעטפת של התוכנית להגנת עדים, כולל העברת נשים לחו"ל במסגרת הסכמים בין-לאומיים, אם המשטרה אומרת: תשמע, היא מאוימת ברמה כזאת שאי-אפשר לתת מעטפת בתוך התא המשפחתי.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ להשיב על שאילתה דחופה מס' 385 מאת חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: ביטול מכרז הקפה בנמל התעופה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבר לא האמנתי שזה יגיע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: לנוכח תלונות רבות על מחירי הקפה והמים הגבוהים ברחבי השדה, רשות שדות התעופה הודיעה שתתערב בתמחור מוצרי בסיס על ידי קביעת מחירים מקסימליים בעמדות, אלא שעכשיו פרסמה מכרז מחודש עם מחירי יעד גבוהים יותר.

מיכל רוזין: רצוני לשאול: מדוע בוטל מכרז בתי הקפה בנמל התעופה בן גוריון?

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

ישראל כץ: במכרז להתאמה, ניהול והפעלה של שני בתי קפה חלביים באולם הנוסעים היוצאים של טרמינל 3 התקבלו ארבע הצעות.

ישראל כץ: כל ארבע החברות נפסלו – לחברה אחת הערבות לא הייתה תקינה, ושלוש החברות האחרות לא עמדו בדרישות המינימום שנדרשו בשלב האיכות.

ישראל כץ: לנוכח האמור בוטל המכרז, והרשות נמצאת בימים אלו בתהליך מכרז חדש.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברי הכנסת טלב אבו עראר ומסעוד גנאים ביקשו לשאול שאלה נוספת.

מיכל רוזין: קודם כול, אם יורשה לי, השר, אני חייבת לומר שההחלטה הזאת של רשות שדות התעופה באה, באמת, אחרי דיונים שקיימנו בכנסת הקודמת ובכנסת הזאת, שאני גאה לומר שחלק מהם יזמתי, כולל הצעת חוק בנושא קהל שבוי.

מיכל רוזין: אני רוצה להבין – קודם כול, רשות שדות התעופה הוזילה משמעותית את דמי הזיכיון, אבל יש הצמדה למדד הנוסעים – וזה עולה בהתמדה בשנים האחרונות, אז אין ספק שזה יעלה שוב.

מיכל רוזין: ודבר נוסף, שחשוב לי מאוד לשמוע ממך כשר התחבורה: האם אתה מתכון להמליץ או ליישם את העניין של קהל שבוי ופיקוח על מחירים גם בתחנות הרכבת?

מיכל רוזין: יש שם בעיה קשה מאוד של מחירים גבוהים, וברגע שאתה נכנס אחרי שקנית כרטיס, אתה לא יכול לצאת, ואפילו מים אתה לא יכול לקנות לעצמך במחיר סביר.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, יש כניסה מוסדרת ליישוב ערערה בנגב, אבל רוב התושבים שם משתמשים בכניסה אחרת, יותר קלה ויותר נוחה.

טלב אבו עראר: האם כבודו, או משרדך, מתכוון לעשות כניסה אחרת?

טלב אבו עראר: ואם כן, מתי?

טלב אבו עראר: והאמת, גם, בכביש 80, שמחבר בין צומת ערערה בנגב לערד, או לצומת תל ערד, יש כניסה שגורמת להרבה תאונות דרכים.

טלב אבו עראר: האם גם שם אפשר להציב אמצעי בטיחות, רמזור, כיכר או משהו?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, משרד התחבורה הוא משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, וכפי שאני אומר תמיד, מבחנו של החלק הראשון הוא החלק השני; הכוונה, סלילת כבישים זה דבר חשוב מאוד, ואנחנו רואים שהשר ואת המשרד עושים רבות בזה, אבל הצד השני – הכוונה, להיות בטוח, לכל האנשים ולרכבים – הוא המבחן של הצד הראשון.

מסעוד גנאים: כבוד השר, שאלתי היא לגבי כביש 805, שהוא באזור סח'נין–משגב.

מסעוד גנאים: אני יודע שיש שם תוכנית לפיתוח כל הכביש הזה, בגלל הפקקים, שהם כל יום, וגם בגלל הכניסה המסוכנת של אזור התעשייה משגב–תרדיון.

מסעוד גנאים: הכניסה הזאת, הרבה אנשים נכנסים ממנה – אין רמזור, אין הסדרה.

מסעוד גנאים: כמעט כל שבוע, הייתי אומר, יש תאונה.

מסעוד גנאים: שאלתי, האם כבוד השר יזרז את העבודות בכביש הזה?

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, הגענו במהירות מהקפה בנתב"ג עד ערערה בנגב וסח'נין בצפון.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שהשר יודע היטב, הוא לא חייב לענות עכשיו על שאלות נוספות שלא קשורות לשאילתה.

ישראל כץ: אכן אנצל חלק מזכות זו.

ישראל כץ: קודם כול, לגבי חברת הכנסת מיכל רוזין, אני ביוזמתי מעלה נושא שחייבים לך, לגבי השילוט.

ישראל כץ: את מקדמת מאוד את הנושא של מניעת הטרדת נשים בתחבורה הציבורית, ואכן סיכמנו על הליך מסוים, ואני מחכה לקבל מהם היזון חוזר כלפייך בכל הנושא שסיכמנו, של שילוט.

ישראל כץ: אני חייב לך תשובה גם בעניין הזה.

ישראל כץ: לגבי נושא הקפה, היו כאן דיונים על מוצרים בסיסיים בנתב"ג, היו כאן דיונים, בכנסת, וגם הייתה פנייה שלנו לרשות שדות התעופה – שהיא גוף שכפוף למדיניות, אבל מנהלת מכרזים – וטוב שכך – באופן נפרד.

ישראל כץ: זו התשובה שהם נתנו לגבי הדבר הזה, לא משיקול של להרוויח יותר, אלא משיקול של התהליך, ואנחנו נצפה לראות שימשיכו את זה.

ישראל כץ: לגבי תחנות הרכבת, את מעלה כאן דבר שבהחלט שווה בדיקה, כי את טוענת שהקהל הוא קהל שבוי – הוא נכנס אחרי הבידוק – והמגנומטר – כן?

ישראל כץ: אפשר להגיד את המילה.

מיכל רוזין: – – –

ישראל כץ: הוא כבר נמצא בתוך התחנה, ולכן יש טעם לבדוק את הדבר.

ישראל כץ: אבדוק את זה.

ישראל כץ: אשמח גם אם תפני באופן יותר מסודר, כדי שהדבר הזה לא יישכח.

ישראל כץ: לגבי ערערה, אני רק רוצה להבין: האם סביב היישוב החשוב הזה ניכרת תנופת פיתוח של כבישים חדשים, שהם גם בטוחים וגם מהירים יותר?

ישראל כץ: זו שאלה, לפני שאנחנו מדברים על הבעיות.

יולי יואל אדלשטיין: תן לו לחשוב.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: כלומר, האם ערערה חוברה לכבישים במחלף?

טלב אבו עראר: היא מחוברת לשם.

טלב אבו עראר: לא עושה עבודה – – –

ישראל כץ: לאן?

ישראל כץ: לכביש 6 דרום?

ישראל כץ: לכביש לערד?

טלב אבו עראר: לכביש 80 – – – זה שעובר – – –

ישראל כץ: אוקיי, אז קודם כול, אנחנו מחברים את היישוב זה, כמו כל יישוב אחר, למיזמים העיקריים.

טלב אבו עראר: הוא מחובר כבר.

ישראל כץ: מחברים את זה למיזמים העיקריים.

ישראל כץ: תמיד אפשר לשאול עוד שאלות, אבל הכבישים הרבה יותר בטוחים, הרבה יותר מחברים, בצורה שבכלל לא דומה לכל מה שהיה לפחות מקום המדינה.

ישראל כץ: כל דבר ניתן תמיד לבדיקה.

ישראל כץ: יכול להיות שזה כבר קורה, שזה בדרך, יכול להיות שזה בלתי אפשרי – אני לא יכול לענות כאן כרגע.

ישראל כץ: לגבי סח'נין, אם אתה מדבר על הכביש העוקף, שכבר תקצבנו והולכים לעשות אותו, ואתה רוצה לשבח את העובדה ולשאול אם מזרזים את זה – אז א.

ישראל כץ: – אני מקבל את ההערכה על כך שעושים שם כביש.

ישראל כץ: ב.

ישראל כץ: לזרז – החברות צריכות לפעול במהירות הגדולה ביותר כדי לעשות את מה שמוטל עליהן.

ישראל כץ: זה עניין של קידום תכנון, מהשיקולים שאמרת אכן באמת עושים – ולא רק שם, אלא בהרבה יישובים ערביים – עושים כבישים עוקפים, חוצים, משדרגים אותם, בגלל הבעיה.

ישראל כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לשמירה על בטיחות מעליות, התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/936; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' ט"ו, עמ' 3010; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 5), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בשם חברי חברי הכנסת, חברי ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני רוצה להביא בפניכם את הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 5), התשע"ז–2017.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזו אחת מהצעות החוק היותר-חשובות, והיא נועדה להסדיר את כל מה שנקרא האשראי הבנקאי.

ניסן סלומינסקי: יש לה, למעשה, שתי מטרות מרכזיות, ואנחנו הוספנו אחר כך מטרה נוספת.

ניסן סלומינסקי: המטרה המרכזית הראשונה היא מתן – איך אומרים – תחרות, ואפשרות של מתן אשראי גדול יותר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יודעים שכל אדם זקוק לאשראי, כל עסק מורשה זקוק לאשראי, ואני לא מדבר על הגופים הגדולים, על התאגידים – עליהם החוק הזה לא חל.

ניסן סלומינסקי: והיום, עיקר האשראי, אם זה בבנקים – אין תחרות באמת, וכשאין תחרות באמת, אנחנו יודעים מה המשמעות של זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רצינו לפתוח את השוק הזה, לפתוח את מקורות האשראי, כדי להגדיל את התחרות בין הגופים.

ניסן סלומינסקי: זאת מטרה אחת.

ניסן סלומינסקי: מטרה שנייה היא הצד השני, אולי.

ניסן סלומינסקי: היום, בגלל זה, ובגלל שמול הבנקים עומד האדם הפשוט, הרגיל, שהוא, אין לו הכוחות, אין לו המנגנונים והמערכות שיש לתאגידים כדי להתמודד עם הבנקים – ואולי גם הוא פחות, איך אומרים, הוא לא כל כך אטרקטיבי כמו, אולי, תאגידים – לכן יש אפשרות שהבנקים ינצלו את זה, או הגופים, לא רק הבנקים, ינצלו את זה וייקחו ממנו ריביות גבוהות מאוד, אנחנו רוצים להגן על האיש הפשוט, על האזרח, שאין לו כוחות, ולקבוע תקרה.

ניסן סלומינסקי: אלה שתי המטרות העיקריות, ולהן נוספה מטרה נוספת, והיא באה לידי ביטוי כפי שאני אגיד בהמשך, שלפיה, מאחר שיש היום – לפחות לפי האינפורמציה שמוסרים לנו – כ-130 מיליארד שקל, 130 מיליארד שקל שמסתובבים מתחת לרדאר ואין יכולת – כרגע אין הרבה כלים – למשטרת ישראל או לרשות המסים להיכנס לעומק העניין, כאן נתנו פתח לרשות להלבנת הון, שהיא בתיאום גם עם רשות המסים והמשטרה, נתנו להן יכולת להיכנס פנימה לאותו עולם ולנסות לעשות סדר.

ניסן סלומינסקי: זאת מטרה שלישית, שמצטרפת לכל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, כדי לענות על הדברים האלה, אמרנו שצריך לשים תקרה.

ניסן סלומינסקי: תקרה – הכוונה היא שמעבר לתקרה הזאת, לגוף, לבנק או לגוף החוץ-בנקאי, אסור לקחת ריבית, כדי להגן על האזרח ולעשות סדר.

ניסן סלומינסקי: עד היום לבנקים לא הייתה שום תקרה והם יכלו לקחת איזו ריבית שהם רוצים.

ניסן סלומינסקי: נכון, לזכותם ייאמר שהם היו צנועים, והממוצע שלהם היה סדר גודל של 6.7% – הממוצע, אבל הקצוות הגיעו גם ל-14%.

ניסן סלומינסקי: אבל לבנקים לא הייתה תקרה, לגופים החוץ-בנקאיים הייתה תקרה, שהייתה 2.25% כפול – זאת אומרת, התקרה היום היא בסדר גודל של 7.8%, נניח 8%.

ניסן סלומינסקי: ודאי שגוף חוץ-בנקאי, בתקרה כזאת קשה לו לעמוד ולתת אשראי, כי הוא צריך לקבל כספים מהבנק, הוא צריך לשלם שם ריבית, ולתת – הוא כמעט לא יכול לתת אשראי בדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו החלטנו לשים תקרה על כל הגופים.

ניסן סלומינסקי: עמדו לפנינו כמה אפשרויות, ובסופו של דבר החלטנו לעשות תקרה זהה לכל הגופים – החלטנו לעשות תקרה זהה לכל הגופים, והתקרה היא ,15%, כלומר בנק לא יוכל לגבות יותר מ-15% מאנשים פרטיים ומעוסקים מורשים.

ניסן סלומינסקי: גוף חוץ-בנקאי שנותן אשראי – עוד מעט יהיו הסתייגויות להלוואות מסוג שונה – לא יוכל לתת אשראי שנתי ביותר מ-15%, וגם הגדרנו את ריבית הפיגורים, שלא ייכנסו דרך ריבית הפיגורים; ריבית הפיגורים, נניח – אני כבר אתרגם את זה – היא עד 3%, זאת אומרת שזה יכול להגיע ל-15% – כלומר זה קצת יותר, כי זה הריבית של בנק ישראל פלוס 15%, וריבית פיגורים זה עוד כ-3% – עד 18%, c'est tout.

ניסן סלומינסקי: לא יכולים יותר מזה.

ניסן סלומינסקי: זאת נקודה מאוד מרכזית, שמצד אחד מגינה על האזרח שבא לקבל אשראי, ויודע מראש כמה הוא מקבל, ולא יכולים לתת לו ריביות יותר גבוהות; מצד שני, מבחינת הגופים החוץ-בנקאיים, זה פותח להם אפשרויות נוספות, כי אם עד היום הם היו חסומים ב-8%, והם לא יכלו לתת אשראי – לפי מה שהם אומרים, ל-80% מהפונים אליהם הם לא יכלו לתת אשראי, מי ששמר על החוק, כי לא השתלם להם – עכשיו הם יוכלו להגיע עד 15%, אז זה ייפתח, ועוד אולי 40% או 50% מהפונים יוכלו לקבל אשראי, אז הרחבנו את רשת האשראי שאפשר לתת בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: מעבר לתקרה גם הכנסנו את הנושא של חובת הגילוי, ועשינו התאמות לכל סוגי הדברים, אז אני לא אפרט את זה עכשיו אלא אולי בסוף – אם אני אצטרך לסכם אחר כך ויהיה זמן, אני אוכל לפרט את זה.

ניסן סלומינסקי: זה כשמדובר בריבית האזרחית.

ניסן סלומינסקי: הכנסנו כאן עוד אלמנט, כפי שאמרנו, והוא ריבית פלילית; גוף שייקח מעל 30%, אם זה בנק או גוף חוץ-בנקאי, מעל 30% זו ריבית פלילית, והריבית הפלילית הזאת היא עבירת מקור, שנכנסת לרשות להלבנת הון – יכולה להיכנס, ואז, לאותם גופים של השוק האפור, מה שנקרא, שוק כזה, כל הכינויים האלה – שלוקחים היום ריביות שיכול להיות שמגיעות גם לעשרות אחוזים ואולי למאות אחוזים – אם הם לוקחים מעל 30%, לרשות להלבנת הון יש עכשיו כל הכלים והסמכות להיכנס.

ניסן סלומינסקי: מה?

חיים ילין: אנחנו בעד, גם האופוזיציה בעד, נו.

ניסן סלומינסקי: בסדר, מאה אחוז, אבל אתה רוצה לדעת בשביל מה אתה בעד.

חיים ילין: לא, אני רוצה – – –

ניסן סלומינסקי: אז אני מקצר, בסדר – –

חיים ילין: – – – את חוק ירושלים אני רוצה.

ניסן סלומינסקי: – – אוקיי.

ניסן סלומינסקי: אז – זאת הריבית הפלילית.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה אולי להגיד עוד שהלוואות קצרות מועד, שבהן העלות לנותן היא יותר גדולה – אם אתה נותן הלוואה לשנה, אתה עושה עבודה מסוימת שעולה לך כסף כדי לתת הלוואה לשנה; אם אתה נותן הלוואה לחודש, ואחר כך עוד חודש ועוד חודש, אז אתה נותן 12 הלוואות בשנה במקום הלוואה אחת, העלויות לבנק או הגוף החוץ-בנקאי הן גדולות יותר, ולכן לגופים האלה, בהלוואות קצרות מועד, נתנו אפשרות לריבית של 20% – גג 20%.

ניסן סלומינסקי: ושוב, עשינו כאן

ניסן סלומינסקי: גם התאמות מסוימות לגבי הגופים של ניכיון צ'קים ודברים כאלה – אם יהיה זמן אחר כך אני אוכל לפרט, ואם לא, יש לכם את זה בחוק.

ניסן סלומינסקי: וגם – איך הם כן יוכלו לתת הלוואות קצרות וזולות וכן להתממש עם זה.

ניסן סלומינסקי: לא נפרט עכשיו.

ניסן סלומינסקי: רק עוד דבר אחד: כדי שלא יהיה מצב שמכיוון שנתנו תקרה לבנקים – פתאום, יכול להיות מצב שברגע שאתה שם תקרה לבנק, שעד היום לא הייתה לו תקרה והיה לו ממוצע, נניח, כמו שאמרתי קודם, של 6%, 6% ומשהו, אז עכשיו, מכיוון ששמנו לו אפשרות להגיע ל-15%, יכול להיות שהוא יתחיל לטפס כלפי מעלה.

ניסן סלומינסקי: גם אולי נתתי לו הצדקה מוסרית, כי כבר אמרנו לו.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו נשים פיקוח על זה, ובמקום הוראת שעה, שרציתי לעשות, מצאנו הסדר אחר, שבו נגידת בנק ישראל צריכה בעוד שנתיים-שלוש לבדוק את הממוצע של הבנקים, ואם יתברר שהממוצע של הבנקים עלה, אנחנו גרמנו נזק לאדם הנורמטיבי, שפעם הוא שילם 5% ופתאום עכשיו הוא ישלם 7%, ואת זה אנחנו לא רוצים – היא תפנה לשר האוצר בבקשה להנמיך את התקרה של הבנקים, כלומר כמעט להעניש אותם, נגיד.

ניסן סלומינסקי: אם שר האוצר יעשה את זה – מצוין, ויגיע דיווח לוועדה.

ניסן סלומינסקי: אם היא לא תמליץ, או ששר האוצר, אחרי שהיא המליצה, לא יעשה את זה, הוא יצטרך להופיע בוועדה ולנמק בפני הוועדה למה אפילו שהם ניצלו את זה לרעה הוא לא הוריד להם את התקרה.

ניסן סלומינסקי: יש עוד הרבה עובדות, אבל אני מקווה שכולנו – זה חוק חשוב מאוד, טוב מאוד, אין בו בעיות של פוליטיקה וכו' וכו', ואני פונה לכל חברי לאשר אותו בקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות, אך יש בקשות רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד חמש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, שרה נכבדה, חברים, אני לא עולה לכאן כדי להתנגד לחוק, אני חושב שהחוק הזה הוא הרע במיעוטו, אבל אני רוצה להזהיר, ולהתייחס לזה מזווית אחרת; בשנתיים וחצי האחרונות ועדות רבות אצלנו – כספים, כלכלה, רפורמות – דנות במה שקרוי תחרות, והגברת התחרות, להכניס גורמים מחוללי תחרות, והמטרה – להוריד את עלות האשראי לציבור.

עיסאווי פריג': תראו את האבסורד שאנחנו נמצאים בו – מילת הקסם בשנתיים וחצי האחרונות בכנסת: תחרות; לדחוף כמה שיותר אשראי וכסף לציבור.

עיסאווי פריג': אני עומד כאן כדי להגיד כמה משפטים, וחברי ניסן, תקשיב.

עיסאווי פריג': אני מזהיר מבועה פיננסית שתבוא בשנים הקרובות.

עיסאווי פריג': אני מזהיר אתכם.

עיסאווי פריג': רמת וגובה וכמות האשראי והכסף שנדחף למשקי הבית ולציבור מפחידה, מפלצתית.

עיסאווי פריג': הקלות בהשגת אשראי בנקאי למשקי בית, לא משנה איפה, היא מפחידה.

עיסאווי פריג': רוב משקי הבית ממונפים במאות אחוזים.

עיסאווי פריג': אתה, יושב-ראש ועדת החוקה, ניסן, עומד כאן, ואתה אומר לי שריבית ממוצעת היא פחות מ-6%.

עיסאווי פריג': חברים, הפריים היום 1.6%, פריים הכי נמוך שיכול להיות, והריבית הממוצעת למשקי בית – עזוב את העסקים, כי בסוף יעשו להם תספורת.

עיסאווי פריג': למשק הבית אין תספורות – הריבית הממוצעת היא יותר מ-6.5%.

עיסאווי פריג': כשאתה מוסיף את ה-1.6% אתה עובר את ה-8.2%.

עיסאווי פריג': בדוק.

עיסאווי פריג': כשאתה עומד כאן ואומר – –

טלי פלוסקוב: למה, זה לא כולל?

עיסאווי פריג': – – ממוצע הריבית, תגיד: אני מוסיף את הפריים 1.6%.

עיסאווי פריג': היום, על פי החוק הקיים, על פי המתווה הקיים במערכת הבנקאית – תקשיבו לאבסורד, חברים – היום לבנקים מותר, לפני החוק הזה, לקחת ריבית עד 9.9% פלוס פריים.

ניסן סלומינסקי: – – –

עיסאווי פריג': אני חי את זה, נו, באמת.

עיסאווי פריג': בדוק.

ניסן סלומינסקי: אין תקרה – – –

עיסאווי פריג': זאת אומרת, הבנקים יכולים לקחת עד 11.5% על פי החוק.

ניסן סלומינסקי: אין תקרה.

עיסאווי פריג': זה ללא עמלות – עמלת מסגרת, עמלת הלוואה, עמלת ישיר, כל שרשרת העמלות.

עיסאווי פריג': אתה מגיע אתן לריבית מקסימלית שתעבור את ה-20%.

עיסאווי פריג': אבל מה?

עיסאווי פריג': קוראים לזה בדרכים אחרות.

עיסאווי פריג': אני רוצה להביא בפניכם מצב מעניין, חברים.

עיסאווי פריג': היום הפריים הוא 1.6%.

עיסאווי פריג': לפני כמה שנים, אילן, הפריים היה 5.5% ו-6%, היום – 1.6%.

עיסאווי פריג': תראה מה הבנקים עושים: נותנים לך הלוואה, אומרים לך פריים פלוס 3, פלוס 4, פלוס 5 – תראה, שמרתי עליך.

עיסאווי פריג': לפני שנים, הבנקים נתנו אותה הלוואה עם תוספת פריים פלוס 3, פלוס 4; בינתיים הפריים ירד, אז הבנקים מעלים את הפלוס.

עיסאווי פריג': לְמה אני רוצה להגיע?

עיסאווי פריג': הורדת הפריים לא חוזרת לאזרח, היא מגדילה את נתח הרווח, הטווח של הבנקים.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על הלוואות חדשות, כי ההלוואות הקיימות כן יורדות.

עיסאווי פריג': בוודאי.

עיסאווי פריג': אז הורדת הפריים – מי שנהנה ממנה זה הבנקים, כי הם משחקים בטווח של הריבית והם נהנים ממנו.

עיסאווי פריג': אני מסכם, גברתי.

עיסאווי פריג': זו הצעה טובה כהתחלה, הרע במיעוטו, אבל הזהרתי מהבועה הפיננסית שמחכה ותתפוצץ לנו בפנים.

עיסאווי פריג': אני מזהיר.

עיסאווי פריג': וכל תהליך דחיפת האשראי הוא תהליך מסוכן, שהדור הבא ישלם את המחיר שלו.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא מעוניינת.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע – – –

טלי פלוסקוב: אתה רוצה לסכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה, אתה מוזמן להשיב.

ניסן סלומינסקי: רבותי, לא תכננתי לעלות אלא רק להגיד תודה, אבל מאחר ששכני וידידי עיסאווי דיבר, אני רק רוצה לתקן: החוק מדבר על ריבית בנק ישראל פלוס 15%.

ניסן סלומינסקי: ריבית בנק ישראל היא 0.01 – – –

קריאה: אנחנו בעד – – –

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: תן, עזוב.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על ריבית בנק ישראל.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, בנק ישראל, נכון לרגע זה, אין לו שום מגבלה.

ניסן סלומינסקי: זו פעם ראשונה שאנחנו שמים עליו מגבלה.

ניסן סלומינסקי: דבר שלישי, בחוק הזה כל העמלות נמצאות תחת התקרה הזאת – – –

עיסאווי פריג': – – – תדייק, יש לי נתונים – – – אתה מטעה – – –

ניסן סלומינסקי: עיסאווי, תעשה לי טובה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מה שכן, לגבי הגופים החוץ-בנקאיים שעוסקים עם הלוואות קצרות מועד קטנות, של 1,000 שקל, לבעל מכולת שצריך וכו', תהיה ועדה ממשלתית שתחליט איזה עמלות, רק לגבי הסוג הזה, ייכנסו לתקרה ואיזה לא ייכנסו לתקרה.

ניסן סלומינסקי: טוב, אני רוצה בכל אופן להודות: א.

ניסן סלומינסקי: לאורי מקלב חברי, שניהל חלק מהישיבות בהתחלה; אני רוצה להודות למשרד המשפטים, לשרה ולכל הנציגים שהופיעו, אני לא אפרט את שמותיהם, כי הופיעו הרבה; למשרד האוצר – יונתן ואחרים; בנק ישראל והפיקוח על הבנקים – שוב, אני לא מפרט שמות, כי הופיעו הרבה; לרשות להלבנת הון, שהייתה שותפה; ליועץ המשפטי של הוועדה, גור בלאי, וליועצים; להנהלת הוועדה בראשות אסף פרידמן ושאר החברים; לגופים הרבים שהצטרפו ולקחו חלק פעיל ואינטנסיבי בדיוני הוועדה וגיבוש ההצעה; הלשכות השונות – לשכת עורכי הדין, רואי החשבון וכל האחרים – אני רוצה להודות לכולם.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני פונה לחברי – אני מבין שאין כאן , זו הצעת חוק חשובה – לאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 5), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד סעיפים 1–25 – 42 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–25 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 42 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 47 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 5), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 47 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 5), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1111; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 20531; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, התשע"ז–2017, שוב – לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, אני אתחיל בתודות; בדרך כלל אני שוכח, אז נתחיל בזה.

דוד אמסלם: קודם כול, אני רוצה להודות לעידו בן יצחק, שליווה את כל הצעת החוק הזאת, עשה פה הרבה עבודה.

דוד אמסלם: באמת, עידו, תודה רבה לך על כל העבודה המסורה שעשית.

דוד אמסלם: כמובן, לכל צוות הוועדה שלנו, לאה וכל צוות הוועדה האחר.

דוד אמסלם: אני מתכבד להביא ולהציג בפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, התשע"ז–2017.

דוד אמסלם: בשנת 1988 הוקמה הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובשימוש לרעה באלכוהול כתאגיד סטטוטורי בעל סמכויות עצמאיות.

דוד אמסלם: תחילה פעלה הרשות במשרד ראש הממשלה, ומאז 2009 היא פועלת במשרד לביטחון הפנים.

דוד אמסלם: במקביל לפעילותה של הרשות מפעיל המשרד לביטחון הפנים תוכניות שונות למניעת אלימות ולהגברת ביטחון התושבים ברשויות המקומיות, בשיתוף פעולה עם משרדי הממשלה וגופים נוספים.

דוד אמסלם: רוב התוכניות האלה יוצאות לפועל על ידי אגף מצילה במשרד לביטחון פנים, וכן על ידי התוכנית עיר ללא אלימות, המופעלת על ידי המשרד מאז שנת 2006.

דוד אמסלם: הצעת החוק נועדה לסנכרן בין שלושת הגופים האלה.

דוד אמסלם: כרגע שלושת הגופים האלה עובדים, ובחלק מהמקרים יש גם השקה בתחומי הפעילות שלהם, ולכן ההצעה היא להכפיף את כולם לרשות אחת, כדי לעשות שני דברים: האחד הוא לסנכרן את העבודה, אבל לדעתי לא פחות חשוב, ואולי יותר אפילו – להקצות את המשאבים באופן נכון, כך שלא ילכו משאבים מיותרים על כל מיני כפילויות.

דוד אמסלם: זה בסיס ההצעה – שהגיעה מהמשרד לביטחון הפנים, הוביל אותה השר עצמו, זה היה חשוב לו, הוא דיבר אתי הרבה פעמים על ההצעה הזאת כדי שנוכל לקדם אותה.

דוד אמסלם: בכל ההצעה לא נכנסתי כל כך לדקויות של מי מטפל במה, זה היה פחות חשוב.

דוד אמסלם: לי היה חשוב רק דבר אחד: שהעובדים לא ייפגעו מהתהליך הזה.

דוד אמסלם: מבחינתי, אין מצב שאלה למעלה סוגרים דברים ומי שמשלם על העסק זה החברים למטה.

דוד אמסלם: לכן עיכבנו את ההצעה כמה חודשים, עד שהבנו, אתמול, שעד העובד האחרון – יש לו שיבוץ, וגם תנאי שכרו לא נפגעים.

דוד אמסלם: הייתי נותן לו עוד תוספת 10% על המעבר, אבל בוודאי ובוודאי לא לוקחים אותו – – –

חיים ילין: דוד, שכנעת אותנו.

חיים ילין: אני אומר לך מכל הלב.

דוד אמסלם: לרדת?

חיים ילין: הייתי נגד, עכשיו אני בעד.

דוד אמסלם: אני שמח, חיים.

דוד אמסלם: חסר לך שהיית נגד.

דוד אמסלם: זאת בעצם כל מטרת החוק הזה, ואחרי שסידרנו את סוגיית העובדים, אני, מבחינתי, רגוע, ומכאן קידמנו את החקיקה.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעה, וגם אם יש הסתייגויות – ואני חושב שיש כמה – הייתי מבקש לדחות את ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: יש הסתייגויות, אז יש עוד דיון ארוך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, להצעת החוק הנ"ל כן הוגשו הסתייגויות, ואנחנו נתחיל בהנמקת ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: הרעיון הזה, למעשה לבטל את הרשות למלחמה בסמים ולאחד אותה עם רשויות אחרות שנמצאות במשרד לביטחון הפנים, ספציפית עיר ללא אלימות ותוכנית מצילה, הוא רעיון טוב – ורע.

תמר זנדברג: אני אסביר במה הוא טוב ובמה הוא רע.

תמר זנדברג: קודם כול, בכל מה שקשור באיגום ואיחוד משאבים יחד עם פעולות דומות שנעשות בתוך המשרד לביטחון הפנים, ברשות למניעת אלימות, בעיר ללא אלימות ובמצילה – זה רעיון טוב.

תמר זנדברג: אני בטוחה שהמשרד לביטחון הפנים ייקח את המשאבים של אכיפה, אפילו של מניעה, של הסברה, סיירות הורים וכל הדברים האלה, ובאמת יעשה עבודה יותר מוצלחת.

תמר זנדברג: אבל אני רוצה להביא משהו לדיון הזה מהעבודה שלי בתור יושבת-ראש הוועדה למלחמה בסמים ובאלכוהול, ולהגיד ככה: תראו, תחום מניעת סמים ואלכוהול הוא לא רק – ואולי אפילו במידה רבה לא בעיקר – תחום של אכיפה, וגם לא רק של מניעה.

תמר זנדברג: היום אנחנו מסתכלים על כל התחום של טיפול בהתמכרויות לסמים ואלכוהול מהיבט אחר לגמרי, והוא תחום שנמצא הרבה הרבה יותר בתחומי האחריות של משרד הבריאות, בראש ובראשונה, וגם של משרד הרווחה, ואלה תחומי הטיפול והשיקום.

תמר זנדברג: חברות וחברים, היום את עולם הסמים והאלכוהול מובילה התפיסה שאדם שנמצא בהתמכרות, או אישה שמצויה בהתמכרות, הוא לא עבריין, אלא במידה רבה מאוד קורבן; הוא קורבן שסובל ממחלת ההתמכרות, שהיא מחלה כרונית שהוא לוקה בה, וכדי לצאת ממנה הוא זקוק לטיפול ולשיקום, הוא לא זקוק לשוטר או לסיירת שתתפוס אותו ותבצע עליו מאמצי אכיפה, אלא הוא זקוק לרופא, הוא זקוק לעובדת סוציאלית.

תמר זנדברג: אלה הצרכים שלו.

תמר זנדברג: והרשות למלחמה בסמים – אני חייבת לומר, בתור מי שהגיעה לראשות ועדת הסמים והאלכוהול עם תמיכה באי-הפללה, ותמיכה בלגליזציה – אני אולי חברת הכנסת שהיו לה הכי הרבה חילוקי דעות עם הרשות למלחמה בסמים, ואת זה אני אומרת בלשון המעטה.

תמר זנדברג: אבל כשנכנסתי לתפקיד הזה גיליתי שחוץ מלגליזציה וחוץ מקנביס רפואי יש תחומים – ובאמת, אוכלוסיית המכורים והאנשים ונשים שנמצאים בהתמכרויות היא האוכלוסייה הכי שקופה והכי מודרת בחברה הישראלית, באמת הרבה יותר מהרבה אוכלוסיות שקופות ומודרות גם הן, שאנחנו עוסקים בהן כאן בכנסת, וזה לא כדי לעשות תחרות בין אוכלוסייה מוחלשת אחת לאחרת, זה כדי להעלות את המודעות לבעיית ההתמכרות, שהיא תופעה חברתית בריאותית קשה, קשה מאוד לטיפול וקשה מאוד לשיקום, וקשה מאוד לצאת ממנה.

תמר זנדברג: וכאן, הרשות למלחמה בסמים – שהיא גוף, דרך אגב, שהוקם בשנות ה-80 במשרד ראש הממשלה; לא היה במשרד לביטחון פנים, ובנסיבות פוליטיות שהיום נקשרו בפרשיות שחיתות שנחקרות במשטרה, הרשות למלחמה בסמים עברה בשנת 2009 לתחום המשרד לביטחון הפנים, שאז היה בשליטת מפלגת ישראל ביתנו.

תמר זנדברג: והיום המהלך הזה לבטל את הרשות למלחמה בסמים מעלה חשש כבד שדווקא אותם תחומי טיפול ושיקום, שצריכים להיות מובלים על ידי משרד הבריאות ומשרד הרווחה – אין מקומם במשרד לביטחון הפנים; המשרד לביטחון הפנים לא יפתח מרפאות לטיפול בהתמכרויות, ולא יטפל בנושא של תחלואה כפולה, שזה התמכרות לסמים ומחלת נפש שאדם סובל ממנה, והוא לא יטפל בנושא של התמכרות לתרופות מרשם, והוא לא יפחית את צריכת האלכוהול.

תמר זנדברג: למה המשרד לביטחון הפנים לא יעשה את זה?

תמר זנדברג: כי זה לא תפקידו, ובצדק, הוא לא צריך לעשות את זה.

תמר זנדברג: המשרד לביטחון הפנים, תפקידו לשמור על הסדר הציבורי – מניעה, הסברה, סיירות הורים – את כל הדברים האלה המשרד לביטחון הפנים יעשה מצוין.

תמר זנדברג: אבל את האנשים והנשים בהתמכרות, שזקוקים קודם כול לטיפול של משרד הבריאות, ולאחר מכן לשיקום של משרד הרווחה – המשרד לביטחון הפנים לא יעשה ולא יכול לעשות, ואין זה מתפקידו.

תמר זנדברג: ולכן, אני עומדת כאן ברגע הזה שאנחנו עושים את זה, ואני מרימה פה דגל, ואני מתריעה ואני אומרת: בלי פתרון הולם, שמתאים לגישות המעודכנות, לגישות הטיפוליות והשיקומיות המעודכנות לימינו, אנחנו נתקשה מאוד, ואנחנו בסכנה של הפקרה והזנחה של חלק מהאוכלוסיות החלשות ביותר בחברה הישראלית, ואלה אנשים בהתמכרות.

תמר זנדברג: ולכן, אני הייתי בכל הדיונים, אני אמשיך ללוות את הנושא הזה אצלי, בוועדה שאני עומדת בראשה.

תמר זנדברג: אני חושבת שיש לנו הרבה מה לעשות כאן, בשיתוף המשרדים הרלוונטיים, שהם לא המשרד שהרשות הזאת עוברת אליו כרגע, אלא משרדים אחרים, שזה תפקידם, ואני מאוד מאוד מאוד מקווה שהתהליך הזה לא יסתיים בפגיעה באנשים המכורים לסמים, שהם באמת מהחלשים ביותר בחברה.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – עסוקה.

טלי פלוסקוב: רבותי, הדובר הבא – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, הנמקת ההסתייגות שלך, ויש לך עד עשר דקות, כי יש לך שתי הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרה סופה לנדבר, החוק הזה, שבא באופן מפתיע לבטל את הרשות למלחמה בסמים, שקיימת שנים על שנים ועובדת טוב – מאוד – ויש נתונים שהיא אכן עובדת טוב מאוד, זה בא באופן מפתיע, אני חושב בגלל אמביציות – סליחה על הביטוי, זה ביטוי לא פוליטי – של השר ארדן, לקלוט או לקחת את העניין של הסמים – –

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני, דקה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם – חברת הכנסת שולי מועלם, מאיר כהן, מירב בן ארי ומיכל רוזין, אנחנו שומעים אתכם פה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: – – לקחת את העניין תחת החסות שלו כמשרד לביטחון הפנים.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אדון בחוק כחוק, אנחנו דנו בחוק בוועדה המתאימה, והיו הרבה ויכוחים, והדעה הרווחת, הכללית, היא שהחוק הזה יבוא תחת חסות משרד הבריאות או משרד העבודה והרווחה, בעיקר משרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי ההתייחסות לעניין הסמים כעניין פלילי בלבד – כאן אנחנו מחטיאים את המטרה ועושים עוול יותר מאשר לעשות סתם חוק ולעשות עוד "וי".

עבדאללה אבו מערוף: וכמעט כולם היו משוכנעים – – –

דוד אמסלם: אתה מסתייג לחוק – – –

עבדאללה אבו מערוף: איך?

דוד אמסלם: – – –

עבדאללה אבו מערוף: כן.

טלי פלוסקוב: יש לו שתי הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף יש שתי הסתייגויות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה נשאר .

עבדאללה אבו מערוף: ההסתייגות נשארה.

עבדאללה אבו מערוף: אם היית – – –

דוד אמסלם: – – – בעד ההסתייגות – – –

טלי פלוסקוב: אה, בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו בעד ההסתייגות, נכון.

עבדאללה אבו מערוף: אתה גם מצביע בעד ההסתייגות, אני בטוח.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו ניסינו למצוא איזושהי דרך שלא להחטיא את המטרה, בסדר, אבל עניין הרשות, והעניין הטיפולי, ועניין המניעה – אכן טופלו בהתאם, בצורה נכונה.

עבדאללה אבו מערוף: אני אגיד לזכותו של יושב-ראש הוועדה, שהוביל את הדיון – אמסלם, שעכשיו מתערב בדיון – שהוא גם היה בגישה שהחסות תהיה משרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם העבודה של הרשות כשלעצמה נשארה כאילו כל אחד בתחום שלו, אבל המפקד העליון הוא המשרד לביטחון הפנים – זה לא היה מתיישר עם הגישה שלנו, הגישה המניעתית והגישה הטיפולית לנגועים בסמים ולמכורים, לכל העניין, שלא להתייחס לזה כאילו זה עניין פלילי בלבד.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אכנס לעניינים אחרים, העניין של העובדים, שתרמו את כל חייהם – יש שם אנשים שהיה להם מסר אישי, חברתי, סוציאלי, שעבדו והשקיעו את כל הזמן שם, במשך 30 שנה, בעבודה הזאת, המבורכת והקדושה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שהעניין הזה הוסדר כיאות, בהסכמה עם העובדים, בהסכמה עם ההסתדרות, בהסכמה עם יושב-ראש הוועדה, ואני מקווה ואני חושב שאכן העניין הוסדר, אבל העניין הוא לא רק עניין העובדים, העניין הוא עקרוני, ולכן היו לנו הסתייגויות, והייתי מקווה שההסתייגויות שרשמנו – שחברי הכנסת יצביעו בעד ההסתייגות, שאנחנו נצא – נגיע לפשרה מלאה.

עבדאללה אבו מערוף: יש לנו פשרות, וגם חברת הכנסת תמר דיברה, אבל לא יכולנו להגיע ממש ל-compromise.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שההסתייגויות שאנחנו מגישים יביאו את שני הצדדים למצב טוב, ואני קורא לכנסת, לחברי הכנסת, להצביע בעד ההסתייגויות, שאנחנו נוכל להצביע בעד החוק בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: כרגע אני מזמינה את חברת הכנסת יעל גרמן להנמקת הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך עד חמש דקות.

יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי, כבוד השרה, חברי וחברותי, אני אומר ישר שאני אצביע בעד החוק, מפני – –

דוד אמסלם: לא מאמין – – –

יעל גרמן: – – שההסתייגויות שלי, וההתנגדויות, הן לא עד כדי כך עקרוניות כדי להצביע נגד.

יעל גרמן: אני אצביע בעד, אבל אני רוצה להביע מחאה על כך שמצאו לנכון להעביר את הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול מרשות עצמאית שהייתה ת"פ של משרד ראש הממשלה, שהייתה לה גמישות באמת לקחת ולתאם בין המשרדים, והעבירו אותה תחת המשרד לביטחון הפנים.

דוד אמסלם: זה כבר מזמן, ב-2009 – – –

יעל גרמן: מה אתה אומר, דודי?

דוד אמסלם: זה היה מזמן, ב-2009.

יעל גרמן: אני חושבת – – –

דוד אמסלם: את מסתייגת על קטע שהיה לפני שמונה שנים.

יעל גרמן: אני חושבת שזאת טעות, אני חושבת שהרשות הזאת צריכה להיות עצמאית, היא צריכה להיות עצמאית כדי שבאמת לא משרד אחד ייתן את הטון, אלא כל המשרדים.

יעל גרמן: ברגע שאנחנו שמים רשות כזאת תחת המשרד לביטחון הפנים, אנחנו אומרים שזה רק העניין של ביטחון.

יעל גרמן: זה לא עניין של ביטחון; זה עניין של חינוך, וזה עניין של רווחה, וזה עניין של בריאות, וכל המשרדים האלה צריכים להיות מעורבים לא כנציגים, אלא ממש להיות חלק, שווים בשווים.

יעל גרמן: זאת הייתה ההסתייגות העיקרית שלי, והייתי רוצה שזו באמת תהיה רשות עצמאית.

יעל גרמן: הייתה לי הסתייגות נוספת.

יעל גרמן: אני חושבת שהיום, בזמננו, כאשר אנחנו מדברים על קדנציות, אנחנו לא יכולים בחוקים חדשים להעביר חוק שבו אין קדנציות, ובן אדם יכול לכהן בלי סוף.

יעל גרמן: זה לא יכול להיות, ולכן ביקשתי להגביל לשתי כהונות, קדנציות, את הדירקטוריון.

יעל גרמן: אני חושבת שזה ראוי וזה נכון, וצר לי שזה לא התקבל.

יעל גרמן: אבל כמו שאמרתי, החוק, ככלל, באמת שם דגש על המלחמה בסמים, באלכוהול, באלימות, וזה נושא שנמצא היום בסדר עדיפות מאוד גבוה.

יעל גרמן: אני מאוד מקווה שיינתנו המשאבים המתאימים, ומצטרפת ל – אני חושבת ששל כל הוועדה – לגבי הדאגה לעובדים.

יעל גרמן: שלא יהיה עובד אחד שייפגע.

יעל גרמן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: רבותי, לפני שאנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות, אני רוצה לפנות לאנשים שנימקו כרגע.

טלי פלוסקוב: סיעת מרצ, אתם מעוניינים להצביע על ההסתייגות שלכם?

קריאות: כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: כן, כן.

טלי פלוסקוב: אני פשוט רציתי לברר אם ויתרו על ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: איך אתה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף?

עבדאללה אבו מערוף: מצביעים.

עבדאללה אבו מערוף: מצביעים בעד.

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוד לא מצביעים, יש לי עוד רשימת דוברים, לא להיות בלחץ.

טלי פלוסקוב: אני רק רציתי לוודא אם ההסתייגויות עוברות להצבעות.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, יש לנו בקשות רשות דיבור, ואנחנו נתחיל כרגע מחבר הכנסת איימן עודה – אבל הוא לא נמצא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – מוותר; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוותר; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה – מוותר; חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – מוותרת; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אני לא רואה; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – נוכח אך מוותר; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר, אני שומעת, רואה – מוותר; חברת הכנסת מיכל בירן – עסוקה בטלפון; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אף אחד לא ויתר על ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי את נכון, מכל המסתייגים?

טלי פלוסקוב: אין ויתור על ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: אדוני, אתה רוצה לסכם את הדיון לפני שאנחנו מצביעים?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם – להשיב למסתייגים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני קודם כול אענה ברצינות לעבדאללה.

דוד אמסלם: הרי עבדאללה, אתה היית בכל הדיונים.

דוד אמסלם: עשינו כאן דיונים שנמשכו, בהפסקות, כמעט ארבעה-חמישה חודשים.

דוד אמסלם: אתה זוכר את זה.

דוד אמסלם: עמדה בפנינו בעיית העובדים, שמבחינתי הייתה קריטית, ואני לא הסכמתי להתקדם בלי שהעובדים משובצים גם בתפקיד הראוי וגם בשכר הראוי.

דוד אמסלם: ולכן, זה בעצם עיכב את כל הסיפור.

דוד אמסלם: כשנכנסנו עשינו לפחות דיון אחד או שניים ברמה המקצועית.

דוד אמסלם: אני נטרלתי את הבעיה הזאת ואמרנו: בואו נדון לגופו של החוק, בנושא של התועלת מול ההפסדים.

דוד אמסלם: היה שם דבר מאוד ברור: נציגת משרד הרווחה אמרה שגם במסגרת הרשות הם עובדים באותה מתכונת כמו של היום, כי יש סמכויות של המשרד עצמו.

דוד אמסלם: הם לא מכפיפים את הסמכויות של המשרד לרשות, הם גם לא יכולים לעשות את זה, לכן – הם עובדים בשיתוף פעולה, כמו שזה קורה היום.

דוד אמסלם: כנ"ל – דיברנו עם משרד הבריאות.

דוד אמסלם: אתה זוכר את אותה דוקטור, אני חושב שהיא הייתה פסיכולוגית, אני לא זוכר מה המקצוע היותר-מדויק, שסיפרה על כל התהליך שהיא עוברת היום אתם, ועל התוכניות והשיטות שהם פיתחו, החדשות.

דוד אמסלם: גם היא בעצם עובדת במשרד הבריאות, ואף אחד לא מתכוון – גם הם לא מתכוונים לשחרר סמכויות וגם הרשות לא מתכוונת לקחת את הסמכויות – הם ממשיכים לעבוד כמו היום בדיוק, לכן אתה יכול להירגע בנושא הזה.

דוד אמסלם: כבר הטמענו את ההסתייגות שלך בחוק עצמו, במובן זה שלא הכפפנו את הסמכויות.

דוד אמסלם: יכולתי לקחת את זה לשם, אבל בכוונה, כי אתה הערת את מה שהערת, השארנו את זה באמת כמו שזה, כי אני מאמין שהגופים המקצועיים במשרדים צריכים לתת את ה-input שלהם, ולא שמוהלים אותם ואז בסופו של דבר הם גם מאבדים חלק מהמקצועיות שלהם.

דוד אמסלם: לכן הם צריכים דווקא להיות חיצוניים, כדי להיות לא תלויים במערכת שהם אמורים לתת לה את השירות, ולא לעבוד בה, ולתת בעצם, כפי שאמרתי, את המשובים המקצועיים.

דוד אמסלם: לכן – משרד הרווחה נשאר כמו שהוא היום, ונותן את המשוב, ומשרד הבריאות נותן את המשוב, ולכן מבחינתך, אתה יכול להיות מסופק.

דוד אמסלם: זה המצב היום.

דוד אמסלם: אתה הערת את זה, ולכן קיבלנו את זה אז והשארנו את זה ככה.

דוד אמסלם: לגבי ההערה של חברת הכנסת גרמן – תראו, זה נכון שבזמנו הרשות הייתה במשרד ראש הממשלה.

דוד אמסלם: כאן הסיפור הוא קצת שונה.

דוד אמסלם: אחרי זה, בשנת 2009, היא עברה למשרד לביטחון הפנים.

דוד אמסלם: אני רוצה לשתף אתכם בדיון שעשיתי הבוקר, ואז אשלים את התשובה.

דוד אמסלם: היום בבוקר עשינו דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא מעבר משרדי הממשלה לירושלים – קטסטרופה.

נחמן שי: – – –

דוד אמסלם: אני רוצה לומר.

דוד אמסלם: רוב משרדי הממשלה כרגע עוברים על החלטות הממשלה בפועל.

דוד אמסלם: רוב מוחלט.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לכמה זה עולה – משרדים כפולים, שכירויות – אני לא מדבר, אבל ב-bottom line הבנתי: למה זה קורה?

דוד אמסלם: כי אין מישהו שאחראי לתהליך.

דוד אמסלם: זה אומר שכל אחד לא רוצה לעבור, אבל אף אחד לא מנהל את האירוע: אין סנקציות, אין מישהו – איך אמרתי – אין מישהו עם שם פרטי, שם משפחה, שאנחנו יודעים לקרוא לו ולהגיד לו: תשמע, למה הם לא עברו?

דוד אמסלם: אז היות שבעצם – –

אראל מרגלית: מי צריך להיות אחראי לזה?

דוד אמסלם: – – צריך למנות מישהו, זה לא שאלה של מי, אלא צריך לקבל החלטה על גורם מסוים, לא משנה כרגע מי.

דוד אמסלם: אבל מישהו צריך לקום בבוקר, וזו העבודה שלו, בטווח הקצר לפחות: הוא קם בבוקר והולך לישון עם זה.

דוד אמסלם: רק ככה קורים תהליכים כאלה במדינת ישראל.

נחמן שי: מינהל הדיור, זה לא התפקיד שלהם?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: דרך אגב, מינהל הדיור דווקא, תתפלא, הוא כמעט הגורם היחיד שעושה את חלקו בכל הסיפור הזה.

דוד אמסלם: הוא אומר: תראו, אני יוצר את כל הפלטפורמות למשרדים.

דוד אמסלם: אתה, מנכ"ל מסוים, אתה רוצה בירושלים – תן לי חודשיים-שלושה, אני מסדר לך את המשרדים.

דוד אמסלם: לכן, דרך אגב, יש חלק מהמשרדים שכבר סידרו להם אכסניה בירושלים, והמשרד מחליט לא לעבור.

דוד אמסלם: הבן אדם גם משלם שכירות בירושלים וגם נשאר בתל אביב.

דוד אמסלם: מינהל הדיור הציבורי דווקא, בסיפור הזה, הוא הגורם היחיד שהוא גם רציני וגם אחראי לעניין הזה וגם מנהל את זה בשום שכל בהיבטים שלו.

דוד אמסלם: למה אני מספר את כל זה – וזו תשובה לך, חברת הכנסת גרמן.

דוד אמסלם: בגדול, לתהליך הזה צריכה להיות כתובת אחת.

דוד אמסלם: ברגע שהאחריות מתפזרת, אין כלום.

דוד אמסלם: כאן השר לביטחון הפנים עשה משהו פנימי.

דוד אמסלם: מה הוא עשה?

דוד אמסלם: הוא לקח את הרשות הזאת, שישבה אצלו – גם היום – מתוקצבת על ידיו.

דוד אמסלם: במקביל יש לו עוד יחידה, שנקראת מצילה.

דוד אמסלם: במה היא עוסקת?

דוד אמסלם: בחצי מהתחומים שעוסקת הרשות.

דוד אמסלם: ויש לו עיר ללא אלימות, שגם הם, במה הם עוסקים?

דוד אמסלם: גם הם, חלק מהעבודה שלהם זה סמים ואלכוהול.

דוד אמסלם: אז הוא אמר: תראו, יש לי שלושה גופים, שמתוקצבים כולם על ידי, לא מסונכרנים ביניהם, חלקם גם דורכים אחד לשני על הרגליים – אנחנו מבזבזים כספים.

דוד אמסלם: כולם אנשים טובים: הגופים האלה עושים עבודת קודש, זאת לא השאלה, אנשים מצוינים, אבל כל אחד רוצה לפעול במקסימום שהוא יכול במסגרת שלו, ויש בעצם השקה בין המסגרות, וחלקם עושים את אותה פעולה בשלוש המסגרות – אף אחד לא רואה את זה מלמעלה, אף אחד לא מסנכרן את זה.

דוד אמסלם: לכן הוא חשב שגם ניהולית זה נכון, וגם תקציבית.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, בקטע הזה, מה שקורה – הוא גם מגביר ומגדיל את תקציבי הממשלה לשלושת הנושאים האלה; גם במצטבר הוא יגדיל את התקציב, וגם תהיה הקצאה יותר נכונה ויעילה של התקציב הנוכחי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, יהיה ריכוז מאמץ, יהיה ריכוז תקציבי לנושא מסוים, אנחנו נדע בדיוק שהכסף הולך לייעוד שלו.

דוד אמסלם: עכשיו, הם ישבו אתנו.

דוד אמסלם: הם ישבו על המדוכה הרבה מאוד חודשים, כי הסיפור הזה התחיל אצלנו לפני שנה.

דוד אמסלם: הם הראו לי את המבנה הארגוני; כל הפונקציות יושבות במבנה הארגוני החדש.

דוד אמסלם: כולן.

דוד אמסלם: הם לא ביטלו איזה משהו או העלימו איזה נושא, הם רק סידרו את זה יותר נכון.

דוד אמסלם: לכן, בסך הכול מה שקרה פה, נעשה פה רה-ארגון, שאני חושב שהוא מבורך.

דוד אמסלם: אני חושב, אני משוכנע, שגם בתוצאה הסופית, מול המטופל – שהוא מעניין אותי, פחות מעניינת אותי שדרת הפיקוד – מעניין אותי אם הדבר הזה נכון למטופל או לאיש המטופל בקצה.

דוד אמסלם: אני חושב שכאן אנחנו מרכזים תחת קורת גג אחת למטופל בקצה את כל מה שהוא צריך.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה נכון.

דוד אמסלם: הוא גם יקבל יותר אמצעים, יהיו שם יותר תקציבים, יהיה גם יותר פיקוח, מאוד מסודר, על הדבר הזה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה נכון בכל רמה שנבחן.

דוד אמסלם: אני חושב שמה שהמשרד לביטחון פנים הוביל כאן זה דבר חשוב מאוד.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם זה היה ממילא במשרד לביטחון הפנים, וזו לא הייתה רשות סטטוטורית, אז הוא לא היה צריך חוק כנסת; הממשלה עושה רה-ארגון בכל משרד שהיא מחליטה.

דוד אמסלם: יכול להיות שקם שר הבריאות, שר השיכון, לא יודע מה – המנכ"ל שלו אומר: אני רוצה לאחד ארבע יחידות.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני חושב שזה יותר נכון.

דוד אמסלם: אני גם חושב שזה נכון שאחת לתקופה משרדי הממשלה יעשו רה-ארגון ויעשו לפחות חשיבה; לא אם הקמנו איזשהו ארגון בתקופת המנדט הבריטי, אנחנו ממשיכים אתו עד היום.

דוד אמסלם: אני חושב שלפחות אחת לעשור – עושים hold, בוחנים את כל הנחות העבודה שהנחנו בעשר השנים האחרונות; לרוב הן בסדר, רובן; מתקדמים, ואם צריך לתקן משהו אז מתקנים, ולא אומרים: תשמע, זה היה ככה הרבה שנים, אז בואו נמשיך.

דוד אמסלם: עכשיו, צריך להבין עוד דבר: הרשות, כשהיא יושבת במשרד ראש הממשלה, לטעמי, היא לא מקבלת גם קשב מיניסטריאלי נכון.

דוד אמסלם: ראש הממשלה – אני לא חושב שזה הבן אדם שאמור להתעסק בסוגיית רשות הסמים, כי אני חושב שהקשב שלו לנושא הוא לא מקסימלי – מה שאני חושב שנדרש לנושא.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שהמעבר ממשרד – – –

אראל מרגלית: הרשות למלחמה – – –

דוד אמסלם: עזוב, זה עסק קצת – אראל, נשאלה שאלה – היא לפחות באה לדיון, בגלל זה אני עונה, כי אני מכבד אנשים שלפחות באים לדיונים.

דוד אמסלם: רוב הח"כים פה שואלים שאלות והם בכלל לא היו בדיונים ולא יודעים על מה, לכן אני עונה לה באריכות.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שכמעט בכל פרמטר שאנחנו בוחנים את זה זה מבורך, אני חושב שהרשות לא צריכה לשבת במשרד ראש הממשלה, לכן ההחלטה לפני שמונה שנים הייתה נכונה.

דוד אמסלם: אני חושב שהמבנה הארגוני החדש המוצע הוא נכון.

דוד אמסלם: ויש פה עוד בונוס אחד, וגם השר אמר – שהוא מתכוון, כפי שאמרתי קודם, מעבר לתקציב הנוכחי של שלוש המסגרות, יש בכוונתו להעלות את התקציב, כדי שבעצם הנושא, כנושא, יקבל תשובה הרבה יותר טובה גם ברמת התקציב.

דוד אמסלם: לגבי הנושא – אני רוצה דווקא לחזור למעבר של משרדי ראש הממשלה לירושלים.

דוד אמסלם: זה דבר – הכול בסדר?

דוד אמסלם: עליזה אמרה: הכול בסדר, אז אחסוך מכם גם את זה.

דוד אמסלם: יש לכם עוד יום ארוך.

דוד אמסלם: אז אני בעצם מבקש, כמובן, לדחות את ההסתייגויות ולהצביע בעד הצעת החוק.

דוד אמסלם: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מזמינה את כולכם לשבת, כי אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: נא לשבת, רבותי.

טלי פלוסקוב: לסעיפים 1 ו-2 לא הוגשו הסתייגויות, לכן נצביע על שני סעיפים אלה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–2 – 58 נגד – 30 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 58 חברי כנסת בעד, 30 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 1 ו-2 עברו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 3 הוגשה הסתייגות של חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין – להלן: קבוצת סיעת מרצ – ואני מבינה שאנחנו מצביעים עליה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הסתייגות מס' 1, לסעיף 3.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 52 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 3 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 41 חברי כנסת, 52 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1 לסעיף 3 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: וכעת, רבותי, נצביע על שלושה סעיפים, מסעיף 3 עד סעיף 5, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה – 60 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 60 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 3, 4, ו-5 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 6 הוגשה הסתייגות מס' 2, של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: מצביעים, אדוני?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: מצביעים.

עבדאללה אבו מערוף: כן, מצביעים.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד הסתייגות מס' 2, לסעיף 6? נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ה?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף לסעיף 6 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 42 חברי כנסת, 53 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2, לסעיף 6, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: וכעת, רבותי, נצביע על סעיף 6 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד סעיף 6 כנוסח הוועדה?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 58 נגד – 35 נמנעים – אין סעיף 6, כהצעת הוועדה, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 58 חברי כנסת בעד, 35 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 6 אושר בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 7 הוגשה הסתייגות מס' 3, של חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף ויעל גרמן.

טלי פלוסקוב: מצביעים, רבותי?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 3, לסעיף 7? נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף ויעל גרמן לסעיף 7 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 42 חברי כנסת בעד, 53 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 3, לסעיף 7, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: וכעת, רבותי, נצביע על סעיפים 7 עד 31, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 7–31, כהצעת הוועדה – 60 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 7–31, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 60 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 7–31, כולל, אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הסרנו את כל ההסתייגויות, רבותי, וכעת נצביע על כל החוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מצביעים על הצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, התשע"ז–2017, בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 60 נגד – 34 נמנעים – אין חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 60 חברי כנסת, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודה – תומך?

טלי פלוסקוב: מתנגד?

טלי פלוסקוב: מתנגד – לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס׳ 4) (תיקון), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס׳ 20) (שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן ויעקב מרגי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/928; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ג, עמ' 2169; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק העיצובים, התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש – או-אה, פעם ראשונה אני יכול לומר: שרים נכבדים.

איתן כבל: וואו, חבר'ה, תדללו את השורות, זה יותר מדי.

איילת נחמיאס ורבין: שלא נתרגל.

איתן כבל: שלום, אדוני השר.

איתן כבל: תתקרב.

קריאה: – – –

איתן כבל: רשמים פרלמנטריים, חברותי וחברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני הולך להעלות בפניכם, הצעת חוק ממשלתית, באמת, אחת מהצעות החוק שאני הכי גאה בהן בכל הקריירה הציבורית שלי.

איתן כבל: נשמע, אדוני שר התיירות יריב לוין, חוק כזה – אתה יודע, מסוג אותם דברים – מה?

איתן כבל: חוק עיצובים?

איתן כבל: מה אתם רוצים מאתנו?

איתן כבל: – זה מסוג החוקים ל-100 שנה.

איתן כבל: זה חוק שחוקק, שהסיכוי שייעשו בו שינויים כמעט לא קיים, וזה חוק שהולך ומשנה מציאות, בתחומים מסוימים, כמעט מן הקצה אל הקצה.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק העיצובים, התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: הצעת החוק, שהיא הצעת חוק ממשלתית, נועדה לקבוע הסדר מקיף, מאוזן ועדכני שיחול על עיצובים ויחליף את ההסדר הקיים בעניין זה בפקודת הפטנטים והמדגמים משנת 1924 – אתה מבין, חבר הכנסת, אדוני השר?

איתן כבל: החוק הקודם הוא מ-1924 – כפוף להוראות מיוחדות בכל הקשור למדגמים, כפי שאסביר בהמשך דברי.

איתן כבל: בטרם אכנס בעובי הקורה, אבקש להקדים ולומר כמה מילים על מהותם של דיני העיצובים, או דיני המדגמים, כפי שנקראו עד היום.

איתן כבל: מדובר בענף של דיני הקניין הרוחני, המסדיר את המסגרת החוקית להגנה על עיצובים של מוצרים תעשייתיים, להבדיל מדיני זכויות יוצרים, שתכליתם להגן על יצירות.

איתן כבל: מאחר שעיצוב מתייחס למראה של מוצר, המורכב ממאפיין חזותי אחד או יותר, כגון צורה או מִתאר, הרי שדיני העיצובים רלוונטיים כמעט לכל תחום שאפשר להעלות על הדעת, החל במכשירי חשמל וריהוט, דרך מוצרים שחיי המדף שלהם עשויים להיות קצרים, כגון אופנה, וכלה במזון.

איתן כבל: דינים אלה נועדו ליצור איזון בין שני אינטרסים ציבוריים: מצד אחד, הרצון לעודד פיתוח של עיצובים חדשים באמצעות הענקת מונופול, דהיינו זכות בלעדית מוגבלת וקצובה בזמן לשימושים שונים בעיצוב, ומצד שני, הרצון לאפשר לכלל הציבור לעשות שימוש בעיצובים, ולפיכך לא להגביל את מגוון האפשרויות של עיצוב מוצרים ולצמצם את המונופול הניתן למעצבים למינימום ההכרחי שיקיים את התמריץ לפתח עיצובים חדשים כאמור.

איתן כבל: הצעת החוק נועדה לבטא איזון ראוי בין אותם האינטרסים, ובתוך כך להתאים את הדין להתפתחויות הטכנולוגיות, לדין הבין-לאומי, ובפרט לאמנות והסכמים בין-לאומיים ולפסיקה הישראלית.

איתן כבל: כפי שאפשר לראות, מדובר בהצעת חוק מקיפה, הכוללת 13 פרקים ו-131 סעיפים.

איתן כבל: אני סבור כי הדיונים המעמיקים והרציניים שקיימנו בוועדה, שבמהלכם הוכנסו שינויים לא מעטים בסוגיות מהותיות בהצעת החוק.

איתן כבל: אסתפק בסקירה קצרה של עיקרי הדברים, תוך מתן דגש על השינויים שנעשו בהצעה לעומת נוסח הצעת החוק הממשלתית: הנושא הראשון הוא למעשה ליבת הצעת החוק, ונוגע בהגנה על עיצובים: במצב המשפטי היום, מתן מונופול למדגם מותנה ברישום במשרד המשפטים, המקנה תקופת הגנה של 15 שנים, כפוף לעמידה בתנאי הכשירות לרישום.

איתן כבל: הצעת החוק קובעת הסדר חדש בשני מישורים: האחד, הארכת תקופת ההגנה לעיצוב רשום מ-15 ל-25 שנים, כפוף לתנאי כשירות לרישום שאינם זהים לאלה הקבועים היום בפקודה – חדשנות ואופי ייחודי; המישור השני נוגע בהענקת הגנה, לראשונה בדין הישראלי, לעיצוב לא רשום.

איתן כבל: מוצע כי מעצב יוכל ליהנות מהגנה למשך שלוש שנים ללא צורך בהליך רישום, הכרוך בהשקעת משאבים ועשוי להיות בלתי יעיל לגבי עיצובים שהם אופנות חולפות.

איתן כבל: מתן הגנה לעיצוב לא רשום נועד בעיקר להקל על מעצבים שהם עוסקים קטנים ואין להם בהכרח הידע והמשאבים הנדרשים להליך הרישום.

איתן כבל: נוסף על כך, הצעת החוק כוללת הוראות שיאפשרו למדינת ישראל להצטרף להסכם בין-לאומי, הסכם האג, ועקב כך יוכלו מעצבים ישראלים להגיש בקשה אחת ויחידה לרישום העיצוב, וזו תנותב לכלל המדינות שהצטרפו להסכם.

איתן כבל: אחד הנושאים שלגביהם עמדתי על כך שייקבע הסדר שונה מההסדר שהוצע על ידי הממשלה נוגע בעיצוב שנעשה במסגרת יחסי עבודה.

איתן כבל: שלי, זה ענייני הסתדרות.

איתן כבל: שלי, זה במסגרת המאבקים שלנו בהסתדרות, אז באמת, הובלנו בוועדה לכאורה עניין קטן, אבל מאוד מאוד מהפכני ומאוד חדשני, שנוגע בעובד שתוך כדי עבודתו בעצם מייצר משהו שהוא חדש, שיכול להכניס הכנסות כבדות או גדולות מאוד למעסיק, ומה מקומו של אותו עובד בתוך השמנת או בתוך אותה בוננזה גדולה – באמת ניהלנו קרב, ועשינו שינוי מאוד מאוד גדול בתהליך הזה.

איתן כבל: כפי שאמרתי, אחד הנושאים שלגביהם עמדתי על כך שייקבע הסדר שונה מההסדר שהוצע על ידי הממשלה קשור לעיצוב שנעשה במסגרת יחסי עבודה.

איתן כבל: ההסדר המוצע, שגובש בהידברות בין ההסתדרות לבין ארגוני המעסיקים, קובע כי כפוף להסכמה אחרת בין הצדדים, המעסיק הוא הבעלים של עיצוב שנעשה על ידי עובד, בתנאי שנעשה לצורך ביצוע תפקידו של העובד או תוך שימוש של ממש במשאבי המעסיק.

איתן כבל: הוראה זו מיטיבה עם ציבור העובדים, לעומת הוראות מקבילות בחקיקת הקניין הרוחני היום, ואני מקווה כי בעתיד ייקבע הסדר ברוח זו גם בחוקים האחרים.

איתן כבל: נושא נוסף שלגביו נערך שינוי משמעותי בדיוני הוועדה קשור להגנה שתוקנה על גופנים.

איתן כבל: יוצרי גופנים טענו כי החלת דיני העיצובים על גופנים, כפי שהציעה הממשלה, משנה את המצב המשפטי באופן שעלול לפגוע במטה לחמם, וכי ראוי ונכון יותר לראות בגופן יצירה, ולא עיצוב תעשייתי.

איתן כבל: בשל מאפייניו הייחודיים של תחום הגופנים, מספרם המועט של העוסקים בו והעובדה שמדובר בשוק קטן מאוד של דוברי השפה העברית, השתכנעה הוועדה כי יש להיענות לבקשות יוצרי הגופנים להשאיר את המצב המשפטי הקיים על כנו, ובהתאם לכך לקבוע לגביהם הסדר מיוחד, שיעוגן בחוק זכות יוצרים ויותאם למאפייניו הייחודיים של תחום זה.

איתן כבל: כדי להביא להרתעה משמעותית כלפי מפרים פוטנציאליים ולהגן כראוי על זכויותיהם של המעצבים, החליטה הוועדה לשלב בהצעת החוק כלי אכיפה שלא הופיעו בנוסח הצעת החוק הממשלתית – עבירות פליליות, סמכות לבית-המשפט לפסוק פיצויים ללא הוכחת נזק, פיצויים עונשיים, וכן מתן אפשרות לבעל עיצוב רשום לפנות למכס ולבקש עיכוב של שחרור הטובין שלטענתו מפרים את זכויותיו בעיצוב.

איתן כבל: שינוי חשוב נוסף שעשתה הוועדה בעקבות פניות שקיבלנו מהתעשייה נוגע בתקופת ההגנה החלה על מדגמים שנרשמו עד היום לפי פקודת הפטנטים והמדגמים.

איתן כבל: אומנם דיני העיצובים מחליפים את דיני המדגמים, אך אין להסיק מכך כי עיצוב הוא מדגם, שכן ביחס לכל אחד מהם קיימת מערכת דינים שונה, בין היתר לעניין הרף הנדרש כדי לזכות בהגנה ותקופת ההגנה.

איתן כבל: משום כך, לא היה אפשר ליצור רצף בין הדינים ולקבוע כי מוצרים שעד עתה חלו עליהם דיני המדגמים, יחולו עליהם דיני העיצובים, אלא נדרש להשאיר את הוראות הפקודה בתוקף עוד שנים רבות, במקביל לחוק העיצובים, עד שתקופת ההגנה תסתיים עבור אחרון המדגמים שנרשם בהתאם להוראותיה.

איתן כבל: עם זאת, כדי שלא ליצור פער בין אותם מעצבים שעיצוביהם יזכו להגנה מכוח דיני העיצובים ובין אותם מעצבים שרשמו את פרי עמלם בהתאם למערכת הדינים הקיימת, ובהתחשב בטענות שנשמעו בוועדה לגבי ציפייה הקיימת זה שנים בתעשייה להארכת תקופת ההגנה עם חקיקתו של חוק חדש, החליטה הוועדה לקבוע הסדר מיוחד לעניין מדגמים רשומים.

איתן כבל: בהתאם לכך, מוצע להאריך בשלוש שנים נוספות את תקופת ההגנה של מדגמים הרשומים היום, כך שתוקנה להם תקופת הגנה כוללת של 18 שנה.

איתן כבל: עם זאת, כדי שלא לפגוע בכל אותם מעצבים שהסתמכו על כך שהמונופול של מדגם מסוים עומד לפקוע, החליטה הוועדה לקבוע כי מי שעשה הכנות ממשיות לקראת ייצור, שיווק או כל פעולה אחרת האסורה מכוח הפקודה למי שאיננו בעל המדגם הרשום, יוכל להמשיך לבצע פעולות אלו לצורכי עסקו, כפוף לתנאים המפורטים בהצעת החוק.

איתן כבל: לבסוף, אציין כי בעקבות הערות שנשמעו בוועדה, החליטה הממשלה להביא לאישור הוועדה סעיפים שלא נכללו בהצעת החוק הממשלתית ונוגעים בחפיפה בין דיני העיצובים לדיני זכויות יוצרים.

איתן כבל: אסביר: כוונתי היא ליצירה המוגנת מכוח דיני זכויות יוצרים, המשווקת כמוצר תעשייתי, ובשל כך עשויים לחול עליה גם דיני העיצובים.

איתן כבל: על אף חוסר בהירות שקיים בנושא זה, הצעת החוק הממשלתית לא ביקשה לשנות את המצב המשפטי הקיים.

איתן כבל: בדיונים בוועדה נשמעו הערות בנושא זה מצד חלק מבעלי העניין, ובעקבות זאת הציעה הממשלה, בשלב מאוחר יחסית של הדיונים, הסדר חדש בנושא זה.

איתן כבל: מאחר שמדובר בשאלה משפטית מורכבת ביותר, שגם מדינות אחרות בעולם מתמודדות עמה בימים אלה וטרם נמצא מודל ראוי שאפשר להסתמך עליו, ובהתחשב בכך שגם ההסדר שהציעה הממשלה עורר שאלות שנותרו ללא מענה מספק ודרשו ליבון נוסף, שעלול היה להיות כרוך בדיונים ארוכים, החליטה הוועדה שלא לעכב את אישור הצעת החוק והותירה את הנוסח בעניין זה כפי שהוצע במקור.

איתן כבל: חברי וחברותי חברי חברות הכנסת, מדובר בהצעת חוק חשובה ביותר, שטומנת בחובה בשורה משמעותית ומשמחת למעצבים, אך גם לכלל המשק.

איתן כבל: ברצוני קודם כול להודות לשניים מחברי חברי הכנסת, חאג' יחיא ופרי, שבאמת עשו כל מאמץ להיות שותפים כמה שיותר בדיונים, וסייעו לי מאוד בחוק הזה.

איתן כבל: אבל מעל לכול אני רוצה להודות לעורכת הדין אביגיל כספי – נמצאת כאן, אביגיל?

איתן כבל: תודה על כל הסיוע והעזרה, מצוות הייעוץ המשפטי של הוועדה, ולעורך הדין ארז קמיניץ, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה; לרשם הפטנטים היוצא אסא קלינג, לרשם הפטנטים אופיר אלון, וכמובן לעורך הדין הווארד פולינר, ולכל האינטרסנטים שהיו בדיונים וסייעו לנו מאוד מאוד להעביר את החוק.

איתן כבל: אבל מעל הכול אני רוצה להודות לשניים שבלעדיהם הצעת החוק הזאת לא הייתה יוצאת לדרך – ואין לכם מושג איזו הצעה חשובה זו ואיזה עוצמות היא מביאה אתה:

איתן כבל: אני רוצה קודם כול להודות לעורכת הדין נעמה דניאל ממשרד המשפטים, שעשתה פה עבודה מדהימה.

איתן כבל: ראינו עובד מדינה שנותן מעצמו את הרמה הגבוהה ביותר שאפשר להוציא מעובד: מסירות, חוכמה, מקצוענות, שאתם יודעים מה?

איתן כבל: בדרך כלל כשהממשלה מביאה לפנינו הצעות חוק זה נראה כאילו מישהו בדרך למקלחת כתב אותן.

איתן כבל: במקרה הזה אני יכול לומר לכם – – –

דוד אמסלם: לא שמעתי, תחזור.

איתן כבל: אמרתי, בדרך כלל כשהממשלה מביאה הצעות חוק זה נראה כאילו מישהו כתב אותן בדרך למקלחת, או במקלחת.

איתן כבל: במקרה הזה, באמת, מההתחלה ועד הסוף – ולא לחינם יושבים על החוק הזה כל כך הרבה שנים, ומגיע לה יישר כוח עצום וענק.

איתן כבל: היא ראויה לשבח מהשרה שלה.

איתן כבל: אבל מעל לכול אני רוצה להודות לך, באמת, איתי – איתי עצמון, שהיית לי למורה ולמאיר את הדרך לפני בחוק המורכב והקשה הזה; בלעדיך הצעת החוק הזאת לא הייתה עוברת – בחוכמה, ברגישות, במקצוענות אין-קץ.

איתן כבל: אתה מבחינתי ראש וראשון וראוי להיות יועץ משפטי עצמאי כאן, של אחת הוועדות, ואם זה תלוי בי, אני אעשה הכול.

איתן כבל: אני חושב שהצעת החוק הזאת, המורכבת, הקשה כל כך, הוכיחה כמה אתה ראוי.

איתן כבל: ותודה אחרונה – כיוון שאף אחד לא יגיד לי תודה, אז אני אגיד תודה לעצמי.

קריאות: תודה, תודה, תודה.

רויטל סויד: איתן, תודה.

ציפי לבני: תודה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה, איתן, תודה.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני אמליץ ליושב-ראש לחשוב על כך שאחרי שיושב-ראש הוועדה מדבר, מישהו צריך להגיד לו תודה.

איתן כבל: האמת היא, אם הייתה כאן השרה – אני לא אומר את זה על כל דיון ממשלתי; באמת, הצעת החוק הזאת, עשרות, אם לא מעבר לכך, של שעות.

יואל חסון: תודה, תודה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

רויטל סויד: תודה, תודה, תודה.

מנואל טרכטנברג: תודה, איתן.

איתן כבל: הצעת חוק שעובדים עליה שנים, שנים.

איתן כבל: יואל, אני לא שומע.

יואל חסון: אוהבים אותך, איתן.

יואל חסון: תודה.

איתן כבל: ואני אומר: תודה לך, איתן כבל, שבזכותך החוק הזה עבר.

איתן כבל: תודה, תודה, תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: רבותי, להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, אך יש לנו בקשות לרשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת כבל, אני מציעה לך שתשב.

טלי פלוסקוב: בטוח עכשיו תשמע תודות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא רואה שר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איתן, הצעת החוק הזאת – לא אישרנו לא אות ולא פסיק בלי שבחשנו בה, דיברנו, שמענו את כל הצדדים הנוגעים בדבר, עד שהגענו למצב שאני חושב שבתנאים של הכנסת זה חוק אופטימלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אחד מאלה שבאו וישבו ושמעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה אנשים שנוגעים בדבר הגיעו גם ללשכתי, שמעתי מהם, שמענו את כל הדיונים שם, ואני אומר: הגיע הזמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזו הפעם הראשונה שאני מרגיש את זה – שהקניין הרוחני מקבל ביטוי מתאים, לא רק הקניין המוחשי, החומרי, שכל הזמן אנחנו דנים בו; הקניין הרוחני הזה, של מישהו שטרח, מישהו שחשב, מישהו שתכנן – יקבל את הזכות שלו על מה שהוא מתכנן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה מאוד חשוב, ואנחנו לא רגילים לדבר כזה במחוזותינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יכול להגיד לך תודה רבה על הנחישות ועל הזמן, אומנם סדר-היום של הוועדה עמוס, עמוס מאוד, ואנחנו רואים אותו – אתה גם כנראה לא תיתן לנו מנוחה בפגרה, כי כבר מחר אתה נותן סדר-יום מלא – אבל הקדשת הרבה זמן לנושא הזה, כדי שיהיה בהסכמה כמה שיותר רחבה, וזה מאוד חשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עליתי לכאן לא כדי לדבר יותר מדי, אלא כדי להדגיש את הנקודה של הקניין הרוחני, והחשיבות שלו, והחשיבות של ועדת הכלכלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: אמרתי לך, חבר הכנסת איתן כבל, שתשמע עכשיו תודה.

טלי פלוסקוב: טוב, רבותי, להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע על הצעת חוק העיצובים, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–131 – 34 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–131 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 34 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העיצובים, התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 38 נגד – אין נמנעים – אין חוק העיצובים, התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 38 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העיצובים, התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, נהוג שהמציעים יעלו ויגידו תודה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2) (הוראות לעניין תחום ירושלים והרוב הדרוש לשינוין).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1057; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ג, עמ' 15177; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, הצעה שקיבלה פטור מחובת הנחה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור, שבמסגרתו מתבקש התיקון המונח לפניכם, קובע הליך תכנוני מיוחד שבמסגרתו יאושרו תוכניות בנייה למגורים בהיקף רחב בתוך פרק זמן קצר יחסית.

דוד אמסלם: מטרת החוק היא לקצר את שלב התכנון, שהוא חסם משמעותי בפני הגדלת היצע הדירות, ולאפשר את קידומן היעיל של תוכניות בנייה למגורים במתחמי קרקע שהממשלה הכריזה עליהם.

דוד אמסלם: מדובר בהליך תכנוני יוצא דופן, אשר יש להדגיש כי הוא נועד להתמודד עם מצב יוצא דופן ועם משבר דיור קשה וכואב.

דוד אמסלם: בקיצור, מה שאני רוצה לומר זה שהוותמ"ל, בעצם – ככלל, אנחנו מבינים שהוותמ"ל זה אילוץ.

דוד אמסלם: היום, המסגרות התכנוניות במדינת ישראל, שיש ועדה מקומית, מחוזית ושרשרת הפיקוד עד הוועדות הארציות וכו' – זה בעצם הליך התכנון המוסדר, וככה צריך לנהוג בימים כתיקונם.

דוד אמסלם: מדינת ישראל החליטה על הליך הוותמ"ל בשל משבר הדיור.

דוד אמסלם: היא הבינה שהיום יש מקרה חריג, מצב קיצוני, ובמצב קיצוני הרבה פעמים אתה יוצר פתרונות קיצוניים.

דוד אמסלם: לכן – מכאן נולדה הוותמ"ל; זה הרציונל של הוותמ"ל.

דוד אמסלם: דרך אגב, החוק הזה, של הוותמ"ל, עבר, והתייחס בעיקר לכל הנושא של מתחמים שהם בעיקר על קרקע ממשלתית, וכמובן הממשלה גם הגבילה את זה בכמה תנאים.

דוד אמסלם: לא כל אחד יכול לגשת לוותמ"ל, אלא יש כמה תנאים.

דוד אמסלם: קודם כול, עד היום היה מדובר על קרקע של הממשלה, זאת אומרת קרקע ציבורית.

דוד אמסלם: דבר שני, זה היה במתחמים שבעצם התוכנית היא מינימום 750 יחידות דיור.

דוד אמסלם: הרעיון הוא בעצם לא גם לסתום את הוותמ"ל, שהוותמ"ל לא תחליף באמת את המחוזיות והמקומיות ברמה של 100%; מדובר, בעיקרון, בתוכניות גדולות.

דוד אמסלם: רוצה לומר גם: יש ועדה מייעצת לוותמ"ל.

דוד אמסלם: זאת אומרת, זה לא באופן אוטומטי אתה מגיש לוותמ"ל.

דוד אמסלם: יש לוותמ"ל ועדה מייעצת, שהיא מסננת ומחליטה בעצם אילו תוכניות ייגשו לוותמ"ל ואילו תוכניות לא ייגשו.

דוד אמסלם: וככה בעצם המצב בשנים האחרונות, לטעמי, הוא מאוזן ובסדר.

דוד אמסלם: כאן, מה שקרה בהצעת החוק הזאת, הממשלה ביקשה להרחיב את זה גם לקרקעות פרטיות, כי יש קרקעות פרטיות שבעצם יש בהן ריבוי בעלים, וזה בעצם תוקע או מפריע להליך התכנון.

דוד אמסלם: הממשלה גם רצתה להגדיל את זה, ובהצעה המקורית זה היה על קרקעות פרטיות, יותר מ-50 בעלים ויותר מ-1,500 יחידות דיור, ויהיו עוד כמה תנאים.

דוד אמסלם: זאת אומרת שלפחות לא יהיה מישהו עם מעבר ל-15% בעלות בקרקע, זה בגדול.

דוד אמסלם: יכול להיות שהיה עוד תנאי, אבל אלה ההצעות המקוריות של הממשלה.

דוד אמסלם: אני לא הבנתי את הרציונל.

דוד אמסלם: אמרתי: רבותי, אם אנחנו באים מזוויות – הרי כל נושא הוותמ"ל נועד לפתור את בעיית הדיור.

דוד אמסלם: אז אם אנחנו רוצים לפתור את בעיית הדיור, מה אכפת לנו מי הבעלים?

דוד אמסלם: הרי לכאורה – ממה נפשך?

דוד אמסלם: אני אקח את הרציונל שלכם ואני אתן לכם מצב אבסורד: לכאורה, יש 60 בעלים שיש להם שלושה דונמים או ארבעה, והם יכולים להגיש תוכנית של 750.

דוד אמסלם: הם יכולים לגשת לוותמ"ל.

דוד אמסלם: אבל אם יש שני בעלים, או בעל אחד, שיש לו למשל 2,000 דונם, והוא יכול לבנות 20,000 – זה לא.

דוד אמסלם: זה ברגיל.

דוד אמסלם: אז לכן לא הבנתי את הרציונל, גם – למה היו חשובים לנו גם אחוזי הבעלות?

דוד אמסלם: אני לא הצלחתי להבין למה בכלל חשובים אחוזי הבעלות.

דוד אמסלם: לכן, אני, באופן אישי, לא קיבלתי את כל התנאים האלה – לא הצלחתי להבין אותם ולא קיבלתי אותם.

דוד אמסלם: גם – אם אתה רוצה לסנן ולא לסתום את הוותמ"ל, אז בוא תגדיל את – מה שנקרא – התקרה של התוכניות.

דוד אמסלם: אתה היום החלטת שמתחת ל-750 לא נכנס, אז אם אתה רוצה לווסת, תגיד: מתחת ל-2,000 לא נכנס.

דוד אמסלם: אין לי בעיה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, תתייחס לנושא של הדיור, אל תתייחס לנושא של הבעלות.

דוד אמסלם: זה לא חשוב לנו.

דוד אמסלם: באופן בסיסי, האמת היא שמינהל התכנון די הבין את הסיפור הזה, שלנו, אבל היה לו סיכום עם משרד המשפטים, וכאן הם נעמדו על הרגליים האחוריות ולא הצלחתי להבין עד היום למה.

דוד אמסלם: ובגלל – שוב פעם, אני חוזר: אם אתה רוצה לפתור את בעיית הדיור, לא ככה פותרים.

דוד אמסלם: עכשיו, אני גם הבנתי שחלק ממתחם הדיור – לפעמים אתה רוצה לתכנן איזשהו תא שטח, שבאמצע תא השטח או בצד, או משהו כזה, יש שטח שהוא פרטי, והוא מפריע לך לתכנן את כל השטח, ולכן אני חושב שזה היה נכון.

דוד אמסלם: אז מה נעשה – אז מה, חלק מהשטח ילך לוותמ"ל וחלק אחר לא ילך לוותמ"ל, כי זה תלוי במספר הבעלים?

דוד אמסלם: לא אלאה אתכם.

דוד אמסלם: אני עיכבתי בנושא הזה את הצעת החוק כמה חודשים, ובסופו של דבר החלטתי בשבוע שעבר להביא אותה ביום חמישי.

דוד אמסלם: למה ביום חמישי?

דוד אמסלם: כי אני עובד גם ביום ראשון, גם ביום שני, גם ביום שלישי, גם ביום רביעי וגם ביום חמישי.

דוד אמסלם: יש עבודה – עובדים.

דוד אמסלם: קבעתי ב-08:00, התחלנו לעבוד.

דוד אמסלם: אני קורא בעיתון אחרי זה שיש איזו תלונה, לאיזה עיתונאי, למה אני עובד ביום חמישי.

דוד אמסלם: הדהים אותי.

דוד אמסלם: חשבתי שמי שעובד גם בימי חמישי זה דבר מבורך; לא חשבתי שבכנסת עובדים רק בשני ורביעי.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אנחנו צריכים שמקסימום חברי כנסת יגיעו, כי הם באים למליאה.

דוד אמסלם: אנחנו מפרסמים את זה בזמן.

דוד אמסלם: לכן, ככה, לא הבנתי את הטענה.

דוד אמסלם: היא גם נשמעה לי מגוחכת.

דוד אמסלם: ותמיד אני אומר: לפעמים יש אנשים שקנו עט בשלושה שקלים וחושבים שמותר להם לכתוב הכול.

דוד אמסלם: וכנ"ל לגבי הנושא של הבעלים, וגם הקרקעות הפרטיות; חלק מפתרון הדיור במדינת ישראל הוא באמצעות קרקעות פרטיות.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר, אמרתי גם למשרד המשפטים: מי שיש לו קרקע פרטית, הוא לא גנב אותה, זה שלו.

דוד אמסלם: אני לא מדבר אתכם על זה שהוא מביא אותה ונניח משביח אותה, אז הוא משלם 50% השבחה, וגם אחרי, על מה שהוא מרוויח, עוד 50% מס הכנסה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, כמעט מהקצה הוא משלם כמעט 75%.

דוד אמסלם: אבל לא הבנתי, אם אנחנו באים לפתור את בעיית הדיור, מה אכפת לנו בכלל מספר הבעלים?

דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר, באמת, אני רציתי לשמור בעיקר על כבודו של ארז קמיניץ, כי הוא עמד פה על הרגליים האחוריות, בעניין הזה, ולא רציתי, בקטע הזה, לשבור את המילה שלו עד הסוף, ולכן סיכמנו שאם יש חמישה בעלים, שאחד מהם זה הממשלה, אז זה יהיה עד 750 בדיוק, כמו הממשלה, והוא יוכל להגיש את זה לוותמ"ל, בתנאי שאין – לפחות אחד הוא לא מעל 20%.

דוד אמסלם: ואם אין לנו בעלים ציבוריים, ממשלתיים, אז זה יהיה עד עשרה בעלים.

דוד אמסלם: כאן עשינו את הקומפרומיס, כמו שאמרתי – ואם, ארז, אתה שומע אותי, זה רק כי אני מכבד אותך, אני חושב שגם זו שגיאה, אבל לפעמים עושים.

דוד אמסלם: אני מכבד אותך, אז לכן התקדמנו.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש, באמת, לתמוך בהצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: אני חושב שהיא באמת עוזרת בפתרון של מצוקת הדיור, בעיקר במרכז הארץ.

דוד אמסלם: צריך להבין: בשאר חלקי הארץ כמעט אין קרקעות פרטיות, בוודאי לא בהיקפים מהסוג הזה שבאים לוותמ"ל.

דוד אמסלם: זה בעיקר במרכז הארץ.

דוד אמסלם: אלה קרקעות שאנשים רכשו עוד לפני קום המדינה, והן נמצאות בתוך מתחמים אורבניים, חלקן, או משיקות להם, כך שהרבה פעמים סביבן יש קרקע מדינה.

דוד אמסלם: לכן צריך לתכנן את כל המתחם הזה, ולכן הייתה חשיבות מאוד גדולה בסיפור של קידום החוק הזה.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות, באמת, לתומר – כרגיל: לתומר, לגלעד, ללירון, לרוני – שכחתי מישהו?

קריאה: – – –

דוד אמסלם: אחלה, וכמובן לכל הצוות של הוועדה שלנו: ללאה, ולכל הבנות המקסימות שלנו.

דוד אמסלם: באמת, אני – כל פעם חשוב לי להדגיש את זה: אני, עם ישראל רואה אותי פה עכשיו מדבר בטלוויזיה, אני מדבר בפניכם, אבל מאחורי הקלעים יש – האנשים האלה עושים עבודה סיזיפית קשה מאוד.

דוד אמסלם: באמת.

דוד אמסלם: רוב העבודה נעשית שם, אבל פשוט הציבור לא יודע את זה, ולכן חשוב גם להדגיש את זה, כי מבחינתי זה הכרת הטוב.

דוד אמסלם: אז באמת אני מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: יש הסתייגויות – הייתי מבקש גם לדחות אותן.

דוד אמסלם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: כאמור, אכן יש הסתייגויות להצעת החוק, ואנחנו נתחיל מחבר הכנסת איימן עודה – לא; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – –

ג'מאל זחאלקה: מוותר.

טלי פלוסקוב: – – מוותר; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – –

טלב אבו עראר: אני מוותר.

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: אני נוכח, אבל אני מוותר.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: מוותר.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: נוכח, אך מוותר; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, אלא אם כן יושב-ראש הוועדה מעוניין לסכם את הדיון.

יואב קיש: תעלה לסכם.

קריאה: למה, אבל הם בעד.

יואב קיש: תעלה לסכם.

קריאה: הם – – –

יואל חסון: אנחנו בעד.

יואל חסון: אנחנו בעד.

קריאה: – – – המשותפת.

טלי פלוסקוב: אני פונה לרשימה המשותפת, האם אתם מעוניינים בכל אופן להצביע על ההסתייגות, או שאתם מורידים אותה?

טלי פלוסקוב: כי אף אחד לא בא לנמק אותה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מצביעים?

טלי פלוסקוב: מצביעים על ההסתייגות.

יואב קיש: רגע, רגע – – – לסכם.

טלי פלוסקוב: כן, כן, אני – זה בדיוק מה שאמרתי.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את יושב-ראש הוועדה לסכם את הדיון, ואז אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: יש כאן אחת.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: כן כן כן, זה בדיוק מה ששאלתי, אדוני.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה ששאלתי.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני אחזור על מה שאמרתי קודם, אני אסביר למי שלא שמע מה בעצם הרעיונות הבסיסיים בהצעת החוק הזאת; חוק הוותמ"ל – דרך אגב, מי ששמע לא צריך עוד פעם – בגדול, חוק הוותמ"ל בעצם נועד לפתור נושא – של בעיית דיור.

דוד אמסלם: כעיקרון, ככלל, הוותמ"ל זה דבר לא רצוי; דרך אגב, אני הצעתי למשרד המשפטים שבסוגיית הוותמ"ל הם היו צריכים להגביל את זה, גם בזמן וגם ביחידות הדיור.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אם יש לנו גירעון צבור, נניח של 60,000-50,000 יחידות דיור, אז הם היו צריכים לחוקק את החוק ולהגביל את הוותמ"ל, ברגע שהיא מגיעה למכסה, שבה היא בעצם אמורה לפתור את הגירעון הצבור, שם בעצם היינו מפסיקים.

דוד אמסלם: נכון להיום זה מתוחם רק בזמן, ולכן אני עוקב, וברגע שאנחנו רואים שמשבר הדיור מתחיל להסתמן – הפתרון שלו מתחיל להסתמן, לדעתי, צריך לעצור את הוותמ"ל, ומכיוון שהוותמ"ל – אני מודיע באופן חד-משמעי – זה הליך תכנון לא נכון; זה הליך תכנון שפוגע באיכות התכנון, בוודאות.

דוד אמסלם: לוועדה – לוותמ"ל – בעצם יש סמכויות מרחיקות לכת, שאין כמעט לשום ועדה – לא כמעט, אין, ולכן אני חושב שהממשלה צריכה – הממשלה צריכה – אני מצפה גם ממשרד המשפטים להוביל דווקא את החקיקה הזאת, כי הוא צריך – זה החתול ששומר על השמנת, ואני מסכים עם קמיניץ שהאוצר קם בבוקר וחושב רק יחידות דיור, פחות על תכנון, זה פחות מעניין אותו.

דוד אמסלם: זו האג'נדה, כרגע, של שר האוצר, הוא רץ עליה, לא משנה מה המחירים.

דוד אמסלם: לכן, מישהו צריך לבדוק – שהדברים האלה מתבצעים, ונכון.

דוד אמסלם: אז מצד אחד אנחנו רוצים לעשות יחידות דיור, זה ברור לנו, אנחנו פוגעים בהליך התכנוני.

דוד אמסלם: ראה למשל תוכנית סירקין – עמר, היית אתנו בתוכנית, ראיתי, דנו בזה לפני שנה, הולכים להקים במתחם סירקין 12,000 יחידות דיור, עכשיו, עם הגדלה ל-18,000.

דוד אמסלם: התושבים בכלל באזור עוד לא יודעים היום איך יוצאים משם בתחבורה.

דוד אמסלם: רוצים להעמיס שם, על הקטע הזה, עוד 18,000 יחידות דיור.

דוד אמסלם: אנחנו לפני שנה כבר עשינו דיון בעניין, זה היה באמת ביוזמה ברוכה של חבר הכנסת עמר בר-לב, והשנה הצטרפו ח"כים נוספים.

דוד אמסלם: לפני כשבועיים עשינו דיון נוסף, כי מדינת ישראל, נכון להיום – אני אומר לכם, נכון להיום – מתחם סירקין הולך לוותמ"ל, ואין תשובות תחבורתיות לעניין הזה.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לספר לכם סוד, איך זה עובד.

דוד אמסלם: מהרגע שבן אדם קונה דירה ונכנס לדירתו – הקבלן כבר התאדה, נסע למיאמי לחגוג את סיום הפרויקט, האדריכל בכלל, הוועדה המקומית המחוזית, וכנ"ל גם הוותמ"ל, אנחנו כבר לא יודעים מי הם בכלל – והאזרח בא, עושה חנוכת הבית, מבסוט מהבית שלו כמה חודשים – בא לצאת מהחניה לכיוון העבודה – מבין שהוא תקוע בפקק.

דוד אמסלם: ואז, למי הוא מתקשר?

דוד אמסלם: מתקשר לעירייה, הרי אין לו למי, ומתחיל בעצם לשאול את ראש העיר: אדוני ראש העיר, למה התחבורה ככה?

דוד אמסלם: למה הכביש שלנו לא יכול להכיל את כל התנועה?

דוד אמסלם: וכו' וכו'.

דוד אמסלם: לכן, חשוב מאוד שכל התכנון מתחיל דווקא אצל רשות המקומית.

דוד אמסלם: הרשות המקומית, כל טעות שהיא עשתה, בסוף היא תצטרך לתקן, ועל חשבונה, לכן היא בדרך כלל עושה בקרת תכנון מאוד משמעותית, כי היא גם יודעת שהיא הכתובת של התושבים, אין מישהו אחר.

דוד אמסלם: ראש העיר בסוף יכול לא להיבחר, רק כי מישהו אחר עשה טעות בכלל בנושא הזה של התחבורה.

דוד אמסלם: ולכן חשוב מאוד, בעצם, שהתכנון ילך במסלולים הרגילים.

דוד אמסלם: אבל מצד שני, כשיש לנו בעיה – כמו שאמרתי קודם, יש לנו בעיה קיצונית, לכן אנחנו משתמשים באמצעי קיצוני, אבל אנחנו צריכים להגביל אותו – גם בזמן, לדעתי, ובוודאי בוודאי גם בכמות, כי על הדרך, עכשיו מדינת ישראל מוצפת בפרויקטים.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם מישהו בוחן בכלל את המספרים, אין לי מושג אם מישהו חושב גם לעצור, כפי שאמרתי – להשתמש בוותמ"ל רק עד למכסה הנכונה, ולכן אני ביקשתי גם מארז קמיניץ, כי אני רואה את זה יושב דווקא במשרד המשפטים; אני לא חושב שמשרד האוצר ירצה להגביל את עצמו – למה שיגביל?

דוד אמסלם: – אבל משרד המשפטים, שיש לו גם אחריות לנושא, הוא הסכים בעצם לוותמ"ל, הוא נתן את האוקיי לממשלה.

דוד אמסלם: לכן אני גם קורא כאן לארז קמיניץ, מצדי שיביא לי את זה בתום הפגרה, אני אעשה תיקון לוותמ"ל, שנגביל את זה גם במספר יחידות הבנייה שבעצם מדינת ישראל מבקשת להעביר דרך הוותמ"ל, ומה שמעבר לזה – –

עבדאללה אבו מערוף: גם הבעלים.

עבדאללה אבו מערוף: גם הבעלים – – –

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: – – ומה שמעבר לזה, שיהיה במסגרת התכנון הרגיל, שהיה עד היום; תכנון סדור, תכנון נכון, מבוקר, שומעים גם את כל המסתייגים – מי שיש לו הסתייגות יכול להגיש אותה בוועדה.

דוד אמסלם: מה קורה, גם?

דוד אמסלם: הוותמ"ל, דרך אגב, יושבת בירושלים, היא דנה על צפת, על אילת, היא אפילו לא מכירה את המתחמים.

דוד אמסלם: זה לא אנשים שאפילו מכירים כל כך את המתחם.

דוד אמסלם: בדרך כלל כשמישהו דן בוועדה מקומית, אז צוות התכנון שעושה בקרה מכיר גם את תא השטח, מכיר את כל הבינוי סביב אותו תא שטח, יודע לממשק אותו יחד עם התכנון החדש, אבל אחד שבעצם לא מכיר, אז הוא מדבר באופן תאורטי, הוא לא מבין בכלל – לרוב הוא לא חי את האירוע, ולכן, כאן אני בעצם מדגיש את החסרונות של הוותמ"ל, שאני רואה אותם חסרונות עצומים.

דוד אמסלם: בימים כתיקונם, לדעתי, לא היה עולה על הדעת בכלל להשתמש בכלי כזה.

דוד אמסלם: אבל היות ש-כפי שאמרתי, בעיית הדיור היא בעיה קשה, במדינת ישראל, שר האוצר לקח את זה כמשימה אישית, ולכן אנחנו משתמשים גם בכלי קיצוני.

דוד אמסלם: ובאמת, כפי שאמרתי, זו הזדמנות בשבילי מכאן לקרוא לארז קמיניץ ממשרד המשפטים, שיעשה שינוי בחוק לגבי השימוש בוותמ"ל, ונכניס גם את הפרמטר של מספר יחידות הדיור.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי הנושא הזה של מהות החוק.

דוד אמסלם: הממשלה באה וביקשה להכניס גם קרקעות פרטיות.

דוד אמסלם: נכון להיום, המצב היום, ללא שינוי החקיקה, הוותמ"ל עובדת לדעתי כבר כמעט שנתיים, אולי יותר, ובעצם היא קבעה כמה כללים; קודם כול, לוותמ"ל יש ועדה מסננת, לא כל אחד בא לוותמ"ל.

דוד אמסלם: יש ועדה, שגם אם אתה עומד בשאר הקריטריונים, אם היא מחליטה שזה כרגע לא דחוף – דרך אגב, יש תוכניות שגם אם יש בהן יחידות דיור מספקות, אפילו פרויקט גדול, אבל עדיין הוא לא יושב באזורי הביקוש הגדולים, הוא לא דורש עכשיו מה שנקרא לחץ, אז זה בעצם – כל הכבוד, יואל, שאתה אומר לחיים להקשיב.

דוד אמסלם: חיים, אני אעשה לך בחינה אחרי זה מה זה הוותמ"ל.

חיים ילין: אני מוכן להיבחן על האוכל שאתה עושה.

דוד אמסלם: בקיצור, אז בעצם המדינה החליטה – הגבילה את עצמה, שהוותמ"ל תהיה לא יותר – זאת אומרת, תוכניות שמתחת ל-750 יחידות דיור לא ייכנסו לוותמ"ל.

דוד אמסלם: היא גם החליטה שהוותמ"ל – רק על קרקעות מדינה.

דוד אמסלם: ולכן, שלושת הדברים האלה שאמרתי לכם אלה הבסיסים המרכזיים לעבודת הוותמ"ל.

דוד אמסלם: דרך אגב, אין עניין להפוך את הוותמ"ל לעוד ועדה מחוזית, כי אם הוותמ"ל בסוף גם תיסתם מתוכניות, אז לא עשינו בזה כלום.

דוד אמסלם: אז העברנו רק את הבעיה, העברנו את הפקק מפה לפה ולא עשינו שום דבר.

דוד אמסלם: לכן, המדינה בעצם גם לקחה כלי מווסת, שזה הוועדה, וגם קבעה קריטריונים בבסיס כדי שבעצם כבר מראש נבין אילו תוכניות באות בחשבון.

דוד אמסלם: בגוש דן התברר שיש גם קרקעות פרטיות.

דוד אמסלם: רוב הקרקעות הפרטיות במדינת ישראל, האפקטיביות לבינוי – של הקרקעות הפרטיות, לא הציבוריות – יושבות בערך באזור גוש דן.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על המסות הגדולות, לא שמישהו רכש איזה דונם או שניים.

דוד אמסלם: ומדינת ישראל הבינה שיש לה שתי בעיות בעסק הזה: 1.

דוד אמסלם: חלק מהקרקעות הפרטיות יושבות סביב קרקעות ציבוריות, וכשאתה רוצה לתכנן את כל השטח – – –

חיים ילין: עליזה.

דוד אמסלם: מה?

חיים ילין: עליזה מצביעה – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: את לחוצה?

דוד אמסלם: אני שואל אם את לחוצה.

דוד אמסלם: מה?

קריאה: – – – פיליבסטר.

דוד אמסלם: – – – זה לא פיליבסטר, אני מחכה שהחבר'ה יבואו, אז בינתיים אני מסביר לכם על מה אתם הולכים להצביע.

דוד אמסלם: בקיצור – אני יכול לרדת?

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: רבותי, אני מבקש מהחברים להצביע עבור הצעת החוק, וכבמובן לדחות את ההסתייגויות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: לסעיפים 1 ו-2 לא הוגשו הסתייגויות, ולכן נצביע על שני הסעיפים האלה בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע על סעיפים 1 ו-2 כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–2 – 51 נגד – 26 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 51 חברי כנסת בעד, 23 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 1 ו-2 אושרו בקריאה השנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 3 הוגשה הסתייגות מס' 1, של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף וג'מעה אזברגה – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על ההסתייגות מס' 1, לסעיף 3.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 67 נמנעים – 3 ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 14 חברי כנסת, 67 מתנגדים, שלושה נמנעו.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1, לסעיף 3, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: אחרי שהסרנו את ההסתייגות, רבותי, אנחנו נצביע בקריאה שנייה על סעיפים 3–13, כולל, כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מסעיף 3 עד 13, כולל, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 3–13, כהצעת הוועדה – 53 נגד – 32 נמנעים – אין סעיפים 3–13, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 53 חברי כנסת בעד, 32 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 3–13, כולל, אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: כעת, רבותי, אנחנו נצביע על החוק כולו.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 57 נגד – 34 נמנעים – 1 חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 57 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': אני הצבעתי – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ מבקשת לציין – לפרוטוקול – כי בטעות היא הצביעה בעד במקום נגד.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/730; "דברי הכנסת", חוב' זו, עמ' 23540; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: גברתי – אני מציע שכולם ישבו, כי שלוש דקות וגמרתי.

דוד אמסלם: זה רק בגלל מרב מיכאלי, היא לחוצה היום.

דוד אמסלם: היא אמרה שהיא צריכה לצאת מוקדם, אז אנחנו נשתדל לגמור את העסק הרבה יותר מוקדם מאשר חשבנו.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 16) – מאיר, תזכור, 16 – התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: אני אספר לכם במה מדובר.

דוד אמסלם: זה חוק טכני, בעיקרון.

דוד אמסלם: היה איזשהו בג"ץ שמישהו הגיש נגד עירייה מסוימת; מה עשתה העירייה?

דוד אמסלם: היא הלכה ועשתה מדידות מדויקות עד שתי ספרות אחרי הנקודה.

דוד אמסלם: בסנטימטרים – טוב שלא הגיעו למילימטרים.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, מה היא עשתה?

דוד אמסלם: היא חייבה את האדם – היא עיגלה רק למעלה.

דוד אמסלם: זה אומר שאם נניח היה לך 90 מטר וסנטימטר – 91.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: אחרי שהיא חייבה אותך, הם גרסו את כל הנתונים.

מאיר כהן: – – –

דוד אמסלם: לא לא, עוד מעט אני אספר על זה.

דוד אמסלם: ואז, מישהו פנה לבג"ץ; בג"ץ אמר: חבר'ה, לעשות מדידות חדשות.

דוד אמסלם: עכשיו צריך להבין את האבסורד של העניין.

דוד אמסלם: האבסורד הוא שמדידה חדשה עולה בערך 2,000 שקל.

דוד אמסלם: נניח שבממוצע מדובר על חצי מטר – חצי מטר לשנה, בגרוסו מודו, זה 30 שקל.

דוד אמסלם: זאת אומרת, גם אם זה נכון, נניח שזה המצב בכל המדינה, עדיין בסופו של עניין אתה רוצה לאלץ את הרשות להוציא 2,000 שקל מדידה בשביל לחסוך לאזרח 30 שקלים.

דוד אמסלם: הרי בסוף אין פרופורציות.

דוד אמסלם: אם לרשות לא יהיה כסף היא תעלה את הארנונה לאותו אזרח – הרי הוא ישלם את הכול; הרשות, מאיפה מתפרנסת?

דוד אמסלם: מאותו אזרח.

דוד אמסלם: אז מה זה משנה מאיפה אתה לוקח לו את זה?

דוד אמסלם: רק בדרך יש איזה מישהו שהתפקיד שלו זה למדוד, וזו העבודה שלו, והוא מקבל 2,000 שקל עבור כל מדידה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה היה פסק דין של בית-המשפט העליון.

דוד אמסלם: אני מכבד את פסק הדין, אבל אני רק מראה לכם את האבסורד שבו.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, מכאן נולדה הצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: אנחנו הבנו – אני הבנתי – שיש פה בעיה, ולכן תיקנו את ההצעה.

דוד אמסלם: ההצעה אומרת את הפרמטרים האלה, את העקרונות האלה: מי שיש לו מדידה מדויקת, שימשיך אתה, אם הוא רוצה.

דוד אמסלם: מי שבעצם רוצה את שיטת העיגולים, אז הוא מעגל: עד חצי שקל, כרגיל, למטה; מחצי שקל, לא כולל חצי – למעלה.

דוד אמסלם: מי שבעצם עיגל רק למעלה, שהוא יעשה את המדידות, כי בגללו נוצר לנו כל האירוע הזה.

דוד אמסלם: זו בעצם הצעת החוק, בגדול, ולכן אני מבקש – דרך אגב, הצעת החוק הזאת, אם אנחנו לא מחוקקים אותה, כל הרשויות צריכות לעשות את המדידה.

דוד אמסלם: זו התוצאה.

דוד אמסלם: זאת ההצעה, בעצם זה מה שההצעה נועדה למנוע, ובגלל זה הגשתי אותה.

דוד אמסלם: אני מבקש מכל החברים, באמת, לתמוך בה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור, לכן אנחנו מייד עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–2 – 71 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 71 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 72 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 72 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לא מצריכה הצבעה.

): כבוד היושבת בראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכספים תדון בהצעת חוק לתיקון פקודת המכס (מס' 27), מ/1150, לשם הכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

): נוסף על כך, אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדות המשותפות שלהלן – החילופים נעשים בעקבות שינויים בהרכבי הוועדות הקבועות המרכיבות את הוועדות המשותפות:

): בוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הצורך להכריז על מצב חירום – מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום חבר הכנסת יואב בן צור יכהן חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

): בוועדה המשותפת של הוועדה המיוחדת בראשות חברת הכנסת רחל עזריה וועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בהצעת חוק פינוי-בינוי (פיצויים) (תיקון מס' 4) (פינוי בשל סירוב בלתי סביר) – מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום חבר כנסת רועי פולקמן תכהן חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

): בוועדה המשותפת של ועדת המדע והטכנולוגיה וועדת החוקה, חוק ומשפט לפי חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ועל אסיר משוחרר על תנאי (תיקוני חקיקה) – מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום חבר כנסת רועי פולקמן תכהן חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

): בוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון לפי סעיף 4(ה) לחוק האזנות סתר – מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום חבר הכנסת יואב בן צור יכהן חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

): בוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת הכספים לחוק ביטוח רכב מנועי – מטעם ועדת הכספים, במקום הפנוי לסיעת הרשימה המשותפת, יכהן חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

): בוועדה המשותפת של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת החוץ והביטחון לפי חוק שירות לאומי-אזרחי – מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, במקום חבר הכנסת יעקב מרגי יכהן חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, ובמקום חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי יכהן חבר הכנסת מוטי מרדכי יוגב.

): תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/684; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 20776; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: להתחיל מתודה?

איתן כבל: האמת, עכשיו זה תודה לעצמי, כי זה חוק שלי.

קריאה: תודה מראש.

קריאה: תודה.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, שרים נכבדים, רשמת פרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: הצעת החוק, שיזמתי יחד עם קבוצת חברי הכנסת, נועדה להסדיר לראשונה בחקיקה היבטים שונים של פעילות מועדוני לקוחות – תוכניות הטבות, בלשון הצעת החוק, שעוסקים שונים מפעילים.

איתן כבל: כידוע, מועדוני הלקוחות משגשגים, ויותר ויותר עוסקים ובתי-עסק מפעילים מועדונים כאלה.

איתן כבל: מועדונים אלה מעודדים את המסחר ומעניקים יתרונות הן לעוסקים והן לצרכנים: לצרכנים – אני מניח שלא מעט מהיושבים כאן, או בני משפחותיהם, חברים בתוכניות הטבות מסוג מועדוני לקוחות, וכל הצרכנים האלה נהנים מהטבות או מזכויות – דוגמת נקודות או כוכבים – הנצברות לפי התוכנית, שאפשר להמירן במוצרים או בשירותים שונים, או מהנחות במחיר המוצרים, ועוד; לגבי העוסקים המפעילים תוכניות הטבות – אלה יוצאים נשכרים מפרקטיקה זו, שכן הפעלת תוכניות אלו מעודדת את הצרכנים לבצע רכישות, הן של מוצרים והן של שירותים, וכשהמועדון מופעל על ידי עוסק מסוים, החברות במועדון אף מביאה את הצרכנים להיות נאמנים לאותו עוסק ולשוב ולרכוש ממנו מוצרים או שירותים.

איתן כבל: ואולם, לצד היתרונות לשני הצדדים – העוסקים והצרכנים – קורה לא אחת שעוסקים מחליטים לסיים את תוכניות ההטבות, או לצמצם את ההטבות או את הזכויות הניתנות לפיהן, ללא הודעה מראש, או בהתראה קצרה, שאינה מאפשרת לצרכנים לממש את הזכויות שצברו.

איתן כבל: בעניין זה אזכיר כי כבר בכנסת השמונה-עשרה, על רקע הודעתה של אחת מחברות כרטיסי האשראי על הפסקת תוכנית הטבות שהפעילה, תוך מתן תקופה קצרה – קצרה מדי, לדעתי – למימוש הזכויות שצברו הצרכנים לפי התוכנית, הגשתי הצעות חוק בנושא, שאחת מהן אף התקבלה בדיון מוקדם, והצעת חוק נוספת, שאף היא התקבלה בדיון מוקדם, הגשתי בכנסת התשע-עשרה.

איתן כבל: בפועל, הפסקת תוכנית הטבות, או צמצום הזכויות או ההטבות לפיה, נעשית בהתבסס על תקנוני התוכניות שהעוסקים קובעים לעצמם, המקנים להם שיקול דעת כמעט בלתי מוגבל לערוך שינויים בתוכנית, לרבות כאלה שיש בהם כדי לצמצם את ההטבות לצרכנים.

איתן כבל: בעת שיזמתי לראשונה את הצעת החוק סברתי, ואני סבור גם היום, כי פרקטיקה זו אינה הוגנת, ופוגעת בצרכנים שהחליטו לרכוש מוצרים או שירותים מעוסק מסוים, בעיקר, אם לא בגלל, תוכנית הטבות שהפעיל, ביודעם כי יצברו זכויות שונות בשל כל רכישה, שאותן יוכלו לממש בעתיד.

איתן כבל: צרכנים אלה אף נדרשים לעתים לשלם כדי שיוכלו לממש את הזכויות שצברו, או כדי למנוע את מחיקתן.

איתן כבל: בעקבות תלונות לא מעטות שהתקבלו בנושא, וכדי לוודא שהתנהלותם של מועדוני הלקוחות תהיה הוגנת לכל הצדדים, מוצעים בהצעת חוק זו כמה עקרונות שיחולו על כל סוגי מועדוני הלקוחות, ואעמוד על עיקריהם; ראשית, ההסדר המוצע יחול רק על תוכניות מתמשכות לתקופה קצובה, או בלתי קצובה, שהצרכן מוסר את פרטיו לשם הצטרפות אליהן – דהיינו לא מדובר במבצעים נקודתיים או במכירות מיוחדות, ששר הכלכלה הודיע שהוא מתכוון להביא גם הצעת חוק – הניח, לא הודיע, אלא מניח הצעת חוק ממשלתית בעניין הזה.

איתן כבל: שנית, עוסק המפעיל תוכנית הטבות לתקופה בלתי קצובה יהיה חייב למסור לצרכן הודעה מראש על סיום תוכנית הטבות שהוא חבר בה או על צמצום בהטבות או בזכויות הניתנות לצרכן לפי התוכנית, בערכן, באפשרות מימושן או בתקופה שבה אפשר לממשן.

איתן כבל: מועד משלוח ההודעה תלוי בשאלה אם מדובר בתוכנית הכוללת צבירת זכויות או לא.

איתן כבל: עיקרון שלישי – עוסק כאמור יחויב לאפשר לצרכן לממש את ההטבות או את הזכויות שצבר ממועד משלוח ההודעה ועד למועד סיום התוכנית או כניסת השינוי לתוקף, לפי העניין.

איתן כבל: עיקרון רביעי – לגבי תוכנית הטבות לתקופה קצובה, מוצע לקבוע כי העוסק לא יהיה רשאי לסיים את התוכנית או לערוך בה שינוי כאמור במהלך התקופה הקצובה, וכן לחייבו למסור לצרכן הודעה מראש על תום התקופה הקצובה ועל זכותו לממש את ההטבות בתקופה שנותרה עד תום התקופה.

איתן כבל: היינו ערים לכך שייתכן שהעקרונות שמניתי לא יתאימו לכל סוגי תוכניות ההטבות או לכל סוגי העוסקים, ולפיכך הסמכנו את שר הכלכלה והתעשייה לקבוע בתקנות, באישור ועדת הכלכלה, נסיבות שבהן לא תחול החובה למסור הודעות, או תחול בשינויים, וכן סוגים של תוכניות הטבות או של עוסקים שיהיו פטורים מהוראות החוק או שההוראות יחולו עליהן בשינויים.

איתן כבל: כדי לוודא החלה אחידה של העקרונות האמורים על כל סוגי תוכניות ההטבות המתמשכות מסוג מועדוני הלקוחות, נקבעו תיקונים כמעט זהים בשלושה חוקים, בהתאמות מתחייבות: חוק הגנת הצרכן, חוק הבנקאות (שירות ללקוח) וחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים).

איתן כבל: בשני החוקים האחרונים ההחלה היא על תוכניות הטבות שמפעילים מנפיקי כרטיסי אשראי.

איתן כבל: כך החלת העקרונות תהיה אחידה, ללא קשר לעובדה שלגבי עוסקים שחוק הגנת הצרכן חל עליהם, הרגולטור הוא הממונה על הגנת הצרכן והסחר ההוגן, ולגבי חברות המנפיקות כרטיסי אשראי – המפקח על הבנקים או הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון, לפי החוק שמכוחו אותן חברות פועלות.

איתן כבל: חברי הכנסת, אני מודה לחברי הכנסת שהצטרפו אלי כיוזמים של הצעת החוק, ואני מלא סיפוק על כך שהגענו עם הצעת חוק זו לקו הגמר.

איתן כבל: כמו כן, ברצוני להודות לחברתי עורכת הדין אתי בנדלר, היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, ולעורך הדין איתי עצמון מצוות הייעוץ המשפטי של ועדת הכלכלה, שעמלו על הכנת הצעת החוק הזאת – תודה, תודה, תודה רבה לכם.

איתן כבל: יש לכם זכויות רבות בחוק הזה.

איתן כבל: כמובן, ללאה ורון, מנהלת הוועדה.

איתן כבל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות דיבור, לכן אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל, פספסתי, אמרו לך תודה?

טלי פלוסקוב: אתה אמרת תודה?

יחיאל חיליק בר: תודה, איתן.

איתן כבל: זאת הצעת חוק שלי.

טלי פלוסקוב: אתה יוזם, נכון.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–5 – 40 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 40 חברי כנסת, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: מי שלא הצביע בשנייה – יצביע בשלישית, רבותי.

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה, וכעת אנחנו נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 52 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 52 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, העמדה של היושב-ראש לא הייתה פעילה, ללא שם, לכן כנראה ההצבעה שלי היא ללא שם, אז אני מבקשת לתקן, שזה על שם טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: [נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

יחיאל חיליק בר: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא: החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2016 ו-2017), התשע"ז–2016.

יחיאל חיליק בר: יציג את החלטת הוועדה יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני – איפה חבר הכנסת איתן כבל?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, שרים נכבדים, רשמים פרלמנטריים, חברותי וחברֵי הכנסת, החלטה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2016 ו-2017), התשע"ז–2016, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

איתן כבל: הכנסת מחליטה, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת הכלכלה לפצל את החלק שפוצל מהצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2016 ו-2017), התשע"ז–2016, כך שחלק אחד יכלול את סעיף 18(16) ו-18(17), שעניינו חובת הגורם המפעיל להפיץ את השידורים הפתוחים באינטרנט, ואת סעיף 28(6), שעניינו חובת מתן רישיון לעניין מפעל ספורט משמעותי, וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר הסעיפים שפוצלו מהצעת החוק.

איתן כבל: אני רוצה טיפה להרחיב.

איתן כבל: הצעת החוק שבנדון נדונה בכנסת בקריאה הראשונה ביום א' בחשוון התשע"ז, 2 בנובמבר 2016.

איתן כבל: ביום ו' בחשוון התשע"ז, 7 בנובמבר 2016, החליטה ועדת הכנסת להעביר את הטיפול בפרק ח': תקשורת, לטיפולה של ועדת הכלכלה.

איתן כבל: ביום י"ד בכסלו התשע"ז, 14 בדצמבר 2016, החליטה הכנסת לאשר את החלטת ועדת הכלכלה לפצל את פרק ח' האמור, כך שחלק אחד יכלול את ההוראות מסעיפים 18(16) ו-18(17) לעניין חובת הגורם המפעיל להפיץ את השידורים הפתוחים באינטרנט, וכן את סעיפים 28(6), 28(13), 28(14) ו-31–29, העוסקים בשיתוף תכנים בנושא ספורט, וחלק אחר יכלול את יתר סעיפי הצעת החוק.

איתן כבל: נושא שיתוף התכנים בספורט כולל שני עניינים: חובת מתן רישיון לשידור לעניין מפעל ספורט משמעותי וחובת מתן רישיון לשידור לעניין ערוץ ספורט.

איתן כבל: בהתחשב בכך שכל הנושאים שפוצלו כאמור עוסקים בסוגיות מורכבות המעוררות שאלות רבות, ובהתחשב בכך שוועדת הכלכלה קיימה כבר כמה דיונים בנושא חובת מתן רישיון לשידור לעניין ערוץ ספורט, והיא מעוניינת לסיים את הטיפול בו כך שיהיה אפשר להביאו לאישור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בהקדם האפשרי, ובנפרד מיתר הוראות הצעת החוק, החליטה ועדת הכלכלה, ביום ב׳ באב התשע"ז, 25 ביולי 2017, לפצל את הנושא האמור ולהביאו לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לפני המשך הדיונים בנושאים האחרים.

איתן כבל: הכנסת מתבקשת לאשר החלטה זו.

איתן כבל: ואני רוצה לנצל כאן את ההזדמנות ולומר, לגבי הצעת חוק הספורט – שאתם קוראים עליה הרבה, בעיתונים הכלכליים בעיקר: שאף אחד כאן לא יטעה, אני מתכוון להביא את הצעת החוק הזאת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: זו הצעת חוק חשובה, צרכנית מן המדרגה העליונה, ושום לחץ לא ימנע מאתנו, חברי הכנסת – או חלק ניכר מחברי הכנסת – להביא אותה לקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: אני רק יכול לומר שאני כבר הרבה שנים בכנסת, ולא זכורים לי לחצים על חוק כפי שמופעלים סביב החוק הזה, שעכשיו ביצעתי בו את הפיצולים.

איתן כבל: ואני חושב, וגם אמרתי, שיש מצב שגם אני אפנה ליועץ המשפטי לממשלה, שאולי יבדוק – וראוי שיבדוק – למה מופעלים כאלה לחצים סביב העניין הזה.

איתן כבל: בפגרת הקיץ אנחנו נתכנס ונסיים את ההכנה לקריאה שנייה ושלישית, כך שעם שובנו מהפגרה, מייד עם שובנו, זה יעלה כאן לקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו כעת נצביע בעד או נגד החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2016 ו-2017), התשע"ז–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההחלטה?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 21 בעד הצעת ועדת הכלכלה – 38 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2016 ו-2017), התשע"ז–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 38 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: החלטת ועדת הכלכלה אושרה.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/673; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 19638; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: אני לא רואה את רחל עזריה.

יפעת שאשא ביטון: מי?

טלי פלוסקוב: רחל עזריה, חברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: כרגע ראיתי אותה, בגלל זה לא ברור לי – הנה היא.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעות חוק התכנון והבנייה (פיצול דירות) – ואני לא אמשיך – חברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

רחל עזריה: תודה, תודה רבה, גברתי היושבת בראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השר, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

רחל עזריה: הצעת החוק הזאת נועדה לאפשר לאנשים שגרים בבתים פרטיים לפצל את הדירה ולהשכיר חלק ממנה.

רחל עזריה: בישראל כל התחום של התכנון והבנייה הוא מאוד מאורגן.

רחל עזריה: ולא רק שהוא תחום מאורגן, אלא מה שמתכננים בהתחלה – ככה השכונה בעצם צריכה להיראות לאורך הרבה מאוד שנים.

רחל עזריה: עכשיו, הנחת העבודה בתכנון ובנייה בישראל היא שאנשים חיים איזשהם חיים מאוד ברורים: נשארים בבית הוריהם, אחר כך מתחתנים ועוברים לדירת שלושה חדרים, אחר כך עוברים לדירת חמישה חדרים ואחר כך עוברים לדיור מוגן.

רחל עזריה: רק העניין הוא שב-20 השנים האחרונות יש שינויים: גם תוחלת החיים התארכה מאוד, וגם יש שינוי במשפחה הישראלית – אנשים נישאים בשלב מאוחר יותר, ועוזבים את בית הוריהם וצריכים יחידת מגורים קטנה יותר.

רחל עזריה: אחר כך – יש אנשים שמתגרשים, ואז שוב מישהו צריך יחידת מגורים קטנה יותר, וגם, בגלל התארכות תוחלת החיים הרבה פעמים אנשים לא רוצים לעזוב את המקום שבו הם גרים, בדירה מאוד גדולה, הם לא רוצים לעזוב את הקהילה, ומאידך גיסא, הדירה הגדולה כבר לא נדרשת להם, ויש 20 שנים שבהן הם לפעמים היו רוצים לעשות איזשהו שינוי, והם לא יכולים.

רחל עזריה: לכן, הצעת החוק הזאת היא מאוד חשובה.

רחל עזריה: מלבד ההזדמנות להוציא אלפי יחידות דיור לשוק השכירות, יש פה גם הצעת חוק שמאפשרת את הגמישות הנדרשת כדי ליצור את החוויה האורבנית וכדי לאפשר לאנשים להישאר בדירה שבה הם גרים גם לאחר שהילדים בגרו – הם יכולים לפצל ולהשכיר חלק מהיחידה, ועל ידי הפיצול הזה הם נותנים פתרון גם לזוגות שמתגרשים, גם לאנשים שרוצים לגור לבד לפני שהם עוברים לגור עם בן זוג או בת זוג, בעצם בשנים הצעירות יותר.

רחל עזריה: נוסף על כך, החוק הזה יועיל בהיבט של התחדשות של שכונות; היום בשכונות, אם גרים שם אנשים מבוגרים יחסית, בתי-הספר מתרוקנים ואין דרך לצעירים לעבור לשכונה.

רחל עזריה: פיצול של חלק מהדירה מאפשר לאנשים לעבור לגור בשכונה ולחדש אותה.

רחל עזריה: הצעת החוק הזאת, שיזם במקור עמיתי שר הכלכלה אלי כהן, ובהמשך חבר הכנסת רועי פולקמן, נדונה בוועדת הרפורמות בצורה מעמיקה, כדי להביא הצעת חוק שתשנה בפועל את המצב בשטח.

רחל עזריה: ככה נוכל להביא לתוספת משמעותית ומהירה של דירות בשוק.

רחל עזריה: חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, והתקנות שנקבעו מכוחו, מאפשרים לוועדה מקומית, בתנאים מסוימים, לתת הקלה למבקש היתר לעניין מספר דירות המגורים המרבי שנקבע בתוכנית.

רחל עזריה: סמכות זו הייתה עשויה להביא להגדלה ניכרת במספר הדירות הנבנות בכלל, ובמספר הדירות הקטנות בפרט, אבל בפועל ועדות מקומיות רבות מסרבות באופן גורף לאשר תוספת לדירות מגורים, אף שהדבר אפשרי תכנונית.

רחל עזריה: חבר הכנסת ביטן אומר שבראשון לציון אימצו שתי דירות כאלה שאושרו.

רחל עזריה: הייתה אלי פנייה אחת מחיפה, שהם קיבלו אישור, אבל מכיוון שהם היו צריכים ממ"ד, הם ביטלו.

רחל עזריה: בקיצור, החוק הזה, שעבר בתקופתו של אלי ישי, בעצם הפך להיות אות מתה בספר החוקים של מדינת ישראל, לצערנו.

רחל עזריה: לכן מוצע לקבוע כי, ככלל, ועדה מקומית תהיה חייבת לתת הקלה של תוספת דירות למגורים, בדרך של פיצול דירה צמודת קרקע לדירה אחת נוספת, בהתמלא תנאים המפורטים בהצעה, בין היתר לעניין שטח הדירות שיתווספו עקב ההקלה.

רחל עזריה: עם זאת, מוצע לקבוע כי ועדה מקומית תהיה רשאית לקבוע, לאחר שהוצגה לפניה חוות דעת בכתב, של מהנדס הוועדה, את מספר דירות המגורים המרבי שהיא תתיר לפצל לפי הוראות סעיף קטן זה בתחום מרחב התכנון שלה, כולו או חלקו, בהתחשב במוסדות הציבור, בשטחים הפתוחים, בתשתיות ובשטחי החניה הקיימים בכל אזור במרחב התכנון, ובלבד שהמספר האמור לא יפחת מ-20% ממספר הדירות צמודות הקרקע שבתחומה.

רחל עזריה: כלומר, כל עירייה חייבת לאפשר לפחות ל-20% מהדירות צמודות הקרקע באותה רשות מקומית לעבור את הליך הפיצול.

רחל עזריה: הדירות שיתווספו בשל הפיצול יוכלו לשמש להשכרה בלבד, או למגורי קרובי משפחה.

רחל עזריה: עשינו את זה כדי לוודא – הרבה פעמים קרובי משפחה גרים.

רחל עזריה: אם זה היה להשכרה בלבד, אנשים היו צריכים לעשות חוזים פיקטיביים, ואין דבר יותר גרוע בעיני מחקיקה שמראש מבקשת מאנשים לעשות מהלכים שהם לא מדויקים לפי החוק.

רחל עזריה: במהלך הדיונים החליטה הוועדה על כמה שינויים משמעותיים שמטרתם הסרת חסמים לשם יישום החוק וייעול הליך הפיצול.

רחל עזריה: כך, למשל, הוחלט כי לעניין הפיצול יחול היטל השבחה מופחת, בשיעור של שני שלישים מהקבוע היום בחוק, וחצי משני השלישים, כלומר שליש אחד, ישולם בעת מתן ההקלה, והחצי השני ישולם רק בעת מימוש הזכויות בנכס.

רחל עזריה: זו בשורה לציבור.

רחל עזריה: צמצמנו לשליש את הגבייה, ובזכות זה הציבור יוכל לממש את הפיצול, כי המטרה היא לאפשר את הפיצול בפועל, ולא כאות מתה.

רחל עזריה: אנחנו יודעים שהיום יש הרבה פיצולים, וכך אנשים ילכו להכשיר את הפיצולים הקיימים.

רחל עזריה: אם היינו משאירים את זה על 100% היטל השבחה, סביר להניח שזה לא היה קורה.

רחל עזריה: עניין נוסף, שנסגר מול מינהל מקרקעי ישראל, הוא שבעצם כל דמי המינהל, הפרצלציה, הכול מבוטל, ואין צורך לשלם בהליך הפיצול.

רחל עזריה: נוסף על כך הוחלט כי לא יהיה אפשר לדרוש בניית ממ"ד בדירה החדשה כתנאי למתן ההקלה, ורק אם היה קיים בדירה ממ"ד ערב פיצולה, יהיה אפשר לדרוש שיפורי מיגון באחד מחדרי הדירה החדשה.

רחל עזריה: תיקון משמעותי נוסף הוא הקביעה כי יהיה אפשר במסגרת הפיצול להפוך את שטח המרתף והמחסן לשטח עיקרי, בתנאי שסך השטח שיהיה אפשר לשנות את ייעודו משטח שירות לשטח עיקרי לא יעלה על 60 מטר רבוע, ומתוכו שטח המחסן לא יעלה על 7.5 מטרים רבועים.

רחל עזריה: בהקשר הזה היטל ההשבחה כן יהיה של 100%.

רחל עזריה: הקלה משמעותית נוספת על המבקשים לפצל היא ההצעה כי לעניין תוספת דירה ששטחה אינו עולה על 60 מטר רבוע לא תתנה הוועדה המקומית את מתן ההקלה בהתקנת מקומות חניה נוספים במספר הנדרש לפי דין בתחום המגרש נושא ההקלה, ואולם היא תהיה רשאית לחייב את מבקש ההקלה להשתתף בהתקנת מקום חניה אחד בחניון ציבורי באזור המגרש, בסכום שיקבע שמאי מוסד התכנון.

רחל עזריה: הוועדה החליטה כי הצעת החוק לא תחול ביישוב שנקבעה לגביו מגבלה על היקף יחידות הדיור בתמ"א 35.

רחל עזריה: צריך להבין – וזה לעניין ההסתייגות שלך, חבר הכנסת חיים ילין – תמ"א 35 נקבעה בין היתר כדי למנוע עזיבה של זוגות חזקים יותר מהעיר אל היישובים הסמוכים.

רחל עזריה: זו תופעה שאנחנו מכירים גם בצפון, גם בדרום וגם במרכז, ובעצם, תמ"א 35 אמרה: אנחנו מגבילים ומגדירים את השטח הכפרי יישוב כפרי, כדי שיישאר יישוב כפרי.

רחל עזריה: היו לנו הרבה מאוד דיונים בעניין הזה.

רחל עזריה: זה היה חשוב לשר אלי כהן – העניין הזה, וכך היו הרבה מאוד ניסיונות.

רחל עזריה: אבל הייתה התנגדות מקיר לקיר, גם של מינהל התכנון, גם של רשות מקרקעי ישראל, גם של משרד המשפטים, גם של משרד השיכון, גם של הקיבוצים והמושבים עצמם – התנגדות מאוד מאוד משמעותית, ולכן החלק הזה בסופו של דבר לא יהיה בחוק.

רחל עזריה: אני רוצה להודות לכל הגורמים שסייעו ולקחו חלק בדיונים על הצעת החוק: קודם כול משרד האוצר, משרד המשפטים, משרד הבינוי והשיכון, אפילו משרד הביטחון ופיקוד העורף, משרד הכלכלה, המשרד להגנת הסביבה, משרד הפנים, רמ"י – רשות מקרקעי ישראל, מינהל התכנון, מרכז השלטון המקומי, פורום ה-15, הקשת הדמוקרטית המזרחית, שהביאה את ההיבט שלה, לשכת עורכי הדין, וכמובן השר אלי כהן, שיזם את החוק וגם ליווה אותי, בטח בשלבים הראשונים, וניהל את הדיונים בוועדה ביד רמה עד שמונה לשר.

רחל עזריה: כמובן עמיתי חבר הכנסת רועי פולקמן, שגם ניהל לא מעט דיונים בנושא הזה וגם שותף לחוק.

רחל עזריה: חברים בוועדת הרפורמות: חבר הכנסת דוד ביטן, שסייע רבות – היה תענוג לשתף פעולה, חבר הכנסת רועי פולקמן, חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת יגאל גואטה – ברוך הבא, שמחים מאוד שחזרת, חברת הכנסת שולי מועלם – כולם היו מעורבים בהצעת החוק בעבודה אינטנסיבית כדי להוציא את הצעת החוק הטובה ביותר, שבאמת תאפשר לאנשים לחיות בצורה כמה שיותר – שתכנון ובנייה יהיו כמה שיותר מותאמים לאופן שבו אנחנו חיים היום.

רחל עזריה: תודה גדולה לתומר רוזנר ולגלעד קרן, היועצים המשפטיים, שטרחו ועמלו רבות על הצעת החוק הזאת, שהיה צריך לחלץ בה – היו רגעים לא פשוטים, אבל אני חושבת שעשינו עבודה טובה.

רחל עזריה: אני יודעת שזה הרבה מאוד בזכותכם, ולכן תודה רבה.

רחל עזריה: תודה גדולה ליועצי רותם כהן כחלון – אין קשר – נתנאל דיין, נחלה ליאור וישי וייסמן, ארבעת המופלאים, שעשו עבודה מדהימה בעבודה בוועדה.

רחל עזריה: וכמובן תודה גדולה לאריאלה מלכה, מנהלת ועדת הרפורמות – הנה היא – המיתולוגית – שליוותה את הצעת החוק.

רחל עזריה: היו הרבה מאוד דיונים כדי להפוך אותה להצעת חוק משמעותית, ואני מאוד מאוד מעריכה את כל הסיוע.

רחל עזריה: לשרי ודליה היקרות מצוות הוועדה, ולכל מי שסייע לחוק הזה.

רחל עזריה: הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות.

רחל עזריה: אני מבקשת מהכנסת לדחות את ההסתייגויות האלה ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית בנוסח המוצע על ידי הוועדה.

רחל עזריה: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: – – – כולם בעד, אבל יש לנו הסתייגויות.

רחל עזריה: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושבת-ראש ועדת הרפורמות, חברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, הוגשו הסתייגויות להצעת החוק הזאת, ולכן אנחנו נעבור להנמקת ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: אני עוברת לפי השמות: חבר הכנסת אייכלר נמצא באולם?

טלי פלוסקוב: לא נמצא; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: יותר נכון – עד חמש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, אני רוצה להתייחס לנושא אחר, לנצל את חמש הדקות – למה שהיה בירדן.

עיסאווי פריג': חברים, חברי חברי הכנסת, שני אנשים נהרגו בירדן.

עיסאווי פריג': אחד מהם בטוח חף מפשע.

עיסאווי פריג': אחד מהם בטוח חף מפשע, שזה הרופא בשאר אל-חמארנה.

עיסאווי פריג': וגם יש דיבורים על זה – אם היה פיגוע או קטטה.

עיסאווי פריג': זה דיבורים, אני שמעתי.

עיסאווי פריג': ומה ראינו?

עיסאווי פריג': ראינו ראש ממשלה מתגאה, ומחזיר את השגרירה ארצה, ועושה כל מה שביכולתו כדי להשאיר אותה בארץ כמה שיותר זמן.

עיסאווי פריג': מחזיר חיבוק למאבטח, אצבע בעין לירדנים – התגרות.

עיסאווי פריג': מדבר לחבר'ה שלו ומצית את כל העולם הערבי.

עיסאווי פריג': זה הנושא, זה ראש הממשלה שיש לנו.

עיסאווי פריג': ראש ממשלה חסר אחריות.

עיסאווי פריג': אין אמפתיה.

עיסאווי פריג': אין אמפתיה.

עיסאווי פריג': יש מדינה שאנחנו אתה ביחס מיוחד ויחיד, ובטוח שהוא נהרג מכדור תועה – אתה בא, מחבק, ואצבע בעין לירדנים?

עיסאווי פריג': זה מה שמצפים ממך?

עיסאווי פריג': אתה עושה כל מה שביכולתך כדי להשאיר את השגרירה בארץ.

עיסאווי פריג': החזרת אותה?

עיסאווי פריג': עכשיו, יאללה, נראה אותך מחזיר אותה.

עיסאווי פריג': אתם יודעים מה קורה בירדן?

עיסאווי פריג': אתם יודעים מה קורה שם, בעולם הערבי, מההתנהלות חסרת האחריות הזאת?

עיסאווי פריג': זה מה שקורה לנו בארץ, ואנחנו שותקים.

עיסאווי פריג': ואנחנו שותקים.

דוד אמסלם: – – – אתה דואג לערבים – – –

עיסאווי פריג': אני דואג, אתה רואה, אתה רואה – – –

דוד אמסלם: – – – לפלסטינים.

דוד אמסלם: לאיראנים אתה גם דואג?

עיסאווי פריג': יפה, יפה מאוד – – –

דוד אמסלם: בוא תדאג לנו, פעם תדאג ליהודים – פעם במשהו קטן.

עיסאווי פריג': במשהו קטן.

דוד אמסלם: קטן.

עיסאווי פריג': תפנה לראש הממשלה – הוא עכשיו ייתן לך – – –

דוד אמסלם: – – – כל הזמן שאנחנו אשמים.

עיסאווי פריג': תפנה לראש הממשלה, שמתנהל בחוסר אחריות, בחוסר אחריות.

עיסאווי פריג': אצבע בעין.

עיסאווי פריג': חיבוק למאבטח שמה?

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': יש בן אדם – לא חשבת, לא חשבת – – –

דוד אמסלם: ניסו להרוג אותו, ניסו להרוג אתו, ניסו להרוג אותו.

דוד אמסלם: אני מבין שההוא גירד אותו – – – גירד אותו.

דוד אמסלם: רצה לגרד לו את הזה – – –

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': כולם בטוחים שיש בן אדם אחד לפחות שהוא חף מפשע ונהרג – בשאר אל-חמארנה.

דוד אמסלם: – – – לא אכפת לך – – – אבל הוא יהודי, מה אכפת לך?

עיסאווי פריג': האם ראש הממשלה חשב – מברק, התנצלות, להביע צער למשפחה – –

דוד אמסלם: – – – מאבטח – – – יהודי.

דוד אמסלם: מה אכפת לך?

עיסאווי פריג': – – למדינה, שהיא מדינה – חברים, אמפתיה.

עיסאווי פריג': חברים, אמפתיה.

עיסאווי פריג': לא חשבתם?

עיסאווי פריג': לא חשבתם?

דוד אמסלם: – – –

עיסאווי פריג': – – – ואתם – כאילו הדברים הולכים ויאללה, הולך?

דוד אמסלם: – – – הראש שלך.

עיסאווי פריג': אז חברים, היום דרשתי מראש הממשלה להביע התנצלות, ומקווה שיעשה את זה, ויתקן לפחות חלק מהנזק שנעשה והוא ממשיך לעשות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לחבר הכנסת חיים ילין יש שתי הסתייגויות, לכן – לרשותך עד עשר דקות, אדוני.

קריאה: שתיים יש לי?

קריאה: חבל שלא ביקשתי שלוש.

טלי פלוסקוב: אתה רואה?

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד עשר דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה – אבל אני אדבר לעניין, ורק בנושא הזה.

חיים ילין: אז קודם כול, החוק הזה התחיל כבר לפני כחצי שנה, עם אלי כהן.

חיים ילין: חוק – תאמינו לי, היינו צריכים לסגור אותו בחודשיים.

חיים ילין: עכשיו – אני לא רוצה לדבר פוליטיקה, אני רוצה לדבר על לחץ פוליטי; הגיעו כל הדתיים, החרדים, וביקשו שהחוק הזה יחול על בנייה רוויה.

חיים ילין: ואללה, חודשיים הלכו.

חיים ילין: כל הלחצים האלה – חודשיים.

חיים ילין: שימו לב איך מנסים לקחת חוק, לפתור את כל הבעיות של מדינת ישראל דרך החוק, ולאחר מכן כולם נסוגים.

חיים ילין: לאחר מכן היה דיבור על תמ"א 35.

חיים ילין: עכשיו, כבוד היושבת-ראש, אני רוצה להסביר את זה – כי את מבינה מעולה מה זה תמ"א 35; אין אחד שהיה בשלטון המקומי ולא יודע את זה – תמ"א 35 נקבעה על צפיפות אוכלוסין וקליטה באזורים בעדיפות עד 2020, זאת אומרת, היא נכתבה ב-2000, פחות או יותר, לתקופה של 20 שנה.

חיים ילין: מה לעשות שב-2010 מראים לשלטון המקומי שתמ"א 35 סיימה את תפקידה בין גדרה לחדרה לחלוטין.

חיים ילין: איפה לא סיימה את תפקידה?

חיים ילין: במקומות שאנחנו רוצים לטפל בהם – בנגב ובגליל.

חיים ילין: ולכן, כשהגיע החוק הזה, אמרתי: ואללה, הזדמנות, בואו נפתח את תמ"א 35 בנגב וגליל, ואז יהיה אפשר לעשות גם פיצול.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, רחל עזריה, אני אומר לך את זה עכשיו: אף אחד לא התנגד לפתוח את תמ"א 35.

חיים ילין: רק גורם אחד היה, אחד – לא שיקול, לא כלום – רמ"י.

חיים ילין: היחידים.

רועי פולקמן: חיים, מה פתאום – – – מינהל התכנון – – –

חיים ילין: מינהל התכנון – אני רוצה להזכיר לכם, מינהל התכנון ורמ"י, שעברו לאוצר לחמש שנים, התנגדו.

רועי פולקמן: – – –

חיים ילין: פולקמן, פולקמן, אתה רשאי – – –

רחל עזריה: פולקמן ואני קואליציה.

חיים ילין: ואלי כהן הוא אופוזיציה, אני מבין.

חיים ילין: כי אני הייתי אתו בתחילת הדרך, ומה שאני אומר לך – אנחנו יודעים מה קרה בתחילת הדרך עם החוק הזה.

רחל עזריה: – – –

חיים ילין: לא, אני מבין שבכולנו אני צריך להיות בייביסיטר, אבל זה סיפור אחר – זה כבר סיפור אחר.

רחל עזריה: – – –

חיים ילין: רחל, אני עושה את זה יום ולילה, תאמיני לי, למענכם.

חיים ילין: האמיני לי, רחל, ואם את לא מאמינה – תסתכלי טוב טוב מה שאני עושה.

חיים ילין: כי אני חושב שאתם סיעה עם אנשים מדהימים, רק שיש לכם קצת בעיות עם החיבורים, זה הכול.

חיים ילין: ואין מה לעשות עם הנושא הזה, של תמ"א 35.

חיים ילין: אם לא רוצים לפתוח את תמ"א 35, אני לא יכול להביא את ההסתייגויות, כי המשמעות של ההסתייגות זה לפגוע במושבים ובקיבוצים.

חיים ילין: ואז, עוד לפני ארבעה חודשים, הגענו למסקנה שאם זה המצב, אנחנו מחריגים את הקיבוצים ואת המושבים מלוח 2 של תמ"א 35, זאת אומרת – לא יחול עליהם.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד לכם משהו שחשוב שכולנו נדע.

חיים ילין: אני צועק ואני לא שומע את עצמי.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת מצד הקואליציה, אין הרבה, לכן אני ממש מבקשת שיהיה שקט.

חיים ילין: הרי זה חוק שאנחנו רוצים כולנו לעשות אותו, קואליציה ואופוזיציה; זה לא רק עניין של מושבים וקיבוצים, זה הנגב והגליל, אלה אזורים שאנחנו רוצים להצמיח אותם ולקלוט בהם, ואנחנו רוצים שם לעשות.

חיים ילין: עכשיו, תראו מה מגוחך: בתוך תמ"א 35 יש יחידות, בין 100 ל-200 יחידות, שלא נספרות בַּכלל, אלא אלה יחידות דיור עד 55 מטר, שמותר כאילו לבנות קצת יותר.

דוד אמסלם: זה במסגרת – – –

חיים ילין: נכון.

חיים ילין: רגע, שנייה, דודו, אני אתך.

חיים ילין: יכול להיות שאני אצטרך להביא את התיקון הזה אליך לוועדה, תיקון החוק.

דוד אמסלם: – – – הציע עוד יחידה לא הסכמתם.

חיים ילין: רגע, זה לא.

חיים ילין: זה משהו אחר, כי לא היית בחוק הזה.

חיים ילין: אז הגענו למצב שיש במושבים – עכשיו תקשיב טוב – חצי יחידה.

חיים ילין: כל מה שהתבקש במושבים זה שהחצי יחידה הזאת, שהיא לבני משפחה, לא תהיה לבני משפחה לתקופה של חמש שנים.

חיים ילין: מה נעשה?

חיים ילין: אנחנו נביא, נקלוט במושבים משפחות צעירות שלא ידעו מה זה מושב, בלי קשר לתמ"א 35.

חיים ילין: אבל היה צריך את התיקון הזה.

חיים ילין: גם את התיקון הזה לא הסכימו אז מה יצא מזה?

חיים ילין: בוא נראה עכשיו מה יצא מזה.

חיים ילין: כמו שרון חולדאי אמר לי: תקשיב, אין שום בעיה.

חיים ילין: אני גר בדירת קרקע בתל אביב, נתנו לי מתנה – אם אני מפצל עכשיו, יש לי עוד מיליון וחצי שם, נתנו לי מתנה.

חיים ילין: למי נותנים את המתנה?

חיים ילין: לעשירים.

חיים ילין: דודו, זה מה שקורה בפועל.

חיים ילין: במקום להגיד: החצי יחידה הזאת, בכל המושבים, בנגב ובגליל – ואתה יודע בדיוק מה יש שם, והיית שם, ואתה מכיר את זה.

דוד אמסלם: – – – רק לעשירים.

דוד אמסלם: בינינו, הרי דירות שתי חדרים לא מפצלים, רק דירות גדולות.

דוד אמסלם: למי יש דירות גדולות?

דוד אמסלם: לעשירים, נכון?

דוד אמסלם: לא לעניים.

חיים ילין: לא, לא על זה.

חיים ילין: לא, זה לא היה על הפיצול שם.

חיים ילין: דובר שלכל מושב יש בן ממשיך ועוד חצי יחידה.

חיים ילין: עזוב את היחידה השלישית, שכרגע היא – – –

דוד אמסלם: למה עזוב?

חיים ילין: סך הכול – – –

דוד אמסלם: נו, למה לא – – –

חיים ילין: החצי יחידה, במקום לתת אותה רק לקרוב משפחה, אפשר לתת את זה למישהו אחר, זה הכול.

חיים ילין: זה כל התיקון, ולא קשור לתמ"א 35.

קריאות: – – –

חיים ילין: לחמש שנים.

חיים ילין: ואז, מה קורה?

חיים ילין: עכשיו, תקשיב, דודו.

חיים ילין: למה אני אומר?

חיים ילין: יש בזה היגיון.

חיים ילין: יש בזה היגיון רב, אני אומר לך.

חיים ילין: אבל בסוף, אתה יודע, אם הדברים לא מסתדרים – לא מסתדרים.

חיים ילין: אני אומר לך, אני לא הולך נגד אלי.

חיים ילין: אלי, התחלתי אתו את החוק.

חיים ילין: הוא אמר לי: רד מההסתייגויות, כי זה כנראה פוגע – אני לא עולה, אני מוריד את ההסתייגויות.

חיים ילין: אבל אני אגיד משהו.

חיים ילין: אני חושב – אני אומר לכם את זה עכשיו: בסוף יש היגיון, לא הכול פוליטיקה; רוצים לקלוט, רוצים להסדיר את המשפחות הצעירות לתקופה שהן לא זכאיות, עדיין לא זכאיות, אז למה לא לתת להן את זה?

חיים ילין: למה לא לקחת ולהגיד: אוקיי, כל היחידות מתחת ל-55 מטר בקיבוצים, שאין שם אף אחד, ייכנסו גם הן לפול הזה?

חיים ילין: הרי בסך הכול המושבים והקיבוצים יכולים לעזור גם בבעיה של הצמיחה ביישובים בנגב ובגליל, אבל גם במצוקת הדיור.

חיים ילין: אבל לא, בשלב הזה, ברגע שהולכים עם הראש בקיר, ולא רוצים לפתוח שום דבר, אז – אני – –

דוד ביטן: – – –

חיים ילין: – – אני מוריד את ההסתייגויות, כי אני לא רוצה שההסתייגויות האלה, אם הן עוברות, חס וחלילה, יפגעו במושבים ובקיבוצים, במצב שנוצר.

חיים ילין: אוקיי?

חיים ילין: שמעת?

חיים ילין: עוד פעם להגיד את זה?

חיים ילין: אתה יכול לישון בשקט?

חיים ילין: אתה יכול לצאת לחופשת המושב בשקט?

דוד ביטן: כן.

חיים ילין: אוקיי.

חיים ילין: חכה, תעבור את חוק ירושלים, נדבר אחרי זה.

חיים ילין: ולכן, אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם – אין פה אחד נגד השני; יש פה הבנה שחוק כזה היה צריך להיגמר בתוך חודשיים-שלושה בהבנות המקסימליות, ואני אומר את זה לכולם.

חיים ילין: אף אחד – לא יעזור לו.

חיים ילין: בסוף בסוף בסוף אפשר לקלוט רק בנגב ובגליל.

חיים ילין: רחל – – –

רחל עזריה: כן.

חיים ילין: אני מדבר – אני באמת אומר, בסוף אפשר לקלוט רק בנגב וגליל.

חיים ילין: בנגב ובגליל אין צפיפות כמו שיש במרכז.

חיים ילין: תפתחו את תמ"א 35 בנגב ובגליל, ותקלטו משפחות צעירות שם.

חיים ילין: זה מה שצריך לעשות.

דוד אמסלם: תגיש הצעת חוק – – –

חיים ילין: אני, דודו, אתך בזה, רק דרכך זה יכול לעבור.

חיים ילין: אני מודה לך מאוד.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני סיימתי.

חיים ילין: אני מודיע שאני מוריד את ההסתייגויות.

חיים ילין: אני חוזר תחילת החקיקה.

דוד אמסלם: כבר הודעת לפני שתי דקות, כבר הורדנו את זה.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: ההסתייגות האחרונה – של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – שאני לא רואה אותו.

טלי פלוסקוב: זה אומר שגם לא נוכל להצביע על ההסתייגות, כן?

טלי פלוסקוב: שיהיה ברור.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לנו עוד כמה חברי כנסת שיש להם זכות לדבר.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את שר הכלכלה, חבר הכנסת אלי כהן, כיוזם החוק.

טלי פלוסקוב: יש לו עד עשר דקות להציג כאן – זה מה שאמרה לי המזכירה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו ידבר סגן שר הביטחון אלי בן-דהן, ואחר כך נסכם את הדיון.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה באמת לדבר בקצרה ובתמציתיות על החוק הזה, שהוגש כאמור כהצעת חוק פרטית ועבר את כל התהליכים.

אלי כהן: אני גם רוצה באמת לתת את הקרדיט למי שנתן לי את הרעיון לחוק – רוצה לתת את הקרדיט למנחם גלילי, במסגרת פגישה שעשיתי.

אלי כהן: את יודעת, אומרים לא מעט: "קול המון כקול שדי" – ויש לא מעט מקרים שאתה נפגש עם אנשים, שומע מהם רעיונות, שומע פתרונות ופועל ליישם.

אלי כהן: ואכן, בפגישה שהייתי בה לפני כשנה וחצי, עלה הרעיון הזה על ידי מנחם גלילי, שאמר לי: תשמע, זה הרעיון.

אלי כהן: ראיתי אותו, למדתי אותו, ולכן, אני שמח היום שהחוק הזה מגיע לקריאה שנייה ושלישית.

אלי כהן: והחוק הזה בסופו של דבר יסייע להגדיל את היצע יחידות הדיור, להגדיל את מספר הדירות – בעיקר קטנות, של שתיים ושלושה חדרים, שיוכלו לתת מענה גם לכל אותם זוגות צעירים מצד אחד, וכן לאנשים מבוגרים, שלמעשה הילדים בחלק מן המקרים עזבו את הבית ונשארו עם בית גדול.

אלי כהן: לכן הלכנו בנושא הזה על דירות שהן צמודות קרקע, מכיוון שסוגיית החניה והסוגיות האחרות לא בעייתיות כאן.

אלי כהן: חבר הכנסת ילין, אני יודע שגם בתקופה שאני הייתי יו"ר הוועדה תרומתך לוועדה הייתה תמיד חשובה, עניינית ומקצועית.

אלי כהן: אני מסכים אתך שצריך למצוא פתרון למושבים.

אלי כהן: הרי בסופו של דבר, מי יפצל את דירתו, אחד שהוא איש אמיד או טייקון בשביל כמה אלפי שקלים שכירות חודשית לא ירצה להכניס מישהו הביתה.

אלי כהן: אבל יש הרבה מושבים שהם חלשים, עם בתים גדולים, ולכן הפתרון הזה צריך להיות, ובהחלט זה דבר נוסף שייתן פתרון להגדלה – אלפי יחידות דיור.

אלי כהן: לכן, אני חושב שאנחנו נצטרך לעשות את ההשלמה הזאת, להגיש תיקון משותף בנושא הזה, של המינהל.

אלי כהן: אז באמת, לסיכום דברי אני רק רוצה באמת להודות ליושבת-ראש הוועדה, רחל עזריה, על ניהול הוועדה, וכאמור, למנחם גלילי, שנתן לי את הרעיון להגיש את הצעת החוק הזאת.

אלי כהן: אני מעלה כאן נשכחות, אז אני רוצה להודות גם – בשמי – לחברי צוות הוועדה – לאריאלה מלכה, מנהלת הוועדה, לתומר רוזנר, היועץ המשפטי, ולגלעד, שתמיד עשו ועושים עבודה מצוינת; לשותפי לסיעה, שהעברנו לא מעט חוקים יחד, חבר הכנסת פולקמן, שפועל ומעורב – תודה רבה לכולם, ואני קורא לכולכם לתמוך בהצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

אלי כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הכלכלה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה – מילה אחת:

טלי פלוסקוב: היום חבר הכנסת איתן כבל לימד אותנו שאפשר גם מהדוכן להגיד: תודה לחבר הכנסת אלי כהן.

אלי כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לנו בקשת רשות דיבור של חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, ואחר כך – סגן שר הביטחון.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, בבקשה.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הדיון הוא לא על איך להתמודד עם ההחלטה של תמ"א 35, אלא השאלה היא מדוע היא קיימת בכלל, המגבלה של גודל היישוב הכפרי בישראל.

איתן ברושי: היא לא מתחלקת לנגב–גליל; היא צריכה לאפשר לפחות ריבוי טבעי בכל יישוב, בכל מקום.

איתן ברושי: המגבלה הזאת לא קשורה למגבלה של קרקע, אלא למגבלה לא נכונה, בעיני, וממשלות קודמות אימצו אותה.

איתן ברושי: אולי ההתיישבות לא הבינה שיש פה ספר לבן – אני חוזר, ספר לבן – שנוגע רק במרחב הכפרי, שקובע את גבולות הגידול שלו.

איתן ברושי: לפי דעתי אין לזה אח ורע בשום מקום – לא בישראל ולא במקום אחר.

איתן ברושי: צריך לומר שהבעיה היא לא פיצול הדירות.

איתן ברושי: גם אני תמכתי בפיצול, וגם עכשיו נצביע בעד.

איתן ברושי: אבל מה הייתה ההתעקשות של הפקידות – פקידות בכירה, אבל פקידות?

איתן ברושי: היא אמרה: לא יעזור, ייקוב הדין את ההר – זה הסגנון של הפקידות – אם אתם תפצלו, אנחנו נספור את הדירות במסגרת המגבלה, ומי שיפצל, לא רק שהוא לא יתרום לבנייה – הוא יחטוף קנס, ויספרו לו את זה בגבולות של הגודל שלו.

איתן ברושי: זאת אומרת, לא רק שיש גבולות של גודל – אתה נרתם למאמץ הלאומי, מקבל מכה בראש, ואומרים לך: אתה לא יכול.

איתן ברושי: אני תמיד מבקש מכם שייתנו לנו להיות כמו כולם.

איתן ברושי: אין שום יתרון במשהו שהוא חריג.

איתן ברושי: פה מחריגים אותנו.

איתן ברושי: תראו, כנסת ישראל – תבינו מה שקורה פה – כנסת ישראל מחליטה על מהלך לאומי של פתרונות דיור לחמש שנים, וקובעת כללים, ואומרת: זה לא חל על המושבים והקיבוצים.

איתן ברושי: תגידו, זה דבר נורמלי?

איתן ברושי: זה לא דבר נורמלי, כי זה לא דבר נכון, ולא צריך לקבוע גבולות.

איתן ברושי: ההסברים שניתנו פה – – –

שולי מועלם-רפאלי: הלוואי שהיינו יכולים להחיל את מה שחל בקיבוצים בשאלת גבעת עמל.

שולי מועלם-רפאלי: הלוואי שהייתי יכולה – – –

איתן ברושי: גברת מועלם, תתחילו בהתנחלויות.

איתן ברושי: אתם בחיים לא הייתם מוותרים – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – היית מאשר – – –

איתן ברושי: מה זה שייך?

איתן ברושי: את בממשלה.

איתן ברושי: אתם בחיים לא הייתם מוותרים – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

איתן ברושי: זה לא יעזור שתצעקי.

איתן ברושי: אתם יכולים לפרק ממשלה על עמונה – – אתם לא תוותרו על ריבוי טבעי.

מירב בן ארי: – – –

איתן ברושי: מה שאתם אומרים עכשיו – –

מירב בן ארי: – – –

איתן ברושי: – – שמי שנולד – מה זה קשור?

איתן ברושי: אני חוזר ואומר – תנו לי לסיים.

איתן ברושי: אבל זה לא יעזור לכם.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברות הכנסת היקרות, תנו לברושי לסיים.

איתן ברושי: מה זה קשור לפינוי שכונות?

איתן ברושי: אנחנו מפנים שכונה?

איתן ברושי: אני אומר שאין היגיון.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא מפנה שכונה, אבל כשהעבירו חוקים ביחס לבתים בקיבוצים, לא טרחתם – – –

איתן ברושי: אין מושג כזה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

איתן ברושי: תפסיקי להרים את הקול, את לא בשוק עכשיו.

איתן ברושי: את לא בשוק, תירגעי.

איתן ברושי: תפסיקי להרים את הקול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם, אני מבקשת להירגע.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

איתן ברושי: תפסיקי לצעוק.

שולי מועלם-רפאלי: אני אצעק כמה שאני רוצה.

שולי מועלם-רפאלי: אתם לא תטשטשו את המציאות – – –

איתן ברושי: אני חוזר ואומר: לא הייתם מוותרים על ריבוי טבעי בהתנחלויות, ואנחנו לא נוותר – – –

מירב בן ארי: מה זה קשור להתנחלויות?

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: איפה יש בנים ממשיכים?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: תנו לחבר הכנסת לסיים.

איתן ברושי: גודל היישוב צריך להיות פונקציה של הרצון של מי שגר שם, כפוף למגבלות של קרקע ותכנון.

איתן ברושי: זה נכון לערבים, נכון לחרדים, נכון למתנחלים ונכון גם לנו, ולכן, המגבלה של גודל היישוב היא לא נכונה.

איתן ברושי: יושב-ראש ועדת הפנים, היה אצלך דיון.

איתן ברושי: מי שניהל אותו זה חמד עמאר, ואני הייתי שם.

איתן ברושי: ואנחנו רוצים להמשיך את הדיון הזה.

איתן ברושי: צריך לומר שאין סתירה בין גודלם של היישובים הכפריים – זה פחות מ-9% מהאוכלוסייה.

איתן ברושי: אין סתירה.

יפעת שאשא ביטון: כמה אתם רוצים – – –

איתן ברושי: מצד שני, יישוב שלא יגדל – הוא יתנוון.

איתן ברושי: אין אפשרות לקיים יישוב שאין בו צמיחה.

איתן ברושי: אם הוא לא גדל, הוא מתנוון.

איתן ברושי: ולכן, מה שאנחנו אומרים – שההחלטה הייתה שגויה.

איתן ברושי: והיום נוכחנו פעם נוספת שאנחנו לא שותפים להחלטה, כי מישהו קבע ספר לבן למרחב הכפרי בישראל.

איתן ברושי: הוא לא קיים בשום מקום בארץ, הוא לא קיים על שום מגזר באוכלוסייה, הוא קיים רק על ההתיישבות הכפרית.

איתן ברושי: ולכן – צריך את המגבלה הזאת להסיר.

איתן ברושי: אין לה הצדקה; היא לא מגבלה נכונה.

קריאות: – – –

איתן ברושי: אני מבקש ממך, דודי אמסלם.

איתן ברושי: דודי, בהמשך לבקשתו של חיים – – –

דוד אמסלם: הלך לך הגרון, תעשה טובה – – –

איתן ברושי: היא גורמת לי לצעוק.

דוד אמסלם: אז אל תצעק.

קריאות: – – –

איתן ברושי: אני אומר שצריך לדון בזה בוועדה, ואנחנו נחזור לזה.

איתן ברושי: המינהל הוציא אותנו מפיצול דירות, כי יש התעקשות לגמד את ההתיישבות.

מירב בן ארי: מי מבקש מכם לגמד את ההתיישבות?

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, כי זמנך תם.

דוד אמסלם: חברת הכנסת מועלם נעלבה ממך, שדיברת לא יפה.

דוד אמסלם: תתנצל.

איתן ברושי: אני אומר שאני לא מקבל את הסגנון של הצעקות.

איתן ברושי: אני לא עושה את זה – – –

דוד אמסלם: אתה מעליב אנשים?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: תתנצל.

איתן ברושי: אני לא מתנצל כשצועקים עלי בצורה חסרת אחריות.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

איתן ברושי: לכן, אני אומר לך שמי שדואג ליהודה ושומרון, שידאג גם לאזורים אחרים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מזמינה את סגן שר הביטחון, חבר הכנסת אלי בן-דהן – בבקשה, אדוני – ואז יושבת-ראש ועדת הביקורת תסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: אדוני, מכיוון שאתה הדובר השני בשם הממשלה, יש לך רק עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אני אדבר קצר מאוד.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לשבח את השר אלי כהן על הצעת החוק הזאת, שהיא באמת הצעת חוק ראויה וטובה, ואני בטוח שהוא תועיל רבות לתושבי מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: אני רוצה להעיר.

אלי בן-דהן: כידוע לכם, חוק התכנון והבנייה איננו חל ביהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: כיוון שהוא איננו חל ביהודה ושומרון, אי-אפשר באופן ישיר להחיל את החוק היפה והטוב הזה, של השר אלי כהן, גם ביהודה ושומרון – באופן ישיר, אבל אני רוצה להצהיר, בשם מי שאחראי לכל נושא השוואת החקיקה בין מדינת ישראל לבין יהודה ושומרון – אני רוצה להצהיר לכם שאנחנו נפעל שהחוק הזה יחול גם ביהודה ושומרון.

מירב בן ארי: אז למה הוא אמר שזה חל על ההתנחלויות?

מירב בן ארי: החוק לא חל עליהן בכלל.

איתן ברושי: אין להם תמ"א 35.

אלי בן-דהן: אני עכשיו אני ארגיע אותך.

אלי בן-דהן: החוק לא חל, הוא יודע.

מירב בן ארי: – – –

אלי בן-דהן: הוא יודע שהחוק לא חל.

מירב בן ארי: – – –

אלי בן-דהן: חברת הכנסת בן ארי, אנחנו נחיל את החוק הזה בדרך של צו אלוף, זה במסגרת תוכנית העבודה של יועמ"ש איו"ש.

אלי בן-דהן: בעזרת ה', עד סוף השנה הזאת, אני מקווה מאוד – –

נחמן שי: יופי.

אלי בן-דהן: – – שהחוק הזה יוחל, כך שגם ביהודה ושומרון יהיה אפשר לפצל דירות גדולות לדירות קטנות יותר בהתאם לאמות המידה שנקבעו בחוק.

אלי בן-דהן: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הביטחון אלי בן-דהן.

טלי פלוסקוב: רבותי, תסכם את הדיון יושבת-ראש ועדת הרפורמות, רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: יש לנו רק הסתייגות אחת שעליה נצטרך להצביע, כי כל ההסתייגויות האחרות הוסרו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נשארה רק הסתייגות מס' 1.

רחל עזריה: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השר, אני שמחה לסכם את הדיון על הצעת חוק פיצול דירות.

רחל עזריה: אני רוצה לומר כמה דברים חשובים.

רחל עזריה: קודם כול, חבר הכנסת ילין וחבר הכנסת ברושי, תשמעו, התכנון בישראל – יש פערים מובנים בתכנון בישראל; פערים מובנים בין הקיבוצים והמושבים לבין הערים: הבעלות על הקרקע היא שונה – עכשיו רוצים לעשות אתכם תהליך של היוון ושיוך כדי לייצב את העניין של הבעלות על הקרקע; זכויות הבנייה שונות לחלוטין; יש במושב – אני בת מושב, אגב – יש במושב אפשרות למספר יחידות לא קטן, תוספת בנחלה, מה שאין בעיר.

רחל עזריה: זאת אומרת, לטעון שכאילו זה נגד הקיבוצים והמושבים, מאוד מאוד קשה לי להבין איך זה קורה, ואני גם מאוד מבינה את הצעקה של חברת הכנסת שולי מועלם על העניין של גבעת עמל, והצטרפה גם חברת הכנסת עמיתתי לסיעה יפעת שאשא ביטון, שדיברה על מה שקורה בקריית שמונה, שלבנות בקריית שמונה – מוציאים להם את הנשמה, ואז כל הצעירים עוברים למושבים ולקיבוצים מסביב, ומרוקנים את קריית שמונה גם מהזוגות הצעירים בפרט, ומהאוכלוסייה החזקה הרבה פעמים בכלל.

רחל עזריה: כולם עוברים, גם אם הם רוצים – יפעת, נדמה לי שאמרת לי פעם שאת – – –

שולי מועלם-רפאלי: הקיבוצים זה לא שוק – – –

רחל עזריה: רגע, רגע, שנייה.

רחל עזריה: יפעת, את אמרת, נדמה לי, שאת מהאחרונות בשכבת הגיל שלך שבכלל נשארתם בקריית שמונה, כולם עברו למושבים ולקיבוצים מסביב, כי זו הייתה האופציה היחידה.

רחל עזריה: אז הניסיון הזה להשוות הוא בעיני לא ראוי, ואני חושבת שזו החלטה מושכלת ונבונה.

רחל עזריה: אני רוצה גם להתייחס לחברת הכנסת שולי מועלם.

רחל עזריה: מה שאמרת על גבעת עמל – את צעקת מהלב שלך, ומהבטן, ואמרת דברים נכונים.

רחל עזריה: אלה דברים שאנחנו צריכים לפתור אותם.

רחל עזריה: ולא יכול להיות – חבר הכנסת ברושי, אני בהערכה ובאהדה רבה, אבל באמת – אמירה מיותרת, לגבי שוק.

רחל עזריה: זה לא שוק.

רחל עזריה: זה מה שנהוג בפרלמנט.

רחל עזריה: אתה גם מוזמן לצעוק עכשיו, בזמן שאני מדברת, ואני אקבל את זה בכבוד ובהערכה, וממש חשוב לי להגן על כבודה של חברתי שולי מועלם.

רחל עזריה: אותו דבר גם מירב בן ארי, שדיברה גם על הפער שבין המושבים והקיבוצים לבין הערים.

רחל עזריה: אני חושבת שזו החלטה מושכלת.

רחל עזריה: חבר הכנסת חיים ילין – שלא נמצא פה – אני מאוד שמחה שהסרת את ההסתייגות.

רחל עזריה: אני חושבת שהיא בסופו של דבר לא הייתה במקומה, ונכון להעביר את החוק הזה כמו שהוא.

רחל עזריה: הצעת החוק הזאת, באמת, היא בעיני מהפכנית, ואני רוצה להודות על החוק הזה לשר אלי כהן, שהביא את הרעיון הזה מגלילי, וגם רזיאל אחרק, שככה, יזם ודחף שהחוק הזה יקרה.

רחל עזריה: אני רוצה להודות לכם, כי אני חושבת שכשהתחלתם את החוק דיברתם על פיצול דירות ופתרון לבעיית המגורים, אבל יש פה התחלה של מהפכה בכל התפיסה של מוסדות התכנון – איך אנחנו בעצם עושים תכנון מאוד מאוד ברור, אבל אחר כך תוך כדי תנועה עושים את ההתאמות כדי שהתכנון יתאים לחיים שלנו.

רחל עזריה: אני חושבת שזה מהלך מאוד חשוב, אז אני אודה לכם אם תצביעו בעד.

רחל עזריה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: רבותי, נעבור להצבעות.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות מס' 1 לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: קודם כול, אני רוצה לשאול את המסתייגים, האם מצביעים?

טלי פלוסקוב: מי עונה לי אם מצביעים – חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, מצביעים או לא מצביעים על הסתייגות מס' 1?

טלי פלוסקוב: זהבה גלאון, תמר זנדברג – אנחנו מצביעים?

טלי פלוסקוב: אני שואלת אתכם כי אתם מסתייגים.

טלי פלוסקוב: כן – מספיקה לי תשובה אחת.

טלי פלוסקוב: רבותי, כעת נצביע על הסתייגות מס' 1 לסעיף 1, של חבר הכנסת ישראל אייכלר ושל חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 30 נמנעים – 1 ההסתייגות (1) של חבר הכנסת ישראל אייכלר ושל קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 34 חברי כנסת, 30 מתנגדים, אחד נמנע, מה שאומר – –

יחיאל חיליק בר: עבר.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – מה שזה אומר, רבותי, זה שההסתייגות התקבלה.

טלי פלוסקוב: יושבת-ראש הוועדה מבקשת – סעיף – אפשר למשוך סעיף אחד, אם הבנו.

טלי פלוסקוב: יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת רחל עזריה, מבקשת למשוך את סעיף 1 לוועדה בחזרה.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותי, אנחנו כרגע – חברי הכנסת, אני מבקשת לשבת ולהירגע.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים להצביע על בקשתה של יושבת-ראש ועדת הרפורמות – אנחנו צריכים להצביע על בקשתה של יושבת-ראש ועדת הרפורמות – הייתה בקשה – אני מסבירה שוב.

טלי פלוסקוב: חברים, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: הייתה פה הסתייגות שהתקבלה.

טלי פלוסקוב: יושבת-ראש הוועדה, יש לה זכות לבקש להחזיר את הסעיף הזה לוועדה.

טלי פלוסקוב: זה מה שקרה כרגע.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים להצביע עכשיו על בקשתה – אם הכנסת מסכימה להחזיר את סעיף 1 של החוק לוועדה.

טלי פלוסקוב: ברור הכול?

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע, חוץ מסעיף 1.

טלי פלוסקוב: יש אופציה כזאת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, חברי הכנסת, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: כרגע אני מעלה להצבעה – אדוני סגן המזכירה, אני מבקשת לעשות בדיקה, האם – אדוני היושב בראש, ההסתייגות התקבלה.

טלי פלוסקוב: יושבת-ראש הוועדה מבקשת למשוך סעיף אחד בחזרה לוועדה.

טלי פלוסקוב: האם אנחנו צריכים להצביע על בקשתה?

טלי פלוסקוב: צריכים להצביע.

טלי פלוסקוב: רבותי, אז כרגע אנחנו צריכים להצביע בעד או נגד בקשתה של יושבת-ראש ועדת הרפורמות להחזיר את סעיף 1 לוועדה.

טלי פלוסקוב: כל מי שמעוניין להצביע – אני מבקשת לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: נא לשבת.

טלי פלוסקוב: אנחנו כעת נצביע על בקשתה של יושבת-ראש ועדת הרפורמות להחזיר את סעיף 1 לוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להחזיר את סעיף 1 לוועדה – 48 נגד – 37 נמנעים – אין ההצעה להחזיר את סעיף 1 להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, לוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות), בהצעת חוק בעניין תקופת לידה והורות ובהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד) נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 48 חברי כנסת בעד, 37 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 1 חוזר לוועדת הרפורמות.

טלי פלוסקוב: וכרגע, רבותי, אנחנו נצביע – נא לשבת – אנחנו ממשיכים בהצבעות.

טלי פלוסקוב: כל ההסתייגויות – – –

קריאה: לא, לא.

טלי פלוסקוב: – – – כל החוק הזה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, שנייה, שנייה, אני לא שומעת את כולם.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש פה סגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: נא לשבת.

טלי פלוסקוב: עכשיו תהיה החלטה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: הדיון בחוק הזה הסתיים.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לחוק הבא.

טלי פלוסקוב: זהו, רבותי.

קריאה: כל החוק – צריך – – –

קריאה: [מס' מ/1060; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ד, עמ' 15566; נספחות.

קריאה: ]

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 33), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 33), התשע"ז–2017.

דוד אמסלם: אבל לפני שאני נכנס לעניין, אני רוצה קודם כול לענות לך, עיסאווי פריג', לגבי השאלה שלך.

דוד אמסלם: קודם דיברת על המאבטח – הירדני.

דוד אמסלם: שמע, אני המום כל פעם מחדש מהשיאים שאתה מגיע אליהם.

דוד אמסלם: תראה, רצחו שני שוטרים לפני שבוע וחצי, שחטו משפחה ביום שישי – כן?

עיסאווי פריג': אנחנו נגד זה – – –

דוד אמסלם: איזו חיה.

דוד אמסלם: לא ראיתי אף – אני לא יודע איזו חיה יכולה.

דוד אמסלם: זה רק בא מהכיוונים של העדה שלכם.

עיסאווי פריג': גינינו – – –

דוד אמסלם: אני לא ראיתי יהודי אחד כזה עושה.

דוד אמסלם: אתה – מה אתה מדבר?

דוד אמסלם: על מה אתה מדבר עכשיו?

דוד אמסלם: על המאבטח הישראלי שניסו להרוג אותו בירדן ולמה הוא ירה על הזה.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: אתה תמיד תדאג גם לערבי ירדני על חשבון יהודי, פה, שרוצים להרוג אותו.

עיסאווי פריג': אתה לא יודע.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: זה מה שמעניין אותך?

דוד אמסלם: מתי תהיה אזרח נורמלי?

דוד אמסלם: מתי תתחיל לדאוג לאזרחי מדינת ישראל ולא לערבים שבירדן, גם?

דוד אמסלם: זאת אומרת, מילא למחבלים שפה, אתה דואג, אבל גם למחבלים הירדנים?

עיסאווי פריג': – – –

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

דוד אמסלם: עזוב, אני מצפה ממך לקצת הגינות בסיסית.

דוד אמסלם: אתה אזרח מדינת ישראל, אתה מקבל משכורת מהכנסת – –

עיסאווי פריג': אין לי ציפיות ממך.

דוד אמסלם: – – אתה מקבל טיפול בביטוח לאומי פה.

עיסאווי פריג': אתה לא מבין על מה אתה מדבר.

דוד אמסלם: אתה שואל למה ראש הממשלה קיבל את המאבטח בחיבוק?

דוד אמסלם: אני אקבל אותו בחיבוק ונשיקה.

דוד אמסלם: יהודי חזר לארץ כי עמדתם שם לעשות לו שם – עשיתם מצור כדי – כמעט לינץ' עשו להם, אז אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: זה מה שמעניין אותך?

עיסאווי פריג': תמשיך לעשות שטויות.

עיסאווי פריג': אתה מדבר שטויות.

דוד אמסלם: אני כל הזמן מדבר שטויות, רק אתה חכם.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני מבקש.

דוד אמסלם: בשנים האחרונות שינתה המשטרה את הליכי המיון והשיבוץ שלה, והם כוללים היום הליך סדור יותר של בדיקת התאמה לתפקיד.

דוד אמסלם: הליך זה, הכולל מבדקי התאמה שונים לגבי קבלת עובדים חדשים וגם לגבי מעבר בין תפקידים בתוך המשטרה, עיקרו בדיקת היבטים הקשורים לשמירת החוק ולטוהר המידות.

דוד אמסלם: תראו, בגדול, זאת הצעת חוק ממשלתית שהגיש השר לביטחון הפנים, בתמיכת משטרת ישראל, שנועדה להסדיר את המצב הזה: הם הציעו הצעת חוק שיוכלו להשתמש בפוליגרף בבדיקות בתוך המשטרה.

דוד אמסלם: אני נפגשתי עם המפכ"ל בתחילת הדרך, ועם הצוות המשפטי של המשטרה, ושם הם הסבירו לי שהבדיקה הזאת נחוצה; חלק ממנה זה חלק מהבדיקות של מתגייסים למשטרה, כי חלק מהבדיקות – בעצם אנחנו לא יכולים לעלות תמיד על כל מי שאנחנו לא רוצים במערכת המשטרתית בבדיקות הרגילות, ולכן הם רוצים להשתמש גם במכשיר הפוליגרף לטובת מיונים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: דבר שני, הוא אמר לי שלסגל הבכיר של המשטרה, בעיקר לספ"כ, לניצבים של המשטרה, יש להם עניין גם לעשות את זה.

דוד אמסלם: אני, כמובן הסכמתי אתו, רק – אני השתוממתי ואמרתי:

דוד אמסלם: אם אתם רוצים לעשות פוליגרף לאותו אחד שעוד לא התגייס, מה עם הקצינים הבכירים אצלכם שהם לא בספ"כ, להם לא צריך?

דוד אמסלם: מכאן התגלגלה הצעת החוק, ואנחנו בעצם דנו בה הרבה מאוד חודשים.

דוד אמסלם: משטרת ישראל, באותה נקודת זמן, לא הסכימה לעניין, גייסה גם את היועץ המשפטי לממשלה לטובת הסיפור הזה – לא הצלחתי להבין מדוע בכלל הוא התערב, או ניסה להתערב – אני ראיתי באחד המאמרים שהוא כתב שאנחנו פוגעים בשלטון החוק, בשומרי הסף.

דוד אמסלם: דרך אגב, המשטרה בהגדרה היא לא שומר סף.

דוד אמסלם: התפקיד שלה זה לתפוס גנבים.

דוד אמסלם: היא לא שומר סף.

דוד אמסלם: כנראה הם לא מבינים מה זה שומר סף.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי זה שומר סף.

דוד אמסלם: הוא אמור לעזור לממשלה לקדם את מדיניותה לפי הבנתה, ולעצור אותה במקום שצריך, מבחינת החוק.

דוד אמסלם: קודם כול, המשטרה לא מוגדרת, לפחות בעיני, כשומר סף, או בכלל בהגדרה של שומר סף.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה הוא התערב בעניין, או ניסה.

דוד אמסלם: אני ראיתי באחד המאמרים שקראתי, שבאחד הכנסים הוא טען שאנחנו, כפי שאמרתי, פוגעים בשומרי הסף – אני חושב שזה דבר ש – אני לא רוצה באמת לומר מה אני חושב על ההערה שלו, כי אני חושב שזה חמור כשלעצמו; תפקיד חברי הכנסת הוא לחוקק, ותפקיד פקידי הממשלה הוא לקיים את המדיניות, ולא לאיים על חברי הכנסת, ודאי לא היועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם החוק לא חוקי, שילכו לבג"ץ.

דוד אמסלם: אני חבר כנסת, אני יכול להוביל את הדברים כפי הבנתי, ואם מישהו חושב שזה לא נכון, יכול תמיד לגשת לבג"ץ ולהגיש עתירה לגבי הנושא הזה, דבר שעושים אותו כמעט כל יום וכמעט בכל נושא.

מרב מיכאלי: נו, קדימה, תחוקק, תחוקק.

מרב מיכאלי: תציג כבר את ההצעה.

דוד אמסלם: אתם תומכים?

מרב מיכאלי: עומד ומדבר שצריך לחוקק.

מרב מיכאלי: תחוקק.

דוד אמסלם: השאלה אם אתם תומכים.

מרב מיכאלי: תומכים.

דוד אמסלם: אתם תומכים בהצעה?

דוד אמסלם: מרב, באמת עכשיו.

מרב מיכאלי: כן, כן.

רויטל סויד: בטח שתומכים.

מרב מיכאלי: כן, כן, תומכות.

דוד אמסלם: טוב, אז אני אקצר.

דוד אמסלם: תומכות או תומכים?

דוד אמסלם: תחליטו.

מרב מיכאלי: תומכות – – –

דוד אמסלם: אני לא יודע, אולי גם התומכים אצלכם זה תומכות.

מרב מיכאלי: גם כשאנחנו תומכים, אנחנו תומכות.

דוד אמסלם: אני לא יודע, אני שואל: "תומכים?" היא אומרת לי: "תומכות".

נחמן שי: אני תומכת.

דוד אמסלם: אתה תומכת?

נחמן שי: לגמרי.

דוד אמסלם: מרב, הוא תומכת.

דוד אמסלם: תזכרי את זה.

דוד אמסלם: בכל מקרה, לאחר דין ודברים – אנחנו ישבנו גם עם צה"ל, גם עם השב"כ, ואני חושב שמשטרת ישראל עושה תפקיד מורכב יותר מבחינת התפקידים הסטטוטוריים שלה.

דוד אמסלם: אני רואה אותה לא נופלת מצה"ל, ואפילו יותר.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: כי בצה"ל – צה"ל עוסק בדרך כלל בנושא ביטחון, רק בזה, ומה שנקרא מהגדר החוצה, הוא פועל.

דוד אמסלם: ומשטרת ישראל, על פי חוק, אמונה על שלום הציבור וביטחון הציבור בתוך מה שנקרא מדינת ישראל, מהגדר פנימה, מה שנקרא.

דוד אמסלם: לכן המשטרה בוודאי עוסקת בביטחון.

דוד אמסלם: תראו גם היום מה קורה בהר הבית, מי שמטפל בכל הסיפור הזה זה משטרת ישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, זאת הזדמנות פז מבחינתי להודות לכל השוטרים.

דוד אמסלם: קודם כול לשר, למפכ"ל, למפקד המחוז ולכל השוטרים.

דוד אמסלם: בקצה, דרך אגב, מי שעושה את העבודה בעיקר זה השוטרים הזוטרים, שבאמת יושבים שם יום ולילה, מקבלים אבנים, קללות מהחברים שפריג' כל הזמן מגן עליהם, כן?

דוד אמסלם: כל היום אבנים, מקלות, זיקוקים.

דוד אמסלם: הכול מותר להם לעשות – לבזות את השוטרים, הכול מותר להם לעשות.

דוד אמסלם: ויבוא לכאן פריג' ויבוא ויגן על הגיבורים האלה, שיורים על השוטרים זיקוקים.

עיסאווי פריג': על איזה גיבורים?

עיסאווי פריג': על איזה גיבורים?

דוד אמסלם: כן, כל היום אתם מגינים רק על המתפרעים.

דוד אמסלם: מתי פעם תבואו להגן גם על שלטון החוק?

דוד אמסלם: מתי?

דוד אמסלם: בסופו של דבר, באמת, הזדמנות פז בשבילי, אדוני השר – תעביר להם את זה.

דוד אמסלם: באמת, אני חושב שכל עם ישראל מוקיר את העבודה שלהם, מזדהה אתם, מחבק אותם.

דוד אמסלם: הם עוברים באמת דברים פשוט בלתי נתפסים.

דוד אמסלם: חייל בצה"ל לא עובר את מה שהם עוברים פה, כי הערבים פה מרשים לעצמם לעשות מה שהם רוצים.

דוד אמסלם: מבזים כל שוטר שהם רוצים, וכולם מפחדים – אסור.

מאיר כהן: תגיד את זה לראש הממשלה – – –

דוד אמסלם: אמרתי את זה גם לראש הממשלה.

דוד אמסלם: בהיבט, אני אומר, היומי.

דוד אמסלם: היומי.

דוד אמסלם: עזוב מגנומטרים.

דוד אמסלם: ביום-יום.

דוד אמסלם: ביום-יום הם שם – אני רואה את זה בטלוויזיה, אני מתפוצץ, אני לא יכול לראות את זה, כאזרח ישראלי.

דוד אמסלם: עומדים לי שם אספסוף ערבי, יורים על השוטרים – מה קרה?

דוד אמסלם: באיזו מדינה אפשר בכלל להכיל את זה?

דוד אמסלם: ועולים לי פה חברי הכנסת הערבים, ומה הם מאשימים?

דוד אמסלם: את השוטרים, את הצבא, וכו', כאילו אנחנו הרוצחים והם הצדיקים.

דוד אמסלם: וזה מוציא אותי מדעתי כל פעם, כי אני חושב שהאוכלוסייה הערבית רואה אתכם כקיצונים ביותר.

דוד אמסלם: אתם בעצם הקיצונים.

דוד אמסלם: האזרחים הערבים, לדעתי, במדינת ישראל, לא מסכימים אתכם בכלל, אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: ככל שתהיו יותר קיצוניים, ככה אתם חושבים שתקבלו יותר קולות אצלכם במפלגה.

דוד אמסלם: זה מה שמעניין אותך?

איימן עודה: דודי, אני אגיד לך משהו, לא ניתן לך להרוויח במרכז הליכוד.

דוד אמסלם: אני, בניגוד לך, לא עושה חישובים פוליטיים.

דוד אמסלם: אני אומר את עמדתי גם כשזה נגד הממשלה, אבל פה אתם – הרי אני מדבר כאזרח, כאזרח ישראלי, אפילו לא יהודי – אזרח ישראלי.

דוד אמסלם: אני מצפה שאזרח ישראלי קודם כול יגבה את מערכות השלטון של המדינה שהוא חי בה, יגבה את הצבא שלו, יגבה את המשטרה – היא שומרת עליו.

דוד אמסלם: דרך אגב, השוטרים שנרצחו, הם נרצחו מאנשים שבעצם יצאו ממסגד אל-אקצא, והם בעצם שמרו על מי?

דוד אמסלם: בעיקר על הערבים.

דוד אמסלם: מה יש להם שם?

דוד אמסלם: אין שם יהודים.

דוד אמסלם: יהודים לא באים לשם כל כך.

דוד אמסלם: אז הם שומרים על הערבים, אתם רוצחים אותם, ואחרי זה אתם גם מודיעים לא לבוא לנחם את המשפחות – חוצפה; וחברי הכנסת.

דוד אמסלם: ואחרי זה אתם מצפים: דו-קיום, חבר'ה, אנחנו רוצים להיות אזרחים שווי זכויות.

נחמן שי: הבנו את התזה, בוא נדבר על נושא אחר.

דוד אמסלם: לכן, אדוני השר, באמת, אנחנו מוסרים את כל החום והאהבה לשוטרים, שעסוקים, באמת, ימים ולילות, עוברים משימה בלתי רגילה, באמת לא פשוטה, בעיקר מול אספסוף שמבזה אותם, והם שומרים על קור רוח – זה דבר שהוא לא פשוט כשלעצמו.

יעל גרמן: גם פוליגרף – – –

דוד אמסלם: אז לכן, אני אומר בגדול, מה שעשינו – אני אסביר לך, אני אענה לך, גברת גרמן.

דוד אמסלם: אני קם בבוקר, התפקיד שלי, בוודאי כיושב-ראש ועדת הפנים, זה לחזק את המערכות ולהביא אותן למקום טוב.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו דיון עם הצבא, עשינו דיון עם השב"כ.

דוד אמסלם: רבותי, שאלתי אותם: תגידו, מה היה קורה אם לא היה אצלכם פוליגרף?

דוד אמסלם: הם אמרו לי: דודי, היינו מקבלים מערכת שונה לחלוטין, הרבה יותר גרועה, חבל על הזמן.

דוד אמסלם: כשאני ישבתי אתם והבנתי את ההשתלשלות של הבדיקה, הבנתי – –

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: שאלת, אז אני עונה לך ברצינות.

דוד אמסלם: – – למה זה חשוב למערכת – לא לי, למערכת.

דוד אמסלם: אנחנו נקבל משטרה אחרת בעוד חמש-שש שנים.

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אנחנו משדרגים אותה.

דוד אמסלם: היום היא במצב פחות טוב.

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אנחנו כל הזמן מייעלים ומשפרים את המערכות.

דוד אמסלם: לכן, שאלתי את צה"ל: מה היה קורה אם לא היה לכם פוליגרף?

דוד אמסלם: אני מניח שהייתה תקופה שבצה"ל לא היה, ואני מניח שישבה כאן תואמת גרמן ואמרה: מה פתאום אתם מבזים אותם?

דוד אמסלם: חיילי צה"ל, מה, אתם לא מתביישים?

דוד אמסלם: והצבא – אני אומר לך, היום הצבא והשב"כ, אם לא היה פוליגרף, היינו מקבלים שם מערכות אחרות, גם ברמה המקצועית וגם ברמה המוסרית – –

יעל גרמן: למה צריך – – –

דוד אמסלם: – – כי גם הם עובדים על פי חוק.

דוד אמסלם: צריך להבין, אי-אפשר לעשות למישהו פוליגרף אם זה לא מעוגן בחוק.

דוד אמסלם: לכן – הם עובדים על אותו חוק.

קריאות: – – –

קריאות: יאללה, דודי.

דוד אמסלם: לכן, בעצם, זאת הסיבה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, אנחנו נקבל משטרה יותר טובה.

דוד אמסלם: אנחנו הבאנו את זה בדיוק על הפרמטרים הצבאיים.

דוד אמסלם: אין שום סיבה שמשטרת ישראל לא תהיה בפרמטרים הצה"ליים.

דוד אמסלם: אני משוכנע לחלוטין – משוכנע לחלוטין – שאנחנו נקבל משטרה יותר טובה בעוד חמש שנים.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: כשאני צריך לעבור איזושהי בדיקה עתית, מעת לעת, אני שומר על עצמי; אני מבקש את זה בשביל עצמי.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שהמשטרה – דרך אגב, זה חוק של הממשלה, המשטרה שותפה לו.

דוד אמסלם: אנחנו רק שינינו קצת, נתנו לו טוויסט אחר.

דוד אמסלם: בעיקרון, אני חושב שזה חוק מבורך, חוק נכון, מכיוון שהמשטרה עוסקת גם בסדר הציבורי הרגיל, ומול האזרח, אז היא הרחיבה את זה גם לכללים אחרים – לטוהר המידות, כי לא יכול להיות שהמשטרה, או חוקר, או קצין בכיר במשטרת ישראל עובר על טוהר המידות וחוקר מישהו על אותה עבירה על טוהר המידות.

דוד אמסלם: זה החריג.

דוד אמסלם: המשטרה עושה יותר בהיבט הזה מאשר צה"ל והשב"כ, אני אומר לכם, ואני חושב – – –

מאיר כהן: שלום לכולם.

מאיר כהן: הי, בצד שמאל.

מאיר כהן: לא מסיימים קורס היום.

מאיר כהן: נגמר.

מאיר כהן: שקט, מדברים.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: חבר'ה, אין סיום קורס היום.

דוד אמסלם: לכן, אני אומר, אנחנו נגיע לנקודה אחרת לאחר שאנחנו נחוקק את החוק.

דוד אמסלם: עכשיו, היו לנו ויכוחים עם המשטרה, כרגיל.

דוד אמסלם: שום גוף לא רוצה שתבקר אותו, אל תדאגו.

דוד אמסלם: אם היום היינו אמורים לעשות על איזשהו גוף מה שנקרא ביקורת של מבקר המדינה – ולא היה, היום היינו מחליטים – אותו גוף היה מחליט, ואומר: מה פתאום.

דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר, גם לאחר ההתערבות של שר – –

מאיר כהן: המושב של יש עתיד, שקט בצד ימין, חברים.

מאיר כהן: סליחה.

דוד אמסלם: – – בסופו של דבר, לאחר תיאום גם עם השר לביטחון הפנים, בסופו של דבר גם עם המשטרה, בהסכמתה, באנו לאיזשהו compromise והבאנו את החוק הזה.

דוד אמסלם: אני חושב שהוא חוק מאוזן, חוק נכון, חוק חיובי.

דוד אמסלם: אני רק רוצה לסכם במשפט הבא, שעצבן אותי לאורך כל הדרך.

דוד אמסלם: לא המשטרה, הבנתי את המשטרה; מי שרוצים להזיז לו את הגבינה – מתנגד, זה בסדר.

דוד אמסלם: כשהיועץ המשפטי לממשלה בא, באחד הכנסים שהוא היה בהם באותה נקודת זמן, ומרצה בפני – אין לי מושג מי, בפני כל מיני אנשים ששמעו אותו – ואומר שאני רוצה לפגוע בשומרי הסף, אני חושב שזה דבר חמור כשלעצמו.

דוד אמסלם: הוא פוגע, במשפט הזה, בחברי הכנסת.

דוד אמסלם: אני רוצה רק להזכיר לו שחברי הכנסת זה הגורם היחיד שנבחר במדינת ישראל על ידי הציבור.

דוד אמסלם: חברי הכנסת – זה הציבור.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי לממשלה – תפקיד מכובד, תפקיד חשוב ואחראי מאוד, אבל בסוף צריך להבין שזה מינוי של הממשלה, והוא בסוף פקיד בכיר, אבל פקיד.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש ממנו שלא להטיף לנו מוסר בדברים האלה.

דוד אמסלם: זה פוגע בעבודת הכנסת ומחליש אותה, ואני חושב שזה כשלעצמו חמור.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

נחמן שי: אולי משהו לעיסאווי פריג'?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יש הנמקה של ההסתייגויות.

מאיר כהן: בקשות רשות דיבור – חבר הכנסת בני בגין, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: לרשותך חמש דקות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: לאחר מכן – רויטל סויד, ואחריה – מיקי לוי.

מאיר כהן: אלה שלושת הדוברים.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: אדוני, חמש דקות, בבקשה.

מאיר כהן: זה הסיכום עם סיעתך.

מאיר כהן: בבקשה, חמש דקות.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני הגשתי הסתייגויות אחדות, יחד עם חברים אחרים, לחוק החשוב הזה, בעיקר על רקע הצורך לשמור על הפרטיות וצנעת חייהם של אנשים, על פי סעיף 7 בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

זאב בנימין בגין: בדיקת הפוליגרף היא פולשנית, היא חודרנית, ולכן צריך להשתמש בה בצמצום, במשורה, וכאשר התנאים באמת דורשים זאת.

זאב בנימין בגין: אבל החשש מפגיעה בפרטיות של אנשים מהחוק המובא בפנינו היום הוא חשש קל, לעומת החשש והצל המוטל בימים אלה על זכויות האדם, על חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, לא רק בסעיף הפרטיות, כאשר הובא הבוקר לדיון ראשון החוק המכונה "חוק הלאום".

זאב בנימין בגין: בדיון הזה הוצג מבחן לחברי המפלגות הציוניות בבית, כדי – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: אדוני, סליחה, אני אחזיר לך את הזמן הזה.

מאיר כהן: אני שוב מבקש שקט בצד שמאל.

מאיר כהן: לא יעלה על הדעת שתמשיכו לדבר.

מאיר כהן: אני אוציא אתכם החוצה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

זאב בנימין בגין: – – הוצג מבחן אישי לכל אחד בציוניותו.

זאב בנימין בגין: אני בדרך כלל נמנע מלחלק ציוּנים לציוֹנים.

זאב בנימין בגין: במקרה הזה אחלק ציון: במבחן הזה של הציונות, של הנאמנות לחוק המוגש, ציוני: נכשל.

זאב בנימין בגין: אינני תומך בו ולא אוכל לתמוך בו במתכונת שהוגשה.

זאב בנימין בגין: ב-2011, לפני שש שנים, הגשתי נוסח משלי להצעת חוק לאום.

זאב בנימין בגין: זהו הנוסח: ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, המושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום, לאור חזונם של נביאי ישראל, ומקיימת שוויון זכויות לכל אזרחיה.

זאב בנימין בגין: לחוששים – אפשר להציע תיקון קל: שוויון זכויות לכל אחד מאזרחיה.

זאב בנימין בגין: שנה וחצי חברי בממשלה ובקואליציה מסרבים לקבל את הנוסח הזה.

זאב בנימין בגין: יכולנו להביא לנוסח הזה תמיכה של כ-90 מחברי הכנסת – חוק לאום המכריז על מדינת היהודים כפי שהיא.

זאב בנימין בגין: הסירוב העיקש הזה משפיע על התמונה כולה, כי הכוונה המפורשת היא לעמעם עד כדי ביטול את המשמעות של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, להשפיל את מעמדו ולהעמידו על מדרגה נחותה.

זאב בנימין בגין: בחוק, המדגיש – בצדק – כי זו מדינת העם היהודי, וכרבע מאזרחיה הם בני לאומים אחרים, חובה לכלול במפורש הבטחה לשוויון זכויות.

זאב בנימין בגין: לא מתבקש, נדרש.

זאב בנימין בגין: פסילת העיקרון הזה, כפי שנעשה לצערי על ידי חברי באופן עקבי, בשנה האחרונה, פירושה מחיקת עקרון שוויון הזכויות מחוק הלאום.

זאב בנימין בגין: אין ולא יכולה להיות סתירה בין לאום ולאומיות לבין זכויות אנושיות.

זאב בנימין בגין: לפני 1,947 שנים, כבוד היושב-ראש, חסר שבוע, חרב מקדשנו, פסקה-חדלה ריבונותנו.

זאב בנימין בגין: זוהי זכות גדולה לכל אחד מאתנו לחיות היום, מקץ 1,947 שנים, כבן הרוב היהודי במדינת היהודים הריבונית.

זאב בנימין בגין: אבל הזכות הזאת מקימה ממנה ומתוכה, מיני וביה, גם חובה – החובה להתייחס בהגינות גם לבני לאומים אחרים החיים עמנו כאן.

זאב בנימין בגין: "תורה אחת ומשפט אחד – – –"

מאיר כהן: חברת הכנסת סתיו שפיר, תחזרי למקומך.

מאיר כהן: נאמרים דברים מיוחדים.

מאיר כהן: סתם אני מציע לך.

מאיר כהן: סליחה.

זאב בנימין בגין: "תורה אחת ומשפט אחד יהיה לכם ולגר הגר אתכם.

זאב בנימין בגין: " אבל יותר מזאת, הפגיעה לא תהיה רק בזכויותיהם של בני מיעוטים לאומיים – רובם ערבים, יש גם מיעוטים אחרים; היא תפגע בזכויותיהם של קבוצות מיעוט אחרות ושל יחידים.

זאב בנימין בגין: ומדוע?

זאב בנימין בגין: אם מחקת את סעיף שוויון הזכויות, שהוא מתבקש בחוק הזה, ואם אכן תצליח בהשפלת מעמדו של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, כולם ייפגעו.

זאב בנימין בגין: חברי בקואליציה, אחדים מהם, כפי שהם הסבירו לי, מסתתרים מאחורי הביטוי הלא-גואל "מדינה יהודית ודמוקרטית".

זאב בנימין בגין: חברי היקרים בקואליציה, למילה "דמוקרטיה" צריך להוסיף תוכן; ללא שוויון זכויות – שאיננו תוצאה ברורה, אוטומטית, של המונח "דמוקרטיה" – אתה מקבל דמוקרטיה פורמלית, אתה מקבל מסגרת; אין לך תוכן, אין לך רוח.

זאב בנימין בגין: ובדמוקרטיה הראויה לבני חורין הרוב מושל, והמיעוט – נשמרות זכויותיו, המיעוט והיחידים.

זאב בנימין בגין: ואם האיזון הזה מופר, כי אז יכול מי שנפגע מחוסר האיזון הזה לעתור לבית-המשפט העליון בשבתו כבית-המשפט הגבוה לצדק, ואנחנו רואים בהקשר זה בזמן האחרון קלשון תלת-שיניים המופנה אל בית-המשפט העליון: השן האחת – חוק לאום ללא שוויון זכויות; השנייה – הניסיון להצר את פתח אולם הכניסה לעותרים לבג"ץ; והשלישית – התוכנית, הרעיון, לאסור על בג"ץ לבטל דברי חקיקה של הכנסת, גם לעתים נדירות.

מאיר כהן: אדוני, אני מצטער.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

מאיר כהן: הוספתי עוד דקה, לפנים משורת הדין.

קריאות: – – –

מאיר כהן: לא, חברים.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

זאב בנימין בגין: זה משפט אחרון.

רויטל סויד: תן לנו.

רויטל סויד: אנחנו מוותרים.

מאיר כהן: חברים, לא, לא, לא.

רויטל סויד: אני מוותרת על חמש הדקות שלי.

מאיר כהן: רויטל, אני כמוך וכמו עוד הרבה חברי כנסת – אנחנו צריכים להקפיד על תקנון הכנסת.

זאב בנימין בגין: משפט אחרון – – –

רויטל סויד: אני נותנת לו חמש דקות משלי.

זאב בנימין בגין: עוד משפט.

זאב בנימין בגין: כבוד היושב-ראש, זהו המשפט האחרון.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, עוד משפט.

קריאות: – – –

נחמן שי: צריך ללמוד את הנאום הזה.

זאב בנימין בגין: אני קורא – אני קורא לחברי – – –

מאיר כהן: משפט אחרון.

מאיר כהן: אני מצטער שאני האיש הרע.

מאיר כהן: יש סיכומים, וצריך לכבד אותם.

מאיר כהן: בוודאי, כמוכם – נאמרים דברים לא שגרתיים, אבל – נעמוד בזמן.

מאיר כהן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש – – –

דב חנין: – – –

זאב בנימין בגין: אני רק אעיר למען הפרוטוקול – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, תפסיק.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

דב חנין: – – –

זאב בנימין בגין: אעיר לפרוטוקול בעקבות דבריך: יש לרשותי זמן המתאים לארבע הסתייגויות – 20 דקות.

דב חנין: נכון.

דב חנין: בדיוק.

זאב בנימין בגין: הסיכום שאתה מדבר עליו לא נערך אתי.

זאב בנימין בגין: אני שמעתי עליו לפני דקות אחדות בעלותי לדוכן.

זאב בנימין בגין: משפט אחרון: אני קורא לחברי בקואליציה לראות את התמונה במלוא רוחבה ובמלוא עומקה, להתנגד לנוסח הזה של החוק – חוק לאום ללא שוויון זכויות – לעמוד על המשמר, כדי שאנחנו, כולנו, כבני חורין במדינת הלאום של העם היהודי, היחידה בתבל, נקיים גם שוויון זכויות לכל אזרחיה.

זאב בנימין בגין: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש, על נדיבות לבך.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

קריאה: כל הכבוד.

קריאה: כל הכבוד.

מאיר כהן: שוב, חבריא, יש תקנון.

יעל גרמן: הנאום הטוב ביותר ששמעתי במליאה.

מאיר כהן: חברים, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, עשר דקות לרשותך, ואם את רוצה לקצר, את יכולה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת בני בגין, כמה קשה לעלות פה לנאום עכשיו על הדוכן, כאן, במליאה, על הצעת חוק שמחזירה אותנו לחיי היום-יום והמעשה.

רויטל סויד: אנחנו בבית-המחוקקים מחוקקים חוקים – חשובים, חשובים מאוד, חשובים קצת פחות – הכול אנחנו עושים באמת מתוך רצון שבסופו של דבר ניטיב עם אזרחי מדינת ישראל, וכך גם החוק הזה, שאנחנו אמורים להצביע עליו.

רויטל סויד: אבל כשאני שומעת את הדברים שלך פה, וכשאתה מדבר היום, אחרי שהתכנסה ועדה מיוחדת לדיון בחוק הלאום, ועדה שאני חברה בה, ועדה שהוקמה אך ורק, חברי חבר הכנסת בני בגין, כדי שאתה לא תהיה חבר בה; ועדה שהוקמה אך ורק כדי שאת הקול הצלול, החזק, העוצמתי, הדמוקרטי, השוויוני, הציוני, הז'בוטינסקאי, הבגיניסטי, הליכודניקי האמיתי של פעם – שהקול הזה לא יישמע.

רויטל סויד: ואני מודה לך – אני מודה לך על שעלית על הדוכן, ואני מודה לך – אני מודה לך על שאפשרת לאזרחי מדינת ישראל לשמוע את העמדה הכל-כך ברורה שלך, עמדה שליוותה את המנהיגים שלנו לפני קום המדינה, תוך כדי קום המדינה ואחרי קום המדינה.

רויטל סויד: מגילת העצמאות.

רויטל סויד: מה אומרת מגילת העצמאות?

רויטל סויד: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, ויחד עם זאת, מהמקום הזה, של העם שנדד אלפי שנים – בגלות, וחווה את היותו מיעוט, במדינות שבהן במקרה הטוב אפשרו לו לחיות, ובמקרה הרע פגעו בו בזכויותיו – מה קבעה מגילת העצמאות?

רויטל סויד: מגילת העצמאות, בפה מלא, אמרה: אנחנו ניתן שוויון מלא למיעוט במדינת ישראל.

רויטל סויד: והיום – ועדה מיוחדת הוקמה, ומה הייתה מטרתה של הוועדה המיוחדת?

רויטל סויד: לעגן חוק-יסוד במדינת ישראל, חוק-יסוד שיש לפניו ויש אחריו; חוק-יסוד שאומר: אנחנו מדינת הלאום של העם היהודי – ואנחנו מדינת הלאום של העם היהודי – אבל לצד זה, קובעת – לוקחת את ערך השוויון ומורידה אותו.

רויטל סויד: היא מורידה אותו, הוא לא קיים.

מכלוף מיקי זוהר: תגידי לנו במה – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: הוא לא קיים.

דוד אמסלם: תגידי במה.

דוד אמסלם: לא לצעוק – – –

רויטל סויד: וכך, חברי חבר הכנסת לשעבר שכיב שנאן, ששכל את בנו כמיל – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – ססמאות – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: הבנו.

מאיר כהן: בסדר.

מאיר כהן: שמענו את ההערה שלך, תן לה להמשיך לדבר, מיקי.

רויטל סויד: – – כשהוא יקום ביום מן הימים מהאבל הכבד שלו על בנו, שהוא איבד, זה שבפיגוע בהר הבית שילם את המחיר של ההגנה עלינו, על הר הבית שלנו, כשהוא יתעורר לחוק הלאום הזה, שחס וחלילה אולי יעבור, הוא יראה ששם הוא ובנו המנוח – –

אבי דיכטר: – – –

רויטל סויד: – – בנו המנוח, חלל של כוחות הביטחון, הוא לא אזרח שווה זכויות במדינת ישראל.

רויטל סויד: לא.

יריב לוין: – – –

רויטל סויד: וכך קורה שכאשר יעתרו לבית-המשפט העליון – כן, בית-המשפט העליון, שחברי חבר הכנסת בני בגין עמד פה והשמיע בקול צלול את הקלשון עם שלוש השיניים, זה שמנסים להסיר את ראשו, להחליש אותו, לפגוע בו, בחוסר לגיטימיות מוחלט.

רויטל סויד: ולמה?

רויטל סויד: כדי ליצור פה, במדינת ישראל, חוסר שוויון לכל האזרחים.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לכם, חברי, מדינת ישראל היא מדינה חזקה וערכית, היא מדינה שהיא בוודאי מדינת הלאום של העם היהודי.

רויטל סויד: כך הייתה וכך תהיה.

רויטל סויד: אבל מדינת ישראל, כמי שצמח מתוך העם היהודי, אנחנו יודעים בדיוק איך להתייחס למיעוט בתוכנו.

רויטל סויד: כשאני שמעתי היום את יושב-ראש הוועדה מתחיל בפתיח ואומר: אין לנו תעודת זהות – על מי דיברת?

רויטל סויד: למי מאתנו אין תעודת זהות?

רויטל סויד: לאבותי שלי, שהגיעו מגירוש ספרד לארץ וישבו בה לפני 500 שנה?

רויטל סויד: לאבי, שהוא עולה חדש ועזב ארצות ערב להגיע לפה ובנה פה את חייו?

רויטל סויד: למי אין פה תעודת זהות?

רויטל סויד: אנחנו חיים פה 70 שנה, ואנחנו בנינו פה מדינה לתפארת, עם צבא ערכי שמגן על הגבולות שלנו.

רויטל סויד: אנחנו מחנכים את הילדים שלנו לאהבת הארץ ולאהבת המולדת.

רויטל סויד: לנו אין תעודת זהות?

רויטל סויד: תהיה לנו היום תעודת זהות רק אחרי שיעבור חוק הלאום?

רויטל סויד: זה מה שאתם אומרים לנו?

רויטל סויד: איך הגעתם למצב שאתם יוצרים את הפירוד?

רויטל סויד: איך הגעתם למצב שהכוח הוא אצלכם?

רויטל סויד: אתם הרוב, שלטון הרוב קובע, אבל לא מוחק את המיעוט בשום דרך וצורה.

דוד אמסלם: מתנצלים על זה שאנחנו הרוב – – –

רויטל סויד: איך הגעתם למצב שעד כדי כך אתם קהים, קהים לאנשים שחיים במדינה הזאת, משלמים מסים, הם חלק מהמדינה – –

יריב לוין: יגאל אלון היה מתבייש בנאום שלך – – –

רויטל סויד: – – הם יושבים פה גם, והם מגדלים את הילדים שלהם, ואתם רוצים לשלול מהם זכויות?

יריב לוין: – – – את הדרך – – –

רויטל סויד: חברי חבר הכנסת בגין, על הצעת חוק הלאום שלך אני הייתי חותמת בעיניים עצומות, ואני קוראת פה לכל חברי – היום נפל דבר בכנסת הזאת, קמה ועדה מיוחדת כדי שחבר אחד – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: – – לא יהיה חבר בה, והוועדה הזאת הולכת לחוקק חוק-יסוד – חוק-יסוד שיש בו אך ורק פגיעה בזכויות של מיעוטים.

רויטל סויד: אנחנו, מדינת ישראל, רוצים לחיות בדיוק בהתאם לערכים שהציבה לנו מגילת העצמאות.

רויטל סויד: אנחנו רוצים את מדינת ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, ושתהיה שוויונית, ללא הבדל דת, גזע ומין.

רויטל סויד: אני מתביישת להיות חברה בוועדה הזאת, ואני מתביישת בחוק-היסוד הזה.

דוד אמסלם: אגב, את לא חייבת.

מאיר כהן: תודה רבה.

דוד אמסלם: את יכולה להתפטר.

מאיר כהן: דודי.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי – חבר הכנסת מיקי לוי אינו נוכח.

מאיר כהן: אם כן, חבר הכנסת דודי אמסלם, אדוני, בבקשה, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעות.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול לענות באמת לרויטל על חלק מהדברים שהיא אמרה.

דוד אמסלם: קודם כול, ככלל, בכלל, אם את מתביישת, את יכולה להיות חברה בוועדה.

דוד אמסלם: דרך אגב, למקום שאני מתבייש אני לא בא.

רויטל סויד: אתה יודע, דודי, אל תהיה דמגוג – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אם את מתביישת – – –

רויטל סויד: אנחנו נמצאים פה – –

דוד אמסלם: רק שנייה, אני אענה לך.

רויטל סויד: – – נלחמים ונילחם למען מה שאנחנו מאמינים.

דוד אמסלם: אבל שמעתי, עם הידיים.

דוד אמסלם: בסדר.

רויטל סויד: אנחנו מתביישים שיש דבר כזה להוציא חבר כנסת מוועדה – – –

מאיר כהן: רויטל.

מאיר כהן: רויטל, בבקשה.

דוד אמסלם: אם את רוצה עוד לדבר, אני אתן לך.

דוד אמסלם: אני ארד, אני אתן לך לדבר.

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד, בבקשה.

דוד אמסלם: אני אתן לך עוד שתי דקות, אם את רוצה להשלים.

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד, בבקשה, גברתי.

דוד אמסלם: אבל בגדול, קודם כול, אם את מתביישת – לא חייב.

דוד אמסלם: עכשיו נבוא לגופו של עניין.

דוד אמסלם: לדעתי – שמעתי אותך, את יודעת שאני גם מכבד אותך מאוד – אבל הגעתי למסקנה שכנראה לא קראת את החוק.

דוד אמסלם: החוק עצמו – אני אגיד לך מהו באמת, בכמה שורות.

דוד אמסלם: קודם כול, לגבי הנושא של זכויות האדם – וגם לך, חבר הכנסת בגין.

רויטל סויד: בגין, תקרא מהר את החוק, שנדע מה לענות לו – – –

דוד אמסלם: לכל בן אדם במדינת ישראל יש זכויות שוות, לא משנה מה הלאום שלו בכלל, על זה אין ויכוח.

דוד אמסלם: דרך אגב, הליכוד בעצם קידש את הנושא של זכויות האדם, לא מפלגת העבודה.

יוסי יונה: בעבר.

דוד אמסלם: אנחנו – – –

יוסי יונה: בעבר.

דוד אמסלם: הנושא של ההדר והכבוד וזכויות האדם זה דבר שמושתת אצלנו – –

איציק שמולי: – – – היה, דודי, היה – – –

דוד אמסלם: – – אז אל תלמדו אותנו, קודם כול, את הדבר הזה.

קריאות: – – –

נחמן שי: הליכוד של בני בגין – – –

איציק שמולי: היה – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: אז אני אסביר.

איציק שמולי: היה.

דוד אמסלם: עכשיו אני אסביר לכם מה ההבדלים, ומה בעצם הצעת החוק.

דוד אמסלם: הצעת החוק בעצם רוצה להגדיר דבר אחד: שמדינת ישראל – ההגדרה הלאומית – הלאומית – היא ייחודית, רק לעם היהודי, ואני חושב שזה נכון שאנחנו נגדיר את זה בחוק.

דוד אמסלם: הערבים חושבים שאנחנו פה מיותרים.

דוד אמסלם: חלקם.

דוד אמסלם: אנחנו פה גם לא נהיה, יכול להיות – הם חושבים.

דוד אמסלם: אבל אנחנו צריכים קודם כול לחוקק חוק לאום, שאנחנו חושבים – אנחנו, היהודים – – –

יוסי יונה: אבל הסתדרנו עד היום.

יוסי יונה: עד היום – – –

יריב לוין: אפשר גם – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אנחנו, דרך אגב, יוסי, יכולים להסתדר בלי הרבה דברים.

דוד אמסלם: בלי הרבה חוקים הסתדרנו.

דוד אמסלם: הרי כל יום אנחנו מחוקקים פה כמה חוקים – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – ואיך הסתדרנו עד היום בלי החוקים?

דוד אמסלם: הסתדרנו.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יעל גרמן: מאיר, אנחנו פותחים בדיון על חוק הלאום?

דוד אמסלם: עוד לא.

דוד אמסלם: עוד לא.

דוד אמסלם: דרך אגב, חברת הכנסת גרמן, אני רוצה לספר לך.

יעל גרמן: נדמה לי – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת גרמן – – –

יעל גרמן: גם אני רוצה להביע את דעתי על חוק הלאום.

מאיר כהן: חברת הכנסת גרמן, היות שכל חבר כנסת עולה ומנצל את זמנו על כל נושא שהוא רוצה – –

דוד אמסלם: לא, אני רוצה – – –

מאיר כהן: – – הוא זכאי לענות.

מאיר כהן: כך זה.

דוד אמסלם: אבל אני אענה לה.

מאיר כהן: תעשה מה שאתה רוצה, אדוני, אני לא מכתיב.

יעל גרמן: – – – גם אני רוצה להביע את דעתי על חוק הלאום – – –

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, רק אתמול או שלשום שמעתי אותך עולה – ודיברת בכלל על נושא אחר – אני ישבתי, הקשבתי – לא קשור לחוק.

דוד אמסלם: אז מה פתאום הזדעקת עכשיו?

דוד אמסלם: הרי חצי מהחוקים שאת עולה לפה את מדברת על דברים אחרים בכלל, ואנחנו סותמים את הפה – –

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: – – אבל מה, כשזה נוגע לאחרים, תמיד יש לך מה לומר, כי זו הצביעות שלך תמיד.

דוד אמסלם: את, יש לך כללים משלך, לגבי אחרים – זה משהו אחר.

יעל גרמן: אל תטיף לי על צביעות, אתה – – –

דוד אמסלם: אז את מבינה למה את, יש לך מוסר כפול כמעט בכל נושא?

יעל גרמן: – – – תפסיק להטיף לי מוסר – – –

דוד אמסלם: את הבנת?

דוד אמסלם: הנה, עכשיו את משתוללת כי את יודעת שזאת אמת.

דוד אמסלם: אני פעם אמרתי לך – למה את מדברת פה?

דוד אמסלם: הרי כמעט תמיד כשאת עולה פה את מדברת לא לעניין – –

יעל גרמן: תסתכל על עצמך – – –

דוד אמסלם: – – גם את לא מדברת על הנושא.

מאיר כהן: חברת הכנסת, בבקשה.

דוד אמסלם: אז מה?

דוד אמסלם: מישהו עצר אותך?

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: חוצפה.

דוד אמסלם: את, מותר לך הכול פה.

דוד אמסלם: לנו אסור.

יעל גרמן: מספיק עם ההסתות שלו – – –

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: בבקשה.

יעל גרמן: עומד ומסית.

מאיר כהן: בבקשה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, אנחנו נגיד מה שאנחנו רוצים, ולא צריכים לקבל ממך שום אישור.

יעל גרמן: גם אנחנו.

דוד אמסלם: ברור לך?

יעל גרמן: גם אנחנו.

דוד אמסלם: את אומרת גם ככה תמיד מה שאת רוצה – –

מאיר כהן: אני מבקש, אדוני יושב-ראש הוועדה.

דוד אמסלם: – – אמרתי, לא קשור, אבל את מדברת, אף אחד לא מפריע לך גם.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: בבקשה.

דוד אמסלם: לכן, אני אומר לכם, זו בעצם הבקשה שלנו.

דוד אמסלם: לעומת זאת, מה שאתם מבקשים, רויטל, זאת אומרת, ה-bottom line של מה שאתם מבקשים, התוצאה היא שאנחנו בעצם במדינת ישראל נוביל מצב של מדינת כל אזרחיה.

דוד אמסלם: זה הסיפור.

רויטל סויד: ממש לא.

רויטל סויד: ממש לא.

דוד אמסלם: שנייה, אני מסביר לך מה התוצאה האמיתית.

דוד אמסלם: לכן – אנחנו לא מסכימים לזה.

דוד אמסלם: אני מכיר חבר כנסת בשם עזמי בשארה, שהוא מרגל שלא בא לארץ – –

רויטל סויד: זו ההצעה שבני בגין הגיש?

דוד אמסלם: – – שהוא הגה את הרעיון בפעם הראשונה, כן, ואתם בעצם מובילים לשם.

דוד אמסלם: אז לכן אני חושב, בבסיס חוק הלאום – אני באמת שמח על כך שחבר הכנסת דיכטר הגיש אותו וקידם אותו; אני שמח מאוד שהוא הדגיש את הנושא של ההגדרה הלאומית של העם היהודי.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להגיד לך משהו, יוסי.

דוד אמסלם: תראה, בעולם שלנו לא הכול זה רק שאלה של תכליתיות, אפילו שאני בן אדם תכליתי מאוד, אבל לפעמים הגאווה הלאומית, יש לה חשיבות אסטרטגית.

יוסי יונה: ולנו אין?

דוד אמסלם: אני מסביר, הגאווה הלאומית.

דוד אמסלם: לכן – אני חושב שהלכה למעשה לחוק הזה לא תהיה משמעות, אבל זה מחזק את הגאווה היהודית והלאומית בתוך המדינה שלנו, כי בסופו של דבר מדינת ישראל היא מדינה – וגם לפי מגילת העצמאות – קודם כול יהודית, ואחר כך דמוקרטית.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם אנחנו – – –

קריאה: שוויון זכויות.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש שוויון זכויות הפרט, ואנחנו עומדים על זה בכל תג ותג.

רויטל סויד: איפה המילה "שוויון"?

רויטל סויד: תקריא את הסעיף.

דוד אמסלם: שנייה, דקה, אני מסביר לך.

רויטל סויד: תקריא את הסעיף.

רויטל סויד: איפה כתוב שם "שוויון"?

דוד אמסלם: ההגדרה בכלל, בחוק הלאום, מדברת על מיעוט כמיעוט, לא על הפרטי.

רויטל סויד: תקריא את המילה "שוויון".

דוד אמסלם: אני למדתי את החוק, אני גם ישבתי עם מי שכתב.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: אני מסביר.

דוד אמסלם: אני, בניגוד להרבה אנשים שרק צועקים, הלכתי, ישבתי עם מגיש החוק, ישבתי אתו לכמה שיחות, רציתי להבין במה מדובר.

דוד אמסלם: קראתי וקיבלתי גם הסברים ממי שהתכוון.

דוד אמסלם: אז אני אומר לך, זאת הכוונה.

דוד אמסלם: אם יש בעיה באיזה ניסוח כזה או אחר, אנחנו נתקן את זה, זאת לא הבעיה.

דוד אמסלם: אני אומר, זה הרציונל שלנו בחוק, ואני מבקש – – –

רויטל סויד: אז תוסיף "שוויון" – הנה, בני, פתרנו.

רויטל סויד: בעיית ניסוח, נוסיף "שוויון".

דוד אמסלם: אתם לא צריכים להטיף לנו על זכויות האזרח.

דוד אמסלם: דרך אגב, מי שנפגע הכי הרבה מאז קום המדינה ועד היום בנושא של זכויות האזרח, על ידי השלטון, הם הליכודניקים.

דוד אמסלם: אני זוכר את אבא שלי, זיכרונו לברכה, מה המפא"יניקים עשו לו – פיטרו אותו מהעבודה, הוא לא יכול היה לחפש עבודה, כי אין לו כרטיס אדום.

דוד אמסלם: אף אחד לא עזר לו – לא בית-המשפט העליון, לא המחוזי ולא השלום.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: אז לכן, אל תלמדו אותנו את הכללים האלה.

דוד אמסלם: אנחנו, חשובה לנו ההגדרה "יהודית".

דוד אמסלם: אולי לכם זה פחות חשוב, אבל לנו זה חשוב.

איציק שמולי: דודי, כמה זמן אתם בשלטון כבר?

דוד אמסלם: אז לכן אנחנו תומכים בחוק הלאום הזה, זה חשוב לנו.

דוד אמסלם: אני שמח מאוד שהוא מקודם דווקא על ידי הליכוד.

דוד אמסלם: חבר הכנסת בגין, אני מכבד אותו מאוד.

דוד אמסלם: יש לי אתו הרבה מחלוקות, בהרבה נושאים – אני מכבד אותו, אבל אני לא מקבל את כל מה שהוא אמר פה – לא כי הוא לא צדק במה שהוא אמר, כי זה לא רלוונטי לחוק בכלל.

דוד אמסלם: אנחנו פוגעים בזכויות אדם?

דוד אמסלם: אנחנו פוגעים במעמד בית-המשפט?

יוסי יונה: כן, כן.

דוד אמסלם: להפך, אני חושב שחלק מפסיקות בית-המשפט פוגעות בסמכויות הכנסת.

דוד אמסלם: זה הפוך.

דוד אמסלם: אנחנו חיים בעולם ערכים הפוך.

דוד אמסלם: אבל מה, מי שזה מתאים לו – שזה אתם, כי אנחנו בשלטון, וצריך לנגח אותו, אז מה זה משנה?

דוד אמסלם: כל טענה היא נכונה.

דוד אמסלם: אם אנחנו יכולים להפיל את נתניהו, למה לא?

דוד אמסלם: אז בואו נעמיס הכול – צודק, לא צודק, לא חשוב.

דוד אמסלם: כי זה העולם שלכם, אתם באמת לא באים לעניין.

איציק שמולי: מה זה קשור, דודי?

איציק שמולי: מה זה קשור?

קריאה: – – – והצוללות.

דוד אמסלם: מה זה?

דוד אמסלם: דרך אגב, גם בזה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, חוק הלאום – אני באמת שמח, חבר הכנסת דיכטר, באמת, שאפו.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, כשאתה רוצה להוריד אותי, לפחות תודיע 30 שניות.

דוד אמסלם: אני חייב להשלים את המשפט, לא יכול באמצע, דוד.

דוד אמסלם: לכן, חבר הכנסת – – –

מאיר כהן: רבותי, רבותי, אני מבקש שקט.

מאיר כהן: לאפשר ליושב-ראש הוועדה לסיים את דבריו, בבקשה.

דוד אמסלם: לכן, חבר הכנסת דיכטר, שאפו על החוק החשוב שלך.

דוד אמסלם: אני חושב שזה נותן לנו הרבה גאווה יהודית, שנפגעה בימים האחרונים – כיהודי.

דוד אמסלם: הרבה גאווה יהודית אתה נותן לנו בחוק הזה.

דוד אמסלם: אז אני באמת מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בחוק השני, שעליו בעצם הייתי אמור לדבר, וזה הצעת החוק לתיקון פקודת המשטרה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

מאיר כהן: אם כן, להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה, התשע"ז–2017.

מאיר כהן: יש הסתייגויות.

מאיר כהן: חבר הכנסת בני בגין, אתה הסרת את ההסתייגות שלך?

זאב בנימין בגין: הסרתי אותה.

מאיר כהן: אתה הסרת את ההסתייגות.

מאיר כהן: אנשי המחנה הציוני לא הסירו את ההסתייגויות?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: רויטל?

מאיר כהן: מצביעים על ההסתייגויות.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 1, לסעיף 1, של חברי הכנסת רויטל סויד, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 30 בעד, 49 נגד.

מאיר כהן: ההסתייגות לא התקבלה.

מאיר כהן: חברי הכנסת מקבוצת מרצ, האם להצביע על ההסתייגויות שלכם?

מאיר כהן: ובכן, אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 2, לסעיף 1, של חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 36 בעד, 48 נגד.

מאיר כהן: ההסתייגות לא התקבלה.

מאיר כהן: נצביע על הסתייגות מס' 3, של קבוצת מרצ, לסעיף 1.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 36 בעד, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 3 נדחתה.

מאיר כהן: נמשיך ונצביע על הסתייגות מס' 4, לסעיף 1, של קבוצת מרצ.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 36 בעד, 48 מתנגדים.

מאיר כהן: גם הסתייגות 4 לסעיף 1 נדחתה.

מאיר כהן: חבר הכנסת זאב בנימין בגין, אתה מסיר גם את זאת?

זאב בנימין בגין: מסיר את כולן.

מאיר כהן: המחנה הציוני, מצביעים על הסתייגות מס' 5?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 5, לסעיף 1.

מאיר כהן: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 36 בעד, 47 נגד.

מאיר כהן: גם הסתייגות זו נדחתה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על ההסתייגות של מיקי לוי, לחלופין.

מאיר כהן: ההסתייגות של חבר הכנסת לוי וקבוצת המחנה הציוני – מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת מיקי לוי וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 36 בעד, 50 מתנגדים.

מאיר כהן: גם ההסתייגות לחלופין נדחתה.

מאיר כהן: הסתייגות מס' 6, של המחנה הציוני ומיקי לוי – מי בעד?

מאיר כהן: נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של חבר הכנסת מיקי לוי וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 34 בעד, 50 מתנגדים.

מאיר כהן: גם הסתייגות זו נפלה.

מאיר כהן: הסתייגות מס' 7 – מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של חבר הכנסת מיקי לוי וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 34 בעד, 49 מתנגדים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 7 נדחתה.

מאיר כהן: קבוצת מרצ, אנחנו מצביעים על ההסתייגות שלכם?

מאיר כהן: מצביעים על ההסתייגויות.

מאיר כהן: אם כן, הסתייגות מס' 8, של קבוצת מרצ.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 50 נמנעים – 5 ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 28 בעד, 50 מתנגדים וחמישה נמנעים.

מאיר כהן: אם כך, הסתייגות 8 לא התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 9, של קבוצת מרצ.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 35 בעד, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 10, של קבוצת מרצ.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 49 נמנעים – 1 ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 32 בעד, 49 מתנגדים, נמנע אחד.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 10 לא התקבלה.

מאיר כהן: חברים, לסעיפים 2 ו-3 אין הסתייגויות, לכן נצביע בקריאה שנייה על סעיפים 1, 2 ו-3, כלשון הוועדה.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 35 בעד סעיפים 1–3, כהצעת הוועדה – 76 נגד – 10 נמנעים – אין סעיפים 1–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

מאיר כהן: 76 בעד, עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: החוק התקבל בקריאה שנייה.

מאיר כהן: ונעבור מייד לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 36 בעד החוק – 74 נגד – 11 נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 33), התשע"ז–2017, נתקבל.

מאיר כהן: אם כך, 74 בעד, 11 מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: החוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 33), התשע"ז–2017, התקבל בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים – ברשותכם, הודעה של סגן מזכירת הכנסת, ולאחר מכן הודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – – –

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

נאזם בדר: אני חוזר שוב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בנימין זאב הרצל (הנצחת זכרו ופועלו) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט; הצעת חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: לוח תיקונים להצעת חוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז–2017, וכן לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעה זו.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת יואב קיש, האם הודעותיך – לא צריך הצבעה.

מאיר כהן: אוקיי, נשמע את הודעותיך.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזה כי חבר הכנסת אמיר אוחנה חדל לכהן כחבר בוועדת החוץ והביטחון מטעם סיעת הליכוד.

): תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: על פי סעיף 34, אנחנו נאפשר לחברת הכנסת – – –

נחמן שי: על מה הענשתם אותו?

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן, על פי בקשתך, המזכירות אישרה לך להגיב, כי שמך הוזכר.

מאיר כהן: בבקשה.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לחבר הכנסת – –

מאיר כהן: שנייה, אני מבקש לפתוח את – שנייה, גברתי.

יעל גרמן: – – שגאווה לאומית בעיני זאת אחדות; גאווה לאומית זה להבליג; גאווה לאומית זה לא להסית; גאווה לאומית זה לשמור על האופי הדמוקרטי והיהודי של מדינת היהודים, של מדינת ישראל.

יעל גרמן: גאווה לאומית זה לא לעשות מה שאתה עושה – לעמוד ולהסית; גאווה לאומית הייתה לנו בנאומו של חבר הכנסת בני בגין.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [מס' כ/724; "דברי הכנסת", חוב' ל"ה, עמ' 23263; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק המועצה לגיל הרך, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: בכבוד, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: ידידי יושב-ראש הישיבה, מר מאיר כהן, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני חושב שזה – – –

מאיר כהן: אני שוב מבקש שקט, זה מפריע למציג החוק.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שהצעת החוק הזאת, של המועצה לגיל הרך, צריכה להיות חג אמיתי למדינה.

אלי אלאלוף: חג אמיתי למדינה, כי סוף-סוף, הגיל הכי חשוב בהתפתחות של הילד – המדינה לוקחת עליו אחריות.

אלי אלאלוף: החוק הזה נועד לתקן לקונה של 70 שנה, שאף אחד מהמשרדים לא רצה לקחת אחריות מוחלטת עליו.

אלי אלאלוף: וכל אחד מאתנו – אבא, סבא, אח – יודע כמה חשוב שהגיל הרך יהיה מטופל בצורה מתואמת, משולבת, בין כל הגורמים שמתקרבים ונוגעים בהתפתחות הילד.

אלי אלאלוף: לכן אני גאה, בשם החברים שלי, במיוחד בשם מנואל טרכטנברג – מנואל, פרופ' טרכטנברג – שגם בדוח שלו וגם בדוח העוני הנושא של הגיל הרך עלה כאחד המרכיבים המרכזיים בהתפתחות הילד.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שגם חברי הכנסת, לא במקרה שלושה יושבי-ראש ועדות: יפעת שאשא ביטון, ידידתי, יעקב מרגי, דודי אמסלם, אורלי לוי – הלוואי שהייתה גם היא ראש ועדה – לקחנו על עצמנו להתקדם.

אלי אלאלוף: החוק הזה הוא עבודה, ממש מלאכת יד, של תיאום בין כל המשרדים שנוגעים – אבל במיוחד, אדון השר כץ, תרשה לי, לא תמיד זה קורה לי, לברך אותך, אבל פה אני רוצה במיוחד.

אלי אלאלוף: קיבלת את משרד העבודה, כולל מעונות היום, שזה אחד המרכיבים המרכזיים בהתפתחות הילד, לא כשירות ממלכתי, לצערי, אלא כשירות חלקי, לחלק מאוכלוסיית הילדים בגיל לידה עד שלוש.

אלי אלאלוף: והסכמת – ואני מברך אותך, כי אני יודע כמה אתה לוחמני ואתה לא אוהב לוותר – הסכמת שהנושא הזה, של הגיל הרך, הפעם יקבל טיפול בגישה ממלכתית, אחראית, ואני מקווה שמוצלחת בעתיד.

אלי אלאלוף: הוחלט להקים, כפי שאמרנו בקריאה ראשונה, להקים מועצה לגיל הרך, בראשות שר החינוך, ובמעורבות מאוד פעילה של שר הרווחה, ולהקים לידה מועצה של 22 חברים, שאמורה להביא לפורום הזה את המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים.

אלי אלאלוף: כולם כאחד הסכימו – משרד הפנים, כמובן משרד החינוך, משרד העבודה והרווחה ואחרים – הבריאות, כמובן.

אלי אלאלוף: אני גם שמח שהרבה מאוד גופים ביקשו להצטרף למועצה, וזה לא היה קל, כדי שהמועצה תהיה אפקטיבית.

אלי אלאלוף: המועצה הזאת תהיה באחריות ובהפעלת משרד החינוך, ושר החינוך, שעומד בראשו.

אלי אלאלוף: המועצה הזאת גם תקים מכון מחקר, שילמד, ימליץ ויקבע את המדיניות של הגיל הרך.

אלי אלאלוף: ואני מרשה לעצמי, כאחד שלא מתעסק במחקר בכלל – מחקר מאוד יישומי הפעם, לא מחקר שיהיה טוב לאקדמיה בלבד.

אלי אלאלוף: וזה מחקר שישמש מקור למדיניות של המועצה, שתקבע את תפקיד המשרדים השונים, והיא תרכז – המועצה הזאת תרכז את הנושא.

אלי אלאלוף: דבר נוסף – תוקם ועדת שרים בהשתתפות – כמובן, בראשה שר החינוך, שר הרווחה, שר הפנים ושר האוצר, ויחד הם גם יקבעו את המדיניות הכללית, אבל גם יהיו אחראים לחלוקת התקציב שם.

אלי אלאלוף: ועדת השרים תאשר את התוכנית הרב-שנתית שתכין המועצה ותקבע את החלוקה התקציבית למשרדים.

אלי אלאלוף: הוועדה גם קבעה שתחילתו של החוק תהיה בעוד שישה חודשים, דהיינו, אנחנו רוצים להדביק את הפיגור של שנים בזמן מאוד קצר, וזה דורש עבודה מאוד אינטנסיבית, מינוי מהיר של חברי המועצה, והפעלתה.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין, כפי שאמרתי גם בהתחלה – זו המלצה מפורשת בדוח העוני שהוגש לך, אדוני יושב-ראש הישיבה, אבל גם הדוח של מנואל טרכטנברג, הוא גם כן כולל.

אלי אלאלוף: ואני מזכיר לאנשים שדוח העוני אומץ כלשונו על ידי הממשלה הנוכחית.

אלי אלאלוף: ואני גם גאה לציין – ואמרתי את זה לשר החינוך לפני שעה בערך – לראות כמה המלצות של דוח העוני נכנסו לעשייה.

אלי אלאלוף: הדוח הזה, אני גאה שהוא נקרא "אלאלוף", אף על פי שהסתייגתי במינוי – – –

יצחק הרצוג: זה היה השר שמינה אותך.

יצחק הרצוג: הוא מינה אותך.

אלי אלאלוף: אמרתי, אמרתי.

אלי אלאלוף: את זה אמרתי.

אלי אלאלוף: את מאיר אף פעם לא אשכח, כי אני פה בזכותו ובגללו – תלוי את מי שואלים.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שמהדוחות שקיבלנו לפני כמה ימים, לפני שלושה ימים, מכל המשרדים, על יישום דוח העוני, ההפתעה הכי גדולה הייתה במשרד החינוך.

אלי אלאלוף: מעל 3 מיליארד שקל – –

מאיר כהן: השר בנט, תקשיב.

אלי אלאלוף: – – מעל 3 מיליארד שקל כבר בביצוע, בתוכנית העבודה הבסיסית של המשרד.

אלי אלאלוף: זאת לא פעולה חד-פעמית, זה לא תקציב חד-פעמי.

אלי אלאלוף: אנחנו רואים את זה בתקצוב הדיפרנציאלי של בתי-הספר, של כמעט מיליארד; אנחנו רואים את זה בכמעט חצי מיליארד רק לנושא מפעל ההזנה, שיש לי הזכות המרגשת – הייתי מעורב בו; ועוד, בתוכניות שונות, כולל אבחוני ילדים, כולל טיפול מיוחד בכיתות א', ב', ג', כולל קיצור – או: צמצום מספר הילדים בכיתה א' וב' – – –

מאיר כהן: תגבור.

אלי אלאלוף: תגבור בבתי-הספר.

אלי אלאלוף: ואני שמח לציין, חברים שלי מהרשימה המשותפת – זה בכל המגזרים, בצורה שוויונית בכל המגזרים.

אלי אלאלוף: אני שמח שאנחנו מסוגלים לכתוב דוח, לעבוד עליו מאוד קשה, 40 מתנדבים, ובסוף להביא דוח שניתן ליישום.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שיש עוד הרבה הרבה מה לעשות מהדוח הזה.

אלי אלאלוף: ההמלצה הזאת, הקמת מועצה לגיל הרך, היא אחת ההמלצות של הדוח.

אלי אלאלוף: זה אמור לאפשר לנו גידול ילדים בתנאים האופטימליים, ללא הבדל של מעמד כלכלי, ודאי חברתי או עדתי.

אלי אלאלוף: אני גאה, פעם שלישית ורביעית, ואני אגיד בלי שזה יפריע לי – להודות למנואל טרכטנברג, על העקשנות; הוא יותר עקשן ממני.

אלי אלאלוף: חשבתי שזה עניין ספרדי, אבל הוא עבר דרך דרום אמריקה, אז שם כנראה הוא קיבל את זה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שאני שמח שזה ללא הסתייגויות, בתמיכה מקיר לקיר, וציינתי את השרים ואני חוזר בגאווה ואומר את זה: חששנו שהאינטרסים הפוליטיים יגברו על האינטרס של הילד.

אלי אלאלוף: לא היה ככה.

אלי אלאלוף: היה טוב.

אלי אלאלוף: אני שמח להודות להרבה אנשים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות ליועצים של חברי הכנסת, ואתחיל בשלך.

אלי אלאלוף: גם לשלי מגיע.

אלי אלאלוף: אהוד שלך הוא פשוט מדהים.

אלי אלאלוף: הילה, היועצת שלי, מדהימה.

אלי אלאלוף: הם עשו עבודה אדירה.

אלי אלאלוף: כל פסיק, כל תוספת של חברים במועצה, הכול נבדק בצורה הכי יסודית, ואני חושב שהגענו למינון שרק הצלחה מובטחת לו.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכל הארגונים שהשתתפו בעניין הזה, והיה ייצוג אדיר: כל ארגוני הנשים, כל הארגונים שייצגו – גם את הילדים – ובמיוחד אני שמח שזה ככה – של החינוך המיוחד.

אלי אלאלוף: אנחנו צריכים למצוא את הנוסחה בהפעלה של החוק הזה כדי שכולם יקבלו את מה שמגיע להם בצורה האופטימלית.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות ליועצים המשפטיים שלנו, ליועצת המשפטית ענת מימון, ולשאר החברים שעבדו בוועדה, במיוחד למנהלת ולצוות שלה.

אלי אלאלוף: כפי שאמרתי, אין שום הסתייגות לחוק הזה, ואני מקווה שהמבחן האמיתי יהיה בהתחלת העבודה של המועצה בעוד שישה חודשים.

אלי אלאלוף: אני מודה לכם, תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אין הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור.

מאיר כהן: בבקשה, מנואל טרכטנברג, חבר הכנסת, שש דקות לרשותך, ולאחר מכן – גם שר החינוך ביקש לדבר.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא ארחיב את הדיבור על החוק עצמו, חברי אלי עשה זאת, אני אתמקד בתודות – שמגיעות לכל כך הרבה אנשים טובים, בעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: אבל אני רוצה דווקא להתחיל מלהביע הערכה יתרה לאדם שלצערי לא נמצא אתנו.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להקדיש, ברשותכם, את החוק הזה, חוק המועצה לגיל הרך, לזכרה של פרופ' פנינה קליין, זיכרונה לברכה, אשר משפחתה מכבדת אותנו כאן בנוכחותה.

מנואל טרכטנברג: היא הייתה מהחלוצות והבולטות בקרב החוקרים והחוקרות של הגיל הרך באקדמיה בישראל ובעולם, והיא החדירה בי את הלהט לפעול בנושא, והעניקה לכולנו, גם לאחר פטירתה, את ההשראה לגיבוש החוק הזה.

מנואל טרכטנברג: וכעת תודות לגורמים שעשו כל כך הרבה למענו.

מנואל טרכטנברג: ראשית כול, לשרים – הדברים נאמרו, אבל עלי לחזור על כך: לשר החינוך נפתלי בנט, שמהרגע הראשון תמך בחוק וגיבה אותו מול התנגדויות לא פשוטות; לשר העבודה והרווחה חיים כץ, שמוביל תנופה גדולה של בניית מעונות יום אחרי שנים של הזנחה, ומבין היטב את הצורך בתיאום בין-משרדי – זה לא מובן מאליו, ווזה ראוי להערכה; לשר הבריאות הרב יעקב ליצמן, שמקדם במשרדו שימת דגש גדולה יותר בשנות החיים הראשונות.

מנואל טרכטנברג: רבותי, לפקידות הבכירה במשרדי החינוך, הבריאות, הרווחה והאוצר, ובמשרד ראש הממשלה, שאתם ישבנו במשך שנתיים וחצי בעשרות דיוני עומק, וזכינו מהם לתרומה מקצועית אדירה ולתמיכה ממשית בקידום החוק.

מנואל טרכטנברג: לעשרות מומחיות ומומחים מהאקדמיה – פרופ' מיקי רוזנטל וד"ר יעל דיין, פרופ' עפרה קורת ופרופ' אסתר עדי-יפה, פרופ' יערה בר-און וד"ר אורית דרור, פרופ' תמר אריאב ופרופ' אבי שגיא, ד"ר אפרת מור וד"ר מרואה סרסור.

מנואל טרכטנברג: לד"ר תמר ארז ושותפותיה מהעמותה הישראלית לגיל הרך, לראשי רשתות מעונות היום – גליה וולך מנעמת, רבקה לזובסקי מוויצו, והרב יצחק גולדקנופף מבית-יעקב; למובילי המאבקים החברתיים על הגיל הרך, שבלי הנחישות והלהט שלהם לא היינו כאן: ליערה שילה, שנמצאת כאן אתנו, ליאת גלנץ ונאדרה עסוס מהקואליציה לחינוך מלידה – תודה לכן; לאסנת ואתורי מהצפון, אלופת המאבקים בפייסבוק; לנציגי ההורים מכל הארץ; לשותפנו הוותיק ישראל אליסף מירושלים, לפז וזאב, אחז וחגית מתל אביב, עינת מגבעתיים, אמציה ממודיעין, רוני מהצפון ועוד רבים אחרים – אנחנו מנסים לשמש לכם כשופר, בכנסת.

מנואל טרכטנברג: לח"כים ששיתפו אתנו פעולה ושותפים לחוק: אורלי לוי אבקסיס, יפעת שאשא ביטון, דוד אמסלם, יעקב מרגי ועוד רבים מהקואליציה ומהאופוזיציה, ולצוות המדהים שלי: ללימור, עודד ויובב, וגבוה-גבוה, מעל כולם: אהוד עוזיאל, היועץ הפרלמנטרי האולטימטיבי, שהפך לאחד המומחים הגדולים לגיל הרך במדינת ישראל, ולו רק מכיוון שהוא עצמו אב לארבעה ילדים קטנים, ואני חושב שזה שיא בכנסת, בטח לא במגזר.

מנואל טרכטנברג: תודה גדולה לכם.

מנואל טרכטנברג: ואחרון חביב, שותפי היקר לדרך, אלי אלאלוף, שבעיני הוא אות ומופת לעשייה ומסירות למען החברה בישראל.

מנואל טרכטנברג: הוא ואני הגענו לכנסת באותו זמן, אומנם מתחומים שונים ובמפלגות שונות, אך עם אותה השקפה על מה שחשוב באמת לעתידה של החברה בישראל, והגיל הרך בראש הסולם.

מנואל טרכטנברג: אלי, לכבוד הוא לי להוביל יחד אתך את הקמת המועצה החשובה הזאת.

מנואל טרכטנברג: רבותי חברי הכנסת, אני נרגש מאוד מהמעמד הזה.

מנואל טרכטנברג: זה הנושא שלו הקדשתי את מרב המאמצים מאז נבחרתי לכנסת.

מנואל טרכטנברג: עשיתי זאת מתוך אמונה עמוקה שהשינוי החברתי הגדול שאליו כוונה הזעקה המהדהדת של מחאת קיץ 2011 מתחיל ועובר דרך השקעה מערכתית מסיבית בגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: זה השלב שבו נקבעות ומתקבעות היכולות של האדם, ועל כן, גם מתקבעים הפערים העתידיים, או לחלופין – שוויון ההזדמנויות.

מנואל טרכטנברג: רבותי, הילד הפעוט הוא, כדברי התפילה, "כחומר ביד היוצר, ברצותו מרחיב וברצותו מקצר".

מנואל טרכטנברג: אלא שזה בידינו, בידי הכנסת, בידי המדינה – להרחיב, וחלילה לא לקצר.

מנואל טרכטנברג: לאחר אישור החוק מגיע שלב היישום.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזהיר את כולנו: אל לנו לנוח על זרי הדפנה.

מנואל טרכטנברג: המלאכה רק מתחילה, האתגר גדול, אבל אנחנו נצליח בו, והעשייה הזאת תביא ברכה גדולה לילדי ישראל, ואולי אף בשורה לעולם כולו.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: אדוני השר, ביקשת לדבר.

מאיר כהן: אדוני שר החינוך.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרבה פעמים אנחנו עומדים משני צדדים, הפעם אנחנו ממש כולנו יחד, וזה אושר גדול להגיע לרגע הזה, לרגע שבו אנחנו נתחיל להסתכל על הילד בצורה הוליסטית.

נפתלי בנט: ילד, הוא לא יודע שיש משרדי ממשלה.

נפתלי בנט: ילד, שהוא חולה אבל גם צריך ללכת לבית-ספר, הוא לא מבין את החלוקה הזאת בין רווחה לחינוך.

נפתלי בנט: אני רוצה לומר לך, מנו: כל הכבוד.

נפתלי בנט: באמת, כל הכבוד.

נפתלי בנט: יזמת, דחפת, אני נעניתי בשמחה גדולה.

נפתלי בנט: אלי אלאלוף, תודה רבה.

נפתלי בנט: אורלי לוי אבקסיס, באמת תודה.

נפתלי בנט: ידידי – איפה יעקב מרגי?

נפתלי בנט: לא לא, אין מצב שברגע כזה שאני – – –

מיקי רוזנטל: הוא אוכל פלאפל בחוץ – – –

נפתלי בנט: תדעו, מרגי הוא גם נשמה גדולה, גם מקצוען רציני, ופשוט אכפת לו מתחום החינוך.

נפתלי בנט: וחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון ודודי אמסלם.

נפתלי בנט: תראו, אנחנו, כמשרדי ממשלה, יש לנו תגובה כמעט פבלובית להגיד לא, כשמתחילים לשחק בסמכויות המשרד.

נפתלי בנט: ובצדק, דרך אגב – –

מיקי רוזנטל: לא לא.

מיקי רוזנטל: אתה אמרת – – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – כי בסוף צריך לנהל את הדברים.

נפתלי בנט: אבל במקרה הזה באמת השתכנעתי.

נפתלי בנט: באמת השתכנעתי, ואנחנו בעצם נוכל לגבש תוכנית לאומית רב-שנתית.

נפתלי בנט: וממבט-על באמת להסתכל על הילד בצורה הוליסטית.

נפתלי בנט: גם בתוך משרד החינוך אנחנו עכשיו הבנו את הדבר הזה.

נפתלי בנט: בכלל, תחום מקצועות הלימוד – החיים לא מבדילים בין דיסציפלינות, החיים הם מלאים.

נפתלי בנט: אם אני מחזיק פה כוס מים, אז יש פה פיזיקה, יש פה כימיה, יש פה ביולוגיה, יש כלכלה – יש פה הרבה מרכיבים.

נפתלי בנט: ואנחנו מנסים עכשיו להכניס – בתוך מערכת החינוך לשבור את המחיצות בין מקצועות שונים.

נפתלי בנט: אתה עושה את זה, ואנחנו עושים את זה יחד, באמת ברמה לאומית.

נפתלי בנט: אני חושב שזה צעד נוסף בקידום המדיניות שאנחנו מובילים בקדנציה הנוכחית.

נפתלי בנט: שוב, צריך עוד מילה לטרכטנברג: מה שאתה בוועדה הצבת – היפוך הפירמידה – היפוך הפירמידה.

נפתלי בנט: עכשיו, המון שנים זו הייתה ססמה, כי מה באמת עשו?

נפתלי בנט: כולנו מסתערים על תחום הבגרויות כדי להעלות זכאות.

נפתלי בנט: אנחנו באמת הפכנו את הפירמידה בשנתיים האחרונות.

נפתלי בנט: אני רוצה לספר לכם: לא רק שהוספנו סייעת שנייה ב-4,600 גני ילדים, ואין כמעט אימא שלא מרגישה את זה – זאת דרמה.

נפתלי בנט: זה לא – – –

חיים ילין: כל עוד שמעונות – – – לא יהיו אצלך, לא – – –

נפתלי בנט: אנחנו נגיע לזה.

נפתלי בנט: אתה צודק, חיים.

נפתלי בנט: אתה צודק, חבר הכנסת ילין.

נפתלי בנט: אבל זה דבר אחד.

נפתלי בנט: אני רוצה לספר לכם דבר שני, שהוא לא פחות דרמטי, והוא קרה, וכמעט לא מכירים.

נפתלי בנט: גננות, בשונה ממורים, אין להן חדר מורים.

נפתלי בנט: הן לבד; לבד במקצועיות, לבד בעומס הנפשי.

נפתלי בנט: אני לא יודע מי מכם – זה באמת התפקיד הכי קשה בעולם, לפי דעתי, להיות גננת.

נפתלי בנט: עוד יותר ממורים.

איילת נחמיאס ורבין: חוץ מסייעות.

נפתלי בנט: חוץ – יחד עם הסייעות.

נפתלי בנט: שינינו את זה.

נפתלי בנט: יצרנו להן חדר מורים.

נפתלי בנט: תדעו, זה כשנתיים – לקחנו כל 15 גננות, כל 15 גני ילדים – ומינינו גננת מובילה, שהיא מעין מנטורית – אחת הגננות, היא מתוגמלת על זה, היא מסתובבת יום בשבוע בין הגנים.

נפתלי בנט: היא לא מפקחת, אין לה סמכויות פיקוח, ולכן גם לא מפחדים לפתוח את הלב.

נפתלי בנט: כשמגיע מפקח אתה, ככה, שומר את הקלפים קרוב לחזה.

נפתלי בנט: פה לא.

נפתלי בנט: הן פותחות את הלב, פותחות קבוצת ווטסאפ, 15 הגננות, מתייעצות: מה אתן ממליצות לעשות בטקס לחנוכה, יש לי בעיה עם אחד ההורים, מה עושים, איך אתן – ורואים זינוק ממשי באיכות ניהול גנים.

נפתלי בנט: זה פשוט בלתי נתפס.

נפתלי בנט: החיבור הזה, של סייעת שנייה, יחד עם גננת מובילה, יחד עם תקציב עצמאי, באמת גורם לזה שהחינוך בגיל הכי מעצב של הילדים הולך ומשתפר, ואני באמת נחוש להמשיך.

נפתלי בנט: אני מאמין שאם אנחנו זורעים זרע, משקים את הזרע, והכול בצורה טובה, אז הילד יגדל בצורה בריאה יותר, בצורה טובה יותר, וזה גם מצמצם פערים, כי בשכונות עשירות, ואללה, הם יודעים להסתדר.

נפתלי בנט: בעיריות עשירות הם ידעו להביא סייעת שנייה עוד לפני.

נפתלי בנט: אבל איפה לא? בסוציו-אקונומי הנמוך.

נפתלי בנט: ולכן יש פה סגירת פערים בגיל שהכי חשוב לסגור בו פערים.

נפתלי בנט: אז אנחנו הוספנו סייעת שנייה בגנים, הכשרנו גננות מובילות, נתנו תקצוב להעשרה והצטיידות בגנים, צמצמנו את מספר התלמידים בכיתות הקטנות, א'-ב', ובשנה הקרובה גם ג', מסבסדים את הצהרונים מגיל הגן ועד כיתה ב' – ההצבר של הדברים האלה, רבותי, זה לא פחות ממהפכה בגיל הרך.

נפתלי בנט: עכשיו, חבר הכנסת ילין אמר דבר נכון, ופה אני לא יודע לבשר על הצלחה, להפך, לא הצלחנו.

קארין אלהרר: עדיין, עדיין.

נפתלי בנט: עדיין.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: חברת הכנסת אלהרר צודקת.

נפתלי בנט: ההבקעה שאנחנו חייבים – ואני פונה מכאן לראש הממשלה, אני פונה לחבר שלי שר הרווחה חיים כץ: נדמה לי שאני השר היחיד שהיה גם אחראי למעונות, ומייד אחרי זה נהיה שר חינוך.

נפתלי בנט: אני לא חושב שהיה עוד שר כזה.

נפתלי בנט: היום אני – – –

איתן ברושי: את הזמן הזה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נפתלי בנט: אז אני אובייקטיבי.

נפתלי בנט: אני אובייקטיבי.

נפתלי בנט: אני הייתי פה, הייתי פה, לא מעניין אותי, מה אכפת לי, ברמה האישית, להגדיל – זה לא מעניין.

נפתלי בנט: משרד החינוך גם ככה המשרד הכי גדול במדינה.

נפתלי בנט: אני היום יכול לקבוע, אחרי בדיקה מקיפה, שחינוך מגיל אפס – מגיל לידה – עד גיל שלוש חייב להיות תחת כנפי משרד החינוך, עם כל הפדגוגיה, עם כל הפיקוח, עם כל ההכשרה, עם כל הרצינות.

נפתלי בנט: זה לא יכול להיות יותר שדה פתוח.

נפתלי בנט: פניתי לראש הממשלה, בעקבות פנייתי הוא הקים ועדה, מינה את מנכ"ל משרד ראש הממשלה על העניין.

נחמן שי: – – –

נפתלי בנט: המנכ"ל, וצוות מנכ"לים, הגיעו למסקנה שחייבים להעביר את זה למשרד החינוך.

נפתלי בנט: עשינו הכול.

נפתלי בנט: ואז היה שינוי בהרכב הממשלה, בדיוק אז.

נפתלי בנט: ולצערי השר חיים כץ עוד לא שוכנע.

נפתלי בנט: יחד אתכם – פה אין ימין, אין שמאל – עוד מעט נדבר על חוק ירושלים, יהיה ימין ושמאל; פה אין ימין, אין שמאל.

נפתלי בנט: כולנו רוצים בטובת הילדים, ואני משוכנע שאנחנו חייבים להעביר את זה לחינוך, ולהירתם כולנו יחד לעניין הזה.

נפתלי בנט: אני שוב רוצה לברך את עמיתי, זה צעד קטן בביורוקרטיה הממשלתית, אבל זה צעד גדול, מנו וכולם, במתן חינוך מצוין לילדינו מגיל לידה ועד בגרותם.

נפתלי בנט: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: להצעה אין הסתייגויות.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המועצה לגיל הרך, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

נאוה בוקר: נא לשבת במקומות.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

קריאה: בעד.

קריאה: בגין, בעד.

קריאה: אפילו בגין בעד.

קריאה: הצבעה מס' 37 בעד סעיפים 1–21 – 54 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–21 נתקבלו.

נאוה בוקר: 54 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נאוה בוקר: ואנחנו נעבור שוב להצבעה, בקריאה שלישית.

נאוה בוקר: מי בעד? מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 38 בעד החוק – 56 נגד – אין נמנעים – אין חוק המועצה לגיל הרך, התשע"ז–2017, נתקבל.

נאוה בוקר: בעד – 56, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת החוק התקבלה – חוק המועצה לגיל הרך, התשע"ז–2017, ותירשם בספר החוקים – התקבלה בקריאה שלישית, כמובן.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון תברך, אחרי ההצבעה.

נאוה בוקר: בבקשה.

יצחק הרצוג: אנחנו באים כדי לחבק אותך, מנו.

ציפי לבני: עומדים בתור.

עבדאללה אבו מערוף: אני שותף לחוק.

יפעת שאשא ביטון: כן?

יפעת שאשא ביטון: זה רשום?

עבדאללה אבו מערוף: אני שותף, אז תצייני את זה.

יפעת שאשא ביטון: הנה, יש הזדמנות לתקן.

קריאה: יש הסתייגויות.

נאוה בוקר: לא היו הסתייגויות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השמחה כאן גדולה, ולא בכדי, גם אני מאוד מתרגשת מכך שהצעת החוק להקמת מועצת הגיל הרך התקבלה.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת את המפגש הראשון שלנו בייעוץ המשפטי יחד עם חברי הכנסת טרכטנברג ואלי אלאלוף, היה ברור שכולם מאמינים ברעיון, אבל אתם יודעים, לפוליטיקה יש גם דרכים משלה, והיה לנו ברור שאנחנו צריכים ללחוץ מאוד מאוד חזק כדי שאנחנו נוכל להביא את הדבר הזה לכדי יישום.

יפעת שאשא ביטון: ובמשרד – – –

חיים ילין: אני בעד.

יפעת שאשא ביטון: כן, בוודאי.

חיים ילין: שישה בעד – – –

יפעת שאשא ביטון: די.

יפעת שאשא ביטון: רק שישה?

יפעת שאשא ביטון: במיוחד להניח אותו במשרד הנכון.

יפעת שאשא ביטון: ואמר כאן השר נפתלי בנט, לא פשוטים המהלכים של העברת סמכויות ממשרד למשרד.

יפעת שאשא ביטון: ואני באמת רוצה להודות לך, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, יחד עם חבר הכנסת אלי אלאלוף, על העבודה, ההתמדה, הנחישות שהייתה שם לאורך כל הדרך, חוסר ההתפשרות, כי ידענו שזה חשוב וידענו שאנחנו צריכים לדקדק בדברים הקטנים, כי אחרת אנחנו עלולים לפספס בדרך.

יפעת שאשא ביטון: ואתמול, אני חושבת, אנחנו קיבלנו, בדיון בוועדה לזכויות הילד, את הביטוי הראשון לחשיבות ולמשמעות של המועצה הזאת, כשדיברנו על הנושא של מוגנות ילדים והכנסת מצלמות לתוך מוסדות חינוך לגיל הרך, ודיברנו על קידום הפיקוח, חוק הפיקוח לגילאי לידה עד שלוש – שגם אנחנו, השר נפתלי בנט, בטוחים, חושבים, מאמינים, כל מה שתרצה, שזה צריך לחנות במגרש של משרד החינוך, ולא במגרש של משרד העבודה והרווחה.

יפעת שאשא ביטון: ואני בטוחה שהקמתה של המועצה תעזור לנו להוביל גם את שני המהלכים החשובים האלה, למען ילדי מדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ורק אני אזכיר שגם חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף היה שותף בקידום הצעת החוק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת שאשא ביטון.

נאוה בוקר: הודעה למזכירות הכנסת.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להצעת חוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז–2017.

נאזם בדר: תודה, גברתי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: [נספחות.

נאוה בוקר: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להחלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר תיקון טעות בחוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015.

נאוה בוקר: יציג את החלטת הוועדה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

נאוה בוקר: בבקשה.

אלי אלאלוף: תודה, גברתי היושבת-ראש, תרשו לי, שכחנו לברך קבוצה מדהימה, שהקימה – משנת 1985, השנה שבה הייתה לי הזכות להקים את המרכז לגיל הרך הראשון בבאר שבע, וכ-60 מרכזים לגיל הרך פרוסים בעיקר בפריפריה, מהגליל העליון, דרך דימונה, חצור, טירת כרמל – כל המרכזים האלה הם התשתית הארגונית הטיפולית הנהדרת שעומדת לרשות החוק.

אלי אלאלוף: אז עכשיו נעבור לדברים הטכניים, אבל כמה חשוב שיש ייעוץ משפטי שבודק את החוקים ממש נקודה-נקודה, שורה-שורה.

אלי אלאלוף: בפרק י' לחוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, נחקק חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון).

אלי אלאלוף: בהכנת הנוסח להצבעה במליאה נפלו כמה טעויות בהקלדה, טעויות לשוניות-טכניות, וכן השמטות מקריות.

אלי אלאלוף: מוצע עתה לתקן את הטעויות האלה – אני חייב להגיד שהיה דיון על כל טעות וטעות, בוועדה – לפי הסמכות הקבועה בחוק בסעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט.

אלי אלאלוף: אני מבקש לאשר את התיקונים האלה.

אלי אלאלוף: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה על החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר תיקון טעות בחוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, בקריאה שנייה.

נאוה בוקר: מי בעד ומי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 40 בעד ההחלטה – 42 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר תיקון טעות בחוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 42, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההחלטה התקבלה.

נאוה בוקר: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: – זו החלטה.

נאוה בוקר: חברים, תיקון: ההחלטה התקבלה.

נאוה בוקר: מוזמנת לברך, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נאוה בוקר: ביקשת ממני שאיילת תברך.

נאוה בוקר: סליחה, אוקיי, הוא טעה.

איילת נחמיאס ורבין: הטעות הייתה – – –

נאוה בוקר: מה קרה?

נאוה בוקר: הטעות היא לא שלי, אבל אני שמחה להודות גם בטעות שהיא לא שלי, אם את רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר שנהניתי מהטעות שלך, ואני מודה לך על הטעות.

נאוה בוקר: אבל בסדר.

נאוה בוקר: יש כאן מזכיר, הוא מדריך אותנו, אז תמתינו בסבלנות, בבקשה, מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: – – – היושבת-ראש – – –

נאוה בוקר: לא תמיד חייבים להגיב על כל דבר.

נאוה בוקר: [מס' כ/728; "דברי הכנסת", חוב' ל"ה, עמ' 23424; נספחות.

נאוה בוקר: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצעת החוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

נאוה בוקר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת יעקב מרגי.

נאוה בוקר: בבקשה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז–2017, על פי נוסח שגיבשנו בשולחן עגול יחד עם המרכז לשלטון מקומי, בשיתוף חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – והצטרפו לנוסח זה חוקים נוספים, של חברי הכנסת קארין אלהרר, איילת נחמיאס ורבין ויוליה מלינובסקי.

יעקב מרגי: כמובן וכמובן, מעל הכול, כפי שאמרתי גם בקריאה הטרומית, גם בקריאה הראשונה, וזה לא מובן מאליו, זה המקום להודות כבר בתחילה, לפני שאסקור את מהות החוק, לשרים – השר נפתלי בנט, שר החינוך – זה לא מובן מאליו, הוא היה קשוב לצורך הזה, יחד עם שר האוצר, בקטע של התקצוב, אבל בקטע של הפיקוח, אני רוצה לומר, זה לא עניין של מה בכך ששר, בנפש חפצה, נכנס לסוגיה כה כבדה, של סבסוד הצהרונים, כבר בהתראה קצרה מאוד, כבר בתחילת שנת הלימודים תשע"ח, ב-1 בספטמבר.

יעקב מרגי: בד בבד הוא מחיל על עצמו, בידיעה, פיקוח, קביעת סטנדרטים, מה שלא היה עד היום.

יעקב מרגי: אמשיך ואפרט במה מדובר.

יעקב מרגי: כיום, צהרונים רבים פועלים כ-15 שעות בשבוע, לאחר שעות הלימודים הרגילות.

יעקב מרגי: הצהרונים מתקיימים בגני הילדים ובבתי-הספר ומשמשים מסגרת שהייה והעשרה לעשרות אלפי ילדים.

יעקב מרגי: הצהרונים היום פועלים ללא פיקוח ובקרה נאותים, הן לעניין התשלומים הנהוגים בהם והן לעניין התנאים החינוכיים, המקצועיים, התברואתיים והבטיחותיים.

יעקב מרגי: לפיכך מוצע בהצעת החוק לקבוע הוראות לעניין פיקוח ובקרה על צהרונים מסוימים, שמיועדים לילדים עד כיתה ג' ופועלים במוסדות חינוך, וכן על צהרונים הפועלים במרכזים קהילתיים המופעלים על ידי רשויות מקומיות או מי מטעמן, וכן על ידי חברות ממשלתיות.

יעקב מרגי: חברי, לא אחת אנחנו מנסים להביא תיקונים כאן, בבית-המחוקקים, ואנחנו מרגישים את הלחצים, את הזרמים, ואני אומר לכם, עמדנו – זה לא היה קל; את הדיון לקראת קריאה שנייה ושלישית הזמנו לשעה וחצי או שעתיים, והוא נמשך מהשעה 13:00 עד השעה 20:00.

יעקב מרגי: הופעלו לחצים על ידי גורמים די חזקים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: היינו קשובים.

יעקב מרגי: לומר לכם שאני מביא היום את החוק כפי שהוא נוסח בתחילתו?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אבל אני יכול לומר לכם שכן עמדנו, כדי שבפתחים האלה, באוזן הקשבת שנתנו, לא ייכנסו ולא יהיו תהליכים שיעקרו את החוק ממהותו.

יעקב מרגי: לכן, היום אתם מקבלים הצעת חוק שגם המרכזים הקהילתיים וגם המתנ"סים נמצאים בה.

יעקב מרגי: על פי הצעת החוק, שר החינוך יהיה רשאי – וכאן באה הגמישות שלנו – לפטור מתחולת החוק צהרונים שמופעלים באמצעות גוף פרטי ופועלים במקרקעין בבעלות גוף פרטי או שנשכרו מגוף פרטי.

יעקב מרגי: כאן היינו קשובים.

יעקב מרגי: אומנם לשר יש סמכות, ברגולציה שלו, לקבוע תעריפים שונים, אבל היינו צריכים להיות יותר קשובים לגבי צהרונים פרטיים, שלא ממומנים כלל ועיקר, לא במישרין ולא בעקיפין, על ידי המדינה.

יעקב מרגי: היה ויכוח לגבי צהרונים שמופעלים על ידי גנים פרטיים, שבבוקר מסובסדים על ידי המדינה, אבל הצהרון לא מסובסד – האם להשית את הפיקוח.

יעקב מרגי: דעתי ודעת חברי וחברותי הייתה להשית את הפיקוח על כלל הצהרונים, לפחות בסטנדרטים שרצינו להשית.

יעקב מרגי: לגבי המחירים, אנחנו מבינים שיש הורים שרוצים להעניק יותר.

יעקב מרגי: היינו קשובים.

יעקב מרגי: אבל מה כן?

יעקב מרגי: קבענו מחירים לאותם סטנדרטים.

יעקב מרגי: זאת אומרת, אם הורים ירצו שבמסגרת הצהרון שלהם יהיו שלושה חוגים, ולא שני חוגים, יהיה מחיר לחוג השלישי.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם – יושבת כאן חברת הכנסת יעל גרמן, היא יזמה אצלי דיון, אם אני לא טועה, לפני כשמונה חודשים, בוועדת החינוך, על התופעה שגנים פרטיים – או גנים לא פרטיים, במוכר שאינו רשמי – מקבלים מהמדינה תקצוב לפי סל רווחי, שנע בין 700 ש"ח ל-1,000 ש"ח על השעות 08:00 עד 13:00, ומפעילים צהרון, מסגרת, אחר כך, של שעתיים או שלוש, וגובים תשלום מופקע.

יעקב מרגי: הייתי יכול לומר: לגיטימי, מי שירצה ייקח, מי שלא ירצה לא ייקח.

יעקב מרגי: אבל יש גנים פרטיים שניצלו זאת ואמרו: אתה לוקח את כל המוצר ואתה לא יכול לבחור.

יעקב מרגי: לכן, הפרצה הזאת הייתה לנגד עינינו, ורצינו למנוע אותה.

יעקב מרגי: לכן אנחנו אפשרנו – אומנם השר יהיה רשאי לקבוע את כללי הרגולציה, אבל אמרנו לפרוטוקול שאחד הפרמטרים שיהיה לעיני השר בקביעת הרגולציה, את מי לפטור ואת מי לא לפטור – הוא ייתן את הדעת על כך שמפעילי צהרונים וגנים פרטיים לא ינצלו את השעתיים האלה כדי לגבות מחיר מופקע גם על גן ילדים שממומן על ידי המדינה.

יעקב מרגי: עוד מוצע להסמיך את שר החינוך לקבוע תנאים לפתיחת צהרון והפעלתו, ובין היתר תנאים פיזיים, בטיחותיים וסביבתיים בצהרון, ואף את התנאים והתקן הנדרשים מממלאי תפקידים בו.

יעקב מרגי: עד היום לא היו שום פיקוח או קביעה לגבי צוות העובדים בצהרון.

יעקב מרגי: היום החוק מתייחס לכך וקובע תקן של התנאים הנדרשים מבעלי התפקידים בצהרון.

יעקב מרגי: כמו כן, מוצע להסמיך את שר החינוך לקבוע מחיר חודשי מרבי שייגבה עבור כל ילד בעד שירותי צהרון.

יעקב מרגי: המחיר ייקבע, בין היתר, על בסיס עלות הצהרון ותקורה סבירה.

יעקב מרגי: אפשר שייקבעו מחירים שונים לפי סוגי צהרונים.

יעקב מרגי: שר החינוך יהיה רשאי לקבוע גם שיעורי השתתפות של המדינה בעלות הצהרונים, לפי סוגי צהרונים.

יעקב מרגי: מוצע לקבוע כי מפעיל צהרון יגיש לממונה במשרד החינוך, שימונה על פי חוק זה, תצהיר כי הוא עומד בהוראות החוק.

יעקב מרגי: מפעיל הצהרון יודיע לרשות המקומית שהוא פועל בתחומה על פתיחת הצהרון ועל הפעלתו – אין מציאות כזאת שיפעל צהרון בלי שהרשויות יודעות על קיומו.

יעקב מרגי: כמו כן, רשות מקומית שהתקשרה עם מפעיל צהרון תתנה את ההתקשרות עמו בקיום כל הוראות החוק.

יעקב מרגי: עוד מוצע לקבוע הוראות בעניין מינוי מפקחים לפי החוק, סמכויותיהם והוראות בעניין סמכות הממונה להטיל עיצומים כספיים לפי החוק.

יעקב מרגי: המפקחים יוסמכו להוציא צו הגבלה מינהלי לסגירת צהרון או להגבלת פעילותו.

יעקב מרגי: אני חייב לומר עוד התייחסות שהביאו חברי חברי הכנסת חיים ילין ואיתן ברושי – התייחסות מיוחדת לצהרונים שמופעלים בתחומי המועצות האזוריות; ידוע שמרכזי החינוך במועצות האזוריות מרוכזים במקומות רחוקים מנקודות יישוב, וזה יוצר בעיה – סוגיית ההסעות.

יעקב מרגי: אין אפשרות לפצל הסעות, יש עלויות.

יעקב מרגי: גם כאן נאמר לפרוטוקול ונאמר בוועדה ששר החינוך, אם המועצה האזורית תרצה להפעיל צהרון בתחום היישוב שלה, זה יתאפשר לה, והשר יביא זאת בחשבון.

יעקב מרגי: מוצע כי, ככלל, תחילתו של החוק תהיה בתחילת שנת הלימודים התשע"ח, ואולם על צהרונים שאינם מופעלים על ידי רשות מקומית או מי מטעמה, או על ידי חברה ממשלתית, יחול החוק החל בשנת הלימודים התשע"ט.

יעקב מרגי: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לומר לכם, אני לא אאפשר הצבעה אם אני לא אספיק להודות – לשר האוצר, כפי שאמרתי, על העמדת תקציב לא מבוטל.

יעקב מרגי: רבותי, זה לא עניין של מה בכך; הקול קורא שפרסם שר החינוך, שדיברנו עליו, אם אני לא טועה, עלותו מוערכת ב-900 מיליון ש"ח, סכום לא מבוטל.

יעקב מרגי: 900 מיליון ש"ח.

יעקב מרגי: אנחנו בתקופה שמדברים בה על מעמד הביניים.

יעקב מרגי: להזכיר לכם, אשכולות 1, 2 ו-3 כבר היו מסובסדים.

יעקב מרגי: כאן, כל הסכום הזה, אם אפשר לומר, כל-כולו, רובו ככולו, הוא לטובת אשכולות 5-4, וב-6–10 אנחנו מחילים את כללי הרגולציה, כפי שאמרתי, בהחרגה שהוקנתה בסמכות לשר.

יעקב מרגי: שר החינוך, כפי שאמרתי, מרגע שהחוק הזה עובר, כל המשרד שלו מתכנס לסוגיית בקרה ופיקוח.

יעקב מרגי: אין ספק שזו מטלה כבדה, ואני רוצה להודות לך אישית, שר החינוך נפתלי בנט.

יעקב מרגי: למר חיים ביבס, יושב-ראש מרכז השלטון המקומי – החוק הזה, חוק הפיקוח, לא היה נולד ללא השתתפותו ותרומתו בשולחן העגול; קיימנו שולחן עגול במשך כמה חודשים: מרכז השלטון המקומי, משרד האוצר, משרד החינוך, פורום ארגוני ההורים, שגם אליהם אני אתייחס.

יעקב מרגי: במרכז השלטון המקומי – לגברת מיכל מנקס וליועצת המשפטית, נועה בן אריה.

יעקב מרגי: לצוות הוועדה, עו"ד מירב ישראלי, שקצת האצנו לה את הקצב ואת הדופק בתקופה האחרונה, ואני מודה לה על המקצועיות ועל הליווי, ואתה מפקחת ומנצחת על העבודה המתמחה שעוזבת אותנו היום, ואנחנו רוצים להודות לה, במעמד זה, גם על העזרה בחוק הזה ובכלל על התקופה שזכינו בה בהתמחות, ירדן הומינר, תרשי לי לאחל לך גם לידה קלה, בעזרת השם.

יעקב מרגי: צוות הוועדה – מנהלת הוועדה הגברת יהודית גידלי, רבקה וידר, ועוד אחת שנפרדת מאתנו, בוועדת החינוך, לאה גופר, שאף היא עוזבת אותנו היום, אבל לטובת ניהול ועדה אחרת, היא זכתה במכרז, ואני מאוד מודה לה על התקופה היפה ועל העבודה המסורה.

יעקב מרגי: כנראה יש תמורה בעד האגרה, והיא זכתה במכרז של ניהול ועדה.

יעקב מרגי: התייחסות מיוחדת לשיתופי הפעולה הפוריים והלא-מובנים מאליהם: לפורום ועדי ההורים היישוביים, למר זאב גולדבלט ולפז כהן, ולכם, חברי הכנסת, כולכם, שליוויתם אותנו.

יעקב מרגי: לא היה קל.

יעקב מרגי: חברות הכנסת וחברי הכנסת, תודה רבה לכם.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

נאוה בוקר: הדוברת הבאה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אז כן, עוד חוק חשוב, חוק לפיקוח על מחירי הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: מחאת הצהרונים לא נפלה על אוזניים ערלות, היה קשב רב לזעקת ההורים, שיצאו ואמרו: גוזלים אותנו, עושקים אותנו.

יפעת שאשא ביטון: ידענו כולנו – והשתתפנו, חברי כנסת רבים, בוועדות שונות שהעלו את הסוגיה – שהרשויות – מי שמפעיל את הצהרונים גוזר קופון לא קטן על גבם של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: ניסינו לבדוק ולהבין את הממדים, ולא תמיד הצלחנו לקבל תשובות, משום מה כולם שמרו את הקלפים מאוד מאוד קרוב לחזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל ככל שהעמקנו, הבנו שהרבה מאוד הורים שמשלמים לצהרונים מממנים על הדרך עוד הרבה מאוד פעילויות אחרות, שהם לא בהכרח נוטלים בהן חלק, ולכן יצאנו למהלך מאוד ארוך ואינטנסיבי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומנם שומעים עליו בכנסת, בעיקר בחודש וחצי האחרון, אבל הרבה מאוד חודשים ישבנו – ואני לא אגזים אם אני אומר יום ולילה – בצורה מאוד אינטנסיבית, אפילו בפסח נאלצנו לעזוב את הכול, כדי להבטיח שזה יקרה לקראת שנת הלימודים הבאה.

יפעת שאשא ביטון: עשינו את זה בשיתוף השלטון המקומי, משרד החינוך, משרד האוצר ונציגי ההורים, וכולם כולם היו שותפים מלאים לאורך כל הדרך.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני מוכרחה לספר לכם, שבעיקר בשבועות האחרונים יש איזושהי תופעה מוזרה וקצת הפוכה: פתאום אנחנו מתחילים לקבל הרבה מאוד לחצים מהשטח כדי שניסוג מההחלטה, או שלפחות נחריג את הגוף הזה, והגוף הזה, והצהרונים שמופעלים על ידי הרשות במקום כזה או מקום אחר – והכול קורה דרך ההורים: פתאום ההורים מגיעים אלינו באיזשהו גל הפוך, והם לא אומרים: תורידו לנו את המחירים, אלא פתאום הם מבקשים שאנחנו נחריג אותם, כדי שהם יוכלו לשלם יותר; ואני חושבת שהלחץ הזה, עם כל הדיס-אינפורמציה שמופצת בחוץ, לא ראוי, לא מכבד, ובעיקר פוגע בהורים.

יפעת שאשא ביטון: אבל כפי שאמר חבר הכנסת מרגי, אנחנו אומנם קשובים לקולות השטח, אבל אנחנו עומדים איתן, כדי לשמר קודם כול את האינטרס של הציבור, קודם כול את האינטרס של ההורים, ורק אחר כך את של כל האחרים, כי אנחנו נמצאים כאן קודם כול בשבילם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני גם צריכה לומר ביושר, שכל רפורמה גדולה – ואנחנו באמת מדברים על רפורמה גדולה – יש בה הרבה מאוד חשש; אף אחד לא יודע איך זה באמת יהיה בפועל, ולכן אני מציעה לכולם: בואו נצא לדרך, מדובר באנשי מקצוע שעבדו בשביל שהדבר הזה יקרה, ואנחנו כמובן נוכל לעשות את ההתאמות ולהיות קשובים גם במהלך הדרך.

יפעת שאשא ביטון: החוק מותיר לנו את האפשרות ללמוד את מה שקורה בשטח ולעשות את ההתאמות הנדרשות.

יפעת שאשא ביטון: החוק הזה לא עומד לבדו, והמשמעות שלו ניתנת בעיקר מתוקף תוכנית "נטו משפחה" של השר כחלון.

יפעת שאשא ביטון: הסבסוד שבעצם ניתן במסגרת התוכנית הזאת להורים צעירים מאפשר הוזלה עוד יותר משמעותית מאשר רק קביעת המחיר המקסימלי, ובכך אנחנו יכולים להביא בשורה אמיתית לכל אותו ציבור הורים שבאמת באמת קורס תחת הנטל, עובד יום-יום קשה מאוד, ובסופו של דבר בקושי מסיים את החודש, ואני חושבת שבמסגרת הרפורמה של הצהרונים אנחנו בהחלט מביאים לו בשורה משמעותית.

יפעת שאשא ביטון: לסיום, אני רוצה לומר לכל אותם גופים שגם עכשיו, כשאני עומדת כאן, אני בטוחה שהטלפון שלי עוד ממשיך לצלצל – אל תדאגו, כאשת חינוך לא הייתי נותנת את ידי לשום פשרה באיכות ובסטנדרטים של שום מסגרת חינוכית, וכמי שמגיעה מהשלטון המקומי ומכירה את השטח אני יודעת שאפשר לקיים צהרונים איכותיים גם במחיר של 935 שקלים, ואנחנו עדיין נישאר במצב שזה נהנה וזה לא חסר.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, לא ירוויחו כמו פעם, אבל זה עדיין משאיר רווח גם בידי מי שמפעיל את זה.

יפעת שאשא ביטון: ולסיום, אני רוצה להצטרף לתודות לאותם אנשים שבאמת היו שותפים לדרך – בראש ובראשונה לך, יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת מרגי, גם על ההקשבה, גם על הנחישות, לאורך כל הדרך, על ההירתמות בימי ראשון, בשעות לא שעות, בדיונים ארוכים מאוד – –

נאוה בוקר: נא לסיים, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: – – לא ויתרת – לא ויתרת, והמשכת עד שסיימנו, כי אנחנו שמנו לנו למטרה: שב-1 בספטמבר ההורים יוכלו ליהנות מצהרונים איכותיים, מפוקחים ובמחיר שפוי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רק עוד כמה תודות שאנחנו לא יכולים לוותר עליהן.

נאוה בוקר: חמש דקות היו לך להגיד תודות.

יפעת שאשא ביטון: 30 שניות.

יפעת שאשא ביטון: שר האוצר, שר החינוך, שהסכים לקחת על עצמו את הפיקוח – לא מובן מאליו.

יפעת שאשא ביטון: לא היה פשוט ועשיתם את זה.

יפעת שאשא ביטון: לחיים ביבס ולצוות השלטון המקומי, שהיה אתנו לאורך כל הדרך יד ביד, וגם זה לא מובן מאליו, כי הרשויות משלמות כאן מחיר: אנחנו בעצם גוזרים להן מהרווח – –

נאוה בוקר: חברת הכנסת שאשא ביטון, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – לצוותים של המשרדים השונים, וכמובן כמובן לצוות שלי, ולכם, חברי הכנסת מכל סיעות הבית, אתם באמת שותפי אמת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

חיים ילין: כבוד היושבת בראש, כנסת נכבדה, כבוד שר החינוך, מרגי, לפעמים אי-אפשר להבין איך לוקחים ארבעה חוקים, עושים מהם חוק אחד ובעצם יוצאים לדרך.

חיים ילין: אומנם אני בוועדת החינוך, והייתי בדיונים, אבל מה שהדליק אצלי נורה אדומה ובעצם הביא אותי לדיונים, ולהילחם על המועצות האזוריות, היה אותו מכתב של שי חג'ג', ראש מועצה אזורית מרחבים, ראש מועצה שלך, שבא והתריע.

חיים ילין: הוא אמר: חבר'ה, החוק נהדר, אבל תדעו לכם, אנחנו לא יודעים – לא יודעים להביא הסעות מפוצלות ל-א'–ג' מצד אחד, ולד', ה', ו' מצד שני.

חיים ילין: המשמעות היא שיש לנו כפל הסעות.

חיים ילין: ואוטובוס, לא מעניין אותו אם יש חמישה תלמידים או יש 24 או יש 50.

חיים ילין: אוטובוס עולה, לא יעזור כלום – חבר'ה, מי שלא יודע, קו אוטובוס במועצות אזוריות שנתי עולה 250,000 שקל.

חיים ילין: כל קו.

חיים ילין: אין מתחת לזה.

חיים ילין: זאת המשמעות.

חיים ילין: מאיפה מביאים עוד 250,000 כפול שלוש כיתות, 750,000 שקל בשנה, מינימום, שאנחנו מכפילים בכל המועצות האזוריות.

חיים ילין: אנחנו מבינים שיש פה סדר גודל של בין 50 ל-80 מיליון שקל.

חיים ילין: אי-אפשר לחוקק את החוק ולהגיד, אוקיי, כל ילדי המועצות האזוריות, כל ילדי עוטף עזה, גליל עליון, הם מחוץ לתמונה; זה לא המצב.

חיים ילין: כשמסתכלים, צריך להסתכל לא רק על תל אביב.

חיים ילין: היינו בדיונים שם, וכל הזמן, מה שמעתי?

חיים ילין: תל אביב, תל אביב, תל אביב, תל אביב, תל אביב, תל אביב.

חיים ילין: מה זה?

חיים ילין: מה, כל הילדים מרוכזים בתל אביב?

חיים ילין: או שמרוכזים גם בקריית שמונה, באילת, במטולה?

חיים ילין: איפה הם כולם?

חיים ילין: ולכן, טוב שבעצם התקבלה ההחלטה שמשרד החינוך צריך לתקצב או את ההסעות, או – ופה באה הגדוּלה: הרי מה קורה במועצות האזוריות?

חיים ילין: יש מה שנקרא מרכזונים.

חיים ילין: גם במושבים.

חיים ילין: לרוב אלה מתנ"סים שהמועצה מקימה, לא תמיד חברת המתנ"סים.

חיים ילין: ויש מרכזונים בקיבוצים.

חיים ילין: אז כל מושב או כל קיבוץ יכול לקלוט את הילדים.

חיים ילין: בסוף כל מועצה תסגור מול משרד החינוך באיזו דרך; יש כאלה שיתוקצבו בהסעות, יש כאלה שיתוקצבו באותם מרכזונים, ועל זה, באמת, שאפו גדול על שהצלחתם להכניס את הדבר הזה, אבל בסוף – מרגי, בסוף-בסוף – לא, אני רוצה שתקשיב לי.

יעקב מרגי: אני אתך, סליחה.

חיים ילין: בסוף, הרי חוק, אין לו כסף; לא כתוב: החוק הזה הוא 450 מיליון ש"ח.

חיים ילין: אין לו.

חיים ילין: בסוף צריך לתקצב אותו לראות כמה, בגדול, נותנים למועצות, ונותנים לערים, ונותנים לכל אחד.

חיים ילין: זה מה שיש.

חיים ילין: וגם מה שהיה יפה בתהליך זה, מה שנקרא, הצהרונים הפרטיים.

חיים ילין: אני אומר את זה בלב שלם, וגם כשהייתי במזכירות של התנועה הקיבוצית אמרתי להם: חברים יקרים, תקשיבו, נגמר הפרטי, אי-אפשר לרקוד על שתי החתונות, תחליטו איזה מסלול אתם רוצים, חד-משמעית.

חיים ילין: אבל בסוף צריך להבין, חייבים להיות הוגנים.

חיים ילין: כי אם בסוף זה יעבור את אותו סף תקציבי שאנחנו חושבים עליו, אז לא יהיה חוק, הכול ייפול.

חיים ילין: זאת הבעיה שלנו – אנחנו רוצים יד, לוקחים לנו את הכול, ובסוף טוחנים אותנו דק-דק.

חיים ילין: אנחנו חייבים פה יושרה, ואנחנו חייבים להקפיד על זה שפרטיים הם פרטיים.

חיים ילין: ואני שמח מאוד שהגענו גם לקו הזה, שאין עליו עוררין.

חיים ילין: כבוד שר החינוך, פניתי אליך היום בצהריים, הוצאתי מכתב, כי – מה קרה, בעצם?

חיים ילין: כל המועצות האזוריות, המקומיות והערים חיכו לחקיקה הזאת, חלקן, בשביל הקול-קורא, כל מי שנמצא במעמד סוציו-אקונומי מ-1 עד 5.

חיים ילין: אמרנו, חבר'ה, אנחנו יודעים על החוק, והקול-קורא נסגר לפני שלושה ימים.

חיים ילין: אין בזה היגיון, תפתחו אותו לפחות.

חיים ילין: ואני אומר לך, כבוד השר, קיבלתי מכתב עכשיו, הודעה, לפני שעה, שבעצם פותחים את הקול-קורא ומאריכים את זה עד 2 באוגוסט.

חיים ילין: שאפו גדול, פשוט אין פה מה לעשות, זה היגיון, לא הכול פוליטיקה ולא הכול זה חמש יחידות.

חיים ילין: טוב, אז אם אתה מקשיב, כבוד השר – ואני מאוד שמח שאתה מקשיב – אז אני רוצה להזכיר שהפירמידה שאתה דיברת עליה, אני חושב שאתה יכול להוביל אותה.

חיים ילין: חסר רק דבר אחד: ילד במעון יום, ילד שנולד, עד גיל 18 הוא צריך להיות רק שלך.

חיים ילין: לא שלך כשר – רק של משרד החינוך.

חיים ילין: אין לדבר הזה תחליף.

חיים ילין: אם נצליח לעשות את זה עכשיו, מה טוב, כולנו הרווחנו, אלה הילדים של כולנו.

חיים ילין: ודרך אגב, אני חייב להגיד לך שהיום ציינתי אותך בוועדה, ואמרתי שהמקום היחיד, כנראה, שאין בו ניגוד אינטרסים וניגוד עניינים זה בחינוך.

חיים ילין: שאלו אותי למה – כי תראו, לשר החינוך יש ילדים במערכת, והוא עדיין מקבל החלטות, והוא לא בניגוד עניינים.

חיים ילין: כולנו, יש לנו ילדים במערכת החינוך, ואם לא ילדים – נכדים.

חיים ילין: כולנו רוצים, מתיימרים, שאנחנו מבינים בחינוך, אבל בסוף אלה רק המורים, רק הגננות, רק בעלי המקצוע.

חיים ילין: ואני אומר את זה: קח, כבוד השר, את הדברים שאתה שומע, קח אותם, הם לא נגדך, הם אתך.

חיים ילין: ולכן גם כשקבענו את הוועדה של החופש הגדול – היא לא באה לנגח את משרד החינוך, ולא את המורים.

חיים ילין: היא נועדה, תאמין לי, כחלק מהוועדה – היא נועדה לעזור לך לקבל את ההחלטות הנכונות.

חיים ילין: אין דבר כזה – תראה מה אני אומר לך, קח את החופש, קח את מעונות היום – –

נאוה בוקר: תודה רבה, תודה.

חיים ילין: – – ואז אתה תירשם בהיסטוריה של החינוך במדינת ישראל.

חיים ילין: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, אני חושב שיש פה משהו סמלי, שמייד לאחר אישור המועצה לגיל הרך הממשלה מביאה, יחד עם כולנו, את ההצעה לצהרונים.

איתן ברושי: אני רוצה קודם כול להודות לך, שר החינוך, על הדברים שאמרת למנו ולאלאלוף.

איתן ברושי: רק אומר לך, אדוני שר החינוך, שחבל שאתה בראייה לאחור אומר את הדברים.

איתן ברושי: כשהיית שר הכלכלה לא העזת להוציא את הגיל הרך אל החינוך, כשהיית אז שר החינוך לא הייתה לך את היכולת לקחת את זה לחינוך, ועכשיו נשארנו עם דבר עוד יותר אבסורדי, שהגיל הרך עבר לרווחה.

איתן ברושי: אני קורא לך – ואני בטוח שיש לך גיבוי – להעביר את הכול לאחריות החינוך, זה מהלך בעל חשיבות היסטורית ואסטרטגית.

איתן ברושי: אני רוצה לשבח את חברת הכנסת שאשא ביטון ואת חברי יושב-ראש הוועדה מרגי על הנחישות בהובלת המהלך, שאנחנו תומכים בו, וגם על ההבנה לצרכים של המרחב הכפרי.

איתן ברושי: הכירו – ואני שמח על כך: בניסוח מופיעה לא רק "רשות מקומית", אלא, כפי שדרשנו, "מועצה אזורית".

איתן ברושי: מופיעה הכרה ביכולת לקיים את הפעילות בכל יישוב ויישוב, ולא רק בבית-הספר האזורי, על בסיס המרכז הקהילתי – דברים שקיימים היום, אבל היה אפשר להיקלע למציאות שהיו הופכים אותנו גם פה לחריגים.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר שיש משקל גדול לפיזור היישובים ולגודל שלהם.

איתן ברושי: ופה מחויב שר החינוך להכיר, על פי ההחלטה, גם במציאות מיוחדת, של קבוצה קטנה, של מחירים גבוהים, ושל צורך להכיר בצורת חיים ייחודית.

איתן ברושי: לא פעם פה מביעים מחאה עלי על ההגנה הגורפת על ההתיישבות.

איתן ברושי: אבל תבינו, מדובר ב-9%-8% מהאוכלוסייה בישראל, שמפוזרים ב-1,000 יישובים כפריים ממטולה ועד אילת, כולל יהודה ושומרון.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שעניין ההסעות הוא קריטי.

איתן ברושי: תראו, במועצה אזורית הסעות זה כמו נכות מלידה; אי-אפשר בלי הסעות, כל דבר כרוך בהסעות, מה שהופך את העלויות לגבוהות במיוחד, בכל תחום ותחום, גם בחיים האישיים וגם הציבוריים והקהילתיים.

איתן ברושי: ולכן היכולת להיות כמו כולם היא לא דרישה מוגזמת.

איתן ברושי: אני גם בעד פיקוח ובקרה, אני גם בעד מגבלות שיחולו על המרחב הכפרי, אבל לא ליצור מציאות, בהחלטות הכנסת, שיש מגזר שהוא מחוץ לעניין.

איתן ברושי: ולכן, יש ביטוי, לרבות בשאלות המזון, ליכולת לקיים את הפעילות – שחלקה קיימת גם היום – במרחב הכפרי בתנאים דומים, אבל עניין ההסעות יכול להפוך את זה לבלתי אפשרי.

איתן ברושי: לכן, אדוני, אני רוצה לברך על הקמת המועצה לגיל הרך, ולומר שהמלאכה לא הושלמה עד שלא יעבירו את האחריות מלידה ועד בכלל, למשרד החינוך.

איתן ברושי: אבל יש פה שלב שצריך להודות שהוא חשוב, ולהודות על היוזמה.

איתן ברושי: כפי שנאמר פה, 900 מיליון שקל זה לא מעט כסף, ואי-אפשר לעשות את זה בלי הסכמה של האוצר, ולכן צריך להודות גם לשר האוצר, ולומר שיש כאן מהלך חשוב, מהלך בעל חשיבות גדולה לילדי ישראל, ואין ספק שהחינוך זה הדבר העיקרי, והחינוך של הגיל הרך הוא התשתית שעליה נבנה החינוך כולו, ובישראל ההון האנושי הוא ההון העיקרי; גם כשמצאנו גז, ההון האנושי הוא העיקר.

איתן ברושי: לכן, זאת ברכה.

איתן ברושי: ולומר תודה גם בשם המרחב הכפרי, שההחלטות של היום משאירות אותנו חלק מהמפעל החשוב הזה.

איתן ברושי: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השרים, האמת היא שיש פה רגע מרגש.

רחל עזריה: קורה פה, במליאה – זו כבר הצעת החוק השנייה, שאנחנו תכף נעביר, שקשורה לנושא של הגיל הרך, וזה לא נושא שהכנסת נהגה לעסוק בו, בטח לא באינטנסיביות כזאת.

רחל עזריה: לפני עשור נבחרתי להיות חברת מועצת העיר ירושלים, צעירה, אימא לשתי בנות צעירות, וביקשתי את תיק הגיל הרך, ולא ידעו על מה אני מדברת.

רחל עזריה: לא היה תיק כזה.

קריאה: – – –

רחל עזריה: אתה זוכר?

רחל עזריה: אתה זוכר?

רחל עזריה: ויצרו תיק גיל הרך עבורי, עם טיפות חלב וגני ילדים; גני משחקים לא קיבלתי, אבל לא נורא.

רחל עזריה: התחלתי לעסוק בזה, וכולם אמרו: למה צריך לגיל הרך?

רחל עזריה: ואמרתי: זה שנים קריטיות, ואף אחד לא שם לב אליהן.

רחל עזריה: משרד החינוך, כבוד שר החינוך, בזמנו היה עסוק רק בבגרויות ובמיצ"בים, אף אחד לא חשב על הנושא של הגיל הרך, והנה, לאט-לאט, עם השנים הנושא של הגיל הרך הלך ותפס, צבר תאוצה, ואנשים הבינו למה זה חשוב.

רחל עזריה: בזמנו, כשנבחרתי, כתבתי טור: הגיל הרך, הגיל הנשכח.

רחל עזריה: הוא היה כל כך נשכח שאפילו אף אחד לא רצה לפרסם את הטור.

רחל עזריה: זה היה כאילו כל כך לא רלוונטי.

רחל עזריה: בירושלים כבר עשינו את המהלך.

רחל עזריה: הוזלנו את הצהרונים.

רחל עזריה: זה עבד יפה מאוד.

רחל עזריה: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וחבר הכנסת מרגי, אל תדאגו, הכול יהיה בסדר.

רחל עזריה: היו קשיי התחלה, אבל זה עבד יפה מאוד.

רחל עזריה: גם את הקייטנות, מהלך שקורה פה היום בכנסת, כבר הוזלנו בגני הילדים בירושלים: על הקייטנה משלמים 600 שקל, על הצהרונים משלמים 450 שקל – סכומים מאוד מאוד נמוכים.

רחל עזריה: מחאת העגלות בעיני הייתה נקודת מפנה לעניין הזה; פתאום כולם הבינו שיש משמעות לגיל הזה, וצריך לשים לב.

רחל עזריה: צריך לשים לב גם להורים, שמאוד מתקשים בג'ינגול בין גידול הילדים לבין שוק העבודה.

רחל עזריה: אבל בהמשך, מאז מחאת העגלות – סליחה, אחרי מחאת העגלות, הוקמה ועדת טרכטנברג, שהיום גם העברנו את החוק שלו בנושא של הגיל הרך.

רחל עזריה: ובמחאה, תוך כדי המחאה, התקשרו אלי ממשרד האוצר ואמרו לי: אנחנו צריכים לתת משהו לגיל הרך, ואנחנו לא יודעים מה לתת.

רחל עזריה: אנחנו יודעים שהנושא הזה מעסיק אותך, אולי תבואי לעזור.

רחל עזריה: ואז עשינו את המהלך הגדול של שלוש-ארבע חינם, והיו נקודות הזיכוי, אבל תחשבו, היו צריכים לצאת מאות אלפי הורים לרחובות, לצעוד עם העגלות, רק כדי לשכנע מישהו שצריך לשים לב.

רחל עזריה: וראו איזה פלא, בכנסת הזאת, בלי מחאה של הורים, בלי צעקות, בלי עניינים, אחד אחרי השני הנושאים האלה עולים.

רחל עזריה: כשהתחיל הדיון הראשון, של חבר הכנסת טרכטנברג, אצל עמיתי לסיעה, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלאלוף, בנושא של הגיל הרך, אמרתי שאני חושבת שזה סוג של רגע מדהים ששני גברים מבוגרים מתעסקים בגיל הרך.

רחל עזריה: מי חשב?

רחל עזריה: זה תמיד היה נושא שאם זה עניין מישהו זה רק אימהות צעירות, והנה, זה מעניין אותם והם מובילים את זה.

רחל עזריה: ואנחנו רואים שבכנסת הזאת יש פה פשוט סדרת חקיקות בנושא הזה, אחת אחרי השנייה, בין אם זה הגיל הרך, ממש כמו שהיום אנחנו מעבירים את שני החוקים האלה, ובין אם זה בכלל בנושא של הורות ושוק העבודה, חוקים ששמחתי להוביל וליזום, ונושא של הארכת חופשת לידה.

רחל עזריה: והשיא בעיני הוא הנושא של "נטו משפחה", שיש פה רגע ששר האוצר אומר: אנחנו עכשיו דנים בנושא של הורות ושוק העבודה, הורים לילדים קטנים – איך אנחנו מסייעים להם.

רחל עזריה: שוב, בלי מחאה, בלי שהיינו צריכים לצעוד ברחובות בקיץ הרותח.

רחל עזריה: עושים את כל זה כדי – – –

קריאה: – – –

רחל עזריה: לפני שנים, אבל היה אפשר לשכוח.

רחל עזריה: איך עובדת המערכת הפוליטית?

רחל עזריה: יש מחאה, משתיקים אותה, נגמר.

רחל עזריה: אבל לא, הייתה מחאה, ועדיין זה ממשיך להדהד.

רחל עזריה: אז זה מראה שזה באמת תחום שצריך בו הרבה מאוד גיבוי והרבה מאוד עשייה.

רחל עזריה: ואני חושבת שיש פה רגע – רציתי לעלות לדוכן ולומר שיש פה רגע שאנחנו עושים מעשה היסטורי, כמה מעשים היסטוריים היום.

רחל עזריה: הופכים את הפירמידה.

רחל עזריה: כבוד שר החינוך, אתה מגלה עניין בנושא של הגיל הרך, מה שבכלל לא ברור מאליו.

רחל עזריה: אני יכולה לספר לך, אני מכירה את ההיסטוריה של שרי החינוך: זה לא נושא שקרה, אנשים לא הבינו בכלל.

רחל עזריה: ואני אגיד לך גם למה: אם אתה בא לבית-ספר תיכון ומדבר, זה ממש מגניב, כולם מוחאים לך כפיים.

רחל עזריה: אלה אפילו קולות עוד מעט – סליחה שאני מדברת פוליטיקה.

רחל עזריה: אתה בא לילדים, הם לא מזהים אותך, לא מבינים מה אתה רוצה, לפעמים הם אפילו בוכים תוך כדי שאתה נמצא שם, ואז, כאילו, מה להשקיע שם – –

איתן ברושי: – – –

רחל עזריה: – – אבל הנה, נהיה ברור שזה דבר שצריך לעשות, ואני חושבת שצריך לומר שאפו.

רחל עזריה: אני ארשה לעצמי, ברגע לא פוליטי, לומר קודם כול שאפו לכל הבית הזה, לכל הכנסת, על עשייה מאוד משמעותית בנושא של הגיל הרך.

רחל עזריה: לפני עשור, אני אגיד לכם בכנות, לא דמיינתי שדבר כזה יקרה.

רחל עזריה: לא דמיינתי שנגיע לרגע שלא נצטרך למחות ולזעוק כדי לקבל מענה.

רחל עזריה: וכמובן, אני רוצה לומר שאפו ענק ליו"ר מפלגתי, שר האוצר משה כחלון, שבאמת הבין את הנושא הזה.

רחל עזריה: דיברתי על זה אתו המון פעמים בשנתיים האחרונות, והוא פשוט הבין את זה.

רחל עזריה: והנושאים האלה – אנחנו ניתן בהם מענה, מפלגה שנותנת בהם מענה, אחד אחרי השני, עד שנפתור.

רחל עזריה: יש עוד הרבה עבודה, אבל כבר עשינו את רובה, וממש, נעשה ונצליח.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: רחל, אני רק רוצה לאשר שאת היית אובססיבית לנושא עוד בעיריית ירושלים.

רחל עזריה: הייתי מגיעה לכל דיון – הוא אומר שהייתי אובססיבית – –

מיקי רוזנטל: אל תגיד: אובססיבית.

מיקי רוזנטל: תגיד: אכפתית.

רחל עזריה: – – הייתי מגיעה לכל דיון.

רחל עזריה: כשהיה על סטודנטים, הייתי אומרת: משפחות צעירות.

רחל עזריה: כשהיה על מורות, הייתי אומרת: גננות.

רחל עזריה: כשהיה על נוער, הייתי אומרת: הגיל הרך, עד שהנה, בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת עזריה.

נאוה בוקר: השר נפתלי בנט, שר החינוך, בבקשה.

נאוה בוקר: חברים, קצת שקט באגף הימני.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אתייחס תחילה באמת לאירוע המרגש הזה, של חוק הצהרונים, ומייד אחרי זה אני אגיד כמה מילים על המצב הביטחוני המיוחד והמורכב שאנחנו מצויים בו כרגע, בירושלים ובכלל.

נפתלי בנט: קודם כול, זה יום חג, באמת יום חג.

נפתלי בנט: אני חושב שעוד לא היו שנתיים בתולדות מדינת ישראל שבהן כל כך הרבה נעשה למען הגיל הרך בזמן כל כך קצר.

נפתלי בנט: זה – – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: מה?

קריאה: – – –

נפתלי בנט: וצריך להבין, הקטנו את כיתות א' ו-ב', הוספנו סייעת שנייה לגני הילדים, גננת מובילה, צהרונים – עכשיו אנחנו מעבירים גם את החוק וגם את ההנחות הגדולות, הקמת המועצה הלאומית לגיל הרך, וזו רק תחילת הדרך.

נפתלי בנט: ואת זה עשינו יחד, באמת יחד, שמאל וימין, כולם יחד.

נפתלי בנט: לראשונה, הצהרונים במדינת ישראל יהיו בפיקוח משרד החינוך, גם בהיבט של פיקוח על המחירים.

נפתלי בנט: אנחנו נפקח ונוודא שגובים מחירים אפשריים, מחירים שמשפחה צעירה יכולה לעמוד בהם.

נפתלי בנט: אבל גם בתכנים: מה הילדים עושים בצהרון.

נפתלי בנט: זה לא בייביסיטר, זה חינוך.

נפתלי בנט: זה חינוך.

נפתלי בנט: אנחנו גם נפקח על איכות הצוות החינוכי, נוודא שאנחנו מדברים על פדגוגיה, על מחנכים, וכאמור, לא על בייביסיטרים.

נפתלי בנט: והמזון שמוגש – מה אוכלים הילדים שלנו.

נפתלי בנט: אנחנו פה פשוט מיישמים את התפיסה של היפוך הפירמידה, שהגיל הרך הוא הגיל הכי חשוב.

נפתלי בנט: וזה יחול לא רק על הצהרונים של הרשויות, אלא גם על הגנים הפרטיים שנהנים ממימון ציבורי.

נפתלי בנט: לסיכום, זה מהלך משלים למהלך המאוד-מאוד רחב שאנחנו מבצעים בשנה האחרונה.

נפתלי בנט: אני רוצה להודות לחבר הכנסת יעקב מרגי, ואנחנו באמת, בעיני, שותפים.

נפתלי בנט: קודם לא היית נוכח באולם, אבל אני רואה אותנו כשותפים, ואתה, במסירות נפש כל כך גדולה – סליחה, המילים "מסירות נפש", המשמעות שלהן בעברית רגילה היא לא התאבדות – –

שולי מועלם-רפאלי: לא במשמעות – – –

נפתלי בנט: – – זה בסך הכול השקעה, אכפתיות – מסירות נפש כל כך גדולה למען החינוך של ילדי ישראל; ולחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ולמעשה לכל ידידי.

נפתלי בנט: אני גם מבקש להקדיש שתיים-שלוש דקות למצב הביטחוני המורכב.

נפתלי בנט: זה כעשרה ימים אנחנו עדים להתחממות יזומה, מכוונת, של גורמים פלסטיניים, וגם מקרב ערביי ישראל, בניסיון להלהיט את הרוחות, ואני רוצה לומר כמה דברים: 1.

נפתלי בנט: מלחמה בטרור יש לנהל בחזית אחידה, חד-משמעית ונחושה, בלי לשדר רפיון.

נפתלי בנט: עלינו להפסיק לשלם בטווח הארוך כדי להרוויח בטווח הקצר, כי התוצאה בסוף היא שמפסידים בשניהם.

נפתלי בנט: בפרפראזה על מה שצ'רצ'יל אמר:

נפתלי בנט: אם נבחר בחרפה, נקבל מלחמה, אבל אם נבחר בעוצמה, נקבל ביטחון.

נפתלי בנט: רבותי, מעבר למחבלים עצמם יש יד שבוחשת ומעורבת.

נפתלי בנט: היא גם היד הנעלמה, וזו היד של ההנהגה, או חלק מהנהגת ערביי ישראל, החל בשיח' ראאד סאלח וכלה בכמה מהדמויות שיושבות פה: חברת הכנסת חנין, חבר הכנסת אחמד טיבי.

נפתלי בנט: כאן, באולם הזה, בכנסת ישראל, יושבים שותפים לעלילת דם, פשוט עלילת דם אנטישמית נגד ישראל.

נפתלי בנט: אלה שלא מפסיקים לצעוק חמס, חמס, פתאום אתם שותקים.

נפתלי בנט: למה אתם שותקים?

נפתלי בנט: אתם יודעים יפה מאוד שהר הבית פתוח, כל מי שרוצה יכול ללכת להתפלל.

נפתלי בנט: איפה המנהיגות שלכם?

נפתלי בנט: למה אתם לא אומרים את האמת לציבור?

נפתלי בנט: תגידו את האמת – הר הבית פתוח, מדינת ישראל שומרת על הביטחון, ורק על הביטחון, אין שום ניסיון לשנות שום דבר – – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: לא, אני ראיתי גם את חבר הכנסת טיבי וראיתי – מלהיטים את האווירה.

נפתלי בנט: למה יוצאים להפגנות?

נפתלי בנט: הדם נשפך, ואתם שותקים על הדם.

נפתלי בנט: הרי אתם יכולים לעלות להר הבית, להראות, בסרטון, להראות: הנה, אני נמצא בהר הבית.

נפתלי בנט: אבל אתם מעדיפים לחכך ידיים בהנאה אל מול המשבר.

נפתלי בנט: אתם, חלק מחברי הכנסת הערבים, מתפללים לעוד הסלמה וכמהים לעוד תבערה.

נפתלי בנט: וגם מילה לאופוזיציה.

נפתלי בנט: אני שומע בימים האחרונים עוד ועוד אנשי אופוזיציה שאומרים: היינו עושים את זה יותר טוב, הממשלה לא יודעת להתנהל.

נפתלי בנט: זה לא נכון, האופוזיציה לצערי לא מפספסת הזדמנות להוכיח חוסר אחריות, חוסר ממלכתיות וחוסר גיבוי.

נפתלי בנט: עכשיו, זה לא סוד שהובלתי את ההתנגדות להסרת אמצעי האבטחה בהר הבית, אבל בשעה כזאת אני מגבה את ראש הממשלה והממשלה כולה.

נפתלי בנט: זה זמן לאחדות ולהתנהלות מגובשת ואחראית.

נפתלי בנט: צריך להפסיק לנתח ולנסות להבין מה מקורות הטרור, אלא להילחם בו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: במלחמה מול הטרור אין שני צדדים שצריך להבין את מצוקתם.

נפתלי בנט: יש טובים, ויש רוצחים – זהו.

נפתלי בנט: יש טובים, ויש רוצחים.

נפתלי בנט: זה שחור–לבן, אין פה גוונים של אפור.

נפתלי בנט: יש צודקים, ויש טרוריסטים.

נפתלי בנט: זה מאבק האור בחושך.

קריאה: – – – להסדר – – –

נפתלי בנט: אני פונה לעולם, מצד אחד, ולחברי הכנסת מצד שני: תבחרו צד.

נפתלי בנט: מלחמה בטרור יש לנהל בחזית אחידה, חד-משמעית ונחושה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אתה לא פונה לראש הממשלה?

נפתלי בנט: אני פונה גם לחברי בימין ולחברי בממשלה – –

חיים ילין: אתה צריך לדבר על צהרונים עכשיו.

חיים ילין: אתה הורג את כל הילדים בצהרונים עכשיו.

נפתלי בנט: – – הגיע הזמן, גם שלנו, באופן סדור ומושכל ואחראי לשנות כיוון אל מול אתגרי הטרור: לעבור ממדיניות של מתן גזרים לפלסטינים למדיניות של גביית מחיר כבד על טרור.

נפתלי בנט: לעבור מבטונדות מתגוננות למתקפה, מגלאי טרור – למלחמה בטרור.

נפתלי בנט: אסירי "חמאס" חייבים לשלם את המחיר בכלא.

נפתלי בנט: לא לראות את כל הערוצים האלה, לא כל הביקורים האלה.

נאוה בוקר: חברים, תנו לשר לדבר בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: מעניין שלא תקפת את ראש הממשלה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת ורבין נחמיאס, מספיק.

חיים ילין: – – –

נפתלי בנט: אני פונה מכאן לנשיא טורקיה ארדואן:

נפתלי בנט: את הבעיות הפנימיות שלך תפתור בעצמך, לא על הגב של מדינת ישראל.

חיים ילין: – – –

נפתלי בנט: הגיע הזמן שתבחר בין הצטרפות למערב לבין הצטרפות לארגוני הטרור.

נפתלי בנט: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי, ביקשת להגיב על הדברים.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: לאחר ההצבעה.

נאוה בוקר: אולי תמתין, אחמד, מבקשים לאחר ההצבעה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש – – –

יואב קיש: אחמד, תרד, אחמד, אחרי ההצבעה.

נאוה בוקר: יש לך דקה.

אחמד טיבי: אני לא אאריך.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש – תירגע.

יואב קיש: שישיב מהצד, מה זה?

קריאה: – – – כל הזמן.

נאוה בוקר: דקה לרשותך.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש – יש תקנון, יש תקנון.

יואב קיש: התקנון – להשיב מהצד.

אחמד טיבי: עלה לכאן השר נפתלי בנט – –

יפעת שאשא ביטון: זה לא בסדר, גברתי היושבת-ראש.

אחמד טיבי: – – ותקף – – –

נאוה בוקר: בדיוק דקה.

אחמד טיבי: יש לי חמש דקות לפי התקנון.

אחמד טיבי: יש לי חמש דקות.

אחמד טיבי: גם חבר כנסת ערבי, יש לו תקנון.

יואב קיש: שירד – – – בגמר הדיון – – – חמש דקות.

נאוה בוקר: מה התקנון קובע?

נאוה בוקר: סעיף 34 קובע: חמש הדקות שלך תהיינה לאחר ההצבעה.

יואב קיש: זהו, בדיוק.

אחמד טיבי: אוקיי, אני מוכן.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: בבקשה.

חיים ילין: רגע, אני רוצה להבין.

חיים ילין: השר רוצה מגנומטר בגנים?

חיים ילין: לא הבנתי את הצעת החוק.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מלינובסקי, חמש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: בבקשה.

יצחק הרצוג: הדיון לא נגמר?

יוליה מלינובסקי: שלום, אדוני יו"ר האופוזיציה, אני רשומה – – –

קריאות: – – –

יוליה מלינובסקי: חברי חברי הכנסת – – –

נאוה בוקר: סליחה, היא ביקשה רשות דיבור.

נאוה בוקר: מה הבעיה?

יוליה מלינובסקי: אני רשומה בלוח.

נאוה בוקר: היא רשומה.

יוליה מלינובסקי: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להחזיר את הדיון שלנו לצהרונים.

יוליה מלינובסקי: זה פחות מעניין מהר הבית, אבל זה חיי היום-יום, וזה משפיע עלינו יום-יום.

יוליה מלינובסקי: אדוני שר החינוך, אני כל כך שמחה שהיום אתה באולם, כי בדרך כלל אנחנו לא זוכים לראות אותך כל כך הרבה פעמים פה, באולם.

יוליה מלינובסקי: אני היום זכיתי, וזה כבוד לי וחג לי, היום, אז אני אנצל את ההזדמנות להגיד לך תודה.

יוליה מלינובסקי: אתה התרגלת שאני באה אליך בביקורת ובטענות, אז לא, במקרה הזה, על חוק הצהרונים, אני אומרת לך תודה מקרב לבי על שהסכמת לקחת על עצמך את הדבר הזה – להבדיל מהקייטנות, שאני עדיין זוכרת לך שרצנו אחריך ואתה ברחת.

יוליה מלינובסקי: פה גילית מנהיגות, פה גילית אחריות, פה אמרת: אני מוכן.

יוליה מלינובסקי: אז אני מאוד מברכת אותך על זה, ואני מקווה מאוד שגם הביצוע יהיה כמו שצריך.

יוליה מלינובסקי: החוק הזה משפיע על חיי היום-יום שלנו, כל עם ישראל, לא משנה אם זה הבית היהודי, מפלגת העבודה או הרשימה המשותפת, כי לכולנו יש ילדים, וכולנו רוצים שנשים יעבדו והילדים ילכו לצהרונים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו רוצים שהצהרון יהיה מוסדר, שאנחנו נדע מה זה צהרון, שאנחנו נדע מי הצוות שמטפל שם בילדינו וכמה זה אמור לעלות.

יוליה מלינובסקי: כשאני לפני יותר משנה התחלתי להעלות את נושא הצהרונים, שמעתי מהנהגת השלטון המקומי: גברת, זה לא יקרה אף פעם, תשכחי מזה.

יוליה מלינובסקי: אולי קייטנות, אולי עוד משהו, בצהרונים – אל תיגעי.

יוליה מלינובסקי: עובדה, בזכות חבר הכנסת מרגי, יפעת שאשא ביטון ורבים אחרים פה, באולם הזה, הצלחנו להניע את הרכבת הזאת.

יוליה מלינובסקי: זה לא פשוט, זה כבד, אבל זה צעד ענק קדימה, ואני מברכת על כך שהצלחנו.

יוליה מלינובסקי: כמובן, יש הנושא – הייתה על זה מחלוקת ורבנו והתווכחנו, כי עדיין אני דוגלת בכך שיחד עם ההסדרה והפיקוח, אנחנו צריכים להשאיר שוק פרטי.

יוליה מלינובסקי: לא צריך יותר מדי להתערב בכך.

יוליה מלינובסקי: אנחנו צריכים להשאיר גנים פרטיים, ולא להיכנס – המדינה לא צריכה לפקח על כל דבר.

יוליה מלינובסקי: בסופו של דבר, להורים יש סמכות וזכות להחליט לאיזה גן הם שולחים את הילד שלהם, ואם הם מוכנים לשלם יותר, שישלמו, זאת זכותם.

יוליה מלינובסקי: אבל עדיין, מערכת החינוך מגיל שלוש עד כיתה ג', נכון?

יוליה מלינובסקי: כיתה ג', זה מה שהמדינה מספקת – ובעצם רוב-רובם של ילדינו הם שם – צריכה להיות מוסדרת, מפוקחת ומסודרת.

יוליה מלינובסקי: היום אנחנו עשינו את זה.

יוליה מלינובסקי: בשלב הבא שלי, חבר הכנסת מרגי, סליחה, אתה הבטחת לי חוגים.

יוליה מלינובסקי: אני כבר אומרת לך, חוגים.

יוליה מלינובסקי: קייטנות סודרו פה, וצהרונים, בשעה טובה נסדר היום, אז הדבר הבא זה חוגים.

יוליה מלינובסקי: בואו נעבוד יחד על חוגים.

יוליה מלינובסקי: ואדוני השר, יש לך משימה מאוד גדולה.

יוליה מלינובסקי: אתה יושב במשרד שנוגע בכל אחד מאתנו.

יוליה מלינובסקי: במה שלא בסדר אתה אשם, אבל אם במשהו הכול בסדר.

יוליה מלינובסקי: כולנו זכינו.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה לך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: יעלה לסכם – חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: עכשיו אני על הגרעין האיראני הולך לדבר.

יעקב מרגי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אני אייחד את הסיכום לא למהות החוק, כי דיברנו עליו, אבל אין ספק שזה יום גדול, וטוב שעכשיו אתה כאן, מנו.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על היפוך הפירמידה.

יעקב מרגי: זו שעת כושר.

יעקב מרגי: אני גם מאמין בצעד אחר צעד.

יעקב מרגי: מה לעשות, קשה לעשות שינויים כאשר הרכבת נוסעת.

יעקב מרגי: היום, המועצה לגיל הרך – וכפי שאמרו וייאמר עוד, זה לא מובן מאליו, ויש לך אתגר גדול לצקת בה תכנים ולהוביל, ולסייע לממשלה להרים את זה כמו שצריך, במיוחד שיש הסכמה של שר החינוך והובלה של שר החינוך; היום, הפיקוח על צהרונים, ויש לנו האתגר הבא, מעונות היום.

יעקב מרגי: וצריך – כשאומרים היפוך הפירמידה, זו לא ססמה, צריך לקיים אותה.

יעקב מרגי: אמרתי בקריאה הראשונה, אני חוזר: שמענו הרצאה מאלפת בכנס באר שבע לשלום הילד על התפתחות המוח.

יעקב מרגי: הופיע שם מומחה והציג את זה בצורה מאוד – אפילו לקשי הבנה – כדי להבין מה קורה במוחו של ילד מגיל הלידה עד גיל שלוש.

יעקב מרגי: רבותי, אחרי גיל שלוש – 10%, אני לא מזלזל בהם, אבל 90% ממוחו של הילד מתפתחים בשלוש השנים הראשונות.

יעקב מרגי: הוצגו לנו שקפים, איך נראה מוחו של ילד שגדל בסביבה איכותית, רגועה, כשיש מסרים חינוכיים, ואיך נראה מוח של ילד שלא זוכה לגדול כך.

יעקב מרגי: אתם לא תאמינו, הפערים גדולים, הרבה חורים שחורים.

יעקב מרגי: ואני חושב שזה מעבר: אנחנו יכולים לחגוג ולשמוח, ולפרגן, ולהודות ולתת קרדיטים, אבל זו שליחות, זה אתגר.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על צמצום פערים.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים אחר כך על דוחות עוני.

יעקב מרגי: היפוך הפירמידה הזאת זה צו – אני לא רוצה לומר צוואה, לא רוצה להיות בומבסטי, אבל זה צו, ואנחנו בדרך.

יעקב מרגי: אני מקווה שזה אחד הדברים שנוכל לעשות במושב הבא, בעזרת השם.

יעקב מרגי: אני רוצה לסיים, ברשותך, ולומר: החוק הזה, חוק הפיקוח, מוכיח לכולנו שכשמשלבים ידיים, כשמשתפים פעולה, כשמכינים, כשעושים שולחן עגול, וכשמדברים וזה לא מאיים על אף אחד, ומשכנעים, אפשר, תאמינו לי, לעשות גדולות ונצורות.

יעקב מרגי: שוב, אני לא רוצה להרבות בתודות, כבר אמרתי; באמת, תודה רבה לכל מי שהיה שותף במהלך החקיקה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת מרגי.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

נאוה בוקר: מי בעד? מי נגד?

נאוה בוקר: אין הסתייגויות.

נאוה בוקר: הצבעה מס' 42 בעד סעיפים 1–41 – 63 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–41 – נתקבלו.

נאוה בוקר: בעד – 63, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 43 בעד החוק – 65 נגד – אין נמנעים – אין חוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז–2017, נתקבל.

נאוה בוקר: בעד – 65, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת החוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז–2017, עברה בקריאה שלישית ותירשם בספר החוקים.

נאוה בוקר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין תברך.

נאוה בוקר: שתי דקות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לחברַי, לחבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת חינוך, שלפני שבועיים אמר לי: איילת, את חולמת, ובסוף אנחנו מצליחים לעשות את הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אז מרגי, אני רוצה להודות לך שאתה מגשים לי חלומות, ומגשים לחברתי יפעת שאשא ביטון, לחברתי קארין אלהרר, לחברתי רחל עזריה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה שאתם – באמת – מגשימים את החלומות.

איילת נחמיאס ורבין: לשר כחלון – על ההבנה האמיתית שההוצאה היחידה ששווה בגודלה להוצאה על הדיור היא ההוצאה על הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתים ומתות על הילדים שלנו, אבל זה לא פשוט לגדל ילדים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני באמת רוצה לדבר בכמה משפטים על הלחצים, יפעת, ועל ההיסטריה שכרגע מתחוללת בערים בארץ, שאוי ואבוי – אדוני השר, אתה לא יכול לתאר לך איזה לחצים מפעילים עלינו עכשיו: לא יהיו צהרונים ב-1 בספטמבר.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני סומכת עליך, וסמוכה ובטוחה, שב-1 בספטמבר יהיו צהרונים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ראשי ערים במהלך השנה הזאת שאנחנו עובדים על החקיקה הזאת כבר הורידו את המחירים, מתוך הבנה שהם צריכים להתחיל לחולל את השינוי הזה.

איילת נחמיאס ורבין: יש ראשי ערים בארץ שהשתמשו בעודפים תקציביים כדי לעשות הנחה בצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לשר, יש אמירה: היזהרו בבני עניים כי מהם תצא תורה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה לומר לך, אדוני השר: היזהר בבנות העקשניות של המליאה, כי מהן יצאו מעשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת וסומכת עליך, גם אם כרגע אנחנו ככה באיזה סוג של התנגשות על החופשות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לך: תפסיקו לדבר על הפחתת ימי חופשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת וסומכת עליך שאתה לא היסטרי מהמורים, ואני יודעת שאתה לא היסטרי מההורים, וזה בדיוק מה שצריך להיות עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: אני קוראת לך מכאן, הרי באמת, אני באתי אתך בשיח על עניין התאמת החופשות הרבה לפני שהרגשתי שאין ברירה, וצריך לראות מה תשובתו של משרד החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת מבקשת ממך, תכנס את הגורמים הרלוונטיים לעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אתה ואני אוהבים את המורים ואת הגננות, ויותר מכל דבר אחר יודעים כמה הם לא בייביסיטר, יודעים כמה העבודה שלהם קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, אנחנו נוכל לעשות את השינוי יחד, לא על גבם, אלא יד ביד אתם, כמו שעושים את הצהרונים, כמו שהורדנו את הצפיפות בכיתות.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נחולל את השינוי, תאמינו לי, המשפחות הישראליות היום מסתכלות עלינו ואומרות: יש כאן אנשים שעובדים בשבילנו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: נדגיש כי הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית כולל לוח התיקונים.

נאוה בוקר: לפרוטוקול – חבר הכנסת יוסי יונה הצביע בעד.

נאוה בוקר: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

נאוה בוקר: בבקשה.

אחמד טיבי: סליחה, סליחה – – –

נאוה בוקר: צודק, צודק, שכחנו.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה דקות עלה לכאן השר המפריע, השר נפתלי בנט, והצטרף למקהלה – למקהלה של שרים שמסיתים נגד חברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: זה הבון-טון.

אחמד טיבי: מאז שאנחנו בכנסת אנחנו יודעים שבכל פעם שיש משבר, שיש שפיכות דמים – שהממשלה יזמה, שהתחרות בתוך הממשלה בין נפתלי בנט לבין נתניהו גרמה לשפיכות דמים – יש שעיר לעזאזל, והשעיר לעזאזל הקרוב ביותר, הזמין ביותר, הוא הח"כים הערבים.

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: אנחנו מעלילים?

אחמד טיבי: אנחנו מעלילים?

אחמד טיבי: שקר.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אתם פועלים, הממשלה פועלת, הציבור צריך מי שיסית אותו?

אחמד טיבי: שוטרים שתוקפים, שיורים, ממשלה שמציבה גלאי מתכת – – –

עודד פורר: – – – הר הבית, שוטרים – – – אתה לא מתבייש, תתבייש לך, בושה וחרפה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: זה מה שצריך הציבור, ניסיון להצית כדי לשנות את המצב, את הסטטוס-קוו.

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: את מוכנה להשתיק אותו, גברתי היושבת-ראש?

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: שב, שב.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: שקט, שקט.

אחמד טיבי: )

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – – את מוכנה להשתיק אותו בבקשה?

אחמד טיבי: אני לא יכול לדבר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

מרדכי יוגב: לך לפלסטין, ברמאללה הפרלמנט שלך.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אני כאן.

אחמד טיבי: אני כאן על אפך וחמתך.

אחמד טיבי: אני כאן.

אחמד טיבי: )

מרדכי יוגב: לך לפלסטין, לך לסוריה.

אחמד טיבי: כל אחד ילך למדינה שבה הוא נולד.

אחמד טיבי: כל אחד ילך למדינה שבה הוא נולד.

קריאה: נולדנו פה, אחמד, נולדנו פה.

מרדכי יוגב: היינו פה לפניך – – –

עודד פורר: אנחנו במדינת היהודים.

ענת ברקו: אני פה, על אפך ועל חמתך.

אחמד טיבי: עכשיו, הדבר הקל ביותר זה להאשים חברי כנסת.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר שהשר נפתלי בנט הצית את האש, היה לו חלק בהצתת האש – –

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: – – בתחרות בינו לבין ראש הממשלה.

אחמד טיבי: הריב על האלקטורט בבית אל, בעפרה, הצית את האש, הוא אשם, נתניהו אשם, אבל לא רק הוא, גם מיקי גנור אשם.

אחמד טיבי: צריך להאשים את מיקי גנור.

אחמד טיבי: ההתנהלות שלו, ההסכמה שלו להיות עד מדינה, העבירה אנשים על דעתם.

אחמד טיבי: סקרים מעבירים אנשים על דעתם.

אחמד טיבי: ראש הממשלה קורא סקר, ואז הוא מחליט לשים גלאי מתכת ידניים.

אחמד טיבי: נתניהו שומע את בנט מצהיר הצהרה, ואז הוא עוקף אותו מימין, והשני עוקף אותו משמאל.

אחמד טיבי: פליק פלאק לאחור.

אחמד טיבי: פעם מימין, פעם משמאל.

אחמד טיבי: שיגעתם את המדינה, גרמתם לשפיכות דמים, אתם מובילים את המדינה הזאת ואת הארץ הזאת, ואת שני הציבורים, גם הישראלי וגם הפלסטיני, יהודים וערבים, אל התהום.

אחמד טיבי: לא אנחנו מחזיקים בהגה.

אחמד טיבי: אנחנו מקדשים חיים.

אחמד טיבי: בניגוד לך, אדוני השר – –

ענת ברקו: מה מקדשים חיים?

אחמד טיבי: – – אני מקדש חיים.

אחמד טיבי: אני הבאתי חיים לעולם.

אחמד טיבי: אני לא אמרתי שזה לא נורא להרוג ערבים.

אחמד טיבי: אתה אמרת זאת.

ענת ברקו: אז תגנה את הרצח של שני השוטרים.

אחמד טיבי: לכן, מהמקום הזה, שבו כל החיים שלי הבאתי חיים לעולם – ואם הידיים שלי מגואלות בדם, הן מגואלות בדם של ילדים שהבאתי לחיים – חלק מכם רוקד על הדם של אזרחים, יהודים וערבים, ישראלים ופלסטינים, והבושה צריכה לעלות על הפרצוף – שלך, אדוני השר, של ראש הממשלה, ושל חבורת ההזויים שיושבת פה.

ענת ברקו: איי איי איי, ראח אל פלסטין.

נאוה בוקר: אדוני השר, בבקשה.

נאוה בוקר: נפתלי בנט.

ענת ברקו: איזה הצגות.

ענת ברקו: כל פעם הוא עולה על הר הבית כדי לעשות את כל הרעש הזה.

נפתלי בנט: שקר שחוזרים עליו הרבה פעמים לא הופך לאמת.

נפתלי בנט: ראשית, מעולם לא אמרתי שצריך להרוג ערבים, אבל מחבלים – כן.

נפתלי בנט: וזה מה שעשיתי בשירות הצבאי, ונמשיך לעשות את זה.

נפתלי בנט: אתה יודע שזה שקר, אתה יודע שזה דיבתי.

נפתלי בנט: אני גאה מאוד על המערכה מול "חמאס", מול "חיזבאללה", ורק הלוואי שהיה אפשר הרבה יותר שייפרדו מהעולם הזה אותם מחבלים.

נפתלי בנט: לפני עשרה ימים היה רצח בדם קר של אזרחים ערביי ישראל, שרצחו בדם קר שני שוטרים ישראלים.

נפתלי בנט: זה קרה בלי מגנומטרים, זה קרה בלי שום מצלמות, זה קרה כי רצו לרצוח ישראלים.

נפתלי בנט: ומאז חלק מחברי הכנסת הערבים לא מפספסים הזדמנות להבעיר את האש.

נפתלי בנט: אתם צריכים להחליט: אתם רוצים להיות ישראלים נורמטיביים – אהלן וסהלן; אתם רוצים להצטרף למחבלים – מקומכם אתם.

נפתלי בנט: אנחנו לא נוותר.

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאוה בוקר: כולל הצבעה.

): כבוד היושבת בראש, חברי הכנסת, יש פה שלוש הודעות שדורשות הצבעה.

): אני אקריא אותן, ולאחר מכן נצביע עליהן.

): החלטת ועדת הכנסת בדבר הגדלת מספר החברים בוועדת החקירה הפרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים: בהתאם לסעיף 129 לתקנון הכנסת כפי שתוקן ביום 24 ביולי 2017, החליטה ועדת הכנסת כי מספר החברים בוועדת החקירה הפרלמנטרית יגדל מתשעה ל-11.

): הוספו חברי הכנסת משה גפני ועיסאווי פריג'.

): אבקש את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

נאוה בוקר: אנחנו יכולים לעשות את ההצבעה על שלוש ההודעות יחד.

): אני לא רואה סיבה שלא.

): גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"ד בסיוון התשע"ז, 20 ביוני 2017, להעביר את הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016 (מ/1047), לוועדת הכספים, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת הכספים לוועדה המיוחדת בראשות חברת הכנסת רחל עזריה.

): אבקש את אישורה של הכנסת.

): הודעה שלישית – אבקש להודיע בזה כי בהתאם לחוק הכנסת, כפי שתוקן אתמול, החליטה ועדת הכנסת להוסיף ארבעה חברי כנסת לוועדת החוץ והביטחון, וממלא מקום קבוע אחד, בגלל ההחלפה בין המינויים.

): ממלא המקום זה ישן – זה לא חדש, לפי החוק.

): אני רק רוצה לציין שהאופוזיציה עדיין לא החליטה על השמות שהם רוצים לצרף, וברגע שזה יוחלט – כמובן, זה יקרה.

): בקואליציה, שני מקומות: מסיעת הליכוד – חברת הכנסת שרן השכל תכהן כחברה קבועה, ומסיעת ש"ס חבר הכנסת יואב בן צור יכהן כחבר קבוע.

): יואב בן צור היה ממלא מקום, והוא יחדל לכהן כממלא מקום קבוע.

): במקומו חבר הכנסת אלי אלאלוף יכהן כממלא מקום קבוע מטעם סיעת הליכוד, במקום חבר הכנסת יואב בן צור, שהפך לחבר קבוע כאמור.

): אבקש אישורה של הכנסת להודעה זו.

טלי פלוסקוב: אלי אלאלוף הוא מסיעת כולנו.

): על מקום סיעת הליכוד.

): ממלא המקום הוא של הליכוד, אבל נשקול את מה שאת אומרת ואולי נאמץ אותו לסיעה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אאפשר לך לגשת למקומך.

נאוה בוקר: נעבור להצבעה על שלוש ההודעות של יושב-ראש ועדת הכנסת.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 44 בעד הודעות יושב-ראש ועדת הכנסת – 20 נגד – אין נמנעים – אין הודעות יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלו.

נאוה בוקר: בעד – 20, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעות התקבלו.

נאוה בוקר: בבקשה, הודעה למזכירות הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת, לדיון מוקדם –      החל בהצעת חוק פ/4481/20 וכלה בהצעת חוק פ/4596/20: הצעת חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית (תיקון – החזר הוצאות כספיות עבור קבורה חילונית בתשלום), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, יוסי יונה, דב חנין, מרב מיכאלי, יעל גרמן, מיכל רוזין, תמר זנדברג ויואל חסון; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – אופן הגשת ההצהרה לקבלת פטור מטעמי דת), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, מירב בן ארי, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, חיים ילין, יפעת שאשא ביטון, מיכל בירן, אלעזר שטרן, רחל עזריה, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, עפר שלח, נאוה בוקר ועודד פורר; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מוצרי היגיינה נשיים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון – הנחות ופטורים מתשלום אגרה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – לימודים אקדמיים לחיילים משוחררים ששירתו כלוחמים במימון המדינה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק הקרן לעידוד העסקת אזרחים ותיקים, התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (תיקון – פטור וקיזוז הוצאות שכר דירה בהשכרת דירה יחידה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת נורית קורן, רועי פולקמן, דוד ביטן, עודד פורר, יוליה מלינובסקי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (החזר הוצאות והשתלמויות לחברי מועצה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הרחבת ההגנה לחושפי שחיתויות), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – צמצום הפערים בין הפריפריה למרכז), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, סתיו שפיר, יעל כהן-פארן, איילת נחמיאס ורבין, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, איל בן ראובן, נחמן שי, יואל חסון, איתן כבל, רויטל סויד, ציפי לבני, יצחק הרצוג, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, איתן ברושי, מנואל טרכטנברג, זוהיר בהלול, עמיר פרץ ושלי יחימוביץ; הצעת חוק השאלת כלי נגינה, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב פרי ויעקב מרגי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון קצבת זיקנה בהתאם לשכר המינימום), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, נחמן שי, מרב מיכאלי, עמר בר–לב, קסניה סבטלובה, איתן כבל, שלי יחימוביץ, זוהיר בהלול, יעל כהן-פארן, יוסי יונה, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, איתן ברושי, יצחק הרצוג, אראל מרגלית, יחיאל חיליק בר, מנואל טרכטנברג, ציפי לבני, רויטל סויד, עמיר פרץ, מיקי רוזנטל וסתיו שפיר; הצעת חוק העונשין (תיקון – הסדר חילוט וקרן ייעודית למטרת טיפול ושיקום קורבנות עבירות מין), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק העונשין (תיקון – ענישה על עבירה חוזרת כנגד קטין וחסר ישע), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, נחמן שי, חיים ילין, יוסי יונה ואיל בן ראובן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת סמכותו של בית המשפט העליון מלהתערב בהחלטת ועדת הבחירות המרכזית לעניין אישור או פסילת מועמד או רשימה מלהשתתף בבחירות), מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הזכות למינוי מתורגמן רפואי), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – החלטה בבקשה לתג נכה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יגאל גואטה, יעקב מרגי ואיציק שמולי; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – איסור מניעת טיפול רפואי במוסד חינוך), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שרן השכל ויהודה גליק; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – ביטוח מפני אובדן כושר עבודה ומוות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יעקב פרי; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – ביטוח פנסיוני לחייל משוחרר), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יעקב פרי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ייצוג הולם בשמות מקומות ציבוריים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, יעל גרמן, סתיו שפיר, יחיאל חיליק בר, אילן גילאון, תמר זנדברג, מיכל רוזין, יוליה מלינובסקי, יעל כהן-פארן, טלי פלוסקוב, אוסאמה סעדי, נאוה בוקר, יפעת שאשא ביטון, נורית קורן, עאידה תומא סלימאן, זהבה גלאון, יואל חסון, שלי יחימוביץ ועמיר פרץ; הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המחנכים להסתה ולשלילת קיומה של מדינת ישראל ומוסדותיה (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב עליית מחירי הארנונה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מאיר כהן ומרב מיכאלי; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ייעוץ, שיווק ומערכת סליקה פנסיוניים) (תיקון – ביטול הפרדת שירותי תפעול משירותי הייעוץ), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – תקופת צינון מתפקיד יושב-ראש הכנסת), מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק לביטול הארנונה העירונית ולהוספת 2 אחוזים למס ערך מוסף (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לדמי לידה למתנדבות בשירות לאומי או בהתנדבות קהילתית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, חיים ילין, אלעזר שטרן, רחל עזריה, בצלאל סמוטריץ, יהודה גליק, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, עפר שלח, נאוה בוקר ועודד פורר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עקר בית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, אילן גילאון, עאידה תומא סלימאן, זהבה גלאון ועמיר פרץ; הצעת חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון) (תיקון – סירוב להנפיק תעודה וטרינרית לבשר מיובא בתקופת המעבר), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אלי אלאלוף; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום קצבת נכות למי שזכאי לקצבת זיקנה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי היגיינה נשית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון, נורית קורן, יוסי יונה, דב חנין, תמר זנדברג ונחמן שי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מימוש מרשם בכל בית מרקחת), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, רוברט אילטוב, חמד עמאר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת קוד התנהגות לייצוג לקוחות בעלי אינטרסים מנוגדים על ידי שדלן), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – פטור מתשלום קנס), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יואב בן צור; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת בחינות כניסה וציון פסיכומטרי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אכרם חסון ונאוה בוקר; הצעת חוק איסור רוכלות רוחנית במוסדות חינוך ובקרבתם, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, עבדאללה אבו מערוף, מרב מיכאלי, יעל גרמן ויוסי יונה; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – איסור הפליה מחמת נטייה מינית), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – גביית תשלומים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יגאל גואטה ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – ייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שימוש בדגל או בסמל של ישות האויב), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, עודד פורר, יוליה מלינובסקי וחמד עמאר; הצעת חוק החינוך המוזיקלי בישראל, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יעקב פרי; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – הוספת מפעלי תעשייה חקלאית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת חיים ילין, עודד פורר, בצלאל סמוטריץ, יעקב מרגי, יואב בן צור, מיקי לוי ואיתן כבל; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הקלטת שיחות, שמירתן ומסירתן לצרכן), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – משאל עם), מאת חברי הכנסת מיקי לוי, יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ואלעזר שטרן; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – פסילת רישיון נהיגה למי שהורשע בעבירת טרור), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון – גביית חובות לרשויות מקומיות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, רועי פולקמן, דוד ביטן, חיים ילין, אוסאמה סעדי, יעקב אשר, מאיר כהן, טלי פלוסקוב ודוד אמסלם; הצעת חוק שמירת חלקם של נפטרים חברי קיבוץ, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יהודה גליק; הצעת חוק תמיכה כלכלית של הורים בילדיהם, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי ורועי פולקמן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – בחירת נשיא בית-המשפט העליון בידי הכנסת), מאת חברי הכנסת יואב קיש ואמיר אוחנה; הצעת חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע (תיקון – עידוד פיתוח תשתיות ותעשייה בערבה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני ודוד ביטן; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – תמונה של נזקי עישון על מוצרי טבק), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, יעל גרמן, אכרם חסון, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, נורית קורן, יהודה גליק ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק פטור מדמי נסיעה בתחבורה ציבורית לחיילי צה"ל בשירות סדיר (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת רויטל סויד; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ייצוג גוף העוסק בתחום הבריאות על ידי שדלן), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (ביטול קנס בשל רכישת מערכות בטיחות מתקדמות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, רועי פולקמן, אורי מקלב, יעקב מרגי, יצחק וקנין, ישראל אייכלר, אכרם חסון, מירב בן ארי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (חסינות חברי מועצה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור מכירה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יהודה גליק, תמר זנדברג, מיקי רוזנטל, נורית קורן, איתן כבל, יעקב מרגי, מיכאל מלכיאלי, מכלוף מיקי זוהר, טלי פלוסקוב, יעל גרמן, רויטל סויד, אילן גילאון, בצלאל סמוטריץ, איתן ברושי, אכרם חסון, עבדאללה אבו מערוף, אברהם נגוסה, דב חנין, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – תמונה של נזקי עישון על מוצרי טבק), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת נורית קורן, רועי פולקמן, דוד ביטן, איל בן ראובן, עודד פורר ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, אכרם חסון, יואל חסון, אלעזר שטרן, נחמן שי, זהבה גלאון, עמר בר-לב, אמיר אוחנה, מירב בן ארי, יהודה גליק, דוד ביטן, מיכל בירן, יוסף ג'בארין, נורית קורן, משה גפני, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, דוד אמסלם, אברהם נגוסה, בצלאל סמוטריץ, עבד אל חכים חאג' יחיא, עליזה לביא, ניסן סלומינסקי, אלי אלאלוף, איתן כבל, יעל כהן-פארן, דב חנין, איימן עודה, עבדאללה אבו מערוף, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, מאיר כהן, מרדכי יוגב, סתיו שפיר, חיים ילין, יעקב פרי, שולי מועלם-רפאלי, עיסאווי פריג', יוסי יונה, קארין אלהרר, יעל גרמן, עמיר פרץ, יעקב אשר ועפר שלח; הצעת חוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף) (תיקון – שינוי התעריף), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת זיקנה לשכר המינימום), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, מכלוף מיקי זוהר, דב חנין, נורית קורן, רוברט אילטוב, עודד פורר, אורלי לוי אבקסיס, יעל גרמן, יוליה מלינובסקי, אברהם נגוסה, יחיאל חיליק בר, מיכל רוזין, מיקי לוי, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, איתן ברושי, יואל חסון, מיכאל מלכיאלי, יצחק וקנין, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, יעקב מרגי, משה גפני, נחמן שי, יעקב פרי, יגאל גואטה, אכרם חסון, יואב בן צור, חיים ילין, יואב קיש, שלי יחימוביץ, עפר שלח, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן, קסניה סבטלובה, אורן אסף חזן, איתן כבל, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, מיקי רוזנטל, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, חמד עמאר, מאיר כהן, יעקב אשר, עליזה לביא, עיסאווי פריג', טלי פלוסקוב, נאוה בוקר, אבי דיכטר, עמר בר-לב, מסעוד גנאים, ג'מעה אזברגה, עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, יואל רזבוזוב, רויטל סויד, מנואל טרכטנברג, יוסף ג'בארין, ג'מאל זחאלקה, עמיר פרץ, אחמד טיבי, יצחק הרצוג, תמר זנדברג, אראל מרגלית, זוהיר בהלול, טלב אבו עראר וזהבה גלאון; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – ייצוג מינימלי לשני המינים ברשימת מועמדים לכנסת), מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, זהבה גלאון, יעל גרמן, יואל חסון, איתן כבל, מיכל בירן, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, עיסאווי פריג', אילן גילאון, תמר זנדברג, מיכל רוזין, איימן עודה, אורלי לוי אבקסיס, עאידה תומא סלימאן, שלי יחימוביץ, נורית קורן, יעקב פרי, סתיו שפיר, רויטל סויד, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, ציפי לבני, חיים ילין, מיקי לוי, נאוה בוקר, יחיאל חיליק בר, יוליה מלינובסקי, אוסאמה סעדי, יפעת שאשא ביטון, עמיר פרץ ומאיר כהן; הצעת חוק סייעות במוסדות חינוך, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, עודד פורר, נורית קורן, ישראל אייכלר, עליזה לביא, מיכאל מלכיאלי, איימן עודה, דב חנין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הארכת תוקף רישיון למשדר ערוץ ייעודי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק מעונות יום שיקומיים (תיקון – מעונות יום עם הגנה חיסונית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, מירב בן ארי, נורית קורן, מנואל טרכטנברג, יוסי יונה, עליזה לביא, איציק שמולי, יואל חסון ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רישום רכב), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, יואב בן צור, אברהם נגוסה, עודד פורר, אלי אלאלוף, זוהיר בהלול, איתן ברושי, עליזה לביא, איל בן ראובן ודוד ביטן; הצעת חוק להצלת ירושלים כעיר בירה יהודית ודמוקרטית, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – עידוד הנגשה להשכלה גבוהה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, נורית קורן, יואב בן צור, אכרם חסון, ישראל אייכלר ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – עבירת אלימות במשפחה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיקי לוי, איל בן ראובן, יעקב מרגי, מיכאל מלכיאלי, רועי פולקמן, נורית קורן, יפעת שאשא ביטון, מירב בן ארי, ענת ברקו, איילת נחמיאס ורבין, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – עיכוב הליך בשל גנבה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הגבלת גובה הפיקדון בהשכרת רכב), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – זכאות לסיוע משפטי בתביעת נכות של חייל קרבי משוחרר), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, עמר בר-לב, יעל כהן-פארן, אכרם חסון, אילן גילאון, יעקב מרגי, טלי פלוסקוב, נחמן שי, יעקב פרי, יהודה גליק, מאיר כהן, מיקי רוזנטל, נאוה בוקר, יפעת שאשא ביטון, מיכל בירן, מיקי לוי, יוסי יונה, איציק שמולי ומירב בן ארי; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון – ביטול הוראת השעה המאפשרת חקירת חשוד בעבירת ביטחון ללא תיעוד חזותי או קולי), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; הצעת חוק המים (תיקון – הוספת מסגדים לשירותים ציבוריים שנקבעו לגביהם תעריפי מים מופחתים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – הקמת מאגר יוחסין), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם (תיקון – פיצויים ללא הוכחת נזק), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב קיש, נאוה בוקר, מכלוף מיקי זוהר, מיכאל מלכיאלי, טלי פלוסקוב ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – חובת הודעה ללקוח טרם סירוב שיק), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, רועי פולקמן, איתן כבל, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק המועצה הלאומית לחינוך, התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון – התאמת תוכניות ישנות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דב חנין; הצעת חוק החוזים (תיקון – שינוי מוטב בקרנות ביטוח בדרך צוואה שהודעה עליה הגיעה לחברת הביטוח לאחר מות המבוטח), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק הטבות מענק מקום וערבות מדינה לרכישת דירה בפריפריה לזכאים לרכישת דירה בתוכנית מחיר למשתכן שהתוכנית אינה פועלת בעירם, התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (קיזוז הפסדי עבר), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יגאל גואטה; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מינוי נציגות ציבור), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, נחמן שי, דב חנין, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, חיים ילין, מרב מיכאלי, יפעת שאשא ביטון, מיכל בירן, אלעזר שטרן, יהודה גליק, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, עפר שלח ונאוה בוקר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לידה אחיד), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, מרב מיכאלי, מיכל רוזין ודב חנין; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – ביטול מעורבות רשות החברות הממשלתיות במינוי דירקטורים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק ערבות למשכנתאות (תיקון – ערבות המדינה לדירה יחידה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הטבות מענק מקום לרכישת דירה בפריפריה לזכאים לרכישת דירה בתוכנית מחיר למשתכן שהתוכנית אינה פועלת בעירם, התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (הרחבת ועדות קבלה לכל הארץ), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב קיש, יצחק וקנין, נאוה בוקר, מכלוף מיקי זוהר ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – ביטול שיטת הבחירה הישירה לראשות רשות מקומית), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק השירותים החשאיים, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עפר שלח, יעקב פרי ומאיר כהן; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – הכרה בפודיאטרים-פודולוגים וסמכויות לפודיאטרים ופודיאטרים מנתחים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, רוברט אילטוב, חמד עמאר, נורית קורן ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – היתר לשיווק ומכירה של ביטוח נסיעות לחו"ל), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, חמד עמאר, עודד פורר, איציק שמולי, יפעת שאשא ביטון, אמיר אוחנה ואורי מקלב; הצעת חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת חקלאית, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, תמר זנדברג, עמר בר-לב, נחמן שי, נאוה בוקר, מיקי לוי, בצלאל סמוטריץ, יצחק וקנין, אחמד טיבי, דוד ביטן, יעקב פרי, איתן כבל, עיסאווי פריג' ויעל כהן-פארן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פעולות שלא ייחשבו כעיבוד), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, איתן כבל, אחמד טיבי, משה גפני, מנחם אליעזר מוזס, מרדכי יוגב ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק חובת דיווח שנתי על מצב הטבע והמגוון הביולוגי בישראל, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, אלעזר שטרן, תמר זנדברג, דב חנין, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, איתן כבל, איציק שמולי, חיים ילין, זוהיר בהלול, איתן ברושי, יעל גרמן, איל בן ראובן, אכרם חסון, נאוה בוקר, אמיר אוחנה, מירב בן ארי, יצחק וקנין, אורלי לוי אבקסיס, עליזה לביא ורחל עזריה; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סדרי דין מיוחדים לעניין שירות לתועלת הציבור בעבירות תעבורה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק מימון טיפולי הפריה מתרומת זרע לנשים עגונות ומסורבות גט, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, נחמן שי, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, חיים ילין, מיכל בירן, אלעזר שטרן, יהודה גליק, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, עפר שלח, נאוה בוקר ועודד פורר; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (עיסוק בייעוץ מימון דיור), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תאריך ייצור ומועד תפוגה עברי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – הוראות לעניין דחיית שירות מחמת חבלה או מחלה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עפר שלח, אבי דיכטר, יעקב מרגי, נורית קורן, איל בן ראובן, נחמן שי, יעקב פרי, קארין אלהרר, אלעזר שטרן, איציק שמולי ואיתן כבל; הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון – איסור טיפולי המרה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, איציק שמולי, ציפי לבני, יפעת שאשא ביטון, סתיו שפיר, תמר זנדברג ושלי יחימוביץ; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תאריך ייצור ומועד תפוגה עברי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, נורית קורן, יואב בן צור, אכרם חסון, בצלאל סמוטריץ ויעקב אשר; הצעת חוק מתן סמכויות פיקוח והסמכת מפקחים ופקחים (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הנגשת שיחה מוקלטת), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון – איסור הבערת פסולת), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שרן השכל, נאוה בוקר, זאב בנימין בגין, אכרם חסון, יצחק וקנין, מיכאל מלכיאלי, יהודה גליק, מרדכי יוגב, נורית קורן, מכלוף מיקי זוהר, יואב בן צור, יעקב מרגי, יעקב אשר, ישראל אייכלר, ניסן סלומינסקי, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב, יוליה מלינובסקי, רחל עזריה, אורי מקלב, עודד פורר, רוברט אילטוב, משה גפני, חמד עמאר, מנחם אליעזר מוזס, עמר בר-לב, מאיר כהן, יעקב פרי, אילן גילאון, יעל גרמן, סתיו שפיר, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, חיים ילין, איתן ברושי, איל בן ראובן, מיקי רוזנטל, זוהיר בהלול, איציק שמולי, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, אורלי לוי אבקסיס, מרב מיכאלי, יואל רזבוזוב, אראל מרגלית, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, יוסף ג'בארין, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, ג'מעה אזברגה, עבד אל חכים חאג' יחיא, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יחיאל חיליק בר, רויטל סויד וקסניה סבטלובה; הצעת חוק הקמת שדה תעופה בנבטים, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, אילן גילאון, יעל כהן-פארן, זהבה גלאון, יואל חסון, רויטל סויד ועמיר פרץ; הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תיקון – ייעוד תקציב קרן קיימת לישראל), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק להיטל על תקבולים ממכירת סיגריות ומוצרי טבק והקמת קרן למניעת עישון, התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ייעוץ, שיווק ומערכת סליקה פנסיוניים) (תיקון – עיסוק במתן שירותי תפעול), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, מיכל בירן, עודד פורר, יוליה מלינובסקי, בצלאל סמוטריץ ואורן אסף חזן; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – התקנת מערכת הפקת חשמל מהשמש), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, טלי פלוסקוב, יוסי יונה, נורית קורן, מיכל בירן, חמד עמאר, מיקי רוזנטל, עודד פורר, עליזה לביא, אברהם נגוסה, נחמן שי, רוברט אילטוב, מיקי לוי, סתיו שפיר, חיים ילין, יעקב פרי, קסניה סבטלובה, איל בן ראובן, דב חנין, מיכל רוזין, תמר זנדברג ויואל חסון; הצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון – איסור מכירת פרוות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, חיים ילין, מיקי לוי, יעל גרמן, סתיו שפיר, רועי פולקמן, תמר זנדברג, ציפי לבני, נחמן שי, יפעת שאשא ביטון, נורית קורן, זהבה גלאון, זוהיר בהלול, רויטל סויד, יואל חסון, שלי יחימוביץ, עמיר פרץ ושרן השכל; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – התקנת מערכת הפקת חשמל מהשמש בבניין משותף), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, טלי פלוסקוב, יוסי יונה, נורית קורן, מיכל בירן, חמד עמאר, מיקי רוזנטל, עודד פורר, עליזה לביא, אברהם נגוסה, נחמן שי, רוברט אילטוב, מיקי לוי, יעל גרמן, סתיו שפיר, חיים ילין, יעקב פרי, קסניה סבטלובה, איל בן ראובן, דב חנין, מיכל רוזין, תמר זנדברג ויואל חסון; הצעת חוק העונשין (תיקון – פריצה למיתקן ביטחוני), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (תיקון – דיון בבקשת בעל להיתר נישואין לאחר מתן צו הגבלה לאישה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק למניעת מפגעים סביבתיים (תביעות אזרחיות) (תיקון – מניעת פגיעה בערכים טבעיים מוגנים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת טלי פלוסקוב, דב חנין, יעל כהן-פארן, משה גפני, דוד ביטן, יצחק וקנין, רחל עזריה, רוברט אילטוב, דוד אמסלם, תמר זנדברג, עליזה לביא, נורית קורן, ציפי לבני, חיים ילין, זאב בנימין בגין, איימן עודה, רועי פולקמן, מרב מיכאלי, איתן כבל, שרן השכל, זהבה גלאון, אחמד טיבי, עודד פורר, יואב בן צור, עאידה תומא סלימאן, מירב בן ארי, מאיר כהן, קסניה סבטלובה, יוסף ג'בארין, מיקי לוי, אורן אסף חזן, אורלי לוי אבקסיס, אוסאמה סעדי, ענת ברקו, אילן גילאון, עבד אל חכים חאג' יחיא, אכרם חסון, שלי יחימוביץ, מיכאל מלכיאלי, מסעוד גנאים, איל בן ראובן, עפר שלח, עבדאללה אבו מערוף, מרדכי יוגב, סתיו שפיר, מיכל רוזין, אלעזר שטרן, מנחם אליעזר מוזס, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, יעקב אשר, איתן ברושי, יעקב פרי, ג'מאל זחאלקה, מכלוף מיקי זוהר, יואל חסון, מנואל טרכטנברג, יוסי יונה, מיקי רוזנטל, אראל מרגלית, אורי מקלב, איציק שמולי, מיכל בירן, יהודה גליק, עמר בר-לב, רויטל סויד, ישראל אייכלר, אברהם נגוסה, יפעת שאשא ביטון, יוליה מלינובסקי, יעקב מרגי, עיסאווי פריג', יעל גרמן, ג'מעה אזברגה, ניסן סלומינסקי, יואל רזבוזוב ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק למניעת מפגעים סביבתיים (תביעות אזרחיות) (תיקון – מניעת פגיעה בערכים טבעיים מוגנים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק קרקעות כנסייה, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, אכרם חסון, שולי מועלם-רפאלי, איל בן ראובן, נאוה בוקר, עליזה לביא, דוד ביטן, עודד פורר, זהבה גלאון, איתן ברושי, רויטל סויד, מיקי רוזנטל, מרב מיכאלי, מנואל טרכטנברג, ענת ברקו, איילת נחמיאס ורבין, יפעת שאשא ביטון, מאיר כהן, איציק שמולי, אלי אלאלוף, אברהם נגוסה, סתיו שפיר, יעל כהן-פארן, רוברט אילטוב, חמד עמאר, טלי פלוסקוב, נורית קורן, יעקב מרגי, יוליה מלינובסקי, יצחק וקנין, אורלי לוי אבקסיס, מירב בן ארי, מיקי לוי, חיים ילין, רועי פולקמן, שלי יחימוביץ, מיכל בירן, ניסן סלומינסקי, אבי דיכטר וקסניה סבטלובה.

נאזם בדר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/735); נספחות.

נאזם בדר: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2) (הוראות לעניין שטח תחום ירושלים והרוב הדרוש לשינוין), בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לפתוח בציטוט: "ירושלים איננה עניין למשא ומתן.

שולי מועלם-רפאלי: אין היא עניין למיקוח – – – ירושלים הייתה ותהיה לנצח בירתה של מדינת ישראל – – – ירושלים הייתה ותהיה לבו הפועם של העם היהודי".

שולי מועלם-רפאלי: אשמח אם מישהו פה יודע מאיפה לקוח הציטוט הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בטח לכולם יש איזו תחושה שאמר את זה חבר כנסת מהימין הקיצוני-משיחי או אחד מראשי הממשלה הימנים.

קריאה: ברק.

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא, אבל גברתי לגמרי בדרך הנכונה.

שולי מועלם-רפאלי: אז מי שאמר את זה זה ראש הממשלה המנוח יצחק רבין.

שולי מועלם-רפאלי: ואני שואלת את חברי במפלגות הציוניות מה קרה לנו בשנים האחרונות – מה קרה לכם, יש לומר.

שולי מועלם-רפאלי: איך דבר כזה, שהיה פעם כל כך ברור לכולנו, כמו שמירה על ירושלים, הפך – ואני מצטטת מהדיונים אתמול לקראת הקריאה הראשונה: מחטף של הימין, מהלך חפוז ובעייתי שמזיק לכנסת, אמר חבר הכנסת דב חנין, מזיק לחוקי-היסוד של מדינת ישראל, ונובע כולו מתחרות פוליטית על קרדיט בין הבית היהודי לליכוד – גם זה חבר ציטוט של חבר הכנסת דב חנין.

שולי מועלם-רפאלי: איך הגענו למצב שבו חברי כנסת מדברים באופן הזה, חברים, על השמירה על ירושלים כבירת ישראל?

שולי מועלם-רפאלי: מה קרה בדרך?

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מתביישת להגיד את זה בצורה ברורה – הצעת החוק הזאת נועדה לשמור על שלמותה של ירושלים בירת ישראל מפני מהלכים מדיניים מסוכנים, הזויים, משיחיים, מהצד השמאלי של המפה.

שולי מועלם-רפאלי: ירושלים היא עיר בעלת מעמד מיוחד ומשמעות היסטורית לעם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: ירושלים מוזכרת בתנ"ך 662 פעמים.

שולי מועלם-רפאלי: היא בירת הנצח של העם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: ירושלם כבירת העם היהודי היא מחויבות בת דורות.

שולי מועלם-רפאלי: אין עם אחר בעולם שיש לו קשר עם ממד של נצח, כל כך ממושך, לעיר הבירה שלו.

שולי מועלם-רפאלי: כשלושת אלפים שנה לאחר שדוד המלך קבע את ירושלים כבירתו של העם היהודי, חוללו הכיסופים לירושלים את הנס ההיסטורי שאין לו אח ורע בתולדות העמים – חזרת העם היהודי לארצו והקמת מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: לצערנו, למרות הנס הגדול הזה, שכולנו זוכים לחיות בו, אין לנו ערובה לכך שבירת ישראל לא תונח שוב על מזבח המשא ומתן.

שולי מועלם-רפאלי: ועל כן, השר נפתלי בנט ואני, יחד עם כל סיעת הבית היהודי, וחברים רבים אחרים בבית הזה, מקדמים את החוק הזה, שמטרתו לסנדל את ההיתכנות של חלוקת ירושלים במסגרת הסכם מדיני.

שולי מועלם-רפאלי: כבר ראינו איך באמצעות משחקים פוליטיים מפוקפקים אפשר לקדם יוזמות בניגוד לרצון העם ובניגוד לרצון חברי הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בהתאם לניסיון העבר, ולאור המבנה הקואליציוני, מוטלת עלינו החובה להגן על ירושלים מפני מהלכים עתידיים אפשריים.

שולי מועלם-רפאלי: לפיכך, אני קוראת לכל חברי הכנסת הרואים בירושלים את בירתו הנצחית של העם היהודי לתמוך בחוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא פונה למי שחושב שאין לנו פה זכויות, אני לא פונה למי שחושב שאנחנו זמניים כאן, אני בעיקר לא פונה למי שלא מרגיש את עצמו חלק מהיותה של מדינת ישראל מדינת הלאום של העם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: חוק ירושלים קובע שבמצב שבו יקום ראש ממשלה בישראל ויבקש לחלק את ירושלים ולתת נתחים ממנה לזרים, הוא יוכל לעשות זאת רק אם יצליח להשיג רוב של 80 חברי כנסת.

שולי מועלם-רפאלי: כמו כן, החוק מאפשר לבצע שינויים מוניציפליים במרחבי העיר בתנאי שאותה רשות מוניציפלית תהיה בריבונות ישראלית מלאה.

שולי מועלם-רפאלי: במילים אחרות, ומדויקות, הצעת החוק הזאת מסנדלת את האפשרות לעשות ויתורים בירושלים במסגרת הסכמים מדיניים, אפילו חלקיים.

שולי מועלם-רפאלי: בין אם המגעים עם הפלסטינים יהיו דיבורים באוויר, כמו שהם היום, ובין אם, חלילה, יחתרו להסכם מסוכן, ירושלים לא תהיה על שולחן המשא ומתן, שכן אי-אפשר – אי-אפשר למסור את עיר הבירה הנצחית שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: אפשרות לגייס רוב כזה, בהתחשב בעובדה שרוב היהודים בארץ הם יהודים שברורה להם הזיקה לירושלים – הם לאומיים, הם ימנים, הם אנשים שמאמינים בקשר הנצחי בינינו לבין הארץ הזאת, בינינו לבין עיר הקודש הזאת; גם מפתחות לכיסאות עור צבי ורכבי שרד, כמו שחזינו בעבר, לא יצליחו, בעזרת השם, להביא לכך שמישהו יביא לחלוקת ירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: במקרה שחוק זה יבוטל, ולא ברוב רגיל, אלא ברוב של 61, כפי שמוזכר בחוק, חוק משאל עם נותר על כנו, ויעמוד גם הוא, כחומה נוספת, להגנתה של ירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: הגיע הזמן להפסיק עם המשחקים.

שולי מועלם-רפאלי: יהודה עמיחי כתב על ירושלים "העיר משחקת מחבואים בין שמותיה / ירושלים, אל-קודס, שלם – – – / – – – יבוס, בחשכה".

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מבקשים להוציא את זה אל האור, להצביע בעד החוק הזה, להפסיק את המשחק.

שולי מועלם-רפאלי: ירושלים היא לנצח בירת מדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת שולי מועלם.

נאוה בוקר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, כל השנה האחרונה אני אומר: מפלטו של הנכשל הוא הלאומנות.

דב חנין: היום אני רוצה להוסיף: מפלטם של המושחתים הוא ירושלים.

דב חנין: ירושלים היא עיר המקלט של המושחתים.

דב חנין: הצעת החוק הזאת, עמיתי חברי הכנסת, שנועדה להסוות את הכישלון של הממשלה, שנועדה להסוות את שערוריות השחיתות הבלתי-פוסקות שראשי השלטון מעורבים בהן, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק חמורה ומסוכנת.

דב חנין: היא קודם כול חמורה ומסוכנת ברמה הפוליטית – הצעת החוק הזאת מיועדת להעביר מסר, המסר הוא: לא רוצים שלום.

דב חנין: זה המסר שהממשלה מעוניינת להעביר – לעם הפלסטיני, לעולם הערבי, לעולם כולו.

דב חנין: כי, עמיתי חברי הכנסת, לא יהיה שלום בלי הסדר בירושלים, ולא יהיה הסדר בירושלים אלא על הבסיס של ההגינות והצדק לשני העמים.

דב חנין: שתי בירות בירושלים – זו הדרך היחידה לשלום.

דב חנין: וכאשר הכנסת מתבקשת לאשר ולשריין את ירושלים השלמה, כולל כפר עקב ומחנה הפליטים שועפאט, המשמעות היחידה של הדבר הזה היא מסר שלא רוצים הסדר – לא רוצים הסדר בירושלים ולא רוצים שלום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חמור ומסוכן ברמה החוקתית; החוק הזה מבקש לבטל את העיקרון של שלטון הרוב.

דב חנין: מה זה לשריין ב-80 חברי כנסת?

דב חנין: לשריין ב-80 חברי כנסת זה להגיד: הרוב בכנסת, גם אם יהיה רוב בכנסת שירצה שלום, רוב של 70 ח"כים שירצה שלום, המיעוט יקבע.

דב חנין: זוהי בדיוק דרכו של הבית היהודי, המיעוט הקיצוני שמבקש להוליך – ומוליך – את העם בישראל למצדה, לאסון חדש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה מנסה לקבע את שלטון המיעוט הקיצוני על הרוב שרוצה שלום, כי רוב שרוצה שלום לא יוכל לעשות שלום, כי מגבילים אותו בהשגת הרוב הדמיוני הזה, של 80 חברי כנסת.

דב חנין: 79 חברי כנסת לא יספיקו כדי לקדם הסדר.

דב חנין: וכן, אני מכיר את המנגנון המשונה הזה שאתם הצעתם.

דב חנין: מצד אחד להגיד: אנחנו קובעים שריון ב-80, מצד שני אפשר בקריצת עין, אולי, לשנות ב-61.

נאוה בוקר: נא לסיים.

דב חנין: זו לא הדרך לשנות חוקי-יסוד.

דב חנין: וכאן אני מגיע, גברתי היושבת-ראש, לנקודה האחרונה, ובה אני מסיים.

דב חנין: את כל המהלך הזה אתם עשיתם בצורה דורסנית – בלי דיון ראוי, בלי לשמוע מומחים לא על חוקה, לא על ירושלים, לא על שלום, לא על עתיד.

דב חנין: עשיתם את זה בקצב מטורף.

דב חנין: בשבוע שעבר מעבירים בקריאה טרומית, היום מעבירים בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

דב חנין: למה לא מתנהגים ככה עם חוק כפר שלם?

דב חנין: למה לא מתנהגים ככה עם חוק גבעת עמל?

דב חנין: למה לא מתנהגים כך עם נושאים חברתיים?

דב חנין: רק כשמדובר בססמאות קיצוניות ובלאומנות מטורפת, שמובילה את כולנו למלחמת נצח, רק אז חבל על כל דקה.

נאוה בוקר: תודה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, את החוק הזה חייבים לדחות.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

נאוה בוקר: כן – יואב קיש במקום רויטל סויד.

נאוה בוקר: אין שום בעיה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאוה בוקר: גם ככה אתם תמיד מוסיפים לעצמכם כמה עשרות שניות, אז – אני אוסיף לך עשר שניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק ירושלים הוא חוק – – –

נאוה בוקר: חברים, תנו לחבר הכנסת חאג' יחיא לדבר, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את רואה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חצי דקה כבר עברה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, באים לדבר ולקרוא לזה, בצורה שקרית, חוק ירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא חוק ירושלים, זה חוק שבא להצהיר מלחמה ולמנוע שלום, אפילו, אני לא אגזים אם אגיד זאת – תהליך שלום, כי עד היום מדינת ישראל רצתה תהליך שלום, ולא שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלת ישראל לא רוצה שלום, לפחות שיהיה תהליך שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחוק הזה אומרים: 80 חברי כנסת צריכים להצביע בעד החזרת שטח כבוש – זו ההגדרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ירושלים היא כבושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תרצו, לא תרצו, זאת העובדה, והיא תוחזר לבעליה, אם לא היום אז מחר.

ענת ברקו: ממי היא נכבשה?

ענת ברקו: ממי היא נכבשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברת הכנסת שולי, שהציגה את החוק מדברת על נס – –

ענת ברקו: שאלתי אותך: ממי היא נכבשה?

ענת ברקו: למי היא תוחזר?

ענת ברקו: של מי היא הייתה – – –

נאוה בוקר: חברת הכנסת ברקו, תני לו לסיים בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – מדברת על נס, שעם ישראל חזר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, העם הפלסטיני יחזור לארצו, והוא לא צריך נס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יחזור – –

שולי מועלם-רפאלי: לא הייתה להם ארץ לאן לחזור – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ויקבל את השטח שלו, ויקבל את הבתים שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא צריך להיות נס, כי זה צריך להיות טבעי, זה צריך להיות אנושי, זה צריך להיות הצדק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והצדק הזה גם ייראה, ולא ירחק הזמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה מדברים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על חוק למנוע שלום, ומדברים על אפשרות של חלוקה מוניציפלית אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה החלוקה המוניציפלית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מישהו יכול להגיד לי שבאמת ירושלים מאוחדת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שקר וכזב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא מאוחדת, ואפילו אל ערביי ירושלים, שנמצאים תחת כיבוש, מתייחסים בדיוק כמו אל כל שטח כבוש בגדה או בעזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז השקר הזה צריך להיפסק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה השקר, וזה המצב: מתייחסים אליהם כאילו הם חיים תחת משטר צבאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב, ולכן גם הם ישוחררו מהמצב הזה, של משטר צבאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה של – האם העם הפלסטיני יקבל או לא יקבל – מה אתם רוצים, אתם רוצים מלחמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תכריזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שזה רק חוק פופוליסטי, כי בסופו של דבר אם יהיה תהליך – כי עכשיו אתם לא רוצים תהליך; דיברתי עם יושב-ראש ועדת החוקה, ואמרתי לו: מה, תגיד לי, החוק הזה חס משלום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חס משלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא חס ושלום, זה חס משלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא רוצה שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר לי: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלתי אם יש תהליך שכבר התחיל, הוא אומר: לא, אנחנו רוצים להביא בחשבון – למנוע אפשרות של תהליך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה החוק, והפופוליזם שבו – נאבקים בין הליכוד, שחושבים שהם חכמים, אבל היום זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה – כי הם סומכים שהעם לא כל כך חכם, לא יבין את זה, וייקחו לכם שניים או שלושה מנדטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הכוונה של החוק וזה כנראה מה שיהיה, כי אתם תעזרו להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבחירות הקודמות הכניסו את בנט לתוך ארגז של זכוכית, היום הוא רוצה להחזיר אתכם לארגז עצמו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: רשימת הדוברים נעולה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

יואב קיש: תודה רבה, היושבת בראש, חברי הכנסת, האמת היא, חברת הכנסת שולי מועלם, שהחוק הזה, לא כל כך הבנתי למה צריך אותו.

יואב קיש: אני מודה, בכנות, לא הרגשתי – ברור, אין לי שום התנגדות אליו, ברור שאני בעדו, אבל אמרתי: בשביל מה צריך?

יואב קיש: והאמת, דב חנין, חבר הכנסת, אתה שכנעת אותי – צריך את החוק.

יואב קיש: אז בעניין הזה, אני אומר, אני מסיר – – –

שולי מועלם-רפאלי: מלאכתם של צדיקים נעשית על ידי אחרים.

יואב קיש: כן.

יואב קיש: אני חשבתי שלא צריך, אבל אני רואה לפי התגובות פה שיש סיבה, ואני מחזק אותך.

יואב קיש: אני עליתי לדבר על משהו אחר.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם שנוסף על זה, באמת, מהלך שאני מאמין בו, שיחזק את ירושלים כבירת ישראל, זה חוק ירושלים רבתי.

יואב קיש: חוק שאני מקווה מאוד שנגיע להשלמה שלו בהמשך המושב הבא, שמדבר על צירופם – יצירת מטרופולין של ירושלים, חיזוק הרוב היהודי בירושלים, שבעיני זו משימה ממדרגה ראשונה; לצרף את מעלה אדומים, לצרף את ביתר עילית, ליצור רוב חזק בירושלים, מצד אחד, וגם לטפל בנושאים של מטרופולין, דבר שקורה בכל העולם.

יואב קיש: אנחנו רואים את זה בלונדון, בפריז; תפיסה שמדברת על תשתיות, תפיסה שמדברת גם על תעסוקה וגם על תרבות.

יואב קיש: הדברים האלה, ראוי שיתנהלו ברמה המטרופולינית, וכך גם נחזק את ירושלים – נוסיף כ-150,000 יהודים לירושלים רבתי, ההצבעה תהיה על ירושלים רבתי.

יואב קיש: לגבי השכונות שמחוץ לגדר ההפרדה – אנחנו מדברים על כפר עקב ועל מ"פ שועפאט וענתא – השכונות האלה יישארו בירושלים רבתי, אבל ראוי שיצאו למועצה מקומית נפרדת כך שמעמדן יהיה זהה לזה של מעלה אדומים, ובעצם נוכל לחזק בהן את המשילות, נוכל להקדיש להן תקציבים.

יואב קיש: היום, לצערי, זה הופך להיות no man's land – עיריית ירושלים לא יכולה להיכנס מעבר לגדר, בגלל הפשע והטרור שיש באותן שכונות, ואנחנו חייבים לדאוג, גם בשכונות האלה, לשלטון ולריבונות ישראלית.

יואב קיש: בדבר הזה אנחנו אשמים שאנחנו לא מטפלים.

יואב קיש: אורח החיים של אותם תושבים בשכונות האלה מתבצע בתוך הגדר, בתוך ירושלים עצמה, במערכת החינוך ובתעסוקה, אבל בסופו של דבר, גם בנושא ארנונה, גם בנושא תכנון, כל הדברים האלה צריכים לקרות, והיום המצב לא טוב, עם מה שקורה שם.

יואב קיש: בעניין הזה יש לי תמיכה מלאה גם בהצעת החוק הנוכחית, שמדברת על כך שהם יישארו מועצות ישראליות לכל דבר, אבל לא חלק מירושלים עצמה.

יואב קיש: אני אומר שזה מהלך שנוביל בירושלים רבתי, אני לא רואה שום סיבה להתנגדות, לא מהשמאל ולא מהימין.

יואב קיש: כמובן, בהתחלה רצינו להוביל את זה עם ריבונות; נכון לעכשיו, בשל המצב המדיני, הריבונות היא מהלך שנצטרך להמתין אתו מעט, אני מקווה מאוד שגם אותו נצליח לקדם במושב הבא, אבל בוודאי ובוודאי, חיזוקה של ירושלים ברוב יהודי מוצק – זה ירושלים רבתי.

יואב קיש: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

יעל גרמן: תודה רבה לך, חברי, חברותי, ראשית לכול אני רוצה לומר לכם, באגף הימני: אף אחד מכם לא יטיף לנו מוסר, ואף אחד מכם לא יעמיד למבחן את הנאמנות והפטריוטיות של כולנו, ואת הציוניות ואת ההקרבה של כולנו, בצורה כזו או אחרת, על מדינת ישראל.

יעל גרמן: אנחנו פטריוטים לא פחות מכם, ולא משנה איך אנחנו מצביעים.

יעל גרמן: והחוק הזה – החוק הזה הוא מיותר.

יעל גרמן: יש שני חוקים שמחזקים ואומרים שירושלים היא אכן שלמה, מאוחדת, ובירת ישראל: חוק-היסוד משנת 1981, שאומר במפורש: ירושלים לא תועבר לגורם זר, מדיני או שלטוני, ואומר גם שאין לשנות את הסעיף הזה אלא בחוק-יסוד שיתקבל על ידי 61 חברי כנסת; וב-2014, רק לפני שלוש שנים, העברנו את חוק משאל עם, שאומר שבמקרה שממשלה מסוימת תחתום על הסכם, או תחליט שלא בדרך של הסכם, להעביר חלקים ממדינת ישראל שהיום נמצאים בשיפוטה של מדינת ישראל, היא תצטרך או רוב של 61 במשאל עם או 80 חברי כנסת.

יעל גרמן: אז תאמרו לי, בשביל מה אתם צריכים את החוק הזה?

יעל גרמן: מה אתם רוצים להוכיח?

יעל גרמן: מה המטרה של החוק הזה?

מיקי לוי: הכי פשוט לבטל אותו ב-61.

יעל גרמן: הוא חוק מיותר.

יעל גרמן: אבל יותר מזה, אני תוהה כמה מחברי הכנסת בכלל, ואפילו אלה שיושבים כאן, באמת קראו את החוק והבינו את הסעיף שאומר כך: בסעיף 7 לחוק-היסוד, במקום סעיפים 5 ו-6 יבוא סעיף 6; ובמקום "ברוב של חברי הכנסת" יבוא "ברוב של 80 חברי הכנסת"; אין לשנות את הוראות סעיף זה אלא בחוק-יסוד שנתקבל ברוב של חברי הכנסת.

יעל גרמן: אני מבטיחה לכם שאף אחד לא קרא, ואם מישהו קרא – הוא לא מבין.

יעל גרמן: אתם יודעים מה זה?

יעל גרמן: זה סעיף השמדה עצמית.

יעל גרמן: בסעיף הזה, כל החוק שאתם רוצים להעביר, יש בו מנגנון של השמדה עצמית.

יעל גרמן: לכאורה, אתם משריינים, שלא יהיה אפשרי למסור חלקים מירושלים המוניציפלית ב-80 חברי כנסת, אבל מייד אחרי זה אתם אומרים שברוב של 61 חברי כנסת אפשר לשנות גם את השריון של 80 חברי הכנסת.

יעל גרמן: הרי זו בדיחה אחת גדולה, ולא נותר לי אלא לתהות:

יעל גרמן: האם החוק הזה נועד להכניס שתי אצבעות לעיני העולם המוסלמי, שמונה 1.6 מיליארד איש – –

מאיר כהן: עשר אצבעות.

יעל גרמן: – – האם החוק הזה נועד להתריס בפני העולם כולו, או שמא הוא רק לצרכים סקטוריאליים מאוד מאוד צרים של הבית היהודי, שכנראה מריח בחירות ומחזר אחרי אנשיו, אחרי אנשים שייתנו לו את קולם על חשבון ביטחונה ומעמדה של מדינת ישראל.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

נאוה בוקר: בקשה מיוחדת.

נאוה בוקר: אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

נאוה בוקר: צר לי.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, היה פה דיון, גברתי, הרצפה כבר הפכה דביקה מרוב אורגיית שביעות הרצון העצמית על מה שקרה פה קודם, כמה מיטיבים אנחנו, בכנסת, ובעיקר הממשלה הזאת, שהיא הגרועה בממשלות ישראל, שלא הייתה גרועה ממנה ומסוכנת ממנה עד כה.

אילן גילאון: ולכן – החוק הזה הוא מיותר, גברתי, כי אין בו שום כוונה כנה לגבי הבירה.

אילן גילאון: חוק הלאום הוא מיותר – לאום אינו צריך חוק, הוא צריך תרבות, הוא צריך מורשת, הוא צריך אמון.

אילן גילאון: המדינה הזאת, גברתי – ואני רוצה לדייק – היא מדינת היהודים שחזרו לארצם, וכל אזרחיה שגרו בה, לדורותיהם.

אילן גילאון: זה בדיוק המינון הנכון של יהודית ודמוקרטית.

אילן גילאון: וכל דבר אחר קשור לוויכוח בתוך הביבנט שנמצאת על הגב של כולנו כאן – ביבי ובנט.

אילן גילאון: אתה רוצה להגיד משהו?

מאיר כהן: לא, לא.

אילן גילאון: לך אני מרשה, אתה מורה, מנהל בית-ספר, אני שומע לך.

אילן גילאון: ולכן מה שאני בא לומר כאן, גברתי, אני רוצה לאפיין דיון שהשתתפתי בו רק אתמול – כי החוק הזה על ירושלים, היות שהוא צריך לעמוד בתחרות על מי יותר לאומן במדינת ישראל, ויש תיאוריה כזאת, שככל שאתה גורם לאנשים לסבול יותר ככה אתה שולט יותר – הייתי עד לאדם שהיה פה יושב-ראש ועדת הפנים – – –

נאוה בוקר: לא שמתי שעון, אז שתי דקות, אנחנו – – –

אילן גילאון: מאה אחוז, תודה רבה.

אילן גילאון: דיון על גבעת עמל.

אילן גילאון: הוסבר לאנשים על גבעת עמל, אחרי ששר החוץ הבטיח להם לתמוך בחוק שעושה אתם חסד – גבעת עמל, גברתי, זה אנשים שנמכרו יחד עם אדמתם, שנוערו כאילו היו פירורים מעל שולחן, ואיבדו את הבתים שלהם מלפני 70 שנה.

אילן גילאון: ואז הוסבר להם על ידי אדם פה, שהטיף מוסר לכולם, חבר הכנסת אמסלם – עוד לא ראיתי רמה כזאת של צביעות כמו שיכולתי לראות כאן – איך אי-אפשר לעשות את הדבר הזה, איך אי-אפשר להעביר את החוק שלהם, שאמור להגן עליהם בבית-המשפט מול כוזהינוף, מול תשובה; אלפסי חלש מול כוזהינוף ותשובה.

אילן גילאון: ואף אחד לא נתן להם סעד.

אילן גילאון: שימוש בשררה בכיוון הלא-נכון, אין חטא גדול ממנו.

אילן גילאון: והאיש הזה בא ומטיף מוסר ליעל גרמן אם היא פטריוטית או לא.

אילן גילאון: אתם לא פטריוטים, אתם לא נאמנים למדינה הזאת, הממשלה הזאת, הגרועה בממשלות ישראל, עושה אינסטרומנטציה במדינה שלה, ומעניין אותה דבר אחד: להישאר בשלטון.

אילן גילאון: ראיתי אתמול את המפגש המבחיל, תסלחו לי, בין ראש ממשלתי לבין המאבטח – ולא משנה מה קרה; בדבר כזה, שמתו בו שני אנשים, בסופו של דבר אחד מהם כנראה חף מפשע – הוא היה בעל הבית – מה קרה?

אילן גילאון: פגשת כבר את החברה שלך?

אילן גילאון: זה עורר בי גועל יותר גדול, כמעט, מאשר אצל אלאור אזריה, שהוא הלך לבקר אותו.

אילן גילאון: אלה הם גיבורי האומה, זאת הממשלה: תשתמשו בירושלים, תשתמשו בלאום – הגיע הזמן, גברתי, פשוט שתסירו לנו את הביבנט הזאת מעל הגב, ותשחררו אותנו לנפשנו, ואני מקווה שהדבר הזה יקרה מהר מאוד.

אילן גילאון: לא דיברתי כלום על חקירות, ולא על בקבוקים, ולא על נעליים, ולא על ריהוט גן – לא על שום דבר.

אילן גילאון: אני מדבר על התנהלות נואלת ומסכנת, כולל ההדלפה המקרית שקרתה מתוך הדיון של ראש הממשלה בהונגריה.

אילן גילאון: רבאק, מה אתם חושבים, שאנחנו לא רואים מה קורה פה?

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מאיר כהן.

אילן גילאון: ומעניין שחוק הנכים, למרות כל ההסכמה של הכנסת, עוד לא קרה אתו שום דבר.

אילן גילאון: אז תעלו את ירושלים על ראש – – –

נאוה בוקר: בינואר, בעזרת השם.

נאוה בוקר: בינואר, בעזרת השם, זאת התוכנית.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, שלא נמצא כאן, חברות וחברי כנסת נכבדים, בספרו "האלכימאי" כותב פאולו קואייו – ככה קוראים לו – "החלטה היא רק התחלה.

מאיר כהן: כשמישהו מקבל החלטה", גברתי היושבת-ראש, "הוא בעצם קופץ לתוך זרם חזק שיישא אותו למקומות שכלל לא חלם עליהם בשעה שהחליט".

מאיר כהן: רבי יהודה הלוי הגדיר זאת בקצרה "סוף מעשה במחשבה תחילה".

מאיר כהן: חברת הכנסת מועלם, סוף מעשה במחשבה תחילה.

מאיר כהן: העניין הוא, אדוני ראש הממשלה, שלאורך כל השנים מאופיינת המנהיגות שלך בהיעדר היכולת להחליט.

מאיר כהן: בימים האחרונים אתה, אדוני, לא נראה כמו מנהיג שמנווט את הסירה שלנו בבטחה בתוך הזרם הזה.

מאיר כהן: לצערי הרב, אתה נראה כמי שנסחף בזרם שהוא יצר; אתה נסחף מהחלטה שגויה אחת לאחרת, טובע ונאחז בענף הראשון שנקלע בדרכך.

מאיר כהן: האמת, זה לא מפתיע.

מאיר כהן: די להיזכר בחלק מהפעולות שלך כראש המדינה הזאת כדי להבין שזו המנהיגות שלך; פתחת את מנהרת הכותל, וזה הסתיים בהסכם חברון כפיצוי.

מאיר כהן: הורית על חיסולו של משעל, וזה הסתיים בשחרור יאסין ובשליחת הנסיוב להצלתו של משעל.

מאיר כהן: החרמת את טורקיה, וזה הסתיים בתשלום פיצויים למשתתפי המרמרה.

מאיר כהן: דיברת על ביטחון, ותחת רגליך חפר ה"חמאס" מנהרות.

מאיר כהן: איזה החלטות רעות אתה מקבל – עד כדי כך שהעיתון שכל כך מזוהה אתך בחר להדגיש זאת בכותרת הראשית שלו היום.

מאיר כהן: ההחלטה על הצבת המגנומטרים, חלק משלוחיך הגדירו את השב"כ כהזוי.

מאיר כהן: הסרת את המגנומטרים, התקפלת, וכעת, השב"כ הוא הגוף ההגיוני, והמשטרה, שמחרפת נפשה ימים ולילות סביב ההחלטה המקורית שלך, היא זו שלא בסדר.

מאיר כהן: לבקשת הירדנים, גם המצלמות שהוצבו בהר מוסרות.

מאיר כהן: בוודאי צפית בנתוני הסקרים של אמש, שהראו כי אזרחי ישראל כועסים עליך, ועכשיו זה לא רק השמאלנים, הפעם זה כולם.

מאיר כהן: בתגובה אתה מנחה, בשליפה ובאישון ליל, את שר הביטחון לערוך חיפוש יסודי על כל מתפלל – גם את זה אתה תבטל, ביבי.

מאיר כהן: גם את זה תבטל.

מאיר כהן: בינינו, אדוני ראש הממשלה, אני לא רוצה לומר ששמחת, אבל כל העניין עם המאבטח בשגרירות ירדן היה עבורך האור בקצה המנהרה החשוכה שאליה הכנסת אותנו.

מאיר כהן: עכשיו אין אור בקצרה המנהרה, ולא סולם לרדת ממנו.

מאיר כהן: אני חושש, אדוני, כי מודל קבלת ההחלטות שלך מושתת בעיקר על המשוואה "מה טוב לי פוליטית", והוא לא מוביל אותנו לחוף של ביטחון ויציבות.

מאיר כהן: אני לא עומד כאן כדי להשמיץ אותך, חלילה.

מאיר כהן: אתה הרי יודע שאנחנו ביש עתיד לא מחפשים אותך, אלא בוחנים כל החלטה באופן ענייני.

מאיר כהן: לראיה, רק השבוע ביטלנו את הצעת האי-אמון שלנו כדי להפגין סולידריות ואחדות כלפי חוץ.

מאיר כהן: אבל מה בדיוק אתה עושה?

מאיר כהן: לאן אתה לוקח אותנו?

מאיר כהן: אני חייב לומר לך, כמו רבים מאזרחי ישראל, יש בי געגוע למנהיגות אחרת; מנהיגות שיודעת לקבל החלטות ולעמוד מאחוריהן.

מאיר כהן: טובות יותר, טובות פחות, זה לא העניין.

מאיר כהן: נחישות, החלטיות, אומץ, מנהיגות, חזון – זה העניין.

מאיר כהן: ומיום ליום ברור לכולם שזה חסר לך וחסר בך.

מאיר כהן: לשמחתי, יש לנו מנהיגות כזאת באופק, והיא תהיה זו שתוביל את ישראל בשנים הבאות.

מאיר כהן: לצערי, הדרך לשם רצופה החלטות שגויות שלך.

מאיר כהן: חברי הליכודניקים, אחי הליכודניקים: התעוררו – –

נאוה בוקר: נא לסיים בבקשה.

מאיר כהן: – – התעוררו – זה גם לך – התעוררו ואמרו: די, מגיעה לכולנו מנהיגות אחרת.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עפר שלח, שלוש דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, גברתי, כמה עלובה ומגוחכת הממשלה הזאת.

עפר שלח: כמה.

עפר שלח: ראינו את שני צדדיה בימים האחרונים; מצד אחד רוממות רטורית בלתי נסבלת, שבה לוקחים חקיקה קיימת, משאל עם שקיים, החלטה שכבר נפלה והכנסת אשררה אותה אפילו בחוק-יסוד – במקרה של הסדר מדיני שיהיה בו ויתור על חלקים שהם בריבונות ישראל, ללכת או ברוב של 80 חברי כנסת או במשאל עם – ועל זה מחוקקים איזה חוק משונה, שמצד אחד יש בו 80 ח"כים ומצד שני אפשר יהיה לבטל אותו ב-61, ואף אחד, אפילו האנשים שכתבו אותו, לא ברור להם למה הוא מתייחס, וכל-כולו רטוריקה ריקה, תחרות בין חברות הקואליציה מי יבלבל יותר את המוח על קדושת ירושלים, ואפס מעשה.

עפר שלח: ובצד השני המעשה, שבו ישראל מוותרת – ממשלת נתניהו מוותרת, חתיכה-חתיכה, נקודה-נקודה, על הריבונות ועל המימוש שלה, ובתהליכים של קבלת החלטות שלא ראויים לגן ילדים אבל חוזרים בממשלה הזאת פעם אחרי פעם – חזרו בפרשת קלקיליה, וחזרו בפרשת הצוללות, ופורטו בדוח מבקר המדינה על הקבינט בצוק איתן – פעם אחרי פעם, בלי לתקן את הדברים האלה, מקבלים החלטות ואחר כך מבטלים אותן, ובפועל מסתכל עלינו העולם ואומר: אלה ריבונים?

עפר שלח: אלה יקבלו החלטות אם לעשות ככה או לא ככה?

עפר שלח: אלה ישמרו על הריבונות בירושלים?

עפר שלח: הם לא מסוגלים אפילו להציב מגנומטר באיזשהו מקום ולהחזיק אותו 24 שעות.

עפר שלח: אז זה מה שהממשלה הזאת עשתה בשבוע האחרון, וזה החוק שאתם מביאים לנו פה, כל-כולו רטוריקה ריקה, העלבה של אנשים ותקיעת אצבעות בעיניים, ובזה אתם עסוקים בזמן שבמדינת ישראל אין משילות ואין ממשלה.

עפר שלח: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מרדכי יוגב, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר הבינוי, זה יום שיש בו גם עצב, לכנסת ישראל, אם הגענו למצב שאנחנו נזקקים, במפלגת הבית היהודי, ביוזמת חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, לקדם חוק שימנע את חלוקתה של ירושלים, עיר הבירה שלנו, עיר שעליה חלמנו כולנו – ואני משוכנע שגם חברי מהצד השמאלי של המפה – גם הם חלמו וגם הם רוצים.

מרדכי יוגב: אבל אם הגענו ליום שבו מישהו בכנסת ישראל חושב לחלק את העיר הזאת, אז זה יום קשה לעם ישראל ולכנסת ישראל.

מרדכי יוגב: ולכן, למי שכן אולי מבולבל, ירושלים לא נדל"ן, והיא לא נתונה לדיון, וחבל ש-50 שנות איחוד העיר לא הספיקו למישהו מהיושבים כאן להבין שאנחנו לא מתכוונים לזוז, לא משום מקום מחבלי האבות, ובפרט לא מירושלים, וגם לא מיהודה ושומרון וממקומות נוספים, אזי, ההתנגדות של חברי חברי הכנסת הערבים לחוק ברורה: הם חיים בחלקם על סיפורי בדים, כפי ששמענו פה, חלק, או על שקרים והסתה, וצריך לומר את ההיסטוריה האמיתית, ש-2,500 שנה – עוד בטרם אותו סיפור של מוחמד שקשר את סוסו לכותל – כבר היו בהר המוריה אברהם ויצחק, ו-1,000 שנה לפני שנבנה המסגד, בשנת 638 לספירה, כבר עמד בית-המקדש הראשון של היהודים, וכך גם השני.

מרדכי יוגב: ההתנגדות של חברי מהשמאל היא באמת תמוהה, שלא לומר לפעמים – של חלק, ודאי לא של כולם – מביישת.

מרדכי יוגב: ואני משוכנע שבן גוריון, וכך אנשי ההגנה והפלמ"ח, שהתאמצו על העיר והשליכו את כל חטיבות הלוחמים כדי לשחרר אותה – חטיבת ירושלים וחטיבות הראל, ושאר הלוחמים, שחיים עמנו ושנפלו על כיבוש ירושלים – מתביישים שיש אנשים שחושבים למכור או לוותר על משהו ממנה.

מרדכי יוגב: אז כשיש בבית כאלה שאולי שכחו משהו מעברנו, זה מחייב אותנו להגן על העיר הזאת, ועל הארץ הזאת, ולחזק עוד יותר את האום של הבורג עם השייבה, ולחוקק את החוק הזה.

מרדכי יוגב: אין לנו שום מנדט לחלק את העיר הזאת.

מרדכי יוגב: זו עיר שכל העם הזה חלם עליה – אלפיים שנות גלות ועוד אלפיים שנה לפני כן – והיא שייכת לכל הדורות, לאלה שבעבר ולאלה שבעתיד, החולמים, כולנו, על כך שגם ייבנה בית-המקדש במהרה בימינו.

מרדכי יוגב: העיר הזאת לא שלנו כי כבשנו אותה לפני 50 שנה, או כי בא לנו – זו עיר אבותינו ואבות אבותינו, והיום ייקבע – נקבע – בחוק הזה שירושלים שלמה ומאוחדת, ולא יהיה אחד שידמיין פתאום לנסות לחשוב להחיל עליה איזשהו מעמד של חלוקה, והדבר מדבר גם פנימה, אלינו, וגם מישהו מאומות העולם שיחשוב שהדבר הזה הוא אפשרי, וכך תישאר שלנו לנצח-נצחים.

מרדכי יוגב: ביום הזה נעלה את ירושלים על ראש שמחתנו, ונחזק את אחיזתנו באמצעות החוק הזה – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

מרדכי יוגב: – – בירושלים, בכל ארץ ישראל.

מרדכי יוגב: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

מרדכי יוגב: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואל חסון.

חיים ילין: מה זה?

חיים ילין: למה?

קריאות: – – –

נאוה בוקר: אחר כך?

מיקי רוזנטל: לא, לא, זה לא – – –

נאוה בוקר: חברים, יש כאן רשימה שקיבלתי מהמזכירות.

מיקי רוזנטל: אבל ביקשנו לשנות.

זהבה גלאון: חיים ילין, ואחר כך – – –

נאוה בוקר: למה הרשימה לא מסודרת?

נאוה בוקר: זה מה שקיבלנו.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: אוקיי, תודה רבה לך.

נאוה בוקר: בבקשה, שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הקיבוצניקים, ואני ביניהם, מומחים להעביר תקנונים ברוב רגיל ולנעול אותם על שני שלישים מהחברים בפעם הבאה.

חיים ילין: שיטה מדהימה.

חיים ילין: רוב רגיל בוחר שבפעם הבאה צריך לפחות 75% להעביר תקנון.

חיים ילין: תקשיבו, לא המצאתם שום דבר, רק שכשקיבוץ עושה את זה, הוא עושה את זה פנימה, לתוך הקהילה שלו.

חיים ילין: אתם, מה אתם עושים?

חיים ילין: מפרקים את מדינת ישראל.

חיים ילין: הרי מה יותר לגיטימי?

חיים ילין: הרי יש כבר חוק, חוק שנותן אפשרות דמוקרטית לשאול את העם מה הוא רוצה, הדבר הכי פשוט שיש.

חיים ילין: אבל אתם רוצים לקחת את ירושלים ולעשות ממנה פוליטיקה.

חיים ילין: מוטי יוגב – פוליטיקה.

מרדכי יוגב: – – –

חיים ילין: אין עוררין על ערך ירושלים, אין לאף אחד ויכוח על ירושלים השלמה – –

מרדכי יוגב: – – –

חיים ילין: – – ואני רוצה להזכיר לך שטדי קולק, שפה, באגף הזה, שכחו מי הוא היה בכלל, הוא זה שחיבר את ירושלים.

חיים ילין: והיום הם מדברים – חלק מהמפלגה הזאת, מהמחנה הציוני, שלא צריך.

חיים ילין: הם שכחו, כמו שגם אתה שכחת – –

מרדכי יוגב: חיים ידידי, אתה שכחת שכשגוש קטיף היה קיים, אז היה לך ביטחון.

חיים ילין: – – וכולכם שכחתם, והפכתם את ירושלים לעניין פוליטי ולא עניין של נשמה, כי דת זה עניין של נשמה.

מרדכי יוגב: חיים ידידי, שכחת שכשגוש קטיף היה קיים, היה לך ביטחון ביישובי עוטף עזה.

חיים ילין: מוטי, אני רוצה להגיד לך שהממשלה הימנית שלך – בסדר – –

מרדכי יוגב: – – – ביטחון – – –

חיים ילין: – – הימנית ביותר, ואני מקריא לך את זה – –

מרדכי יוגב: ועוד נשוב לכל יישוב ויהיה לך ביטחון ביישובי חבל אשכול.

חיים ילין: – – כי השר גלנט שלח אלי – השר גלנט שלח אלי את הדוח הזה: 24,000 יחידות בירושלים נבנו בעשור האחרון.

חיים ילין: בשנת 2016, הביזיון הגדול ביותר – 2,051 יחידות דיור; ב-2015 – 3,000 יחידות דיור.

חיים ילין: ראו איזה פלא, בממשלה הקודמת היה שיא השיאים, בשנתיים.

חיים ילין: יש עתיד, בממשלה, הם הוכיחו שהם מסוגלים לבנות בירושלים יותר מכל הממשלה הימנית הזאת.

חיים ילין: על מה אתם מדברים בכלל?

חיים ילין: אבל פוליטיקה, כמו כל דבר אחר – אתם יכולים להרוס את ירושלים בשם הפוליטיקה, אין לכם בעיה, העיקר להמשיך לשבת על הכיסא, זה מה שאתם עושים.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני חייב להגיד, כאחד שעלה והתפלל לירושלים יום ולילה, בבית-הספר, יום-יום, יום-יום, שלא יספרו לי הימין מה זה ירושלים בשבילנו, במיוחד בשביל העולים, שאתם רואים אותם נוחתים בבן גוריון ומנשקים את הקרקע – –

נאוה בוקר: תסיים בבקשה.

חיים ילין: – – דבר ששום צבר לא עשה בחיים שלו.

שולי מועלם-רפאלי: זה נכון.

חיים ילין: ואתם באים ומדברים אתנו ומלמדים אותנו מה זה ירושלים?

נאוה בוקר: תודה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני רוצה להגיד את המשפט האחרון.

נאוה בוקר: בבקשה.

חיים ילין: אחרי כל הוויכוח, ואני לא רוצה בכלל לקבל על מה היה ואיך היה, כבוד השר גלנט, אני אומר לך שאני מעריך אותך, ואני יודע מתוך היכרותי אתך, שאתה לעולם לא תוציא מילה מהקבינט.

חיים ילין: אבל אני אומר לך, אני מתבייש שכל הוויכוחים שיש בקבינט מופיעים כל יום בערוץ 2, בערוץ 10, ב-20:00 בלילה.

נאוה בוקר: תודה.

חיים ילין: מתבייש בקבינט שמנהל לנו את המדינה, מתבייש בהדלפות.

נאוה בוקר: תודה רבה.

חיים ילין: זה לא אישית אליך, אבל תבדקו מי מדליף, כי הוא מפרק את החוסן של מדינת ישראל.

נאוה בוקר: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתחרות מי יצהיר יותר נאמנות לימין המשיחי, המתנחלי, כמעט, הייתי אומרת, ההזוי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חברת הכנסת שולי מועלם, אחרי שהיא לא הצליחה לעלות להר הבית ולהפוך את הסכסוך כאן מסכסוך לאומי לסכסוך דתי, הביאה לנו עכשיו הצעת חוק שמבקשת לסנדל כל סיכוי להסדר עתידי, ואנחנו יודעים שלא יהיה שום הסדר בלי פשרה בירושלים.

זהבה גלאון: וכשעמדנו במקומות שעמדנו, לא התפללנו לאל-וואלג'ה ולא התפללנו לשועפאט, ותצטרך להיות פשרה, גם אם אתם רוצים עכשיו לבנות בין ירושלים לצפון הגדה או למזרח הגדה, לבתר את הגדה המערבית, ליצור מצב שלא יהיה אפשר להגיע כאן להסדר.

זהבה גלאון: כל מה שאתם רוצים זה לסכל כל סיכוי להסדר.

זהבה גלאון: זה שאת אומרת את זה, אני לא מתפלאת, אני יודעת את העמדות שלך, אבל הממשלה תומכת בחוק הזה?

זהבה גלאון: חברי הקואליציה תומכים בחוק הזה?

זהבה גלאון: מה התחרות הזאת מי יצהיר יותר נאמנות לירושלים?

זהבה גלאון: לפני כמה שבועות התקיימה ועידת הארץ לשלום.

זהבה גלאון: הופיע בה שר החינוך בנט, שקודם ראינו אותו פה במופע השתלחות – אני לא יודעת אפילו איך להגדיר את זה, אני מודה שאני לא זוכרת פופוליזם כזה כבר הרבה זמן.

זהבה גלאון: ואמר בנט בוועידת השלום של הארץ – הוא אמר ככה, אני מצטטת: ירושלים היא מעל הרציונל.

זהבה גלאון: ואחר כך הוא הוסיף את המשפט – שאני לא מבינה איך עברנו עליו לסדר-היום – הוא אמר:

זהבה גלאון: מוטב ירושלים מאוחדת מהסדר מדיני.

זהבה גלאון: אתם מבינים את זה?

זהבה גלאון: בנט, מה הוא אמר?

זהבה גלאון: מוטב ירושלים מאוחדת מהסדר מדיני.

זהבה גלאון: אז מה הפלא שעומדת כאן שולי מועלם ומסבירה לנו באותות ובמופתים על הקשר הרגשי שלנו לירושלים, שהחלק המזרחי שלה – –

שולי מועלם-רפאלי: והיסטורי ודתי.

זהבה גלאון: – – הוא עיר בזבל.

זהבה גלאון: לא מנקים שם, ולא בונים שם – עיר בזבל, ככה הפכו את ירושלים המזרחית.

זהבה גלאון: ומסביר לנו בנט שירושלים מאוחדת חשובה יותר מהסדר מדיני.

זהבה גלאון: אתם השתגעתם?

זהבה גלאון: אם ירושלים הייתה כל כך משגשגת תחת הממשלה שלכם, ולא הופכת למוקד של טרור, ולא הייתם מחליטים החלטות מעוותות – –

שולי מועלם-רפאלי: אה, גם לטרור אנחנו אחראים.

שולי מועלם-רפאלי: על הטרור.

שולי מועלם-רפאלי: זה מדהים איך אתם תמיד מסבירים את הכול באשמתנו.

זהבה גלאון: – – החלטות מעוותות, לגלגל את האחריות לפתחה של המשטרה, כי לא רוצים לקחת החלטות, כי ראש הממשלה נתניהו חש את בנט נושף בעורפו, ובמקום לקבל החלטות מדיניות הוא קיבל החלטות פוליטיות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לפני 68 שנים – מתאר עמוס עוז – אני רוצה לקרוא לכם את זה – מתאר עמוס עוז בספרו "סיפור על אהבה וחושך" – אחד הספרים הכי יפים שנכתבו כאן, במדינת ישראל – מתאר את ההתרגשות והחגיגות ברחובות ירושלים של אז, כשהקהילה הבין-לאומית הכירה במדינת ישראל, וזה היה הרבה לפני הכיבוש.

זהבה גלאון: והוא מספר, אני מצטטת: "מיד ליד ומפה לפה עברו בקבוקי המיץ, הבירה והיין, וזרים התחבקו ברחובות ונישקו זה את זה בדמעות".

זהבה גלאון: סוף ציטוט.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

זהבה גלאון: ו-68 שנים אחרי, אנחנו דנים בחוק ירושלים, בעיר מפולגת ומחולקת שנשפך בה דם מיותר, בעיר שבה כל ילד שלישי הוא עני, בעיר שיושבת על חבית של חומר נפץ, של חברת כנסת שרוצה ב-80 חברי כנסת למנוע כל סיכוי להסדר.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, תודה.

זהבה גלאון: אני מסיימת במשפט אחרון, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

זהבה גלאון: אני רוצה להציע עוד חוקים שנועדו לסנדל את העתיד: לא תוקם קואליציית שמאל אלא ברוב של 80 ח"כים; לא ייחקר רוב ממשלה אלא ברוב של 80 ח"כים; לא יפונה בנט ממשרד החינוך אלא ברוב של 80 ח"כים, ולא יוזכרו המגנומטרים אלא ברוב של 80 ח"כים.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, למה נתת להם רעיונות, אבל?

יחיאל חיליק בר: זה יבוא במושב הבא.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לנסות להקפיד על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה לך, סגן יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, אני חייבת לומר שלצערי הרב לא הצלחתי להתבטא עד כה על החוק הזה, מכיוון שאתמול עם פתיחת ישיבת ועדת החוקה בפעם הראשונה – הראשונה – שנדון תיקון – הצעת חוק לתיקון – חוק-יסוד בכנסת, והוא כבר מובא היום לקריאה ראשונה, בלי שהתקיים דיון רציני; בלי שהגיעו מומחים מארגונים שונים שמכירים את השטח המוניציפלי של ירושלים; בלי שהגיעו נציגים של עיריית ירושלים אולי קצת לספר למציעי החוק כיצד הגדר, החומה, עוברת באופן שהוא לא מוניציפלי; כיצד חלק מהיישובים, כמו כפר עקב, נמצאים מחוץ לגדר, ואחרי מחסום קלנדיה, אבל הם שטח מוניציפלי של עיריית ירושלים, ולעומת זאת יש אזורים בירושלים שנמצאים בתוך הגדר וירושלים מספקת להם שירותים מוניציפליים, אבל בעצם הריבונות היא של הרשות הפלסטינית.

מיכל רוזין: לצערי הרב, כהרגלה של הקואליציה הזאת בשנתיים האחרונות, בקדנציה הזאת, בכנסת העשרים, בכל פעם שמגיע חוק הם רוצים שנהיה חותמת גומי.

מיכל רוזין: אין באמת דיון רציני.

מיכל רוזין: אחת, שתיים, שלוש – הועפתי מהישיבה, ומובן שלא התנהל שום דיון רציני, מכיוון שרק חברי הכנסת הגיעו, ולא הוזמנו נציגים ולא התקיימה שיחה אמיתית בנושא.

מיכל רוזין: אבל אנחנו מכירים את השיח הזה, על ירושלים – שיח מתלהם, שיח של ססמאות: "לא נחלק את ירושלים" – מה המשמעות של "לא נחלק את ירושלים"?

מיכל רוזין: האם רוב הציבור יודע בכלל איפה זה כפר עקב?

מיכל רוזין: איפה זה שועפאט?

מיכל רוזין: בית חנינא?

מיכל רוזין: האם הציבור יודע להגיד מה ירושלים ומה לא, על פי תפיסתו?

מיכל רוזין: אם ניקח עכשיו 90% מהציבור ונעשה להם סיור בירושלים, האם הם יחשבו שהשכונות האלה, של מזרח ירושלים, הן אכן ירושלים כמו שהוא לומד בבית-ספר או כמו שמנסים לספר לו, שזאת ירושלים שלנו, שלא נוותר עליה?

מיכל רוזין: בסופו של דבר, המאבק האמיתי שלכם התגלה בשבוע האחרון, וזה על הר הבית.

מיכל רוזין: הר הבית, שאתם הפכתם אותו לסמל, ואתם הפכתם אותו לסמל המחלוקת, ואתם הפכתם את המאבק הלאומי פה למאבק דתי, על דת – זה הסיפור האמיתי, כי לא מדובר פה במאבק על דת, וחבל שהחרדים לא נמצאים פה, כי החרדים לא שותפים למאבק שלכם.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל רוזין: אתם הפכתם מאבק דתי למאבק לאומני.

שולי מועלם-רפאלי: החרדים גם לא חושבים שמדינת ישראל היא ראשית צמיחת גאולתנו.

שולי מועלם-רפאלי: גם להם יש כמה דברים לתקן, ברוך השם.

מיכל רוזין: אתם גם חוטאים ליהדות, אתם גם חוטאים לישראליות, אתם גם חוטאים להומניות, ובעיקר – אתם חוטאים לשלום, לדו-קיום, לשוויון כאן, ולשקט ולביטחון.

מיכל רוזין: בסופו של דבר הדרך שלכם מובילה אותנו לחוסר ביטחון לאזרחי ואזרחיות ישראל, לחוסר שקט, לסכסוך לא רק ישראלי–פלסטיני, אלא סכסוך של ישראל עם שאר העמים מסביבנו והמדינות סביבנו.

מיכל רוזין: אתם מובילים אותנו להצתה ולשרפה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – לא נמצא; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, התכנסנו כאן בבהילות בשבוע האחרון של המושב, מהיום להיום, בלי לדעת על זה מראש, לדון בחוק-יסוד, ולא סתם חוק-יסוד – חוק-יסוד שנושא את הכותרת "חוק-יסוד: ירושלים".

תמר זנדברג: ירושלים בירת ישראל, ירושלים – אחד מנושאי הליבה של הסכסוך, ירושלים – עיר שהוגדרה כבר מאוחלקת – כלומר מאוחדת אבל מחולקת, בטח ובטח בין שליש מתושביה משוללי זכויות, תשתית וכל טיפול מוניציפלי או אחר.

תמר זנדברג: ואני רוצה לתקן את הכותרת, כי האמת, ירושלים, מגיע לה יותר מהחוק הזה, שהוא לא באמת חוק-יסוד.

תמר זנדברג: זה לא חוק-יסוד: ירושלים, חברות וחברים, זה חוק-יסוד: המגנומטר.

תמר זנדברג: הסיבה היחידה שהחוק הזה הובא לכאן, בדרך שהובא, באופן שהובא ובעיתוי שהובא – הי שמישהו היה צריך לשקם את הכבוד הלאומי של קואליציית הימין הקיצוני אחרי פארסת המגנומטר.

תמר זנדברג: זאת הסיבה שזה הגיע לכאן בדרך הזאת ובעיתוי הזה, כי בנט וביבי לא ידעו מי יאגף את מי מאיזה ימין, וגלעד ארדן לא ידע אם הבהילות שבה הציבו את המגנומטר היא שנייה במהירותה רק למהירות שקיפלו אותם משם אחרי שראינו תוצאות שעלו בחיי אדם, ישראלים ופלסטינים.

תמר זנדברג: ואז מישהו שאל את עצמו: מהר מהר, מה נעשה?

תמר זנדברג: יש לנו רעיון.

תמר זנדברג: יש מילות קסם שתמיד עובדות – "ירושלים" ו"לאום".

תמר זנדברג: לכן הכנסת התכנסה היום לדון בשני חוקים: אחד, חוק-יסוד מקושקש, מטורף, שמבטל חוק-יסוד אחר, שאף אחד לא יודע אם זה רוב של 80 או רוב של 61, אף אחד לא פתח מפה, אף אחד לא יודע על איזה חלק מירושלים הוא חל ומה בדיוק הוא מחיל עליו; אם החוק הזה מכניס שכונות לשטח המוניציפלי של ירושלים או מוציא שכונות מהחלק המוניציפלי של ירושלים.

תמר זנדברג: אם יש כאן מישהו אחד באולם שיודע מה החוק הזה עושה – שיצביע בעד.

תמר זנדברג: אבל אין כאן אחד כזה, כי אף אחד לא יודע.

תמר זנדברג: והדבר השני זה חוק הלאום.

תמר זנדברג: ראש הממשלה מודיע שהוא מגיע לממשלה – מגיע ומבטל, מגיע ומבטל.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי הוא צריך לדפוק על החזה עם הכבוד הלאומי של המגנומטר.

תמר זנדברג: זה הסיפור שקרה כאן כרגע.

תמר זנדברג: במקום לנהל מדיניות אחראית, שקולה, שתציל חיי אדם, שלא לדבר, חס וחלילה, על תשפר את איכות החיים שלנו, תשפר את העתיד שלנו כאן, תוביל אותנו לעבר מציאות בת-קיימא – מנהלים מדיניות היסטרית, מבוהלת, פחדנית, מסתגרת, ובסופו של דבר מביאים חוק-יסוד, וחושבים שבזה נקנה, שככה הצלנו את הכבוד הלאומי שלנו.

תמר זנדברג: קשקוש מקושקש, וככה ראוי להתייחס לחוק הזה, גם עכשיו בקריאה הראשונה, וגם בהמשך.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי בכנסת, אני לא יכול לעמוד כאן בלי לומר לידידי ומושא הערצתי, בני בגין, שלא נמצא פה: מילותיך אשר למדינה יהודית דמוקרטית, ששוויון הזכויות לכל אחד ואחד מאזרחיה הוא ערך עליון ומקומו בחוק הלאום, מילותיך חשובות וראויות ללימוד בבתי-הספר במערכת החינוך בישראל.

איל בן ראובן: החוק הזה, שאנחנו מדברים עליו, הוא חוק רע.

איל בן ראובן: הוא חוק שבראש ובראשונה נועד להרחיק אופציה לתהליך מדיני, גם מול מדינות באזור, גם מול הפלסטינים – תהליך מדיני שבימים אלו מחכה למימוש; מדינות רבות באזור מחכות לקריאת כיוון חיובית מצדנו, וזו לא באה.

איל בן ראובן: יש כאן, בכנסת, חברים בקואליציה, מובילי החוק הרע הזה, שברור שיעשו כל מאמץ למנוע תהליך מדיני מכל סוג שהוא.

איל בן ראובן: וחיו על חרבם – זו ססמתם.

איל בן ראובן: האמינו לי, אני יודע מהי חרב, כמו חברי וידידי יואב גלנט.

איל בן ראובן: אני יודע, אנחנו יודעים, כמה נכון לעשות הכול כדי להימנע משימוש בחרב.

איל בן ראובן: אני תמה על חברים בקואליציה שרצים מאחורי יוזמי החוק הזה, ואינם מנסים לצאת מהשביל הרע הזה, שמותווה להם.

איל בן ראובן: לעצם נושא ירושלים – ירושלים היא בירת ישראל לנצח, אין שאלה בנושא הזה.

איל בן ראובן: ואל תעזו, חברי מהימין, להאשים, כדרככם, אותי ואותנו שחושבים אחרת, כעוכרי ירושלים ומדינת ישראל.

איל בן ראובן: השאלה איזו מין ירושלים אנחנו רוצים.

איל בן ראובן: אני רוצה ירושלים יהודית, עם רוב יהודי לנצח, שאיננה זקוקה לכוח, לא צבא ולא משטרה, כדי לשלוט בה ברוב יהודי ברור ובדרך דמוקרטית ראויה.

איל בן ראובן: החוק הזה נועד למנוע את הפרידה שלנו מכפרים ומשכונות שאינם ירושלים.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, זה עוד חוק כוחני מיותר.

איל בן ראובן: אין בו צורך.

איל בן ראובן: כשיגיע היום להיפרד מהפלסטינים, יהיה נכון להיפרד מאותן שכונות שאינן ירושלים בירת ישראל, ולעבר היפרדות מלאה מהפלסטינים, כאשר גושי ההתיישבות, מחוזקים, יישארו בידינו.

איל בן ראובן: ואיננו מוותרים בשום אופן על מרכיבי הביטחון, מבוססי צה"ל חזק וממשלה אחרת – כן, אחרת – שמאחדת את החברה הישראלית במקום לפלג אותה.

איל בן ראובן: אפילו בחוק הלאום, שאתם עוסקים בו היום, אתם עושים הכול כדי לפלג את העם.

איל בן ראובן: אני קורא להצביע נגד החוק הרע הזה, ובהמשך גם נגד הממשלה הזאת.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בחוק המוצע נעשה ניסיון ליישר את העקום: "הלנצח תאכל חרב" – סימן שאלה, סימן שאלה עקום בצורתו – לקביעה "לנצח תאכל חרב" – סימן קריאה ישר.

ג'מאל זחאלקה: זו משמעותו האמיתית של החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: הרי ידוע, ואלה שהציעו את החוק יודעים טוב מאוד, שלא נברא ולא יהיה שום מנהיג פלסטיני שיהיה מוכן לוותר על ירושלים המזרחית, בירת פלסטין.

ג'מאל זחאלקה: לא יהיה דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: התוצאה, עם החוק הזה – שלא יהיה הסדר מדיני.

ג'מאל זחאלקה: אין סיכוי להגיע לשלום.

ג'מאל זחאלקה: וכן, לנצח תאכל חרב.

ג'מאל זחאלקה: מי שמצביע בעד החוק הזה מצביע מלחמה תמידית, מצביע על קבורתו של חלום השלום, שרבים בארץ הזאת עדיין חולמים אותו.

ג'מאל זחאלקה: זהו חוק אנטי-דמוקרטי בעליל; רוב בכנסת יקבע שלא הרוב קובע.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, כביכול בצורה דמוקרטית מעבירים חוק אנטי-דמוקרטי.

ג'מאל זחאלקה: כי מה משמעות ה-80?

ג'מאל זחאלקה: משמעות ה-80, שהרוב לא קובע.

ג'מאל זחאלקה: ומה זה הרוב לא קובע?

ג'מאל זחאלקה: זה אנטי-דמוקרטי.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לבוא ולהגיד ולטעון: דמוקרטיה, כשאתה טוען שאתה רוצה רוב של 80, כי רוב של 80 הוא רוב אנטי-דמוקרטי.

ג'מאל זחאלקה: כי אם יהיה 51%, או 55%, או 60, או 70 – לא יעזור, לא יעבור החוק, לא תעבור החלטה.

ג'מאל זחאלקה: צריך 80.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, המיעוט יקבע.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק של אוליגרכיה, של שלטון המיעוט.

ג'מאל זחאלקה: מציעי החוק חושבים שביום מן הימים הם יהיו מיעוט, ורוצים לשריין מעכשיו את עמדתם הפוליטית בחוק.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר הזוי, מטורף.

ג'מאל זחאלקה: זהו שפל חסר תקדים.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת הזאת מגיעה לשפל.

ג'מאל זחאלקה: אנשים שעושים את החוק הם מחרחרי מלחמה, תאבי דם, לא אכפת להם, למען אתוס מטורף, למען טירוף הדעת שלהם, למען חלומות – לא יודע מאיפה הם מביאים אותם – משיחיים, מוכנים לרמוס כל דבר – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – לשפוך את כל הדם בעולם.

ג'מאל זחאלקה: בבית-המקדש, אומרים ששפכו דם של פרות – אתם רוצים לשפוך דם של בני אדם בשביל החלומות שלכם.

ג'מאל זחאלקה: תתביישו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חשבתי שהכנסת הזאת הגיעה לשפל כשחבר כנסת מהמפלגה שלך – –

ג'מאל זחאלקה: אתם מביאים – – – אתם מחרחרי מלחמה.

שולי מועלם-רפאלי: – – נכנס לבית-סוהר על שיתוף פעולה עם רוצחים ומחבלים.

ג'מאל זחאלקה: אתם אחראים לשפיכות דמים.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: על שיתוף פעולה עם רוצחים ומחבלים.

יחיאל חיליק בר: תודה, תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מהמפלגה שלך – –

ג'מאל זחאלקה: תתביישו לכם.

שולי מועלם-רפאלי: – – נכנס לבית-סוהר על שיתוף פעולה עם רוצחים.

יחיאל חיליק בר: תודה, שולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל בירן, אחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: מיקי פה?

יחיאל חיליק בר: מיקי פה, יופי.

יואל חסון: הרשימה לא נכונה פה.

יחיאל חיליק בר: לא, כי הסיעה עשתה הרבה החלפות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו שותפים לטקס קבורה של השלום.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שאתם עושים.

יחיאל חיליק בר: אתה אחריו.

יחיאל חיליק בר: אתה אחרי מיקי.

שולי מועלם-רפאלי: אתם רוצים בשלום?

שולי מועלם-רפאלי: אתם – – –

ג'מאל זחאלקה: זה טקס קבורה.

ג'מאל זחאלקה: זה טקס קבורה.

ג'מאל זחאלקה: אין דמוקרטיה פה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: הכול משחק.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מצביעים – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: הכול הצבעה – – –

שולי מועלם-רפאלי: אתם מסיתים לרצח יהודים, לא לשלום.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להוציא אנשים עכשיו.

יחיאל חיליק בר: באמת, נו, אנחנו פה מליאה שלושת רבעי ריקה.

מיכל בירן: אל דאגה, יש מספיק אשמה לכולם, שולי.

מיכל בירן: גם אתם מסיתים וגם הם מסיתים.

ג'מאל זחאלקה: זה מטורף, מה שאתם עושים.

קריאות: – – –

יואל חסון: שניכם, שניכם – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי וג'מאל זחאלקה להירגע, ועכשיו.

יחיאל חיליק בר: להירגע, ועכשיו.

ג'מאל זחאלקה: – – – שמשווה זה וזה.

יחיאל חיליק בר: יואל, אל תתסיס.

יואל חסון: אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: ההפך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יואל חסון: אותו דבר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יואל חסון: – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אל תגיד לי ככה, שאני כמו מחרחרי מלחמה.

מיכל בירן: אתה לא כמו, אבל גם אתה מסית, ג'מאל, גם אתה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, סליחה, יש פה דיון.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יחיאל חיליק בר: יש פה דיון, תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר כנסת מהמפלגה שלך – – –

יחיאל חיליק בר: שולי, אני מבקש ממך – –

יואל חסון: את יכולה גם לצאת.

יחיאל חיליק בר: – – אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

יחיאל חיליק בר: יואל, אתה סגן יושב-ראש הכנסת, אתה עוזר להתסיס את האווירה במקום להרגיע?

יחיאל חיליק בר: לא, אני אעשה את זה במשמרת שלך גם, אין בעיה.

יואל חסון: הוא מדליק את האש, אחר כך הוא מכבה אותה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל בירן, אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת.

מיכל בירן: החוק הזה, של ירושלים, חברת הכנסת מועלם, הוא לא פחות מהזוי.

מיכל בירן: הוא הזוי כי מה שקורה בירושלים הוא מיקרוקוסמוס למה שהולך לקרות לנו במדינה אם הכיוון שאליו אתם גוררים אותנו יימשך.

מיכל בירן: המזל הכי גדול שלנו הוא שתושבי ירושלים הערבים מחרימים את הבחירות המוניציפליות.

מיכל בירן: אנחנו נהנים מזה שמחרימים אותנו ולא רוצים נורמליזציה.

מיכל בירן: מה היה קורה – מה היה קורה אם לא היו מחרימים?

מיכל בירן: היו תוצאות אחרות לגמרי בבחירות לעיריית ירושלים.

מיכל בירן: אני לא יודעת איך את, חברת הכנסת שולי מעולם, היית חוגגת את יום ירושלים עם ראש עיר שיכול להיות שהיה מאוד מוכשר, הרבה דברים, אבל אני חושבת שהייתה לך בעיה עם הקונספט שיהיה ראש עיר ערבי לירושלים, עיר הקודש שלך.

שולי מועלם-רפאלי: מה שטוב זה שאת לא נותנת לעובדות לבלבל אותך.

שולי מועלם-רפאלי: תפסיקו כבר עם השד הדמוגרפי הזה.

שולי מועלם-רפאלי: די כבר, תתקדמו הלאה.

שולי מועלם-רפאלי: תתקדמו הלאה – – –

מיכל בירן: תספרי בעצמך, חברת הכנסת שולי מועלם.

מיכל בירן: אתם כל הזמן טוענים שאנחנו נחלק את ירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: אי-אפשר לפנות אלי ולהתפלא שאני עונה.

יחיאל חיליק בר: שולי, אני ממש מתאפק לא לקרוא אותך לסדר.

שולי מועלם-רפאלי: לא, היא פנתה אלי – – –

יחיאל חיליק בר: מותר לה להגיד מה שהיא רוצה.

יחיאל חיליק בר: תעלי ותדברי גם.

מיכל בירן: אתם פוגעים ביכולת של ירושלים להיות עם אוריינטציה יהודית, כבירתו של העם היהודי לנצח-נצחים.

מיכל בירן: מי שעושה את זה זה אך ורק אתם.

מיכל בירן: עכשיו, החוק הזה הוא אפילו לא חוק אמיתי.

מיכל בירן: אני באמת לא יודעת מה הוא נועד לשרת חוץ מהסתה, ופה ההאשמות נכונות לחלוטין, כי אפילו כל הסעיף הזה, שיצטרכו 80 ח"כים בשביל לעשות איזשהו שינוי, יהיה אפשר לשנות אותו ב-61 ח"כים, כך שהדבר הזה, חוץ מלבזבז לנו את הזמן, להסית, להתסיס, לזרוע שנאה, לזרוע זרעים של חוסר סובלנות בחברה הישראלית, זה הדבר היחיד שהקואליציה הזאת עושה, וזאת המטרה היחידה של חוק ירושלים, וחוק הלאום, וכל החוקים שמגיעים אלינו מדי יום ביומו.

מיכל בירן: שום דבר שקשור באמת לשיפור החיים של אזרחי ישראל אתם לא עושים.

מיכל בירן: קמים כל בוקר וחושבים – איך נסית היום, איך נתסיס, איך נפלג, איך נהרוס.

מיכל בירן: ואם החזון שלכם יקרה בירושלים, וזה הפחד הגדול שלנו, שזה גם מה שיקרה – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל בירן: – – שגם זה מה שיקרה – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, שולי, תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל בירן: – – שזה מה שיקרה במדינת ישראל.

מיכל בירן: את תצטרכי בסוף לבחור, שולי, אם את אומרת שלום ללהיות חלק ממועדון המדינות הדמוקרטיות, או שאת נותנת אזרחות לכ-2 מיליון פלסטינים, ואז, עזבי שלא נהיה רוב – 60:40 – יהיו פוגרומים של אנטישמיות בצרפת, ירצו לעלות יהודים – יגידו אז, בצדק, חברי הכנסת הערבים, שיהיו 40% מהבית – סליחה, לא צריך לממן את זה מתקציב המדינה.

מיכל בירן: מה תגידי אז?

מיכל בירן: אתם חופרים את הקבר שלנו.

מיכל בירן: אתם זורעים את זרע הפורענות.

מיכל בירן: הבעיה היא שאת המחיר כולנו נשלם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי, גם על הדיוק בזמנים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: אוי, חברת הכנסת מועלם, עכשיו את הולכת לי?

מיקי רוזנטל: האמת, התלבטתי אם בכלל לעלות הנה, כי החוק הזה, חוץ מאצבע בעין אין לו שום משמעות, הרי צריך 61 חברי כנסת לחוקק את החוק הזה, וצריך 61 חברי כנסת לבטל את החוק הזה, ואני מייחל שיבוא היום שאנחנו באמת נעמוד בפני הסדר ונוכל לבטל את החוק המטופש הזה, שכל כוונתו היא רק לסתום את הגולל על האפשרות בכלל להידבר.

מיקי רוזנטל: עכשיו, אני באמת תוהה: קודם כול, יש לנו ערגה גדולה לירושלים, וכולנו אוהבי ירושלים.

מיקי רוזנטל: השאלה רק אם עיסאוויה היא ירושלים, האם אנחנו חלמנו על שיח' ג'ראח?

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: אנחנו חלמנו על ירושלים השלמה והמאוחדת בלי השכונות הערביות, שאף פעם לא היו חלק משטח ירושלים, ועליה אנחנו נגן בכל לבנו.

מיקי רוזנטל: לדעתי הבית הזה מאוחד סביב ירושלים בגבולותיה האמיתיים, אבל יש לי בשורה קצת קשה לבית היהודי: יש פה יהודים שהערבים לא יצליחו לגרש אותם, ויש פה ערבים שיהודים לא יצליחו לגרש אותם, ויש רק שתי אפשרויות – או שאנחנו נמשיך לריב אחד עם השני, או שנלמד לחיות אחד עם השני.

מיקי רוזנטל: עכשיו, אני אומר לכם – הצד השני, הפלסטיני, לא נראה מלבב במיוחד, ולא נראה שאפשר להגיע אתו להסכם בעת הזאת, אבל בסוף, הסכמים עושים עם אויבים, והפלסטינים הם אויבים, והם יהיו פעם, אני מקווה, גם שכנים טובים שלנו.

מיקי רוזנטל: אני רק תוהה – באמת תוהה – הרי התורה משובצת דברי ערגה לשלום, מ"לא ישא גוי אל גוי חרב" ועד – דוגמאות אין-סופיות – מתי המילה "שלום" הפכה מילת גנאי במדינת ישראל?

מיקי רוזנטל: כל החוק הזה, יש לו רק ייעוד אחד: לשים מקלות באפשרות – באפשרות – להגיע אי-פעם להסכם עם הפלסטינים, כי אנחנו יודעים שגם להם יש זיקה עמוקה לירושלים, וזה בסדר גמור, ולא צריך לפחד מזה.

מיקי רוזנטל: הדבר היחיד שמפחיד זה רק מחרחרי המלחמה בינינו, שכל הזמן רק מחפשים איך להגביר את הלהבות.

מיקי רוזנטל: השבוע הם כמעט, לצערי, הצליחו.

מיקי רוזנטל: אני מקווה מאוד – אגב, בשני הצדדים.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, בעיני אין הבדל בין ג'מאל זחאלקה, שהוא לאומן פלסטיני, לבין שולי מועלם, שהיא לאומנית יהודית.

מיקי רוזנטל: אין הבדל.

מיקי רוזנטל: שניהם רוצים לראות פה רק מצב של מלחמה כל הזמן.

מיקי רוזנטל: אבל הרוב השפוי בבית הזה באמת באמת רוצה להגיע להסדר, ואין הסדר בלי ירושלים, ועיסאוויה היא לא ירושלים.

מיקי רוזנטל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יחיאל חיליק בר: מחוק?

יחיאל חיליק בר: אז יוסף ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, השר גלנט, החוק שהממשלה מביאה היום, הקואליציה מביאה היום, הוא חוק פחדני.

יואל חסון: הוא חוק שבו אתם למעשה קוברים את הראש בחול ולא מסתכלים למציאות בעיניים.

יואל חסון: למה צריך בדיוק 80 חברי כנסת כדי להוציא את שועפאט מירושלים?

יואל חסון: מה יש בשועפאט או בג'בל מוכבר – שמעולם לא היו, אגב – וכולם יודעים את זה – חלק מירושלים ההיסטורית, שאין בהם שום גרגר חול קדוש ליהדות, ואין אפילו יהודי אחד שחי שם – אחד שחי שם – מה יש במקומות האלה שהוא כל כך חשוב לכם?

יואל חסון: מה האובססיה שלכם שתושבי שועפאט יהיו תושבי ירושלים?

יואל חסון: נראה לכם הגיוני שפה, בכנסת ישראל, יהיה אפשר ברוב רגיל לבטל את בית-המשפט העליון, או להחליף לשיטת משטר מלוכנית שבה שושלת נתניהו תשלוט עד לקץ הימים, אבל כדי להכריע שמחנה הפליטים שועפאט לא יהיה חלק מירושלים – בשביל זה אתם מבקשים 80 חברי כנסת?

יואל חסון: אתם משנים פה סדרי עולם מכל כיוון ברוב מזדמן, אבל דווקא את ג'בל מוכבר ושועפאט אתם מבקשים לשריין ב-80 חברי כנסת?

יואל חסון: על מה ולמה?

יואל חסון: גם אם החוק הזה יעבור – הוא יעבור, כמו שגם אנחנו, הדבר הראשון שנעשה כשניבחר, אנחנו נבטל אותו – אני מודיע לכם שהנחתי היום על שולחן הכנסת את החוק שלי, שקובע שממשלת ישראל תציג תוכנית לנתק את הכפרים הפלסטיניים ממדינת ישראל ומירושלים.

יואל חסון: הצעת החוק שלי היא פשוטה וברורה; כולנו מכירים את האיחוד המרגש ב-67' – ירושלים שלנו, עם ירושלים הירדנית, שאוחדה לירושלים אחת.

יואל חסון: אז, אותם כפרים פלסטיניים שהם חלק מהגדה לא היו ירושלים.

יואל חסון: הממשלה קיבלה החלטה להוסיף אותם לירושלים, ואז נוצרה כאן מציאות קשה, שמערערת את הביטחון של ירושלים, מסכנת את מעמדנו, מעמד העם היהודי, בשמירה על הריבונות בירושלים, עומס כלכלי גדול וסכנה דמוגרפית.

יואל חסון: אני רוצה לשמור על ירושלים מאוחדת.

יואל חסון: אני רוצה את ירושלים יהודית ודמוקרטית לדורי-דורות.

יואל חסון: אני רוצה ירושלים של זהב, של נחושת ושל אור.

יואל חסון: אתם, בחוק הזה, מקימים במו ידיכם את ירושלים הפלסטינית, את ירושלים של שועפאט וג'בל מוכבר וצור באהר.

יואל חסון: אתם מבטיחים את המשך הידרדרותה של ירושלים, שמצבה כבר היום לא מזהיר, לעיר בירה ענייה, חלשה, שסועה ומדממת.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

יואל חסון: אני מסיים, אדוני.

יואל חסון: גם אם הצעת החוק הגרועה הזאת תעבור, כשבמושב הבא אני אעלה את הצעת החוק שלי, שמבקשת לעשות את מה שנכון ומה שכולם עמוק בפנים יודעים, אני מצפה שיהיו כאן 80 ידיים בעד ירושלים יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טאלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלעזר שטרן – אתה לא חייב, אל תיראה כזה מבואס, מצטער שהפרעתי לך, אתה פשוט רשום.

יחיאל חיליק בר: אתה רשום, מה זה "לא רשום", אתה רשום.

יחיאל חיליק בר: אתה לא חייב.

יחיאל חיליק בר: כן, אדוני, בבקשה, שלוש דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, גם שרים, תראו, מה הבעיה של חוק ירושלים?

אלעזר שטרן: רוצים לעשות מבחן – וכבר שמעתי בצהריים את השר לוין – לציונות של יושב-ראש תנועת יש עתיד, חבר הכנסת יאיר לפיד, ושל יושב-ראש מפלגת העבודה, אבי גבאי.

אלעזר שטרן: כל בוקר אנחנו קמים בכוננות ספיגה, איזה מבחן יעשו לנו היום: האם אנחנו מספיק לאומיים?

אלעזר שטרן: אז יהיה חוק הלאום; האם אנחנו אוהבי ירושלים?

אלעזר שטרן: אז יהיה חוק ירושלים; האם הדגל שלנו כחול-לבן?

אלעזר שטרן: אז עשו גם חוק הדגל; האם אנחנו מספיק ציונים?

אלעזר שטרן: אז איך נעיף מפה הכי מהר חברי כנסת ערבים, שלא תמיד אנחנו מסכימים אתם, אבל יותר טוב שלא יהיו פה.

אלעזר שטרן: ואם לא, אז אולי אנחנו לא ציונים.

אלעזר שטרן: ואחרי זה גם ימשיכו להטיח בנו, להסתכל: אתם שמאל.

אלעזר שטרן: אנחנו לא שמאל, אבל בעיני שמאל זה לא בושה.

אלעזר שטרן: אני צריך להגיד את האמת: אני לא בטוח שהימין תרם למדינת ישראל יותר מהשמאל.

אלעזר שטרן: במחוזות שמהם אני בא, איפה שסופרים יותר שנות שירות, ויותר דרגות, ויותר אותות מלחמה, נראה לי שהשמאל מנצח.

אלעזר שטרן: ואמרתי לכם, אני לא שמאל.

ענת ברקו: – – –

אלעזר שטרן: ואמרתי לכם, אני לא שמאל.

אלעזר שטרן: אבל אני אגיד לך, חברתי חברת הכנסת ענת ברקו, ירושלים – – –

ענת ברקו: – – –

אלעזר שטרן: לא לא לא, אני אגיד לך על מה יש לי אתך ויכוח.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: אבל תני לי, אני אגיד לך.

יחיאל חיליק בר: ענת ברקו, תודה.

יחיאל חיליק בר: יש לאנשים שלוש דקות לדבר, תנו להם לדבר.

אלעזר שטרן: אבל תני לי, אני אגיד לך על מה יש לי ויכוח אתך.

אלעזר שטרן: חוק ירושלים הזה, שאין לו שום משמעות – אנחנו אוהבי ירושלים לא פחות מאף אחד ממציעי החוק – אין לו שום משמעות, אבל הוא מסך עשן למה שאת נתת יד אתמול, בכאב גדול, אני יודע.

ענת ברקו: מה אתה אומר?

ענת ברקו: מה אתה אומר?

אלעזר שטרן: למה שאת נתת יד אתמול – את אמרת, לא אני.

אלעזר שטרן: את אמרת.

אלעזר שטרן: את אמרת.

ענת ברקו: אתה התבלבלת, אדוני היקר.

אלעזר שטרן: בוועדת החוץ והביטחון אמרת שכואבת לך הבטן, והצבעת.

ענת ברקו: כן, נכון, קשה.

ענת ברקו: אני בעד שכולם ישרתו, אבל יש קואליציה וזהו.

ענת ברקו: אני בעד.

אלעזר שטרן: הצבעת בעד הפליית חיילי צה"ל לרעה, בעד יכולת להסית נגד שירות בצה"ל גברים ונשים.

ענת ברקו: אני לא בעד, ואתה יודע את זה.

אלעזר שטרן: את נתת לזה יד, ואת יודעת.

אלעזר שטרן: עזבי עכשיו, ענת – – –

ענת ברקו: עזוב, עזוב, אל תציע – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ברקו.

אלעזר שטרן: לא, יש משמעת קואליציונית.

ענת ברקו: גם לך יש משמעת.

יחיאל חיליק בר: תתחיל לסכם.

יחיאל חיליק בר: ענת, חברת הכנסת ברקו, יש לו עשר שניות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אלעזר שטרן: אני, יש לי רק בקשה אחת: שהקואליציה הזאת, שיחד עם חברתי שולי מועלם, פוגעת יום אחרי יום בחיילי צה"ל, ומעדיפה בחורי ישיבות בחופשות, בנסיעות לחו"ל – תאמיני לי, החרדים יתביישו ממה שנתתם להם אתמול, שיוכלו לנסוע לחו"ל.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

אלעזר שטרן: ולמה זה?

אלעזר שטרן: בשביל שלא נתבייש, עוטפים את זה בחוק ירושלים – אוהבי ירושלים.

אלעזר שטרן: אנחנו אוהבי ירושלים יותר, אוהבי מגיני ירושלים יותר, ולכן אנחנו נגן על חיילי צה"ל, ונעשה הכול שכמה שיותר ישרתו בצה"ל כמה שיותר שנים בכמה שיותר יחידות קרביות, ונתגמל אותם בהתאם, ולא נגיד – בחסות למנוע סוג של רב מסית נקריב את חיילי צה"ל וניתן לבחורי הישיבות ביחס לחיילי צה"ל – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אלעזר שטרן: – – פי ארבעה חופשות בשנה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אלעזר שטרן: פי ארבעה חופשות בשנה.

שולי מועלם-רפאלי: יש כאלה שכבר הקריבו, שטרן.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא תדבר אתי על מי שמקריב לצבא – – –

אלעזר שטרן: חייל צה"ל – 21; בחור ישיבה, כי את נתת לו יד – 78 ימי חופשה.

אלעזר שטרן: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אתה אפס מאופס.

שולי מועלם-רפאלי: לי אתה לא תגיד שאתה – – – את חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: זה נכון, אני אכן כבר הקרבתי חייל צה"ל אחד.

שולי מועלם-רפאלי: אתה אפס מאופס.

שולי מועלם-רפאלי: אפס מאופס.

אלעזר שטרן: ההתנהגות הפוליטית שלך היא בושה למה שאת מייצגת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אתה אפס מאופס, כי אני, בניגוד לך, כבר הקרבתי חיילי צה"ל, אבל אתה רק מדבר, מדבר ומדבר.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא תדבר אתי על ההקרבה של חיילי צה"ל.

אלעזר שטרן: תתחילי להתנצל.

אלעזר שטרן: אמרת לי אפס מאופס, תתחילי להתנצל.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא תדבר אתי – – – אתה אפס מאופס.

שולי מועלם-רפאלי: אפס מאופס.

יחיאל חיליק בר: אלעזר, בתור מי שלא רצה לדבר בכלל – – –

אלעזר שטרן: היא קראה לי אפס מאופס.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול לבקש הודעה אישית.

שולי מועלם-רפאלי: אפס מאופס.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא תדבר אתי על הקרבה של חיילי צה"ל.

אלעזר שטרן: יאללה, את היסטרית, את איבדת את העשתונות.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא תדבר אתי על הקרבה של חיילי צה"ל.

אלעזר שטרן: אני יכול ללמד אותך.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת, אני לא רוצה להוציא מהדיון הזה אנשים.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממך להירגע.

יחיאל חיליק בר: גם את, מגישת החוק, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא אשתוק.

יחיאל חיליק בר: בסדר, תסבירי לו את מה שצריך.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שטרן לא ידבר אתי על ההקרבה של חיילי צה"ל ואתה לא תפסיק אותו.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אני מבין אותך, שולי, אנחנו מנהלים פה דיון.

יחיאל חיליק בר: מה זה "לא תפסיק אותו"?

יחיאל חיליק בר: הוא, זכותו להגיד מה שהוא רוצה, זכותך להגיד מה שאת רוצה.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

יחיאל חיליק בר: מה, את יודעת איזה דברים נאמרים פה, לצערי?

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לאנשים מה להגיד?

שולי מועלם-רפאלי: אם האמירה שלו על ההקרבה שלי של חיילי צה"ל עוברת בשקט – – –

יחיאל חיליק בר: א.

יחיאל חיליק בר: לא שמעתי מה הוא אמר.

שולי מועלם-רפאלי: אה, אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אז תגידי לי.

יחיאל חיליק בר: אבל את גם יכולה לבקש – לא, באמת אני אומר.

יחיאל חיליק בר: את יכולה לבקש הודעה אישית.

יחיאל חיליק בר: את יכולה לבקש לדבר.

יחיאל חיליק בר: אני לא שמעתי – – –

מיכל רוזין: הוא לא דיבר עלייך.

שולי מועלם-רפאלי: ועוד איך הוא דיבר עלי.

שולי מועלם-רפאלי: ועוד איך הוא דיבר עלי.

שולי מועלם-רפאלי: תתביישי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, אני לא יודע מה נדמה לחברת הכנסת מועלם שאמרת – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת שזה לא יעבור לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אז רגע – מה את טוענת שהוא אמר?

דב חנין: רגע, חיליק, זה לא הנושא עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע, שמע, יש פה דברים שכואבים.

יחיאל חיליק בר: נו, באמת, דב חנין, אל תעזור לי לנהל את המליאה.

יחיאל חיליק בר: אל תעזור לי לנהל את המליאה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שטרן האשים אותי בזה שאני מקריבה חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, אתה שתקת על זה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מבקשת להגיד שאני כבר הקרבתי חייל צה"ל אחד.

יחיאל חיליק בר: את אמרת שהוא דיבר על הבן שלך, שולי, לא שאת לא מקריבה חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: על הבעל שלי.

שולי מועלם-רפאלי: על הבעל שלי שנהרג.

שולי מועלם-רפאלי: תתבייש.

שולי מועלם-רפאלי: תתבייש.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן – אתה לא רוצה להתייחס.

יחיאל חיליק בר: טוב.

טלי פלוסקוב: אתה לא רוצה להתנצל או להסביר את מה שעשית?

יחיאל חיליק בר: זה ייפתר, אתם רוצים – חבר הכנסת שטרן, אתה רוצה להבהיר מה אמרת?

יחיאל חיליק בר: אני אתן לך הזדמנות חריגה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה?

שולי מועלם-רפאלי: ראש אכ"א במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אני שואל, כי עומד פה חבר הכנסת בהלול, ואני לא רוצה שהדיון הזה ייגרר – לא לא לא, מהצד.

יחיאל חיליק בר: מהצד, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מהצד, ממש בדקה.

דב חנין: יש כאן דיון אחר.

יחיאל חיליק בר: שולי, הוא עולה להסביר.

יחיאל חיליק בר: הוא עולה להסביר, בשבילך.

יחיאל חיליק בר: הוא עולה להסביר, אז תמתיני רגע.

דב חנין: מה להסביר, יש כאן דיון אחר.

יחיאל חיליק בר: דב חנין, אתה רוצה לנהל את המליאה?

יחיאל חיליק בר: אתה לא תנהל את המליאה.

יחיאל חיליק בר: לי גם אכפת מרגשות של חברי כנסת, וחשבו שנאמר פה משהו.

יחיאל חיליק בר: אז אתה מבזבז זמן עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אתה מבזבז זמן.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: תני מיקרופון לחבר הכנסת שטרן, בבקשה, בדקה.

ישראל אייכלר: שיתנצל על זה שהוא מסית.

יחיאל חיליק בר: סליחה, חבר הכנסת אייכלר, תפסיקו לעזור לי לנהל את המליאה.

יחיאל חיליק בר: ומספיק זה גלש לפסים אישיים ומכוערים.

יחיאל חיליק בר: אז להירגע, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אל תעזרו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, בדקה, תסביר מה והאם אמרת לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, שמאוד נסערת מהדברים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אני מבקש לשמור על השקט.

אלעזר שטרן: אני כמובן לא מתכוון להתנצל על שום דבר שאמרתי.

אלעזר שטרן: אני לא אתן לאף אחד שיטיף לי מוסר על שירות צה"ל ושירות המדינה ושידביקו או שייקחו כתרים לעצמם.

ישראל אייכלר: היית ג'ובניק כל החיים.

יואל חסון: או, מי אומר את זה, אייכלר?

מיקי לוי: אתה עוד פותח את הפה?

קריאה: – – –

קריאה: נו, באמת.

אלעזר שטרן: אני אומר עוד פעם – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, תנו בבקשה לחבר הכנסת – האלוף במיל.

יחיאל חיליק בר: , אייכלר – האלוף במיל אלעזר שטרן – –

מיקי רוזנטל: קצת כבוד שיהיה לך.

יחיאל חיליק בר: – – שקראת לו ג'ובניק, זה קצת מצחיק.

יואל חסון: – – –

קריאה: – – – באכ"א.

יחיאל חיליק בר: הוא היה באכ"א?

יחיאל חיליק בר: אתה – אני מציע לך – – –

מיקי לוי: הוא היה ג'ובניק?

מיקי לוי: הוא היה ג'ובניק?

יחיאל חיליק בר: הוא במקרה גם היה המפקד שלי בצבא.

מיקי לוי: תגיד, אתה לא מתבייש?

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: טוב – – –

מיקי לוי: הוא הוביל לוחמים, הוא היה – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר, אני מבקש לתת – – –

יואל חסון: – – –

שולי מועלם-רפאלי: הוא העליל עלי שאני מקריבה את חיילי צה"ל – – –

יחיאל חיליק בר: אז שולי, בואי נשמע מה הוא אמר.

יחיאל חיליק בר: יכול להיות שלא הבנת נכון.

יחיאל חיליק בר: בואו, תנו לו לדבר, בבקשה, ונמשיך את הדיון הזה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת האלוף במיל' אלעזר שטרן.

יחיאל חיליק בר: כן.

אלעזר שטרן: כיוון שחבר הכנסת אייכלר הצטרף למוחים, אז – אני אמרתי – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אלעזר שטרן: אני אמרתי, ואני חוזר ואומר:

אלעזר שטרן: אני חושב שההתנהלות הפוליטית של הקואליציה הזאת מול חיילי צה"ל – היא העדיפה אתמול, בוועדת החוץ והביטחון, את אלה שלא משרתים על פני אלה שמשרתים, ובין אלה שנתנו לזה יד הייתה גם חברתי, עם כל הכבוד הראוי, שולי מועלם.

אלעזר שטרן: אני חושב שאת הדברים האלה מותר להגיד בכנסת, ומי שרוצה לראות – –

שולי מועלם-רפאלי: אתה אמרת שאני מקריבה את חיילי צה"ל.

אלעזר שטרן: – – ומי שרוצה לראות – –

שולי מועלם-רפאלי: תחזור בך מהאמירה הזאת.

אלעזר שטרן: – – ומי, ומי – – –

שולי מועלם-רפאלי: אתה אמרת שאני מקריבה את חיילי צה"ל.

יחיאל חיליק בר: שולי, הוא מסביר מה הוא אמר.

יחיאל חיליק בר: הוא מסביר, אבל, מה הוא אמר.

שולי מועלם-רפאלי: הוא צריך לחזור בו מהאמירה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא מסביר מה הוא אמר.

יחיאל חיליק בר: רגע.

דב חנין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, על להקריב את חיילי צה"ל – זה משפט – – –

יחיאל חיליק בר: אני הפסקתי דיון כדי לתת לו להסביר, כי אני לא מזלזל ברגשות שלך, אבל אני נותן לו להסביר.

אלעזר שטרן: אני מציע לכולנו שהמילה "להקריב" היא לא תמיד חיים ומוות, היא עניין של מעמד חיילי צה"ל, היא עניין של מעמד המשרתים.

אלעזר שטרן: והעניין של – אם אני מעדיף על משרתים אחרים, זה אומר שאני מקריב חיילים מול אחרים.

אלעזר שטרן: – – מי שלקח את זה באופן אישי, ובאופן של חיי אדם – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: – – גם אני חי בתוך משפחה שכולה, לא רק חברת הכנסת שולי מועלם חיה בתוך משפחה שכולה – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

אלעזר שטרן: – – מותר לנו לדבר במונחים האלה כאן ולהישאר רגועים.

אלעזר שטרן: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אז חבר הכנסת שטרן עומד על זה שהוא אמר שאני מקריבה את חיילי צה"ל.

ישראל אייכלר: הוא לא התנצל.

שולי מועלם-רפאלי: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר "להקריב" – –

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – הוא הסביר למה הוא התכוון.

ישראל אייכלר: – – – התנצל.

יחיאל חיליק בר: שולי, את רשאית לעשות עם זה מה שאת רוצה.

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני ניסיתי – –

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – להבהיר את הדבר הזה כדי שאת לא תיפגעי, חלילה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה – – –

מנחם אליעזר מוזס: הוא לא מתנצל.

מנחם אליעזר מוזס: הוא לא מתנצל.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל בפני חבר הכנסת בהלול.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להמשיך את הדיון, שממנו בוודאי ייזכר גם שחבר הכנסת אייכלר קרא לשטרן ג'ובניק.

יחיאל חיליק בר: זה באמת מעניין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בהלול, אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

זוהיר בהלול: ההתנצלות שלך מתקבלת.

זוהיר בהלול: חברות וחברים, אדוני היושב-ראש, אם הייתה ניתנת לי הפריבילגיה להתקין במוחי מחיקון סלקטיבי, הייתי מוחק את העובדה שאני חבר כנסת בכנסת ישראל העשרים.

זוהיר בהלול: אני בוש ונכלם מההתנהלות של הקואליציה ושל ממשלת ישראל, שמנציחה את העוול באזור הזה וגודעת כל מרקם של אפשרות להתוות דרך אחרת כאן, בארץ הקודש.

זוהיר בהלול: ישראלופוביה.

זוהיר בהלול: אתם אומרים אסלאמופוביה?

זוהיר בהלול: ישראלופוביה.

זוהיר בהלול: מכיוון שאתם פוחדים.

זוהיר בהלול: אתם מפחדים, מבוהלים, משותקים אפילו, לעתים, מן העובדה שיש מולכם פלסטינים.

זוהיר בהלול: כשאומרים לכם "פלסטינים", אתם מבוהלים; כשאומרים לכם "ערבים אזרחי מדינת ישראל", אתם מבוהלים; כשמזכירים, רחמנא ליצלן, את השלום, אתם מבוהלים.

זוהיר בהלול: וכאשר מדברים על דמוקרטיה, אתם מ-בו-ה-לים, ולא אני המצאתי את הטון המוזיקלי הזה, אלא ראש הממשלה שלכם, כאשר אמר:

זוהיר בהלול: הם מפחדים – אבל אתם מבוהלים.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, ממשלת ישראל, באמצעות הכנסת – הם מכפיפים את הדמוקרטיה שהבניין הזה מנציח.

זוהיר בהלול: כך לפחות על פי התאוריה ההגיונית של הליכות הדמוקרטיה על קירותיו.

זוהיר בהלול: נדמה לי שבאמצעות החקיקה המשונה, הבלתי-הגיונית והבלתי-נתפסת אתם בעצם גורמים לבניין הזה להיות בניין אנטי-דמוקרטי.

זוהיר בהלול: אנחנו מדברים על דמוקרטיה, בבניין הזה, אבל בעצם אתם אוטוקרטיה – אוטוקרטיה – בהתנהלות שלכם.

זוהיר בהלול: מתעללים בהיגיון הדמוקרטי, הורסים כל אופק וכל תקווה, מנציחים את ההתנהלות של הימין המשיחי, ואתם בעצם נכנעים, אפילו – וזו חולשתכם לנוכח העובדה שאתם חשים עוצמה גדולה – הנה, אפילו במגנומטרים נכשלתם, ובבהלה שאחזה בכם אתם הסרתם את השערים המגנומטריים בצורה שאיננה אופיינית לעוצמה שאתם משדרים כלפי חוץ.

זוהיר בהלול: אני מוחה על החוק הזה, חוק ה-80 הידוע לשמצה עוד ייזכר בדברי הימים של הבניין הזה כאחד מהחוקים המאוסים, הקשים, הגזעניים.

זוהיר בהלול: ירושלים תיוותר לעולם עיר הבירה של הפלסטינים, כמו שהיא תיוותר עיר הבירה של היהודים.

זוהיר בהלול: בעצם, כאשר אתם גודעים כל תקווה בעתיד, אתם מתכחשים למציאות.

זוהיר בהלול: המציאות תטפח על פניכם ותוכיח שהצדק הוא בראש מעיינינו.

זוהיר בהלול: אני רק אספר, ממש בדקה, מכיוון שלא ניתנה לי אפשרות לדבר בזמן האמיתי, בזמן החוקי, לפי הטרמינולוגיה הספורטיבית – 1895 – משפט דרייפוס – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

זוהיר בהלול: – – אלפרד דרייפוס – הידוע לשמצה.

זוהיר בהלול: הוא הואשם – סרן יהודי צרפתי הואשם בריגול, ובבגידה בצרפת לטובת גרמניה.

זוהיר בהלול: באותה שנה הוא נשלח למאסר עולם, ודרגתו, סרן – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

זוהיר בהלול: – – נשללה ממנו.

זוהיר בהלול: האי שקיבל אותו היה אי השדים.

זוהיר בהלול: ארבע שנים מאוחר יותר היה ערעור, ובאותו ערעור הוא נאסר ונשפט לעוד עשר שנים.

זוהיר בהלול: רק ב-1906 הוא יצא לחופשי, והפך לאתוס יהודי ידוע.

יחיאל חיליק בר: תודה.

זוהיר בהלול: דעו לכם, מכוח האתוס הזה, הצדק יגבר, גם אם זה יקרה ב-2016 – לא, ב-2216.

זוהיר בהלול: זה יקרה, כי לעולם אל תדברו על נצח.

זוהיר בהלול: הנצח הוא רק הצדק, ואת זה זכרו ותנצרו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת בהלול.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכולם לנסות להקפיד על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי השרים, חברי – חברותי וחברי חברי הכנסת, הייתי קורא לחוק ירושלים הזה חוק המגנומטר.

אראל מרגלית: זה חוק שמצהיר יותר ממה שהוא מגן ובונה.

אראל מרגלית: כשאתם מסתכלים על המפלגה שלנו, מפלגת העבודה, המחנה הציוני, אתם רואים מפלגה או תנועה שבנתה בירושלים אלפי מונים הרבה יותר ממפלגות הימין.

אראל מרגלית: אבל כשאנחנו בנינו בירושלים, עם טדי קולק או עם יצחק רבין, בנינו בשכונות חדשות, על הרים וגבעות חדשים, ולא התיישבנו בלב שכונות ערביות, ולא התיישבנו ובנינו את בית יהונתן, או בכל שכונה ערבית, או פינינו חמש משפחות משיח' ג'ראח.

אראל מרגלית: אנחנו בנינו בגאווה בירושלים, ואנחנו גאים בכך.

אראל מרגלית: ועד היום השכונות האלה – אחת מהן, אני גדלתי בה, הגבעה הצרפתית – הן שכונות שבהן אתה רואה שכונות ירושלמיות שהן לא מזיקות לאף אחד, אלא הן בנו פה אתוס חדש של האחיזה המחודשת של העם היהודי בירושלים.

אראל מרגלית: אבל צריך להגיד גם את האמת, ולהסתכל למציאות בעיניים: ירושלים היא גם בירת ישראל הנצחית, וירושלים – בגאווה אנחנו אומרים את זה – היא גם המקום הקדוש לנצרות, לאסלאם, לשלוש הדתות, ובמקום לראות בכך נכס, ובמקום לראות בכך שאנשים אחרים רואים בירושלים, כשהם עוצמים את העיניים שלהם בלילה, בכל רחבי העולם, בעיני רוחם, נכס גדול – יש מכם שנבהלים מכך שעוד עמים ועוד דתות רואים בירושלים מקום קדוש גם להם.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם: תתעוררו.

אראל מרגלית: תתעוררו, ותבינו שירושלים היא גם בירת העם היהודי ובירת ישראל הנצחית, אבל ירושלים היא גם מקום קדוש לעמים אחרים, ואנחנו מכירים בזה ושמחים על כך.

אראל מרגלית: והתפקיד שלנו – כשאנחנו רוצים את העיר הזאת יוצרת, פתוחה ויוצרת, ולא סגורה ומבוצרת – זה לתת לכל הדבר הזה מקום.

אראל מרגלית: אז עכשיו, בלי פחד, בואו נסתכל על האנשים שגרים בירושלים, ולא רק נישבע על גבולותיה, ונראה שהעיר הזאת היא העיר – עם כמות הילדים – הענייה ביותר בישראל, הגדולה ביותר, גם באוכלוסייה היהודית וגם באוכלוסייה הערבית; ונסתכל ונראה שלבנות את ירושלים בימים האלה זה בעיקר – וגם – לבנות את היחסים בין אדם לחברו, ולא רק את היחסים בין האדם למקום עצמו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אראל מרגלית: ובואו נבנה את העיר הזאת – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום בבקשה.

אראל מרגלית: – – בביטחון של אנשים שנמצאים פה בזכות, ולא בכוח, ונתייחס לכל האחרים שרוצים להיות פה, ונכיר במקום הקדוש הזה כמקום שהם יכולים להתייחס אליו בגאווה ובאחווה ובערבות הדדית.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

סתיו שפיר: תודה, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה לא נמצא בדיון הזה, אבל רציתי להעביר לו מסר: חיי אומה אינם מסלול הישרדות אישי של ראש ממשלה, אבל זה מה שקורה כשלראש ממשלה אין שיקול דעת ואין לו ראייה אסטרטגית, כשהכול רדוד, חסר עומק, תועלתני, משתנה חדשות לבקרים לפי הצרכים הפוליטיים.

סתיו שפיר: איזה הסבר אתם מציעים לציבור כשאתם נצמדים למשרדים שלכם, חברי הממשלה?

סתיו שפיר: טובת המדינה, אתם אומרים, כשבעצם אתם מתכוונים לטובת

סתיו שפיר: כם האישית; יציבות שלטונית, אתם אומרים, כשבעצם אתם מתכוונים ליציבות שלטונכם; שמירה על ביטחון, אתם אומרים, כשבעצם אתם מתכוונים לשמירה על הביטחון שלכם בשלטון.

סתיו שפיר: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להמשיך עם מנהיגות כושלת וחסרת אחריות.

סתיו שפיר: אזרחים רבים מכל רחבי העם מבקשים מנהיגות אחרת, מנהיגות שאינה משנה את דרכה לפי צורכי ההישרדות שלה.

סתיו שפיר: שאיפה זו מאחדת היום בעלי דעות שונות, מימין ומשמאל, כולל כמה חברי כנסת אמיצים.

סתיו שפיר: שמענו היום חבר כנסת אמיץ אחד – מאוד – חבר הכנסת בני בגין.

סתיו שפיר: הם כבר מאסו בתכסיסים, בעולם שבו פוליטיקה היא חזות הכול; על הפוליטיקה בישראל השתלטה תרבות של רמייה – שקר הוא אמת, רע הוא טוב, כישלון הוא הצלחה.

סתיו שפיר: איפה ערכים?

סתיו שפיר: איפה אידיאלים?

סתיו שפיר: זו המנהיגות שנשים מול ילדינו?

סתיו שפיר: זו הדוגמה?

סתיו שפיר: הציניות?

סתיו שפיר: המניפולטיביות?

סתיו שפיר: אדוני ראש הממשלה, לא תוכל להמשיך כך לנצח.

סתיו שפיר: הבחירות יגיעו, ושם ניפגש כולנו עם רצון העם – את הדברים האלה אמר לא אחר מבנימין נתניהו.

סתיו שפיר: מעניין מה בנימין נתניהו של לפני תשע שנים היה אומר לבנימין נתניהו של פרשת 1000 ופרשת 2000 ופרשת 3000 ופרשת 10,000.

סתיו שפיר: בנימין נתניהו, שכל-כולו ציניות; ממשלה שכל-כולה היום קבלת החלטות הישרדותיות.

סתיו שפיר: כשיושבים פה אנשים טובים – אני רואה את חלקם כאן, באולם המליאה – יושבים פה אנשים טובים, בקואליציה הזאת – ויודעים שכל יום שהם יושבים בקואליציה – כל יום – הם חוטאים לרצון הציבור.

סתיו שפיר: כי הציבור מימין ומשמאל בסך הכול רוצה מערכת פוליטית שמשרתת אותו.

סתיו שפיר: אפשר להיות בחילוקי דעות, אפשר שלא להסכים על מה צריך לקרות בעתיד שלנו – זו בדיוק המהות של הפוליטיקה – אבל לא הציניות הזאת, לא השחיתות, לא שר אחרי שר שכל מה שהוא עושה בתפקידו זה לקחת מכספי הציבור ולהעביר את זה רק למגזר שלו כדי לדאוג להישרדות האישית שלו.

סתיו שפיר: לא זה, לא ראש ממשלה שהחלטות ביטחוניות מקבל היום על בסיס האינטרסים האישיים שלו.

סתיו שפיר: לא ראש ממשלה שהיום תחת חקירות, כבר לא יודע מי אמור לבחור בו, אם זה נפתלי בנט או שזה הציבור הישראלי.

סתיו שפיר: הציבור בישראל, ימין ושמאל, בסך הכול רוצה מנהיגות של אמת, מנהיגות שדואגת באמת לעתיד שלנו.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים בבקשה.

סתיו שפיר: זו לא בקשה כזאת גדולה, אף שבשנים האחרונות זה נראה כמעט כמו משהו שמצריך נס.

סתיו שפיר: אבל זה לא מצריך נס, חברים וחברות, זה מצריך את העבודה הקשה שלנו.

סתיו שפיר: זה מצריך את זה שיגיעו אלינו בחירות, וכמה שיותר מהר, ואז באמת נראה את רצון העם.

סתיו שפיר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

קסניה סבטלובה: תודה לך, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שועפאט, אום טובא, סוואחרה, קלנדיה, מחנה פליטים, כפר עקב, א-ראם, עיסאוויה, ג'בל מוכבר, צור באהר, ראס אל-עמוד – ואפשר להמשיך את הרשימה, עד 22 כפרים שהם באמת מעולם לא היו חלק מאותה ירושלים, ירושלים שאנחנו כולנו פיללנו לה, ואבותינו התפללו וחלמו ונטעו תקוות שאנחנו נחזור אל העיר הזאת.

קסניה סבטלובה: והנה, חזרנו.

קסניה סבטלובה: ומה אנחנו רואים עכשיו?

קסניה סבטלובה: אנחנו רואים שהחלום של האיחוד, אותו חלום שחלמו, ואמרו שגם מימשו אותו – בעצם, כן, נשאר רחוק רחוק רחוק רחוק מאחור.

קסניה סבטלובה: אפשר למנות את הישראלים שנכנסים לאותן שכונות שמניתי, ועוד לא מניתי את כולן, על אצבעות של יד אחת, כי לא נכנסים לשם.

קסניה סבטלובה: תשאלו עכשיו כל ישראלי שמסתובב פה, בכנסת, תשאלו כל ישראלי יהודי שמסתובב במזרח ירושלים, האם באמת מזרח ירושלים מבחינתו, האם הכוונה היא שבאמת הוא הולך ועושה, למשל, קניות באום טובא?

קסניה סבטלובה: האם הוא הולך ומטייל עם ילדיו הקטנים בסוואחרה?

קסניה סבטלובה: האם הוא הולך ולן בבית-מלון בכפר עקב, או חס וחלילה בא-ראם?

קסניה סבטלובה: אז אנחנו יודעים שכל המילים על אחדות זה "פייק ניוז" אחד גדול.

קסניה סבטלובה: לא היה, לא קיים, ולא יהיה.

קסניה סבטלובה: מה ההוכחה הכי טובה לכך?

קסניה סבטלובה: זו בעצם הצעת החוק, שמקדמת אותה ממשלת נתניהו – אותה ממשלה שנשבעה לעולם לא לחלק את ירושלים מקדמת אותה בימים אלה – מקדמת עכשיו הצעת חוק שעומדת לנתק באופן מלאכותי שכונות אחדות ממזרח ירושלים, מירושלים המוניציפלית, ולהעביר אותן למועצה אזורית נפרדת.

קסניה סבטלובה: זה בערך יעיל כמו לקחת איזשהו כלי ריק ולהביא את הריק אל הכלי האחר, שגם הוא ריק.

קסניה סבטלובה: תוצאה מכך ותועלת לא יהיו לעולם, אבל אנחנו יודעים שהממשלה רוצה להפגין שהיא כאילו עושה משהו – שהיא רוצה להיאבק בטרור; שהיא, במקום לעשות שם באמת סדר, ולהשליט את הסדר הישראלי, ולשלוח לשם שוטרים ולבנות בתי-ספר ולהשקיע אמצעים וכספים – שאין ולעולם לא יהיו – במקום זה, בואו ניקח את הכלי הריק, נעביר אותו לכלי ריק אחר, ונצפה שיהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: אז אני אומרת לכם, לא יהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: לא יהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי האנשים האלה, שחיים באותם בתים – אותם בתים בסוואחרה, שאנחנו רואים אותם עולים ועולים ועולים לגובה, בונים אותם – כל פעם מוסיפים עוד קומה – הם לא הולכים להיעלם לשום מקום.

קסניה סבטלובה: האחריות שלנו – כן, תושבי ירושלים, שאם אפילו יעבירו אותם למועצה אזורית אחרת, העולם לא יכיר בזה ואף אחד לא יכיר בזה – האחריות לא תיעלם.

קסניה סבטלובה: הפלסטינים, אפילו אם החברים עכשיו בימין יקראו להם ערבים, ערבים ישראלים, ערביי 48', או בכל שם אחר, לא ייעלמו.

קסניה סבטלובה: אם נעצום את העיניים כולנו ונחזה עכשיו שיש לנו עכשיו פתרון בדמות אותה הצעת חוק קיקיונית לחלוטין שמקדמים כעת – לא יהיה.

קסניה סבטלובה: ואני מציעה גם לחברים מימין לא למהר עם הקידום של הצעת החוק על ירושלים הנוכחית.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי אם הם ירצו, למשל, לקדם את הצעת החוק האחרת, שנועדה בעצם לנתק את השכונות של מזרח ירושלים – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

קסניה סבטלובה: – – מהעיר, הם לא יוכלו לעשות זאת – לא יוכלו לעשות זאת, מסיבה אחת פשוטה: כי יצטרכו את הרוב המיוחס, רוב של יותר מ-80 חברי כנסת, שיצביעו בעד זה.

קסניה סבטלובה: ולא ימצאו, כי כל בר-דעת יודע היטב שאם אנחנו דוחים ודוחים דוחים את הפתרונות, הבעיות הרי לא נעלמות; הבעיה של ביטחון לא נעלמת.

קסניה סבטלובה: ואנחנו ראינו את מר ביטחון נכשל שוב, נכשל – –

יחיאל חיליק בר: תודה, נא לסיים.

קסניה סבטלובה: – – בביטחון כל פעם מחדש.

קסניה סבטלובה: אני כבר מסיימת, כבוד היושב-ראש, אני רוצה רק להגיד לכל החברים שלי, אתם מסתכלים על הצעת החוק הזאת, ואתם יודעים היטב שאין בה ממש, שירושלים, עם כל הבעיות שלה, ממשיכה להתקיים, ואם תחלקו, ואם תגזרו, ואם תעבירו שכונה אחת על הנייר בלבד למקום אחר, הסוגיה לא תבוא על פתרונה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

קסניה סבטלובה: רק הסכם צודק בין ישראלים לפלסטינים – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

קסניה סבטלובה: – – רק החלטה מושכלת בנוגע לירושלים ובעיות ביטחוניות וגבולות הארץ שצריכים להיקבע – רק הדברים האלה יזרזו ויקדמו את הפתרון האמיתי, ואני מקווה שהוא בוא יבוא.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, שוב, מחברי הכנסת, להתחשב ולדבר את שלוש הדקות שלהם.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להוריד אנשים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד שלוש דקות.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, ברצוני לברך את הציבור הדמוקרטי במדינה, כי המושב הזה או-טו-טו יסתיים.

איימן עודה: בערבית אומרים: (אומר בערבית ומתרגם:) בתרגום חופשי: שנת העושקים זו מצווה.

איימן עודה: טוב שהם ישנים.

איימן עודה: אז טוב שהם יישנו שלושה חודשים עכשיו, בפגרה.

איימן עודה: זה טוב לכל האזרחים.

איימן עודה: בכנסת הזאת צריך לחדד מושג חדש, "זילות הכנסת".

איימן עודה: בכנסת הזאת חוקק חוק חדש, ששם מדינת ישראל הוא "מדינת ישראל", על ידי אורן הרצל חזן, חוזה המדינה החדש.

איימן עודה: היום ניסו לקדם את חוק הלאום.

איימן עודה: היום, אחרי 69 שנים מהקמת מדינת ישראל, באים לקדם עוד חוק שאומר שמדינת ישראל היא מדינת העם היהודי.

איימן עודה: ואפילו, בכנסת הנוכחית, איוב קרא רוצה לשכנע אותנו שהוא ניצול השואה, גם.

איימן עודה: עד כדי כך זילות הכנסת הנוכחית.

איימן עודה: ועכשיו עוד חוק חדש, חוק ירושלים.

איימן עודה: בחוק הזה אמורים להחליט 61 ח"כים שבשביל לוותר על ירושלים צריך רוב של 80 ח"כים.

איימן עודה: אבל בשביל לבטל את החוק הזה אפשר להסתפק ב-61 ח"כים.

איימן עודה: אני חשבתי שזו עריצות הרוב.

איימן עודה: אולי זו עריצות הרוב-לרגע, אבל זו עריצות המיעוט לשאר הרגעים, כי אחרי זה מיעוט לא יכולים לשנות את זה, כי צריך 80 ח"כים.

איימן עודה: אבל לפי חוק-יסוד: הכנסת, אפשר להסתפק רק ב-61 ח"כים בשביל להחליף את החוק שמחייב ב-80 ח"כים.

איימן עודה: עד כדי כך הגענו לזילות הכנסת במושב הזה.

איימן עודה: ברצוני לומר לכם שאיך שהכובש הכניס את הזנב בין הרגליים וחזר בו מהמגנומטרים, הוא עוד ישים את הזנב בין הרגליים ויסיים את הכיבוש הארור הזה, ועוד תקום מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית, לצד מדינת ישראל, ועוד יהיה שלום, על אפכם ועל חמתכם.

איימן עודה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, שר השיכון, חברי הכנסת, אנחנו מתקרבים לסיום ונעילת המושב, ובטח יש כאן הישגים גדולים, גם אני שותף להם, גם חברי, אבל נשאלת השאלה המרכזית: האם בתום המושב הזה התקרבנו להסדר באזור?

איתן ברושי: התקרבנו לימים של ביטחון ושל שקט?

איתן ברושי: האם אנחנו יודעים להבין מה קורה במזרח התיכון המשתנה, והאם אנחנו נותנים את ההחלטות הנכונות לאתגרים הגדולים שעומדים לפנינו?

איתן ברושי: התשובה היא: נראה שלא.

איתן ברושי: זה לא רק הר הבית שסביבו יש אש גדולה ובעירה, אלא גם אזורים נוספים, וזו לא רק שאלת ירושלים, אלא שאלה של ההסדר הכולל בין ישראל לפלסטינים.

איתן ברושי: אין ספק – לפי דעתי, הציבור יודע שהממשלה והכנסת ימנים מרוב הציבור, ובעצם ציבור קטן – שבא לידי ביטוי במפלגת הבית היהודי וחלקים בליכוד – השתלט על הממשלה ועל הכנסת ומוביל את הציבור, בניגוד לדעתו, למצב של אין מוצא וסכנה גדולה.

איתן ברושי: פניתי, וכתבתי, ודיברתי, בוודאי במחנה הציוני יודעים, גם היושב-ראש החדש, שאני מציע ללכת למשאל עם.

איתן ברושי: זה לא דבר שגרתי, אפילו שבוויתורים על ירושלים יש חוק כזה.

איתן ברושי: החוק שאני מציע, שהמחנה הציוני, כפי שאני מצפה, יגיש אותו למושב הבא של הכנסת, הוא חוק משאל עם בשאלה המרכזית שחוצה מפלגות, ולכן צריך לשאול את הציבור כולו: האם אנחנו רוצים כאן הסדר על בסיס שתי מדינות לשני עמים, שירושלים תהיה בוודאי חלק חשוב בו, או שאנחנו רוצים מדינה אחת לשני עמים – או: הלנצח תאכל חרב?

איתן ברושי: אנחנו יודעים שרוב הציבור רוצה הסדר.

איתן ברושי: לא בהכרח הציבור הזה מתחלק למפלגות הקיימות, ולכן התשובה היא לא הבחירות שתהיינה, שצריך להקדים אותן, אבל אני לא חושב שהבחירות הן ההזדמנות להכרעה של כל הציבור.

איתן ברושי: אני מצפה – ופניתי גם ליושב-ראש הנבחר וליושב-ראש האופוזיציה, ולחברי – ואני יודע שגם מנהיגת מרצ אמרה לי שהם יתמכו בזה – שצריך להגיש חוק למשאל עם, משאל עם שיביא אותנו בטווח של חודשים להכרעה בשאלה המרכזית: איזו מדינת ישראל אנחנו רוצים, מהי דמותה, מה אופייה ומהם גבולותיה?

איתן ברושי: האם תהיה כאן מדינה יהודית ודמוקרטית, שבוודאי המרכיב של ביטחון יהיה מרכזי בה, או האם אנחנו הולכים לכאוס ולמדינת אפרטהייד?

איתן ברושי: אני לא חושב שיש זמן, ואני לא מציע לחכות לאסון.

איתן ברושי: אני מציע להקדים תרופה למכה.

איתן ברושי: ולא יכולה להיות כנסת שנבחרה על ידי הציבור, שלא תשאל את דעתו בשאלה המרכזית.

איתן ברושי: ואם הממשלה בטוחה בדעתה, בואו נשאל את העם.

איתן ברושי: ולנו, כאופוזיציה, אני אומר לכם, אין דרך אחרת מאשר להביא את המבחן המרכזי.

איתן ברושי: ועם כל הכבוד לכל יתר השאלות, השאלה החשובה ביותר, לאן מובילים את המדינה – זה גובר על כל יוזמה אחרת.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, רציתי לדבר רק על ירושלים, אבל עלה פה חבר הכנסת אלעזר שטרן ודיבר, ובמקום לדבר על ירושלים, הוא דיבר והמשיך להסית נגד בני ירושלים, בני ציון היקרים, המסולאים בפז, היושבים ולומדים תורה בירושלים, כפי שהוא עושה, ופיו הכשילו, והוא פגע באלמנת צה"ל חברת הכנסת שולי מועלם עד כדי דמעות.

ישראל אייכלר: והתורה אומרת: כל אלמנה ויתום לא תענון, כי אם צעוק תצעק אלי, אשמע צעקתו וחרה אפי – וכו' – והיו נשיכם אלמנות ובניכם יתומים, רחמנא ליצלן.

ישראל אייכלר: והרמב"ם אומר שאסור לפגוע באף אחד.

ישראל אייכלר: אנחנו חייבים לומר לאלעזר שטרן ולחבריו: תפסיקו להסית נגד לומדי תורה.

ישראל אייכלר: אומנם אין להם פה להשיב לכם, אין להם כוח.

ישראל אייכלר: יש לכם המון כוח, יש לכם שלטון, יש לכם הכול.

ישראל אייכלר: אבל הקדוש ברוך הוא – –

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל אייכלר: – – יגן עליהם ולא ייתן לכם להשפיל אותם, ואתם תיכשלו בפיכם, והקדוש ברוך הוא יגן עליהם מפניכם.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי ירושלים.

ישראל אייכלר: אנחנו מתאבלים עכשיו, בימים אלה, ונצום בתשעה באב, על חורבן בית-המקדש.

ישראל אייכלר: ומי שמתאבל על ירושלים זוכה ורואה בשמחתה, ושאינו מתאבל על ירושלים – אינו רואה בשמחתה.

ישראל אייכלר: שנאמר: "שמחו את ירושלם וגילו בה כל אֹהביה.

ישראל אייכלר: שישו אתה משוש כל המתאבלים עליה".

ישראל אייכלר: ואומר הרב לוי יצחק מברדיצ'ב ש"זוכה ורואה", פירושו שכבר היום הוא מזדכך ורואה בטובתה של ירושלים.

ישראל אייכלר: אבל אני פונה אל כל המציעים את חוק ירושלים, קודם כול להציע את חוק תל אביב.

ישראל אייכלר: כי אותו אובדן הזכות על ירושלים גם מאבד את הזכות על תל אביב, על יפו ועל חיפה, ואלה שדורשים את ירושלים רוצים גם אותן.

ישראל אייכלר: אז תעשו חוק שיהיו 80 ח"כים שיחזירו את יפו, שתהיה אפשרות להחזיר את יפו רק ב-80 ח"כים.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לנצל את הדקה שנותרה לי לשאול את אוהבי ירושלים, מה עשיתם בשביל ירושלים?

ישראל אייכלר: בירושלים אין דירות, לא בונים מספיק דירות, והמחירים עולים ועולים, ובני ירושלים לא יכולים לקנות שם דירה.

ישראל אייכלר: בירושלים אין מספיק כיתות לילדים.

ישראל אייכלר: בירושלים יש בעיות בתעסוקה.

ישראל אייכלר: בירושלים יש הכי הרבה עניים.

ישראל אייכלר: "אוהבים את ירושלים", אבל את תושבי ירושלים, את יושבי ירושלים, אני לא רואה שאוהבים, ולא רק שלא אוהבים, אלא לפעמים אפילו מקפחים אותה, מקפחים את ירושלים.

ישראל אייכלר: מי שאוהב את ירושלים – אני רוצה לראות את השר כחלון, ואת שר השיכון, ואת ראש הממשלה יוצאים בתוכניות בנייה בירושלים, שיציפו את ירושלים בדירות, ואז, כשלכולם יהיו דירות, תוכלו להגיד שאתם אוהבים את ירושלים.

ישראל אייכלר: היום הזה, לפני שעתיים, הכנסת חוקקה חוק פיצול דירות, חוק שאני הגשתי כדי לעזור לתושבי ירושלים וכל רחבי הארץ להוריד את מחירי השכירות, להציף את שוק השכירות על ידי פיצול דירות בבנייה רוויה ואחרת, והשר כחלון תמך בעניין הזה, עד שבאו ראשי הערים שלא רוצים בילדי ישראל, ואמרו: בשום פנים ואופן, ובסוף סילפו את החוק ועשו את זה רק לצמודי קרקע, רק למקום שיש ארבע דירות בדונם בלבד, ורק אם אין קומות מעליה.

ישראל אייכלר: פירושו, כל האוכלוסייה הכפרית, המושבית וההתנחלויות וכל אלה שיש להם דירות גדולות, הם ירוויחו בהשכרת דירות.

ישראל אייכלר: את השוק לא יציפו, אבל כל האנשים שחיים במחסנים, ואין להם איפה לגור, הם לא יקבלו דירות.

ישראל אייכלר: אז מי שאוהב את ירושלים, קודם כול שידאג לדירות, לתעסוקה ולכיתות, ואחר כך שלא יסית נגד בני ירושלים, אלא יאהב את ירושלים.

ישראל אייכלר: ונסיים בנחמה: הקדוש ברוך הוא יבנה ירושלים, ונזכה לבניית ירושלים במהרה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: אתה חזרת, בבקשה, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, לא היית כאן, אז כבר יכולתי – – –

יחיאל חיליק בר: אני הקשבתי לאייכלר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, גם לרשותך עד שלוש דקות, מי כמוך יודע.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר גלנט, זה לאו דווקא מופנה אליך, כי אתם ממשלה שנגררת אחרי חלקים מסוימים בקואליציה שלכם, אבל תראו – ואת זה דווקא למוטי יוגב אני רוצה לומר – תראו כמה תבוסתנים ופחדנים אתם, אבל גם חכמים, אני מודה, מוטי, אני רוצה גם לפרגן לך.

יחיאל חיליק בר: הרי מה אתם מחוקקים?

יחיאל חיליק בר: חוק הלאום.

יחיאל חיליק בר: זה הלאום שלנו, זאת המדינה שלנו, היהודים פה, כולם מתחת; חוק ירושלים – ירושלים שלנו, אי-אפשר לעשות בה ככה וככה; חוק הדגל, כדי – אם חלילה מישהו חשב שהדגל לא שלנו; הנאמנות.

יחיאל חיליק בר: כל אותם חוקים שבאים כאילו בחקיקה, בהצהרתיות להצהיר: אנחנו פה, זה שלנו לנצח נצחים – ואני כמובן מאלה שמקווים שכך יהיה, אבל למה אני רוצה לפרגן לכם, מוטי?

יחיאל חיליק בר: כי אני עליתי על התוכנית שלכם – אני חייב להגיד שהיא תבוסתנית ופחדנית, אבל על התוכנית שלכם.

יחיאל חיליק בר: הרי מה אתם יודעים שאתם עושים בפועל?

יחיאל חיליק בר: יש מה שאתם מחוקקים, ויש אותה תהום שאליה אתם מובילים אותנו – מדינה לא של העם היהודי, לא של הלאום היהודי, אלא מדינה ערבית גדולה, מן הירדן לים, שבה יהיה רוב ערבי מוצק, רוב ערבי ברור, רוב ערבי שלא נוכל להתכחש לו, ואז באים מוטי יוגב וחבריו ואומרים: במדינה הזאת, הדו-לאומית הזאת, במדינה הערבית הגדולה שאנחנו מובילים אליה, אנחנו צריכים חקיקה שתגן עלינו, כי אז עאידה תומא סלימאן ומסעוד גנאים ואיימן עודה יהיו הרוב במדינה – –

עאידה תומא סלימאן: חס וחלילה.

יחיאל חיליק בר: – – יהיו שרים בממשלה, אנחנו נהיה המיעוט.

יחיאל חיליק בר: לא, את אומרת חס וחלילה – אני אומר לך שזה מה שכנראה מוטי רוצה, ולכן, עאידה, הוא אומר – תראי איזה חוכמה: אנחנו נחוקק כבר מעכשיו, כי הרי עוד כמה שנים איימן עודה, אולי ראש הממשלה איימן עודה, ואולי השר מסעוד גנאים, ואולי השרה עאידה תומא סלימאן, הם יהיו הרוב, אנחנו נחוקק חוקים שאפשר לשנות רק ב-80%, למה?

יחיאל חיליק בר: כי כנראה אנחנו היהודים נהיה אותם 40%-30%.

יחיאל חיליק בר: תראו איזה חוכמה; במקום שתהיה ממשלה ש – את כל מה שהם רוצים להשיג: רוב יהודי, ירושלים שלנו, לאום יהודי וכו' נעשה בשטח: ניפרד מהפלסטינים – ניפרד מהפלסטינים ולא נתחתן אתם חתונה קתולית, נתגרש מהם – במקום לעשות את הדבר האמיץ, במקום לעשות את הדבר הציוני הנכון, במקום להנהיג, הם מתחבאים מאחורי חוקים פחדניים, תבוסתניים, כושלים.

יחיאל חיליק בר: ואני אגלה להם משהו שאתם בטח יודעים: שום חוק לא הגן אף פעם על מישהו באמת.

יחיאל חיליק בר: מה שהגן על מישהו באמת זה המציאות בשטח.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך, יואב גלנט, שאתה איש ראוי ביותר – מנהיגים, ממשלה, לא נבחרו כדי לנהל סכסוך, כדי להנציח אותו בכל מיני טריקים ושטיקים; מנהיגים נבחרו כדי לפתור סכסוך באומץ.

יחיאל חיליק בר: פעם היו לנו מנהיגים כאלה, היום אין לנו מנהיגים כאלה.

יחיאל חיליק בר: אתם ממשלה, מוטי יוגב, פחדנית, תבוסנית.

יחיאל חיליק בר: החקיקה הזאת, לצערי, לא תציל אותנו ואת הילדים שלנו מהעתיד שאתה רוצה להביא אותנו אליו.

מרדכי יוגב: – – – המחנה הפוסט-ציוני, המחנה הפוסט-ציוני.

יחיאל חיליק בר: כן, הפוסט-ציונים היחידים, מוטי יוגב, בבית הזה, זה לא הרשימה הערבית, זה אתם.

מרדכי יוגב: המחנה – – – מזל שהעם לא בוחר בכם.

יחיאל חיליק בר: כי הרשימה הערבית רוצה להיפרד מהפלסטינים, ואתם רוצים את הפלסטינים אזרחים.

מרדכי יוגב: מזל שהעם לא בוחר בכם – – –

יחיאל חיליק בר: לכן הפוסט-ציונים היחידים שיושבים בבית הזה הם הימין הקיצוני, שמושך לאותה תהום של מדינה דו-לאומית ערבית.

מרדכי יוגב: – – – חבר הכנסת אלעזר שטרן על מה שהוא עשה – – –

יחיאל חיליק בר: זה בסדר להגיד את זה בססמאות.

מרדכי יוגב: – – – המפלגה הפוסט-ציונית.

יחיאל חיליק בר: מוטי, הפוסט-ציונים היחידים בבית הזה הם הימין הקיצוני, שיושב שם.

מרדכי יוגב: המחנה הפוסט-ציוני.

מרדכי יוגב: המחנה הפוסט-ציוני.

יחיאל חיליק בר: ציונות אומרת: רוב יהודי בארץ ישראל, במדינת ישראל.

מרדכי יוגב: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוטי יוגב, זה בא במקום ההודעה האישית שלך, וחבר הכנסת חיליק בר, אני מבקשת לסיים.

יחיאל חיליק בר: זה מה שהציונות אומרת – – –

מרדכי יוגב: אני מצר על זה.

מרדכי יוגב: אם זו לשונך, רד מהבמה, העם לא בחר בכם – – –

יחיאל חיליק בר: מוטי, זה בסדר גמור – – –

טלי פלוסקוב: אתה מפסיק, או שאני קוראת אותך לסדר?

יחיאל חיליק בר: תגיד לי, אם אתה כל כך בטוח בציונות שלך, מוטי, למה אתה מחוקק חוקים?

יחיאל חיליק בר: הרי אם הכול שלך, ואתה מולך פה על הכול, במשטר המלוכני שלך, למה אתה צריך חוקים שיגנו עליך?

יחיאל חיליק בר: כי אתה יודע לאיזו תהום אתה מדרדר אותנו, וזאת התהום של הפוסט-ציונות, שאתם מקדמים בבית היהודי ומושכים אחריכם את כל הממשלה הזאת, ולצערי גם את השר גלנט בתוכה.

יחיאל חיליק בר: האמת כואבת, תתמודד אתה.

מרדכי יוגב: הפוסט-ציוני.

מרדכי יוגב: המחנה הפוסט-ציוני.

יחיאל חיליק בר: אתם הפוסט-ציונים היחידים בבית הזה, אתה יודע את זה, גם.

יחיאל חיליק בר: אתם גם לא מסתירים את זה.

מרדכי יוגב: – – –

יחיאל חיליק בר: אתם גם לא מסתירים את זה.

מרדכי יוגב: – – – שפן תקרא לעצמך, גם פחדן.

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי שפן?

מרדכי יוגב: גם פחדן וגם – – –

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי שפן?

יחיאל חיליק בר: אתם תבוסתנים ופחדנים, מה לעשות?

טלי פלוסקוב: אני לוחצת על השעון של חבר הכנסת יוסי יונה, ולכן אני מבקשת להפסיק.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, ב-1967 התכנסה בחרטום פסגה כלל-ערבית, והיא באה עם שלושה לאווים: לא להכרה, לא למשא ומתן, ולא לשלום עם העולם הערבי.

עודד פורר: עם ישראל.

יוסי יונה: עם ישראל.

יוסי יונה: יובל שנים חלפו, והימין הקיצוני בישראל מביא לנו חקיקה שאומרת: לא להכרה, לא לשלום, ולא למשא ומתן עם שום גורם ערבי.

יוסי יונה: מדהים, מדהים כיצד ב-50 השנים האלה הפכנו לחברה שהמושג של שלום בה הוא פוסט-ציוני.

יוסי יונה: איך הפכנו לחברה שהמושג בה של שלום הוא פוסט-ציוני?

יוסי יונה: איך הפכנו למדינה שפוחדת ממשא ומתן?

יוסי יונה: איך הפכנו לחברה שפוחדת לדבר עם הזולת?

יוסי יונה: והנה יש לנו את חוק ירושלים, וחוק הלאום, ואתם יודעים מה?

יוסי יונה: שמענו שלשכת הליכוד אתמול קיבלה החלטה שמבקשת למנוע מממשלת הליכוד להגיע לכל הסדר מדיני.

יוסי יונה: ועידת חרטום.

יוסי יונה: פשוט ועידת חרטום.

יוסי יונה: כשהורי הגיעו מבבל לישראל, הם לא חשבו באמת על שועפאט – הם חשבו: ציון.

יוסי יונה: הם חשבו: ציון.

קסניה סבטלובה: מה, לא חשבו על עיסאוויה?

יוסי יונה: לא, לא חשבו על עיסאוויה.

קסניה סבטלובה: לא חשבו על ג'בל מוכבר?

יוסי יונה: ולא חשבו על ג'בל מוכבר.

יוסי יונה: אז אנחנו, כאשר מאשימים אותנו בחלוקת ירושלים, מה כבר אנחנו אומרים?

יוסי יונה: כן, ירושלים שייכת לנו, ואנחנו נאמנים לירושלים, ורוצים את ירושלים תחת ריבונות ישראלית, אבל אתם יודעים מה?

יוסי יונה: יש שם שכונות ערביות, ואנחנו לא רוצים אותן, והן גם לא רוצות אותנו, אז מה ההתעקשות הזאת, של מוטי יוגב וחבריו, לתת חיבוק כל כך חזק לשכונות הערביות האלה?

יוסי יונה: ועכשיו גם, כפי שנאמר כאן לפני כן, עולות כל מיני הצעות חוק כדי לעשות מועצות אזוריות שבתחומי שיפוטן, אדוני היושב-ראש, יהיו השכונות הערביות.

יוסי יונה: בעצם מה אומרים כאן?

יוסי יונה: הרי אנחנו יודעים שהיום ירושלים המאוחדת היא כלל לא מאוחדת; ירושלים היא אי-שוויונית, אזרחי ישראל היהודים המתגוררים בעיר הזאת, שהיא באמת בירתנו, פוחדים להגיע לשכונות האלה ולא מגיעים לשכונות האלה.

יוסי יונה: ירושלים היא עיר מחולקת, הלכה למעשה.

יוסי יונה: הלכה למעשה היא עיר מחולקת.

יוסי יונה: ולנו, כאשר אנחנו רוצים לשמור על הריבונות שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יוסי יונה: – – גם לנו אין עניין להיות שליטים במקומות הללו.

יוסי יונה: אז אם כן, לנו קוראים פוסט-ציונים?

יוסי יונה: אנחנו הציונות השפויה, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יוסי יונה: וכל אלה שמאשימים אותנו, שרוצים סיפוח, שרוצים סיפוח של כל שטחי יהודה ושומרון – אלה הפוסט-ציונים האמיתיים, משום שהם בעצם מסכנים את עתידה של ישראל – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יוסי יונה: – – כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יוסי יונה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ציפי לבני פה?

נחמן שי: לא, אני מחליף אותה.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, אז נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: שר השיכון, אפשר רגע את שימת לבך?

נחמן שי: רציתי לשאול כמה יחידות דיור בניתם השנה בירושלים, אם אתה זוכר.

נחמן שי: אני בטוח שאתה זוכר.

נחמן שי: אתה זוכר?

יואב גלנט: אני אענה לך תשובה מסודרת.

נחמן שי: אחר כך?

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: למה אני אומר את זה?

נחמן שי: אני אומר את זה כי אני רוצה לבנות בירושלים, ואני רוצה לבנות הרבה בירושלים, ואני מצפה מהממשלה לבנות הרבה בירושלים.

נחמן שי: ואני אומר עוד משהו: בכל העיר.

נחמן שי: לא בתוך השכונות הערביות בהכרח, כדי לעורר תסיסה ופרובוקציה.

נחמן שי: אבל יש אזורים שלמים בירושלים שהם חלק בלתי נפרד מהשטח המוניציפלי של העיר, וצריך לבנות בהם.

נחמן שי: צריך לבנות בהם.

נחמן שי: במקום לבנות – מדברים.

נחמן שי: ובמקום מעשים – מילים.

נחמן שי: מילים, מילים, מילים.

נחמן שי: מה אנחנו רוצים?

נחמן שי: אנחנו רוצים שבירת ישראל – אני חושב שבשני חלקי הבית הזה, מימין ומשמאל והמרכז – רוצים שבירת ישראל תהיה עם רוב יהודי מוצק, תייצג את האופי היהודי-דמוקרטי של מדינת ישראל.

נחמן שי: החלק הדמוקרטי פגום, הוא פגום בכך שתושבי מזרח העיר אינם יכולים להצביע ואינם יכולים להשתתף בבחירות.

נחמן שי: הוא פגום.

נחמן שי: וכידוע, האוכלוסייה הערבית גדלה, ומאיימת גם על האופי היהודי של ירושלים.

נחמן שי: תמצית הוויכוח בינינו לבין הפלסטינים הוא בירושלים.

נחמן שי: ולכן אני אומר – תבנו בירושלים, קודם כול, ותגדילו.

נחמן שי: ועומד פה השר לירושלים, ויודע שאני לא מהיום ולא מאתמול תומך בבנייה בירושלים.

נחמן שי: נכון?

נחמן שי: תומך.

נחמן שי: כי אני מאמין שצריך להביא אוכלוסייה יהודית לירושלים ולמנוע עזיבה של העיר.

נחמן שי: כך היא תישאר עיר יהודית.

נחמן שי: היא בירת ישראל, עליה אין ויכוח, היא לא תהיה בשום משא ומתן.

נחמן שי: ברור שנצטרך לכבד הסדרים כאלה ואחרים, אבל העיר הזאת תהיה תמיד בירת ישראל, וצריך להיות בה רוב יהודי מוצק.

נחמן שי: עכשיו, הממשלה מנסה להתחכם, וההצעה החדשה אומרת: נוציא חלק מהאוכלוסייה של מזרח ירושלים, ניתן להם רשויות נפרדות.

נחמן שי: זה סיפוח, אין לזה הגדרה אחרת, זה מין סיפוח כזה; הם יהיו בתוך השטח המוניציפלי אבל הם לא יהיה בתוך השטח המוניציפלי.

נחמן שי: הם לא ייחשבו תושבי העיר, אבל הם כן ייחשבו.

נחמן שי: אם האוכלוסייה הזאת גדולה מדי, לצורך העניין, יחזרו לרשות הפלסטינית, שהיא תהיה בעלת הבית שלהם.

נחמן שי: אני לא חושב שנוותר על שום דבר חשוב בעיר ירושלים, היא תישאר שלנו, על כל המקומות הקדושים, על האגן הקדוש, על כל דבר שהוא יקר לנו וחשוב לנו – ותהיה בה פחות אוכלוסייה ערבית, לצורך העניין הזה.

נחמן שי: אבל אלה שיישארו אתנו גם צריכים להיות בעלי זכויות, כי אנחנו רוצים לכבד גם את האופי הדמוקרטי של העיר הזאת.

נחמן שי: זה לדעתי החזון שצריך להיות בירושלים, את זה אני רוצה לראות, את זה אתם לא עושים עם החוק הזה.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי, גם על כך שעמדת בזמנים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי?

יחיאל חיליק בר: כי העבירו אותו במרצ, עשו לו חילופים משם.

עיסאווי פריג': אני אקפיד על שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אתה תקפיד.

יחיאל חיליק בר: אם לא, אנחנו נקפיד.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת טיבי, ואחריו – חברת הכנסת נחמיאס.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, חברים, אני באמת ניסיתי לחשוב לאן אתם רוצים להגיע.

עיסאווי פריג': בחרתם הצעת חוק של 80 ח"כים בכל סוגיית ירושלים.

עיסאווי פריג': אני שאלתי את עצמי, למה 80?

עיסאווי פריג': למה 80?

עיסאווי פריג': הגעתי למסקנה: יש בכנסת 120 חברי כנסת.

עיסאווי פריג': 20% מתושבי המדינה, אזרחי המדינה, ערבים.

עיסאווי פריג': נחשוב על סיטואציה ש-20% יממשו את זכותם להצביע – יקבלו 24 מנדטים בכנסת.

עיסאווי פריג': נשארו 96 חברי כנסת שהם לא ערבים.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים מה-96 האלה 80 שיחליטו לגבי ירושלים.

עיסאווי פריג': למה 80 ולא 96?

עיסאווי פריג': כי 16 הח"כים האחרים – אולי שמאלנים הזויים, עוכרי ישראל.

עיסאווי פריג': נביא בחשבון – יש במרצ חמישה, נמצא עוד כמה – אז יש לנו 80.

עיסאווי פריג': מעניין.

עיסאווי פריג': אז מה הבעיה?

עיסאווי פריג': בואו נקרא לילד בשמו: האיום הדמוגרפי.

עיסאווי פריג': אתם – היום 40% מתושבי ירושלים ערבים.

עיסאווי פריג': נכון, לא משתתפים בבחירות.

עיסאווי פריג': ו-20% מתושבי המדינה הם ערבים.

עיסאווי פריג': לא כולם משתתפים בבחירות.

עיסאווי פריג': המסר שיוצא מכאן, וגם יגובה בחוק הלאום: ערבים, דיר באלכום, הרי הוזהרתם, אסור לכם לעבור את רף ה-20%.

עיסאווי פריג': אם אתם עוברים את רף ה-20%, יש לנו טיפול אחר:

עיסאווי פריג': אנחנו לא נאפשר לדמוקרטיה להתקיים.

עיסאווי פריג': היום שמעתי את חבר הכנסת מזוז, בדרך להנחת הצעת חוק: לתת לערבים תעודת זהות כתומה, ולא כחולה.

עיסאווי פריג': זה הצעת החוק שבאה בדרך.

אחמד טיבי: מי אמר את זה?

עיסאווי פריג': מזוז, מזוז.

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': אה, (אומר בערבית: מאיזו ארץ?

עיסאווי פריג': ) מזוז.

עיסאווי פריג': מזוז – לא יודע, מרוקו, טוניס, אני אבדוק מאיפה מזוז בא.

עאידה תומא סלימאן: הוא עדיין שנה וחצי חושב – – –

עיסאווי פריג': וחה"כ אמסלם עומד כאן – אתם מקבלים ביטוח לאומי, תגידו תודה.

אחמד טיבי: איפה עובד מזוז?

עיסאווי פריג': וראש הממשלה עומד כאן – הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

עיסאווי פריג': אני בז לדמוקרטיה שלך, אני בז לדמוקרטיה שלך, היא לא דמוקרטיה; אתה דיקטטור, ואתם חבורת פאשיסטים, שמביאים חקיקה כזאת לכאן.

עיסאווי פריג': תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אני מצטער שאני מפריע לך לקרוא עיתון.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי שרוצה למנוע כל אופציה של הסכם מדיני והסדר של פשרה היסטורית – היא לא צודקת, אבל היא פשרה היסטורית – מחוקק חוק כזה, שמי שיוזם אותו לא מסתיר את כוונותיו; הוא רוצה למנוע אפשרות שאל-קודס, ירושלים המזרחית, שנכבשה ב-67' – היא שטח כבוש – תוחזר.

מרדכי יוגב: ירושלים נקראת שטח ישראל, יש עם ישראל – – –

אחמד טיבי: ואלכ, אוסקוט, אוסקוט.

מרדכי יוגב: 2,500 שנה לפני שמוחמד קשר את הסוס – –

טלב אבו עראר: מי אמר את זה – – –

מרדכי יוגב: – – ליד הכותל המערבי – – – בית-המקדש השני של עם ישראל.

טלב אבו עראר: – – –

מרדכי יוגב: כל השקרים שלך – אומנם אתה רופא, אבל אתה שקרן.

אחמד טיבי: אוסקוט.

מרדכי יוגב: בדאי – ושקרן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני.

מרדכי יוגב: אני יכול להמשיך לספר עוד – – –

אחמד טיבי: ולכן, המטרה, המטרה – – –

מרדכי יוגב: – – –

אחמד טיבי: תקראו לד"ר ליפשיץ.

אחמד טיבי: מספיק.

אחמד טיבי: ולכן, המטרה – –

מרדכי יוגב: בפרלמנט – – –

אחמד טיבי: – – המטרה של מי שיזם את החוק היא לבלום כל אופציה של הסדר מדיני, כי אין מדינה פלסטינית בלי אל-קודס, ירושלים המזרחית, בירתה.

אחמד טיבי: אין דבר כזה, אין יצור כזה.

אחמד טיבי: אין יצור כזה.

אחמד טיבי: והיא תהיה – אני שייך לאלה שרוצים שהיא תהיה – שתהיה פשרה.

מרדכי יוגב: לא הייתה מדינה פלסטינית מעולם, ולא תהיה מדינה פלסטינית לעולם, וירושלים תהיה לעולם בירתה הרשמית של מדינת ישראל, וכל היתר סיפורים.

אחמד טיבי: ולכן, לא רק הסדר מדיני הוא נושא הדיון כיום, אלא מה שמתרחש בירושלים.

אחמד טיבי: מה מתרחש בירושלים?

אחמד טיבי: משך שנים היה מה שקרוי סטטוס קוו, סטטוס קוו שאני לא אוהב אותו, כי הוא סטטוס קוו כתוצאה מכיבוש, שנשמר פה ושם בצורה זו או אחרת.

אחמד טיבי: אנשי הווקף וההנהגה הדתית, יחד עם ההנהגה הלאומית, היה להם מעמד מיוחד, שנגזל מהם לאחרונה; נמנעה מהם גישה חופשית – למוסלמים נמנעה כניסה למסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: אגב, רוב המוסלמים במולדת, בארץ הזאת, לא יכולים להיכנס למסגד אל-אקצא: המוסלמים בעזה, המוסלמים בגדה המערבית והמוסלמים בתוך מדינת ישראל – יש לעתים הגבלות: פחות מ-50, יותר מ-50 וכדומה.

אחמד טיבי: וקרה מה שקרה; מישהו בממשלה ניצל את מה שקרה, את האירוע שקרה, כדי לשנות את הסטטוס קוו, כדי לומר: אני ריבון ואני רוצה להפגין את הריבונות כשלטון זר.

אחמד טיבי: בכוח מציבים גלאי מתכת.

אחמד טיבי: יש עימותים, יש תפילות ברחובות ליד (אומר בערבית: שער השבטים, באב חוטה, רחוב צלאח א-דין, איפה שהתפללנו יא אבו חוד'יפה), אוסאמה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

אחמד טיבי: בס ח'לס'נא, רק סיימנו, ואז המשטרה התנפלה.

אחמד טיבי: מה התשובה של הצעירים, (אומר בערבית: נוער ירושלים והנוער של תושבי ישראל הערבים, שהיו אלה עם אלה, מוסלמים ונוצרים, אלה עם אלה, בעיר הזו שיש בה כנסיות ומסגדים, מאוחדת) – מה הייתה התשובה?

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

אחמד טיבי: התשובה הייתה – מה השירים שהם ענו לשוטרים שירו עליהם גז או התיזו עליהם מים?

אחמד טיבי: הם אמרו לנתניהו: (אומר בערבית: הוי נתניהו, הוי פחדן, לעולם אל-אקצא לא יושפל.

אחמד טיבי: הבנתם?

אחמד טיבי: אתה הבנת, יוגב?)

יחיאל חיליק בר: אחמד, נא לסיים.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ואומרים דבר נוסף, אבו חוד'יפה.

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: – – – הם גם שרו – – – לא?

מרדכי יוגב: – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: המולדת שלנו אדמה טובה, גן עדן חֵי האל.

אחמד טיבי: )

יחיאל חיליק בר: אחמד, תודה רבה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תנו לו לסיים.

יחיאל חיליק בר: תנו לו.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תנו לו משפט סיכום, בבקשה.

אחמד טיבי: מישהי בת 50 – שנהיה בגילה – היא גרה בירושלים העתיקה.

אחמד טיבי: כל יום היא רגילה להיכנס למסגד אל-אקצא להתפלל.

אחמד טיבי: היא לא יכולה לעשות את זה לאחרונה, ולכן היא התקשרה רק כדי לומר לי: תגיד בשמי (אומר בערבית: יא דוקטור, תגיד להם בשמי שלא יסגרו.

אחמד טיבי: )

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, אני לא מבין – – –

יחיאל חיליק בר: כי הפריעו לו חצי נאום – אתה לא ניהלת פה את כל הישיבה.

יחיאל חיליק בר: הפריעו לו ולא הוצאתי אף אחד, אז אתה עכשיו מעכב את זה.

יחיאל חיליק בר: תנו לו לסיים במקום לצעוק ולהדליק אותו עוד יותר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עודד פורר: שלוש דקות בשבילו זה מספיק, לא צריך – – –

יחיאל חיליק בר: אחמד, אתה, אני הוספתי לך בגלל מוטי, אבל בבקשה, לא, לא להיסחף.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: התקשרה אליי אחות מירושלים ואמרה לי: אמור להם, דוקטור, שלא יסגרו את הדלת של העיר שלנו, כי אני הולכת להתפלל.

אחמד טיבי: כולנו הולכים לירושלים, בגלל שירושלים מוסלמית ופלסטינית על הכנסיות והמסגדים שבה.

אחמד טיבי: כך הייתה וכך תישאר.

אחמד טיבי: )

נחמן שי: אתה יכול לתרגם?

נחמן שי: אני לא מבין מה שאתה אומר.

יחיאל חיליק בר: נחמן.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: כך הייתה וכך תישאר.

אחמד טיבי: )

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר'ה – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: כך הייתה וכך תישאר.

אחמד טיבי: )

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אחמד.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: מה חכם בלהגיד – – – אני לא מבין.

קריאה: ראחת פלסטין.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה.

ענת ברקו: – – –

קריאה: למה – – –

ענת ברקו: חוץ מאשר אתם, אף אחד – – –

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: סוף כנס, וזה החוק שאתם מביאים בסוף הכנס – במהירות, בחוסר אחריות.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ברקו, חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם רק משפט אחד – פסוק אחד, שאני לא זכיתי לומר אותו מתחת לחופה, אבל בעלי זכה לומר אותו מתחת לחופה, ואני אומר אותו כאן עכשיו, ואני מפחדת שאתם תגרמו לכך שפחות ופחות ישראלים יאמרו אותו מתחת לחופה: "אם אשכחך ירושלם תשכח ימיני תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי אם לא אעלה את ירושלם על ראש שמחתי".

איילת נחמיאס ורבין: ולא, רבותי, אני לא הייתי צריכה להסתכל במקורות כדי להיזכר בפסוק הזה, אפילו שאני לא עם שביס, ולא עם כובע, ולא עם כיפה, רק עם כיפה שקופה – רק רוצה את שלומה של ישראל, את המשך הציונות ואת ירושלים – שלמה; זה לא רק מאוחדת, זאת שלמה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם תוודאו שירושלים לא רק שלא תהיה מאוחדת, היא בוודאי לא תהיה שלמה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פארן.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, אתה רוצה שאני אדבר ללא מגבלת זמן?

יעל כהן-פארן: אני יכולה, תודה.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, אני מניחה שכולם כאן יודעים שיום שני הקרוב הוא ערב תשעה באב, ועל פי מסכת יומא, בית-המקדש השני נחרב בגלל שנאת חינם.

יעל כהן-פארן: אז בחודש אב אתם מפיצים שנאה ומחלקים את העיר.

יעל כהן-פארן: תתביישו לכם.

יעל כהן-פארן: החוק הזה לא מתייחס במאומה לטובת ירושלים ולטובת תושבי ירושלים, ולתכנון המיטבי של המקום הזה, ולקיימות שלו.

יעל כהן-פארן: החוק הזה, שלכם, מנסה להכפיף עיר חיה ותוססת ויפה ועשירה למטרות פוליטיות צרות ומסכסכות.

יעל כהן-פארן: ודווקא עכשיו, בתחילת חודש אב, אתם יוצרים סכסוך ועימות, מסכסכים את העיר במקום לנסות להביא אותה להיות בירת השלום והצדק – "ואשיבה שפטיך כבראשנה ויעצייך כבתחלה אחרי כן יקרא לך עיר הצדק קריה נאמנה.

יעל כהן-פארן: ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה" – זה מישעיהו.

יעל כהן-פארן: זכינו לשוב לציון, לעיר ירושלים, עם משימה, להשכין בה שלום וצדק.

יעל כהן-פארן: בעידן הנוכחי רוב אוכלוסיית העולם חיה בערים, והאחריות שלנו היא להביא את הערים האלה להיות ערים טובות, להפוך אותן למקום שטוב לחיות בו: סביבה בריאה, עם אפשרויות פרנסה מכבדות, חופש דת, חופש ביטוי, חיי תרבות חופשיים לכל התושבים.

יעל כהן-פארן: ערים מוצלחות הן ערים חופשיות ומגוונות, שמנוהלות כדי לאפשר חיים בריאים וחיים מאושרים לכל התושבים שלהם ולדורות הבאים.

יעל כהן-פארן: זה המבחן שלנו, וניהול ירושלים זה המבחן העיקרי שלנו, והגדול ביותר.

יעל כהן-פארן: זאת הבירה שלנו, ולפי המסורת מה שקורה בירושלים משפיע על ישראל כולה, ועל העולם כולו.

יעל כהן-פארן: אז אם ננהל אותה לצדק ולשלום, נשפיע לטובה על כל ישראל ועל כל העולם, ואם ננהל אותה לריב ולמרמה, נפיץ אותם על כולנו.

יעל כהן-פארן: אתם מונעים משנאה, ומרצון לשלוט על אחר.

יעל כהן-פארן: ככה לא מנהלים עיר, וככה לא מנהלים מדינה.

יעל כהן-פארן: ירושלים היא עיר של שלום.

יעל כהן-פארן: ראינו בשבוע האחרון מה קורה כששני הצדדים מתעסקים בלהתנצח ולנסות לדכא אחד את השני.

יעל כהן-פארן: אז אם החוק הזה, אתם מביאים דווקא השבוע, דווקא ללבות את הלהבות – אתם גם תהיו אחראים לתוצאות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעל כהן-פארן: דווקא בשבוע הכל-כך טעון הזה, בירושלים, דווקא היום, בסיום מושב הכנסת, כל כך חשוב היה לכם להביא את החוק הטעון הזה, כל כך היה חשוב לכם להביא עוד הסלמה?

יעל כהן-פארן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: השר גלנט, ואחרון הח"כים שידברו הוא יו"ר האופוזיציה, יצחק הרצוג.

יחיאל חיליק בר: השר, יש לך שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, אדוני.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי לדבר שלא על פי המתוכנן, לנוכח חילופי הדברים הקשים שעלו כאן בין חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן וחברתי שולי מועלם.

יואב גלנט: אני אבקש מכם להפסיק להפריע.

יחיאל חיליק בר: יושב-ראש הקואליציה, אתם באמת מפריעים.

יחיאל חיליק בר: ביטן, נו, באמת.

יחיאל חיליק בר: ירדנה, זה מפריע לשר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני מאפס לך את הזמן.

יואב גלנט: אני ביקשתי לדבר – ואני חוזר על זה – איתן, אתה מפריע לי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כבל וחבר הכנסת ביטן, אתם ממש מפריעים לשר וצועקים.

יחיאל חיליק בר: צאו החוצה ותדברו.

יואב גלנט: אני ביקשתי לדבר שלא לפי סדר-היום המתוכנן, לנוכח חילופי הדברים הקשים והסוערים והכואבים שהיו כאן בין חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן לבין חברתי הגברת חברת הכנסת שולי מועלם.

יואב גלנט: ואני רוצה להגיד לכם משהו; יותר מ-23,540 חללים נפלו במערכות ישראל, ולשני האנשים שדיברו כאן יש קשר עמוק וישיר אל הדברים.

יואב גלנט: שולי מועלם היא אלמנתו של מג"ד הבופור סגן אלוף משה מועלם, זכרו לברכה, אבי בנותיה, אשר נפל באסון המסוקים; חבר הכנסת אלעזר שטרן הוא אלוף בצה"ל, אבל לפני כן הוא לוחם, מפקד, מג"ד, מח"ט, מפקד בה"ד 1, והוא נשוי לדורית, אחותו השכולה של אילן מנס, אשר היה לוחם תחת פיקודו של שטרן ונפל מאוחר יותר.

יואב גלנט: אני מבקש מחברי, חברי כל הסיעות בבית הזה – במיוחד חברי הסיעות הציוניות, מקימיה, בוניה ושומריה של מדינת ישראל – ומכל חברי הקשת הפוליטית, מכל הצדדים – לשים גבול להתבטאויות, ולהוציא את השכול מתוך לקסיקון הכלים והביטויים והאמירות שמותר לדבר בהם בבית הזה, בוודאי כל מי שציוני.

יואב גלנט: כעת אני פונה, מתוך תחושה של שותפות, מתוך חברות, כמי שישב עם אלעזר שטרן במטה הכללי ושירת אתו לאורך שנים כתף אל כתף בצה"ל.

יואב גלנט: אני פונה אליך באופן אישי, חבר הכנסת שטרן, כמי שמכיר – כמוך, היטב – אבל אליך במיוחד, כמי שחווה את השכול; אני פונה אליך גם מתוך תחושה של רגישות, גם מתוך תחושה של שותפות, ומבקש ממך להתנצל בפני חברת הכנסת שולי מועלם, שנפגעה מדבריך, בלי קשר לסיבת העניין.

יואב גלנט: תודה רבה.

אילן גילאון: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אילן.

יחיאל חיליק בר: תודה לשר גלנט.

יחיאל חיליק בר: יושב-ראש האופוזיציה, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יצחק הרצוג, בבקשה.

יואב גלנט: אל תלמד אותי מה להגיד – – – ואל תחנך אותי.

אילן גילאון: למה אתה מתגולל עליו?

יואב גלנט: אני לא התגוללתי על אף אחד – – – תשמע טוב את הדברים.

יואב גלנט: זה לא מתאים לך להתבטא.

אילן גילאון: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אילן גילאון, תודה.

יחיאל חיליק בר: השר גלנט, תודה.

יחיאל חיליק בר: כל אחד אומר מה שהוא רוצה.

יואב גלנט: אל תיתן לי ציונים.

אילן גילאון: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יצחק הרצוג: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני פונה אלייך, מציעת החוק, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק הרצוג: אני גם בדיון הקודם ראיתי אותך, כשציפי לבני דיברה, ואת לא מפסיקה להעלות את סוגיית הר הבית.

יצחק הרצוג: ואני שואל את עצמי, איך נציגה של הציבור הציוני הדתי – – –

דוד אמסלם: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, אני עוצר לך רגע את הזמן.

יחיאל חיליק בר: סליחה, חבר הכנסת אמסלם, לא היית פה.

יחיאל חיליק בר: היה פה דיון באמת רגיש, נפיץ.

יחיאל חיליק בר: הורדנו טונים.

יחיאל חיליק בר: עזוב.

יחיאל חיליק בר: אמר מה שאמר השר, אמר מה שאמר אילן.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לאפשר לאחרון הדוברים, יו"ר האופוזיציה, לסכם.

יחיאל חיליק בר: אתם מעכבים את עצמכם.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש שקט.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת דודי אמסלם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יצחק הרצוג: אני שואל אותך, חברת הכנסת מועלם-רפאלי, והתנועה שאת חברה בתוכה: איך אתם, דווקא אתם, מתעלמים מהקביעות של הרב אברהם יצחק הכהן קוק על הר הבית, וכל הדורות שעברו מאז ועד היום.

יצחק הרצוג: מה פתאום, מאיפה נכנס בכם הדיבוק, שאתם עולים להר הבית, שאתם עוסקים בהר הבית באובססיה כפייתית, שאתם משחררים את השד מהבקבוק, אתם לא למדתם את ההיסטוריה ואת לקחי ההיסטוריה וחושבים שבכך אתם תביאו גאולה לעם ישראל – לא הבנתם עד כמה זה נפיץ ורגיש?

יצחק הרצוג: לא, אתם מתעלמים לחלוטין מהלכות של גדולי תורה.

יצחק הרצוג: אני בא ממפלגה לא דתית, אבל אתם ממפלגה דתית, והפסיקות הן כל כך ברורות.

יצחק הרצוג: העמיתים שלכם מעירים לכם, ואתם כאילו מתעלמים.

יצחק הרצוג: אתה יודע מה – את יודעת מה – נדמה לי שגדולי התורה היו הרבה יותר חכמים מכם, מעבר לצד ההלכתי, בהבנתם את הרגישות הקיצונית של האתר הזה, שלא משחקים בו.

יצחק הרצוג: זה מצטרף לכל מה שאתם עושים, יחד עם הליכוד, בתקופה האחרונה – אתם משחררים שדים מהבקבוק, כמו עם חוק הלאום, וכמו עם המשחק עם ירושלים רבתי, וכמו עם המשחק עם הר הבית – לאן אתם רוצים להוביל אותנו?

יצחק הרצוג: לאן?

יצחק הרצוג: כמה שנאת חינם אתם עוד יכולים לשפוך לבניין הזה, אם לא מה שראינו בדקות האחרונות?

יצחק הרצוג: כמה עוד אפשר?

יצחק הרצוג: תגידו, אין לכם אחריות?

יצחק הרצוג: אתם לא מבינים את המשמעות של מה שנעשה?

יצחק הרצוג: תראו מה שאתם עושים, על ירושלים; בנט העביר את התיקון הקודם, שדרש משאל עם, כדי להראות שהוא גבר-גבר בממשלה הקודמת של נתניהו.

יצחק הרצוג: עכשיו הוא מבטל את זה ומביא משהו אחר, כלומר אין משאל עם; יש כבר החלטה של 80 ח"כים.

יצחק הרצוג: אבל פתאום אתם נזכרים לשנות את הגבולות של ירושלים, שנקבעו ב-1967, 1968, ובצדק, כי יש לקיים דיון לגבי אותם כפרים שכולנו מדברי עליהם כל הזמן.

יצחק הרצוג: אז תגידו, מה אתם רוצים?

יצחק הרצוג: כמה עוד אפשר לשנות, לפגוע באינטרסים לאומיים של ישראל, לשים את ירושלים כסלע מחלוקת בין-לאומי, יום אחר יום אחר יום, או בהר הבית או בירושלים?

יצחק הרצוג: אני אומר את זה בצורה מובהקת, היות שזכותנו על ירושלים לא ניתנת לערעור, ומדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי לא ניתנת לערעור, אבל אתם מערערים אותה, יום-יום, שעה-שעה.

יצחק הרצוג: לכן אני חושב שהחוק הזה, כמו כל יתר הסעיפים שאתם מעלים, אחד אחרי השני, אחד אחרי השני, מביאים אותנו לאסונות, זה ברור.

יצחק הרצוג: יש לכם אחריות גדולה, כשאתם משחקים באש הזאת.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני יושב-ראש האופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: יעלה השר זאב אלקין לסכם את הדיון, השר לענייני ירושלים והגנת הסביבה – ירושלים ומורשת והגנת הסביבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת שולי מועלם יוזמת הצעת החוק – ותבורכי על כך, יצא לי להקשיב, קודם בחדרי, אחר כך כאן במליאה, לחלקים מהדיון הזה.

זאב אלקין: ניסיתי להקשיב היטב לטיעונים של המתנגדים, ואני תמה מאוד על החיבור המוזר הזה, של הכוחות השונים שמתנגדים להצעת החוק הזאת.

זאב אלקין: אני הקשבתי לדברים של חבר הכנסת טיבי, של חבריו האחרים מהרשימה המשותפת, ואני חייב להגיד שאותם אני מבין, הרי החוק הזה נועד לחזק את מעמדה של ירושלים מאוחדת כבירת ישראל, ולהקשות בעתיד, אם חס וחלילה תקום כאן ממשלה שתנסה לפגוע באחדות הזאת ולהעביר חלקים ממנה לריבונות זרה.

זאב אלקין: חבר הכנסת טיבי וחבריו למפלגה אומרים: אנחנו נגד החוק הזה, כי אנחנו מאוד מאוד רוצים שזה מה שיקרה – הם בהחלט עקביים; הרי הם אומרים: אנחנו כן רוצים לחלק את ירושלים, מבחינתנו זה מה שצריך להיות, זה החזון, ולכן אנחנו לא אוהבים את החוק הזה, לכן אנחנו פוחדים מהחוק הזה, כי הוא מקטין בצורה משמעותית את הסיכוי שזה מה שיקרה.

זאב אלקין: אכן, אתם צודקים, יש לכם מה לפחד מהחוק הזה ויש לכם סיבה לא לרצות אותו, וזאת בדיוק הסיבה שאנחנו תומכים בו, ומובילים את השינוי, ומובילים את החקיקה.

זאב אלקין: אבל הרבה יותר קשה היה לי להבין את הטיעונים של אלה שעלו כאן

זאב אלקין: על הבמה ואמרו:

זאב אלקין: אנחנו בעד ירושלים המאוחדת אבל אנחנו נגד החוק הזה כי לדעתנו הוא מזיק.

זאב אלקין: נאמרו כאן שני נימוקים – נימוק אחד היה פרוצדורלי, שאמר:

זאב אלקין: למה צריך כאן את החוק הזה?

זאב אלקין: בסך הכול המעמד כבר מעוגן, ולמה בכלל צריך לעגן את זה פה, בחקיקה, במספרים ובחוקי-יסוד?

זאב אלקין: זה רק בגלל חולשה, ורק – זה רק פוגע בירושלים.

זאב אלקין: ואני שאלתי את עצמי, הרי התיקון שחברת הכנסת שולי מועלם מובילה הוא לא המצאה חדשה; היא משנה את הניסוח, היא משנה את המספרים, היא משריינת את זה בחומת ברזל – בקיר ברזל הרבה יותר משמעותי, ולכן הממשלה תמכה בחוק הזה, אבל התפיסה הבסיסית שצריך להגן על מעמדה של ירושלים המאוחדת לא הומצאה על ידי חברת הכנסת שולי מועלם – שולי, תסלחי לי שאני ככה לוקח לך את הקרדיט; התפיסה הבסיסית הזאת חוקקה על ידי כנסת ישראל לפני 17 שנה, בשנת 2000.

זאב אלקין: בדיוק, לפני שנת 2000.

זאב אלקין: מי שבא עם העיקרון הזה, של שריון מעמדה של ירושלים במסגרת חוק-יסוד, והוסיף את הסעיפים הרלוונטיים לחוק-יסוד, היה באמת אז חבר הכנסת יהושע מצא, בשנת 2000.

זאב אלקין: אבל פה אין שום דבר מפתיע.

זאב אלקין: מה כן קצת יותר מפתיע?

זאב אלקין: אני הלכתי ובדקתי בדברי הכנסת, עניין אותי; הרי לכאורה את אותם הטיעונים שנטענים היום יכלו לטעון אז נגד החקיקה הזאת, ולהגיד: למה צריך, ומי צריך את זה, ולמה צריך לשריין וכו'.

זאב אלקין: ואתם יודעים מה גיליתי לתדהמתי בדברי הכנסת?

זאב אלקין: תמיד מאוד מעניין להסתכל על העבר.

זאב אלקין: אתם יודעים למי בשנת 2000 היה הכבוד להביא את החקיקה לקראת קריאה שנייה ושלישית במסגרת הדיון שהיה כאן בכנסת, ולטעון במילים מאוד מאוד יפות, שאני מתייצב מאחוריהן, לטובת חקיקה מהסוג הזה?

זאב אלקין: מישהי, שלי, שיושבת לצדך באולם המליאה הזה – אז חברת הכנסת ציפי לבני, בשם הוועדה המשותפת, התכבדה להביא את החקיקה של יהושע מצא לאישורה של כנסת ישראל.

זאב אלקין: אלה היו הדברים.

זאב אלקין: וכך פתחה חברת הכנסת ציפי לבני אז את דבריה: "אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד גדול נפל בחלקי, משנתן לי יושב-ראש הוועדה המשותפת שהתכנסה לדון במיוחד בחוק הזה להציג חוק זה היום בפניכם".

זאב אלקין: זאת אומרת שאז חברת הכנסת לבני – – –

ציפי לבני: – – –

יצחק הרצוג: כמה – לבני – אתה יכול לדבר על לבני?

שלי יחימוביץ': – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת הרצוג, למה אתה יוצא, יש לי גם עליך להגיד משהו.

זאב אלקין: יש לי גם עליך להגיד משהו.

זאב אלקין: אבל אז חברת הכנסת – – –

יואל חסון: במבחן התוצאה, ירושלים תחת הממשלה שלכם מעולם לא הייתה כל כך מחולקת, כל כך לא בטוחה וכל כך לא יציבה, וכל החוקים האלה לא משנים את המציאות כהוא זה.

זאב אלקין: חבר הכנסת חסון, כנראה אז סברה חברת הכנסת לבני שהחוקים האלה משנים ועוד איך משנים, אם כחברת הוועדה המשותפת היא ביקשה במיוחד מיושב-ראש הוועדה להתכבד בכבוד הגדול הזה ולהציג כאן את החקיקה.

זאב אלקין: אבל לא רק חברת הכנסת לבני נאמה אז נאום ציוני מלהיב למה חשוב מאוד לשריין את מעמדה של ירושלים בחוק-יסוד; הרי אם תחשבו לרגע מה זה שנת 2000 – חבר הכנסת הרצוג זוכר בוודאי היטב מי היה ראש הממשלה בשנת 2000, נכון, חבר הכנסת הרצוג?

זאב אלקין: ראש הממשלה אז, בשנת 2000, היה אהוד ברק, וחבר הכנסת הרצוג היה אז מזכיר הממשלה שלו.

זאב אלקין: ואני, כשהקשבתי היום לנאומים נלהבים של חברי כנסת של מפלגת העבודה נגד חקיקה מהסוג הזה, כשהלכתי לדברי הכנסת הייתי בטוח שעשו שם תרגיל לממשלה, שחברו כוחות מהאופוזיציה ומהימין עם חלק מהקואליציה והעבירו את החוק המקורי בניגוד לדעתם, והייתה פה חתירה מעבר לקווי האויב של חבר הכנסת מצא וחברי כנסת אחרים מהליכוד.

זאב אלקין: ומה גיליתי?

זאב אלקין: לא ולא, החוק אושר ברוב מוחץ, אז, במליאת הכנסת, וברור – ועוד מתעקשים שרים בממשלה שייצגו את מפלגת העבודה, כולל בקריאות ביניים בדיון הזה – ואני לא אטריד אתכם כאן – אנחנו תומכים בחוק הזה, הוא מאוד חשוב, אל תגידו שאנחנו נגד ירושלים מאוחדת, אמרו נציגי מפלגת העבודה, אנחנו תומכים בחוק, אנחנו נצביע בעדו, הוא מאוד חשוב, צריך לשריין ולחזק את מעמדה של ירושלים.

זאב אלקין: זה מה שהיה בשנת 2000.

זאב אלקין: באמת היה קונסנזוס סביב ירושלים מאוחדת, ונציגי המפלגה הזאת, שיושבת בצד הזה של האולם, אצו-רצו למליאת הכנסת להצביע בעדו.

זאב אלקין: לא הפריע להם אז שחוק מן הסוג הזה – עצם הדיבור על חלוקת ירושלים הוא רק מזיק.

זאב אלקין: הטיעונים האלה לא נשמעו.

זאב אלקין: אז באמת בשנת 2000 היחידים כמעט שהתייצבו נגד החוק הזה – מי היה הדובר הראשי והראשון נגד החוק הזה?

זאב אלקין: חבר הכנסת עזמי בשארה.

זאב אלקין: הדברים היו על השולחן, זה היה כנסת ישראל נגד עזמי בשארה, זה מה שהיה, באיחוד של כל הכוחות הציוניים.

זאב אלקין: ואני, כשהסתכלתי על הפרוטוקול הזה, ועל הדיון הזה, שאלתי את עצמי: מה קרה לכם ב-17 השנים האלה?

זאב אלקין: למה אז, בשנת 2000, היה לכם ברור שכן צריך את החקיקה הזאת?

זאב אלקין: הרי אז אתם הייתם בממשלה, כל הטיעונים שאתם טוענים נגדנו ואומרים: איך אתם יושבים בממשלה ומחוקקים – אתם הייתם אז בממשלה ותמכתם בחקיקה הזאת.

זאב אלקין: נכון שהליכוד הוביל אותה, כי הוא לא סמך עליכם, ובצדק, כי לא עבר הרבה זמן ובאמת הצעתם – על שולחן הניתוחים – לא רק את ירושלים; את הר הבית הצעתם אז לחלק.

זאב אלקין: לא עבר הרבה זמן עד שאהוד ברק נסע והציע: למעלה יהיה ככה, למטה יהיה ככה.

זאב אלקין: ידעתם היטב למה צריך את החקיקה הזאת.

יוסי יונה: תלוי למה אנחנו מוכנים – – –

זאב אלקין: למה אז – למה אז זה היה לכם כל כך ברור, ולמה היום, כשאתם באים לכאן – –

יוסי יונה: אתה יכול לברר.

זאב אלקין: – – אתם מחפשים כל תירוץ אפשרי כדי להתנגד לחקיקה הזאת?

זאב אלקין: הסיבה היא אחת, היא מאוד פשוטה והיא מאוד כאובה, חבר הכנסת יונה; בשנת 2000 מפלגת העבודה ידעה היטב – כמה דקות לפני שאהוד ברק באמת סטה מהקו הזה – ידעה היטב שמפלגה שמתיימרת להיות מפלגה ציונית לא יכולה לפגוע בירושלים.

זאב אלקין: זה יהיה סוף דרכה כמפלגה ציונית.

יוסי יונה: גם בעיסאוויה – – –

זאב אלקין: אז החוק הזה הגן על עיסאוויה, ומפלגת העבודה התייצבה לתמוך בו.

זאב אלקין: לא השתנו הגבולות הגיאוגרפיים של החקיקה.

יוסי יונה: אז בוא נגיע להסכמות – – –

זאב אלקין: אבל היום, לצערי – אתם שיניתם את השם ממפלגת העבודה למחנה הציוני, אבל את הבסיס – את הבסיס של הציונות הזאת, ב-17 השנים האלה, לצערי, איבדתם, חברי במפלגת העבודה.

זאב אלקין: אני פונה אליכם, כל עוד זה לא מאוחר: לכו, תקראו את הדיון הזה, דברי הכנסת האלה, מה אמרו אז אנשי מפלגת העבודה, ואולי בכל זאת תיזכרו לרגע, שמפלגה שמנסה להיות ציונית, אם היא בוגדת בירושלים, שום שם כ"מחנה ציוני", לא יעזור לה.

זאב אלקין: תחזרו לשורשים, לפני שיהיה מאוחר.

זאב אלקין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את השר, שר החינוך בנט.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד חמש דקות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן תסכם מציעת החוק, שולי מועלם-רפאלי, ואנחנו נצביע.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מברך את חברת הכנסת – ידידתי חברת הכנסת – שולי מועלם, יוזמת החוק, ואת ידידי השר אלקין, שבאמת עשה הרבה מאוד עבודה כדי גם להגיע לרגע הזה ובכלל כדי לחזק את ירושלים.

נפתלי בנט: צריך לומר, ידידינו באופוזיציה אוהבים לצעוק: עיסאוויה, עיסאוויה, וולאג'ה, וולאג'ה, אבל כולנו הרי יודעים שלא על זה מדובר.

נפתלי בנט: כשאהוד ברק בשנת 2000 ואהוד אולמרט ב-2007 הלכו להסדר, הם לא דיברו על וולאג'ה ולא על עיסאוויה; הם דיברו על מסירת שלושה רבעים מהעיר העתיקה – הר הבית, הר הזיתים ועיר דוד – לידי הפלסטינים, או בריבונות משותפת או לידי הפלסטינים.

נפתלי בנט: אז בואו לא נעבוד על עצמנו.

נפתלי בנט: בזה מדובר.

נפתלי בנט: כדי שחלילה לא נגיע עוד פעם למצב שנהיה מרחק נגיעה ממסירת שלושה רבעים מהעיר העתיקה – הר הבית והר הזיתים – לידי הפלסטינים, החוק הזה הוא חיוני.

נפתלי בנט: הוא חוק – ושואלים מה ההצדקה לזה: למה 61?

נפתלי בנט: התשובה היא שיש ערכים לאומיים שהם לא פחותים מערכי יסוד דמוקרטיים.

נפתלי בנט: ירושלים היא לא פחותה מכבוד האדם.

נפתלי בנט: אלה מרכיבים מאוד מאוד חיוניים, אבל אי-אפשר להגיד: על זכויות יסוד כן שריון, אבל לעומת זאת על אחדות העיר ירושלים – לא, זה לא כל כך חשוב.

נפתלי בנט: לא, אחדות העיר ירושלים חשובה מאוד.

נפתלי בנט: לכן אני באמת חושב שכל מי שאחדות ירושלים בלבו צריך לתמוך.

נפתלי בנט: נקודה אחרונה: ראש הממשלה לפני כמה דקות הנחה את חבר הכנסת יואב קיש לקדם הצעת חוק ירושלים רבתי.

נפתלי בנט: אני מודיע כבר, כאן ועכשיו, שאנחנו מגבים את ראש הממשלה בעניין הזה.

נפתלי בנט: שיביא את הצעת החוק, נעביר את זה כמה שיותר מהר, וכמובן נתמוך בזה.

נפתלי בנט: אני מודיע בצורה מלאה.

אראל מרגלית: מה זה כולל?

נפתלי בנט: היא כוללת, למיטב הבנתי, את גוש עציון, מעלה אדומים, מקומות שגם אתם בוודאי רואים בהם חלק מירושלים, ולכן צריך לתמוך.

נפתלי בנט: אני באמת קורא לכם, בפרט לחברי יש עתיד, תתמכו בחוק ירושלים מאוחדת.

נפתלי בנט: תתמכו בחוק.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר החינוך.

בצלאל סמוטריץ': מסכמת את הדיון חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, יוזמת החוק.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני אשתדל לעשות את זה, גם אם לחלקכם זה יהיה קשה.

שולי מועלם-רפאלי: בנאום שלו, חבר הכנסת אלעזר שטרן, הפחדן שיצא עכשיו מהמליאה, האשים אותי שאני מקריבה את חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני רוצה לספר באמת על ההקרבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לספר שכשהייתי בת 22 פגשתי בפעם הראשונה את הבעל שלי, שהיה כידוע איש חילוני, ואני אישה דתייה, והוא היה בקורס מ"פים ובחר שהחיים שלו יהיו בצה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: ודרך זה בחרנו גם אנחנו, גם אני, גם הילדות שנולדו לנו אחר כך, שצה"ל יהיה חלק מהחיים שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: התחתנו, ומועלם למד, וחזר, וקרה אסון המסוקים – ואז פגשתי בפעם הראשונה את האפס הזה, שקוראים לו חבר הכנסת שטרן.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שטרן באסון המסוקים היה קצין חינוך ראשי.

שולי מועלם-רפאלי: כשבאנו אליו, המשפחות של אסון המסוקים, הוא הסביר לנו כל מיני דברים; אבל כשביקשנו שהוא ידבר בימי עיון של אסון המסוקים – שיבוא לימי העיון של אסון המסוקים, אז הוא אמר שהוא יבוא רק אם הוא ידבר.

שולי מועלם-רפאלי: כי משפחות שכולות זה נורא חשוב, אבל רק אם נותנים לו את הכבוד שלו.

שולי מועלם-רפאלי: וכשפגשתי יחד עם הרמטכ"ל שאול מופז את חבר הכנסת שטרן פעם בטיסה, כשהרמטכ"ל ביקש מכמה אלמנות צה"ל להתלוות אליו לגייס תרומות לטובת חיילי צה"ל, שאלתי את חבר הכנסת שטרן אם אפשר להדריך את קציני צה"ל במסעות לפולין.

שולי מועלם-רפאלי: בידוע, אני עוסקת בהנחלת השואה ומדריכה משלחות לפולין.

שולי מועלם-רפאלי: אז חבר הכנסת שטרן ענה לי, בנוכחות הרמטכ"ל ואורית רעייתו: מה הערך המוסף שיש לך אצל חיילי צה"ל וקציניו?

שולי מועלם-רפאלי: וזה ממשיך גם בכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: אין יום ואין דיון שנוגע בחיילי צה"ל, שבו חבר הכנסת שטרן לא מפסיק להזכיר לי ש-מה בכלל יש לי עם צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: הוא הרי היה אלוף.

שולי מועלם-רפאלי: אז לפני שחוקרים אלופים על דברים אחרים, אולי כדאי שאלוף בצה"ל לא יגיד פה, מעל בימת הכנסת, למשפחה שכולה, לאלמנת צה"ל, שהיא מקריבה את חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: ומותר לא להסכים.

שולי מועלם-רפאלי: גם חבר הכנסת עפר שלח לא הסכים אתי אתמול, בתקנות, וחשב שאני טועה, ושצריך היה לנהל את זה אחרת.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אלוף בצה"ל אומר לי שאני מקריבה את חיילי צה"ל – מה שנכון – נכון.

שולי מועלם-רפאלי: מה שנכון – נכון.

שולי מועלם-רפאלי: וכל מי שישב פה, וכל מי שישב פה ולא מחה – ואדוני, חבר הכנסת חיליק בר, ישבת פה ונתת לזה לעבור בשקט – צריך לעשות חשבון נפש.

יחיאל חיליק בר: אני חרגתי מהפרוטוקול כדי לבקש ממנו להסביר את הדברים.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת חיליק בר, כשהוא אמר את זה הוא עוד עמד פה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מצטערת.

יחיאל חיליק בר: אני לא אענה לך עכשיו, באמת.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא צריך לענות לי, באמת.

שולי מועלם-רפאלי: כשהוא אמר את המשפט הזה, שאני מקריבה את חיילי צה"ל, אני הסבתי את תשומת לבך.

שולי מועלם-רפאלי: וזה בסדר.

יחיאל חיליק בר: אני קראתי לו להסביר.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר להסכים עם זה שאני מקריבה את חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: זה אכן נכון.

שולי מועלם-רפאלי: לא ייחשב הדבר לשקר בעיני אף אחד.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אולי פעם אחת ויחידה צריך להגיד שלפני שאתם מדברים בחוץ, חברי וחברותי חברי הכנסת, על זה ש"במותם הם ציוו לנו את החיים", ועל זה שלמשפחות שכולות, טה-טה-טה-טה, אני רוצה להגיד לכם שפה, בבית הזה, יושב מישהו שפעם אחרי פעם, פעם אחרי פעם – ורק אלוהים והוא יודעים – יכול להיות שהיה לו משהו עם הבעל שלי, וזה יושב עליו, יכול להיות שיש לו משהו אתי; אני, כידוע, לא הכרתי אותו לפני שהבעל שלי נהרג.

שולי מועלם-רפאלי: והדבר הזה לא יהיה יותר.

שולי מועלם-רפאלי: לא יהיה יותר דבר כזה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר כנסת בישראל לא ידבר ככה, ולא יסביר לי, בצביעות, שלהקריב את חיילי צה"ל זה להעדיף אחרים עליהם.

שולי מועלם-רפאלי: כי כשהשר נפתלי בנט דיבר על מסירות נפש, אז כולכם אמרתם שמסירות נפש זה למות.

שולי מועלם-רפאלי: אז להקריב זה לא למות, אבל בשם איזו פוליטיקה קטנה, וכדי להוכיח – אלוהים יודע מה – אפשר להגיד הכול?

שולי מועלם-רפאלי: אז לא.

שולי מועלם-רפאלי: אז לא, אי-אפשר להגיד הכול.

שולי מועלם-רפאלי: ואני באמת מקריבה את חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: זה ידוע, לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: כל יום אני מחפשת עוד חייל צה"ל להקריב, ובעיקר חיילות, כי גם בזה כבר האשים אותי חבר הכנסת שטרן, שאני לא מחשיבה את מי שמתגייסת לצה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: כל יום, כל יום, כל יום, אני מחפשת חייל או חיילת להקריב, עד שחבר הכנסת שטרן יהיה מבסוט.

שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שחבר הכנסת שטרן פשוט לא זוכר, אבל באמת הוא אומר דברי אמת.

שולי מועלם-רפאלי: אני מקריבה את חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: ומתוך ההקרבה הזאת שלי את חיילי צה"ל אני פועלת בבית הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2) (הוראות לעניין שטח תחום ירושלים והרוב הדרוש לשינוין), בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 45 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 51 נגד – 41 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2) (הוראות לעניין שטח תחום ירושלים והרוב הדרוש לשינוין) לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 51 תומכים, 41 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ומועברת להמשך ההכנה – מוחזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': הודעה לגברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (פיצול דירות), בהצעת חוק התכנון והבנייה (דיור בהישג יד), בהצעת חוק עבודת נשים (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד), בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117) ובהצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 64); החלטת ועדת האתיקה בקובלנה של פרופ' רבקה כרמי, נשיאת אוניברסיטת בן-גוריון; מסקנות הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת תמר זנדברג בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מסלול רכבת ישראל מיישובי הדרום לתל אביב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור עכשיו להודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת, עם הצבעה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזה כי שני חברי הכנסת מטעם סיעת האופוזיציה בוועדת חוץ ביטחון הם חברי הכנסת זהבה גלאון וחיים ילין.

): אבקש את אישורה של הכנסת להודעה זו.

בצלאל סמוטריץ': זה הכול?

בצלאל סמוטריץ': נצביע כעת על הודעתו, שנמסרה לנו עכשיו, של יושב-ראש ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 46 בעד ההודעה – 70 נגד – אין נמנעים – אין הודעת יושב-ראש הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 70 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [מס' כ/733; "דברי הכנסת", חוב' ל"ו, עמ' 23578; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום, הצעת חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת יעקב מרגי.

בצלאל סמוטריץ': שרת העלייה והקליטה מבקשת לצרף לפרוטוקול את תמיכתה בהודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, אדוני מציג את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עם סדר-יום ארוך היום.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, שהוגשה מטעם חברי הכנסת עודד פורר וטלי פלוסקוב וקבוצת חברי הכנסת.

יעקב מרגי: ביום 9 במאי נחתם כתב הכניעה בידי גרמניה הנאצית – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, בעיקר במרפסות.

יעקב מרגי: ביום 9 במאי נחתם כתב הכניעה בידי גרמניה הנאצית בפני הרוסים, האמריקנים, האנגלים והצרפתים.

יעקב מרגי: כיום, לפי חוק יד ושם, יום זה יצוין כפי שתורה הממשלה, בין השאר בארגון תהלוכת ניצחון ממלכתית שתיערך בירושלים.

יעקב מרגי: מוצע להחליף הוראה זו בחוק מיוחד, דומה לחוקים אחרים הקובעים ימי ציון מיוחדים – אלעזר שטרן, בסוף אבקש הודעה אישית גם אני – ולקבוע את יום 9 במאי יום להנצחה ולזיכרון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.

יעקב מרגי: בחוק מוצע לקבוע כי היום יצוין, בין היתר, בפעילויות במחנות צה"ל ובמערכת החינוך, בדיון בכנסת ובפעילות נוספת שתעודד הממשלה, בטקס מרכזי ובתהלוכת ניצחון.

יעקב מרגי: עוד מוצע לקבוע כי תקציב שנתי להשתתפות בהחזקת חדרי הנצחה ברשויות המקומיות לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית ייקבע בחוק התקציב השנתי, לפי מבחנים שיקבע – או במקרה שלנו, שתקבע – שרת העלייה והקליטה.

יעקב מרגי: בחדרי הנצחה אלו תתקיים פעילות לחינוך וללימוד על חלקם של הלוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה.

יעקב מרגי: חשוב לציין כי לציון יום זה חשיבות לעולים רבים שהשתתפו כחיילים וכקצינים במלחמת העולם השנייה במסגרת חובתם האזרחית במדינותיהם, ופרק זה בחייהם הוא עבורם מקור לגאווה ולכבוד.

יעקב מרגי: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, חשיבות רבה יש לחוק הזה, מעבר למה שמנינו וציינו.

יעקב מרגי: אני חושב שמדינת ישראל לא נתנה את הדעת די ליום הזה, למשמעויות של היום הזה – בכלל, לעולם כולו, לעם היהודי, למדינת ישראל.

יעקב מרגי: מה גם שחלק גדול מתרומתם של הלוחמים היהודים, מכל העולם, ככלל, וממדינות חבר העמים בפרט, הפרק הזה נשכח.

יעקב מרגי: אנחנו, אני אומר לכם – בשלהי שנות ה-90 נחשפנו לתהלוכות האלה, למצעדים, ואני אומר "האלה" בכוונה, כי ככה זה נתפס, של אותם אנשים מחופשים לכאורה, עם המון מדליות.

יעקב מרגי: לא ידענו להבין את המשמעויות עד שלא ירדנו לעומק וחקרנו.

יעקב מרגי: אני לא חושב שזו צריכה להיות פעולה של סקרנים או של אנשים שרוצים לחקור ולדעת, אני חושב שהחברה בישראל – תלמידי ישראל צריכים לקבל זאת במנה הראויה, מתוך ידיעת ההיסטוריה של העולם כולו, ההיסטוריה של העם היהודי ותרומתם של היהודים.

יעקב מרגי: אני אישית, שני יהודים מהמושב שלי –שהיום כבר לא חיים אתנו – מבוגרים, בני המושב, כשהם סיפרו לי על מלחמתם, על השתתפותם בבריגדות במלחמת העולם השנייה מטעם מדינות אחרות מבעלות הברית, זה נראה לי הזוי.

יעקב מרגי: הם סיפרו את מה שהם עברו.

יעקב מרגי: אבל לא קיבלנו את זה במערכת החינוך.

יעקב מרגי: החברה לא קיבלה את זה.

יעקב מרגי: אני חושב – ובפרט משום שאותם לוחמים עדיין אתנו – תחשבו את הגילים שלהם – שזה חשוב.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, הם היו אצלי בוועדה, ראיתי את הדמעות בעיניים, ראיתי את הברק, כמה זה היה חשוב להם.

יעקב מרגי: כמה ההכרה הזאת הייתה חשובה להם.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוב איך הם הרגישו כשמישהו לא ידע להעריך את אותן מדליות, והתייחס לזה בזלזול, או התייחס למצעד בזלזול – והיום אנחנו מתקנים זאת.

יעקב מרגי: היום אנחנו עושים – לא רק להם – מחווה; אני חושב שהיום אנחנו עושים מחווה לחברה, למדינה, לעם היהודי ולעם כולו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת החינוך – – –

יעקב מרגי: ברשותך – שכחתי, כמובן, יש מעבר לתודות, זה טקס קבוע בחקיקה; זה לא מובן מאליו שהחוק עולה היום.

יעקב מרגי: התהליך היה אומנם אחראי, רציני, אבל היה תהליך חקיקה זריז, אפילו שכל השרים לא הבינו, וחששו שמא זה הולך ליפול על זה, ולחייב אותם לזה – ישבנו בטווח קצר, והתגייסו כולם – המחלקה המשפטית, שעוברת – אנחנו מדברים על המחלקה המשפטית של הכנסת, שנמצאת באגף החדש בקומות התחתונות.

יעקב מרגי: אני יודע מה הלשכה המשפטית של הוועדה שלי עוברת – עברה – בימים האחרונים, ואנחנו לא מהוועדות שמחוקקות מי יודע מה.

יעקב מרגי: אז תארו לכם מה עברה המחלקה המשפטית בשבועות האחרונים, היועץ המשפטי של הכנסת וכל היועצות המשפטיות.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לתת את הדעת על כך גם למושב הבא.

יעקב מרגי: צריך לתת את הדעת.

יעקב מרגי: נראה לכם שהעברנו בוועדה חוק בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, ובזה זה עולה למליאה – אבל כמה תיאומים, כמה תיקוני נוסח, כמה הדפסות, ובכל זה עומדים אנשים עם לוחות זמנים ועומס עבודה.

יעקב מרגי: וכאן המקום באמת להודות – להודות למחלקה המשפטית בכלל, וליועצות המשפטיות של הוועדה שלי, לצוות הוועדה, לצוות של הלשכה שלי, שאני תמיד שוכח להודות להם, לפרגן להם, אבל הם יודעים את הערכתי להם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, להצעה לא הוגשו הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת עודד פורר.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מעניין אותי לשאול – אולי נמצא פה כמה שכן מכירות את השם – אני דווקא שואל את חברות הכנסת, כאן, אם הן מכירות את השם לידיה ליטבק.

עודד פורר: מי הייתה לידיה ליטבק?

עודד פורר: ומי שלא מכיר, ואני מניח שהרוב פה לא מכירות, לידיה ליטבק הייתה טייסת, היא הייתה טייסת קרב יהודייה, גיבורת ברית המועצות לשעבר, שהייתה הטייסת האישה הראשונה אי-פעם שהפילה מטוס אויב בקרב אווירי.

עודד פורר: היא אחת משתי נשים טייסות בלבד, שזכו בתואר "אלוף ההפלות", והפילה במלחמת העולם השנייה יותר מ-12 מטוסי אויב.

עודד פורר: היא הפילה את המטוס הגרמני הראשון בספטמבר 1942, שלושה ימים בלבד אחרי שהיא הגיעה ליחידה, ומייד אחריו, בהפרש של 20 דקות, היא הפילה מטוס קרב גרמני מסוג מסרשמיט, וכך היא המשיכה בקרבות לאורך מלחמת העולם השנייה, מפילה מטוס אחרי מטוס.

עודד פורר: באוגוסט 1943 נהרגה ליטבק, הופל מטוסה, אחרי שהיא הפילה באמת יותר מ-12 מטוסים וזכתה לעיטור הכוכב האדום ועיטורים נוספים.

עודד פורר: זאת דוגמה אחת למה שאנחנו לא יודעים, למה שהילדים שלנו לא יודעים, ומה הם לא ידעו אם הם לא ילמדו על אותו ניצחון גדול של בעלות הברית על גרמניה הנאצית, ובוודאי על חלקו של העם היהודי במלחמה הזאת, מלחמת העולם השנייה, בקרב צבאות הברית.

עודד פורר: לשמחתי, מהערב, אחרי שנאשר את הצעת החוק, ייחגג 9 במאי כיום לאומי שמסמל את ניצחון כוחות האור על כוחות החושך ואת הניצחון של העולם החופשי, ואפילו של ארץ-ישראל, שנלחמה אז על חייה נגד ההסכם שעשו עם אותו מופתי אל-חוסייני, יימח שמו, במטרה להשמיד את היהודים בארץ ישראל.

עודד פורר: מהשנה ואילך ילמדו תלמידי ישראל ויזכרו את העובדה שבמלחמת העולם השנייה, בניצחון הגדול הזה, של בעלות הברית על המפלצת הנאצית, לחמו מיליון וחצי יהודים, וכחצי מיליון יהודים נפלו בקרבות האלה.

עודד פורר: בצבא האדום כחצי מיליון יהודים לחמו, 167,000 קצינים ו-334,000 חיילים.

עודד פורר: שבעה יהודים הועלו לדרגות הגבוהות ביותר בצבא הסובייטי.

עודד פורר: בצבא האמריקני לחמו גם כן כחצי מיליון חיילים יהודים, מהם כ-11,000 קצינים יהודים נפלו בשדה הקרב.

עודד פורר: כשאנחנו עוברים על צבאות בעלות הברית אנחנו רואים שגם בצבא הבריטי שירתו יותר מ-62,000 יהודים, ואנחנו רואים שבצבאות נוספים שירתו אלפי יהודים, והיישוב היהודי בארץ ישראל גם הוא לקח חלק במערכה הזאת.

עודד פורר: בדיוק בתקופה שהוא נלחם כאן במנדט הבריטי הוא גם יצא להילחם, יחד עם הצבא הבריטי ויחד עם צבאות בעלות הברית, במלחמת העולם השנייה, נגד אותה מפלצת נאצית.

עודד פורר: הדוגמה הזאת, של מלחמת העולם השנייה, ושל הניצחון הזה, של העולם כולו, שהתגייס כדי לנצח, היא דוגמה והיא ערך שאנחנו צריכים להנחיל לילדינו.

עודד פורר: זהו יום בין-לאומי, והוא נפרד מהטרגדיה של העם היהודי באותה שואה, שואה וגבורה, שאנחנו לומדים לאורך כל הדרך.

עודד פורר: אבל הייתה גם הגבורה של הלוחם היהודי בצבאות בעלות הברית, כחלק מכלל העולם החופשי, וזה המסר החשוב שאנחנו צריכים להעביר לילדינו.

עודד פורר: אני רוצה לברך את כל מי שלקח חלק במלאכה הזאת, ובאמת על ההתגייסות הזאת, שבסופו של דבר אותו יום כבר לא יהיה איזה יום של קבוצה קטנה מאוד בעם ישראל, אלא יהיה יום שבבתי-הספר ובמערכת החינוך יציינו אותו, שבמחנות צה"ל יציינו אותו, וגם ימשיכו לציין אותו באותם טקסים, מצעדים ותהלוכות כפי שציינו אותו עד היום.

עודד פורר: אני חייב, בהקשר הזה, לסיום, אדוני, כן – לא נהוג להגיד תודות כל הזמן – זאת אומרת, נהוג את התודות להגיד אחרי, לא נהוג להגיד את התודות לפני.

עודד פורר: נהוג להגיד את התודות אחרי, אני רוצה להגיד אותן לפני, כי באמת לא היינו מגיעים להצבעה הזאת בלי יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, חבר הכנסת יעקב מרגי, שעושה עבודה נפלאה בהרבה מאוד תחומים, ובוודאי בעניין הזה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שההובלה שלך את התהליך הזה, ופירוק המוקשים בוועדה, בהחלט נתנו את אותותיהם.

עודד פורר: יושב-ראש הקואליציה, שנע כאן מצד לצד, אני חושב שהווטרנים חבים גם ללוחמה שלך ולמלחמה שלך איזה חוב של כבוד, על ההתעקשות שלך שהחוק הזה יעלה היום ויסתיים היום ויעבור בקריאה שנייה ושלישית.

עודד פורר: אני חייב לציין את צוות הוועדה, שהפלנו עליו אתמול בלילה את הניסוחים המשפטיים, והוא מתחיל לרוץ לטובת העניין הזה.

עודד פורר: כמובן אני חייב לציין גם את הצוות שלי, שלקח חלק במשימה, ואני גם אציין עוד את הצוות של השרים האחרים, שגם הם התרוצצו.

עודד פורר: גם הצוות שלך, אדוני שר החינוך, לקח חלק בעניין הזה, כדי שהחוק הזה יעבור היום.

עודד פורר: אני שמח שהוא עובר היום, ואני רוצה להודות לכולכם.

עודד פורר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוברט אילטוב – הייתה לי הרגשה שאתה מתלבט אם לוותר או לא – אתה לא חייב.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, באמת התלבטתי אם לעלות או לא.

רוברט אילטוב: זה מעמד, מבחינתי, מבחינת משפחתי, מאוד מרגש.

רוברט אילטוב: כשאני מדבר על וטרנים – זה בעצם חלק מהמשפחה, אותם אנשים שהלכו לקרב – סבא שלי, שהיה בכוחות המיוחדים, קצין בצבא האדום, לחם בכל הגזרות, בעצם: הוא היה בטהרן, והיה בקרקוב, היה בברלין, שני האחים שלו נהרגו בקרבות.

רוברט אילטוב: אנחנו, מהעדה הבוכרית, לא היינו באירופה, אבל העדה הבוכרית גם קלטה – והאוזבקים, ועמים אחרים – מאות אלפי יהודים מאירופה שנאלצו לעזוב את התופת, ומשם הלכו לקרב, התגייסו לצבא האדום, והמשפחות שלהם היו במפעלים, ייצרו נשק, בגדים, ולפעמים עבדו 24 שעות כדי שהמאמץ נגד גרמניה הנאצית יהיה יותר עוצמתי.

רוברט אילטוב: אני חושב שהגבורה – בחוק הזה – שהייתה בעם היהודי, שמצד אחד כל מי שחי באירופה הושמד, ומצד שני הם נאלצו ללכת לקרב כדי להילחם בגרמניה הנאצית ולנצח אותה – בנחישות.

רוברט אילטוב: כמעט כל חייל שני מהיהדות שהייתה נהרג בקרבות האלה.

רוברט אילטוב: צריך להבין את הממדים של המלחמה הזאת בחזית הסובייטית – אומרים שזה הרוסית, אבל זה לא, זו החזית הסובייטית, והיא ספגה את האבדות הקשות ביותר, בקרבות הקשים ביותר.

רוברט אילטוב: זה מוכר היום על ידי כל העולם, אבל זה הוכחש.

רוברט אילטוב: לצערי היום יש מדינות שמכחישות את זה, ויש מנהיגים שמכחישים את זה, מנסים לשכתב את ההיסטוריה.

רוברט אילטוב: אני חושב שהצעת החוק הזאת היא אחת מהצעות החוק החשובות, מבחינת העם היהודי.

רוברט אילטוב: אנחנו צריכים לזכור שהייתה שואה והייתה גבורה, והצעת החוק הזאת מדגישה את הגבורה; כאשר בשטח הסובייטי כ-4 מיליון יהודים היו תחת כיבוש, עדיין היהודים נלחמו, כאשר מצד אחד שלחו אותם למשרפות וירו בהם, ומצד שני היו חצי מיליון יהודים – וזה 50 דיביזיות – בלוחמה בלי רחמים.

רוברט אילטוב: לכן אני חושב שיש פה אמירה מאוד חשובה, באמת – אני תמיד מתרגש כשאני מדבר על המלחמה הזאת – כי אם לא היינו מנצחים במלחמה הזאת – ואנחנו, העם היהודי, מיליון וחצי חיילים, זה הצבא הכי גדול ביחס לאוכלוסייה שלו בעולם, שפשוט נלחם בכל צבאות העולם.

רוברט אילטוב: לכן אני חושב שהצעת החוק הזאת היא מסר לעולם: אנחנו לעולם לא נשכח מה שהיה, אנחנו נזכור את מה שקרה, ונזכור את אותם חיילים, ואנחנו, מחובתנו לא לאפשר לשכתב את ההיסטוריה.

רוברט אילטוב: תודה רבה, חברי חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': תודה, רוברט, על הדברים המרגשים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – עליזה, כמה שצריך.

יוליה מלינובסקי: אני שומעת אותך פה.

יוליה מלינובסקי: אני מרגישה עכשיו כמו ילדה, ילדה קטנה בת עשר, צועדת במצעד עם הסבים שלי.

יוליה מלינובסקי: יום חג, 9 במאי, זה אביב, מזג האוויר יפה.

יוליה מלינובסקי: אני היום בת 42, הסבים שלי, לצערי הרב, כבר לא אתי – שניהם נלחמו במלחמה.

יוליה מלינובסקי: היה ברור שהאנשים יצאו אל הלא-ידוע, ארבע שנים, שש שנים, לא ראו את הבית.

יוליה מלינובסקי: לא היו טלפונים, ומכתב – אולי פעם בחצי שנה.

יוליה מלינובסקי: אם מישהו היה נהרג, לא כל כך היו מחפשים אותו, לא כל כך ידעו מה עלה בגורלו של אותו אדם.

יוליה מלינובסקי: ואם אותו חייל היה יהודי, אז לא הייתה לו ברירה.

יוליה מלינובסקי: אדוני השר, אני מבקשת ממך שנייה, אני רוצה לפנות אליך בבקשה אישית.

יוליה מלינובסקי: אם אותו חייל בצבא, בזמן מלחמת העולם השנייה, היה יהודי, לא הייתה לו ברירה: הוא היה צריך לנצח או למות, כי גזר הדין שלו, אם היה נחטף, היה מוות.

יוליה מלינובסקי: לא הייתה ברירה.

יוליה מלינובסקי: סבא שלי מצא את יום הניצחון, 9 במאי 1945, בפולין.

יוליה מלינובסקי: הוא נלחם מהיום הראשון ועד היום האחרון של המלחמה.

יוליה מלינובסקי: כשזה התחיל הוא היה בן 20, וכשזה הסתיים הוא היה בן 24.

יוליה מלינובסקי: מה שהוא ראה שם אני עד היום לא יודעת, וכנראה כבר לא אדע, כי לא נהגו לספר לנו.

יוליה מלינובסקי: כשהייתי ילדה הוא תמיד סיפר את זה כאילו זו הייתה חוויה מעניינת.

יוליה מלינובסקי: ברור שלא.

יוליה מלינובסקי: בסוף הוא הגיע עד ברלין וחתם על הרייכסטאג.

יוליה מלינובסקי: עכשיו אני נרגשת ברמות – פשוט, למה זה לא קרה קודם?

יוליה מלינובסקי: למה במדינת ישראל ניסו להסתיר את הדברים האלה ולא דיברו על זה?

יוליה מלינובסקי: למה הייתה תקופה שהילד שלי בבית-הספר התבייש בזה שהוא רוסי, והיינו צריכים להסביר שזה בסדר גמור, שגם בן-גוריון, גם שמעון פרס וגם אריק שרון – זה בסדר גמור, אתה בחברה טובה.

יוליה מלינובסקי: אני פונה אליך, אדוני שר החינוך, אתה היית לוחם, היית מפקד, ידעת להגיד "אחרי".

יוליה מלינובסקי: אז תגיד היום למערכת החינוך "אחרי": שיכניסו את התכנים האלה, שילדי ישראל והנוער בישראל ידעו, ידעו להעריך את זה וידעו לכבד את זה, ולא יסתכלו על "הרוסים האלה" כעל עוף מוזר.

יוליה מלינובסקי: פנייה אחרונה ליושב-ראש הקואליציה.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שכל השרים נרתמו פה, היה לא פשוט להעביר חוק כזה בכמה ימים.

יוליה מלינובסקי: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה בן אדם גדול, עם לב ענק, ענק כזה.

יוליה מלינובסקי: וזה שדיברנו היום, אמרתי לך: דוד, אתה מכיר את האנשים האלה, כשהיית סגן ראש העיר בראשון.

יוליה מלינובסקי: ואמרת: כן, ראיתי אותם.

יוליה מלינובסקי: והיום אנחנו עומדים פה ומצביעים על החוק הזה, ואני כל כך גאה בנו.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חמד עמר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': סליחה, לא ראיתי.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': נוכח ומוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אשתדל מאוד לא – – –

איציק שמולי: לא לבכות.

טלי פלוסקוב: כן, לא להגיע, אף מרות שהרגשות האלה מאוד מאוד מוכרים לי.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים מה אני רוצה לספר לכם?

טלי פלוסקוב: שעד לא מזמן על היום הזה דיברו רק חברי הכנסת יוצאי ברית המועצות לשעבר.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, לא שמעת את המשפט מתחילתו.

עבדאללה אבו מערוף: אבל לא רק – – –

טלי פלוסקוב: אמרתי: עד לא מזמן.

טלי פלוסקוב: אמרתי: עד לא מזמן.

קריאה: עד לא מזמן.

טלי פלוסקוב: עד לא מזמן על המלחמה הזאת ועל הדברים האלה דיברו באמת רק חברי הכנסת יוצאי ברית המועצות.

מאיר כהן: טלי, אני מצטער, באמת.

טלי פלוסקוב: אתה יודע, 90%.

טלי פלוסקוב: בסדר?

מאיר כהן: להגיד שעל המלחמה הזאת דיברו – אני מכבד את האירוע – –

טלי פלוסקוב: כרגע אני מדברת על הכנסת ועל ההחלטה.

מאיר כהן: – – אני חושב שזו החלטה מצוינת, אבל בין זה לבין להטיל אשמה שלא דיברו על המלחמה הזאת – – –

שלי יחימוביץ': גם כל שנה אנחנו רואים אותם, מדברים, מכירים – – –

טלי פלוסקוב: אני לא מדברת על אשמה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אבל מי שמקדם את החוקים האלה, מי שקידם את החוקים האלה, היו חברי כנסת יוצאי ברית המועצות לשעבר.

מאיר כהן: אנחנו מלאי הערכה לזה, אבל בין זה לבין להגיד שאף אחד – – –

טלי פלוסקוב: אני לא באתי להאשים, חס וחלילה.

טלי פלוסקוב: באתי להתגאות.

טלי פלוסקוב: באתי להתגאות בכך שהיום, כששמעתי את יושב-ראש ועדת החינוך, יעקב מרגי, וכששמעתי גם את חבר הכנסת מאיר כהן, וכששמעתי בפרוזדורים וראיתי איך נלחם בשביל האנשים האלה יושב-ראש הקואליציה, דוד ביטן, זה אומר שהנושא הזה באמת היום יותר מוכר ממה שהיה בעבר.

טלי פלוסקוב: לא רציתי לפגוע באף אחד, זאת לא הייתה כוונתי.

טלי פלוסקוב: מה שאנחנו נמשיך לעשות, רבותי, זה שוב ושוב לספר על המלחמה הזאת, ועל האנשים שעברו שש שנים של גיהינום.

טלי פלוסקוב: אז אני רוצה עכשיו לתת לכם כמה עובדות, כבית-ספר: מלחמת העולם השנייה הייתה הסכסוך ההרסני ביותר בהיסטוריה.

טלי פלוסקוב: העלות שלה, הנזקים שלה, מספר הפצועים וההרוגים שבה – גבוהים יותר מכל מלחמה אחרת בתולדות ההיסטוריה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה משפט מאוד חזק.

טלי פלוסקוב: המדינה עם מספר הנפגעים הגדול ביותר הייתה רוסיה, ברית המועצות לשעבר, בין 20 ל-28 מיליון איש.

טלי פלוסקוב: רבותי, שימו לב לפער.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, המספר לא ידוע – איפה אנחנו נמצאים, יש כל כך הרבה קברים שאנחנו לא יודעים מי קבור בהם.

טלי פלוסקוב: מ-5 מיליון חיילים גרמנים שנהרגו במלחמת העולם השנייה, 4 מיליון נהרגו בחזית המזרחית, ואנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים.

טלי פלוסקוב: ההערכה היא כי 1.5 מיליון ילדים מתו במלחמה, ו-1.2 מיליון מהם היו יהודים.

טלי פלוסקוב: בשנים 1939 עד 1945 צבא בעלות הברית הפעיל 3.4 מיליון טונות של פצצות, רבותי.

טלי פלוסקוב: מ-40,000 גברים ששירתו בצוללות במלחמת העולם השנייה, רק 10,000 חזרו.

טלי פלוסקוב: ההחלטה – זה מעניין מאוד בעיני – ההחלטה על צורת יישום הפתרון הסופי, התוכנית להשמדת יהודי אירופה, התקבלה בוועידת אנזה בברלין ב-20 בינואר 1942.

טלי פלוסקוב: היינריך הימלר היה האדריכל הראשי של התוכנית.

שולי מועלם-רפאלי: ועידת ואנזה.

טלי פלוסקוב: ועידת ואנזה.

טלי פלוסקוב: תודה, חברת הכנסת שולי מועלם.

טלי פלוסקוב: אני יכולה פה לדבר על הרבה דברים, אבל אני רוצה לחזור באמת – אלה עובדות והיסטוריה שכל אחד מכם, מי שמעוניין בזה, יכול לקרוא וללמוד.

מאיר כהן: זאת מלחמה עם 52 מיליון הרוגים.

טלי פלוסקוב: במלחמה הזאת – זה מספר חשוב – במלחמה הזאת נהרגו 1.5 מיליון יהודים, רבותי.

טלי פלוסקוב: זה מלבד 6 מיליון שנספו בשואה.

טלי פלוסקוב: אז איך אנחנו, מדינה יהודית, דמוקרטית, אנחנו אומרים, מדינת ישראל, לא נדע לציין את היום הזה ולהגיד לאותם הגיבורים שעדיין אתנו היום, תודה?

טלי פלוסקוב: ומשפט אחרון, אדוני, על מה שאנחנו עושים ומטרת החוק – והיו פה חברי כנסת ששאלו: אז מה אתם רוצים בחוק?

טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים שבמערכת החינוך במדינת ישראל ילמדו את הנושא הזה, כדי שהאנשים המבוגרים, שהיום הם בגיל 90 ומעלה, ידעו שלא ישכחו את מה שהם עשו למען העולם כולו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

בצלאל סמוטריץ': אדוני שר החינוך ביקש לסכם בכמה מילים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני מתרגש, לא בכל יום מעבירים חוק כזה מיוחד.

נפתלי בנט: כל אחד מאתנו שגדל במערכת החינוך הישראלית יודע לספר על גיבורי ישראל – יוני נתניהו, חנה סנש, הגיבורים שלנו, נתן אלבז, זכרו לברכה – וכתוצר של מערכת החינוך הממלכתית בישראל אני לא ידעתי – אני לא ידעתי, לא ידעתי, והדימוי שלי, כילד יחסית מתעניין, אני אגיד לכם מה ידעתי.

נפתלי בנט: ידעתי שהייתה שואה, ידעתי שהלכנו כצאן לטבח, ידעתי שהייתה גבורה, אבל ביום השואה והגבורה זה היה 99% שואה ו-1% גבורה – בגטו ורשה, בטרבלינקה, מרד.

נפתלי בנט: לא ידעתי.

נפתלי בנט: לא ידעתי ש-1.5 מיליון יהודים נלחמו, ולא ידעתי, עד שגדלתי וקראתי ספרים, לא ידעתי – עוד בלי קשר ליהודים – שעיקר העול במלחמת העולם השנייה היה של ברית המועצות, ורק מאוחר הרבה יותר במלחמה ארצות הברית נכנסה בסופו של דבר, בעצימות גבוהה, רק ב-D-Day, ב-1944, אחרי שהרוסים מתחננים: תיכנסו כבר – – –

מאיר כהן: – – – פרל הארבור ב-1942 – – –

נפתלי בנט: אני יודע – נכון, בפרל הארבור, אבל עד שהם שילחו חיילים – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

נפתלי בנט: – – בהיקפים גדולים – לא ידעתי את זה.

נפתלי בנט: ידעתי – מה אתה יודע – אתה רואה את הסרט "טוראי ריאן", אתה יודע – – –

עבדאללה אבו מערוף: האמריקנים – – –

נפתלי בנט: ולא ידעתי שהיה חייל יהודי ששמו אברהם לוין – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – שב-22 בפברואר 1942 נעמד ליד בונקר גרמני וחסם בגופו את חרך הירי כדי להציל את חבריו, וזה גיבור יהודי, וזה גיבור ישראל, כמו הגיבורים שלנו – כמו מאיר הר ציון – לא "כמו", כי הם שלנו.

נפתלי בנט: תראו מה אמרתי פה.

נפתלי בנט: כל כך עמוק זה הוטמע.

איימן עודה: – – –

נפתלי בנט: אנחנו בתקופה נורא מרגשת; מדינת ישראל קמה, והיה נרטיב ראוי וצודק על הקמת המדינה, על החלוצים, על הפלמ"ח, ואז מתחילים לקלף את השכבות ומגלים, בדוח ביטון, שהייתה עלייה מופלאה שיישבה את הנגב והגליל, שרובה הגדול מצפון אפריקה, וזה לא פוגם כהוא זה בחלוצים, זה לא בִּמקום.

נפתלי בנט: ועכשיו הגיעו מיליון עולים, ואני מכניס את עצמי לנעלי עולה מברית המועצות, שגדֵל – תחשבו עלינו, הישראלים הצברים, שחלילה לא היינו יודעים כלום – לא יודעים על מלחמת ששת הימים, לא יודעים על מלחמת יום הכיפורים, לא יודעים על כל הנופלים שלנו, הצברים – תדמיינו איך היינו מרגישים.

נפתלי בנט: אבל פה אנחנו מדברים על מאות אלפי יהודים, בעיקר מברית המועצות, שנפלו, ולא ידענו ולא סיפרנו.

נפתלי בנט: אז רבותי, אני מודיע פה לא רק שעובר חוק.

נפתלי בנט: אני נחוש, כשר החינוך של מדינת ישראל – לא כטובה לעולים מרוסיה, זה לא טובה לעולים מרוסיה, זה טובה לנו, שנדע שבזכות הגבורה המופלאה הזאת, על חוט השערה – על חוט השערה שם בסטלינגרד כל המלחמה נטתה, כי אם היינו מפסידים בסטלינגרד, לא היה D-Day.

נפתלי בנט: לא היה קורה.

נפתלי בנט: היינו רואים מאות שנים של עולם תחת השלטון והמגף הנאצי.

נפתלי בנט: ולכן, כל ילד וילדה במדינת ישראל חייב – חייבים להכיר את גבורת היהודים, בברית המועצות בעיקר, אבל לא רק – גם בארצות הברית – במלחמת העולם השנייה.

נפתלי בנט: ומכאן המשפט האחרון – ובזה אסכם – לווטרנים המופלאים שצועדים ומסתובבים בינינו.

נפתלי בנט: בעבר הילדים גיחכו, מי האנשים האלה, עם כל העיטורים האלה, שלבושים כמו בפורים – מה זה?

נפתלי בנט: והיום הילדים ידעו: לא פורים, ולא מגוחכים, אלא גיבורי ישראל ממש כמו גיבורי הפלמ"ח, כמו גיבורי 67', כמו גיבורי אנטבה, כמו גיבורי מלחמת לבנון השנייה.

נפתלי בנט: גיבורים אמיתיים שהצילו את העולם.

נפתלי בנט: (אומר דברים בשפה הרוסית.

נפתלי בנט: )

בצלאל סמוטריץ': לא פורים.

בצלאל סמוטריץ': כיפורים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים עכשיו להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, לחוק לא הוגשו הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 47 בעד סעיפים 1–6 – 49 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 49 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אראל מרגלית: בעד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה, ואנחנו נצביע כעת על הצעת החוק בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי שלא הספיק להצטרף בשנייה יוכל להצביע עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 48 בעד החוק – 53 נגד – אין נמנעים – אין חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 53 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': החוק התקבל בקריאה שלישית ונכנס אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

נחמן שי: אפשר להוסיף – – –

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, אנחנו מוסיפים את חבר הכנסת נחמן שי כתומך בהצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': הודעה אישית של חבר הכנסת אלעזר שטרן, על פי סעיף 34 לתקנון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה, עד חמש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: לא, הרבה הרבה פחות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, חשוב לי שגם אתה תקשיב.

אלעזר שטרן: אני כמובן מברך את חברנו רוברט אילטוב על החוק החשוב הזה ועל ההכרה הכל-כך חשובה באותם חיילים ולוחמים.

אלעזר שטרן: לשמחתי הרבה, כל מי שישב באולם הזה הבין שכל מה שדיברתי עליו זה העדפת בחורי הישיבות על פני חיילי צה"ל כפי שהתקיימה אתמול בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת – לצערי, בחסות הקואליציה.

אלעזר שטרן: ואשר לשכול: איבדתי בקרבות, באימונים, בתנועה אל היעד ועל היעד חברים רבים.

אלעזר שטרן: זה עשרות שנים אין שבוע שאני לא פוקד או נמצא בקשר עם כמה משפחות שכולות, חלקן – כמעט 40 שנה – כל שבוע.

אלעזר שטרן: אני חי בתוך משפחה שכולה.

אלעזר שטרן: אין כאן בבית הזה אף אחד, וגם לא אף אחת, שיכולים להטיף לי מוסר בתחום הזה.

אלעזר שטרן: השכול חשוב לי לא פחות מאשר לאף אחד בבניין הזה, ואני גם לא זקוק לתעודות.

אלעזר שטרן: תלכו אל המשפחות השכולות ותשאלו אותן; לא לבודדות, לא לעשרות – למאות או לאלפי משפחות שכולות.

אלעזר שטרן: אין פה אף אחד שיש לו זכות להטיף לי מוסר על הדבר הזה.

אלעזר שטרן: אין לי כל כוונה לקחת חלק בדיון פוליטי שמשתמש בשכול כמכשיר פוליטי עצוב וזול.

אלעזר שטרן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

בצלאל סמוטריץ': [מס' כ/731; "דברי הכנסת", חוב' זו, עמ' 23537; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק בנימין זאב הרצל (הנצחת זכרו ופועלו) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת יעקב מרגי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

יעקב מרגי: איפה איימן עודה?

יעקב מרגי: אה, הוא שאל שאלה ויצא?

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק בנימין זאב הרצל (הנצחת זכרו ופועלו) (תיקון מס׳ 2), התשע"ז–2017, שהוגשה מטעם חברי הכנסת דוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת.

יעקב מרגי: מטרותיו של חוק בנימין זאב הרצל (הנצחת זכרו ופועלו) הן הנחלת חזונו, מורשתו ופועלו של בנימין זאב הרצל לדורות הבאים, ציון זכרו, חינוך הדורות הבאים ועיצוב מדינת ישראל, מוסדותיה, יעדיה ודמותה בהתאם לחזונו הציוני.

יעקב מרגי: רבותי, יש כאלה שעכשיו יעלו חיוך.

יעקב מרגי: אמר איימן עודה: מרגי, מה לך ולהרצל?

יעקב מרגי: אתה חרדי.

יעקב מרגי: לפעמים יד הגורל – דווקא הדוס הזה, עם השחור-לבן, זכה להיות יו"ר ועדת החינוך, ודווקא הוא מביא חוק שינציח –.

יעקב מרגי: כמו כל דבר אחר, אם הרצל היה אתנו עכשיו, הייתי חלוק אתו על הרבה תחומים.

יעקב מרגי: להערכתי, הוא היה יושב באגף הזה של הבית הזה.

יעקב מרגי: אני לא תומך בו, לא תומך בדעותיו.

יעקב מרגי: אני ציוני, אבל אני לא צריך את הרצל בשביל להיות ציוני.

יעקב מרגי: אבל מכאן ועד לשאול: מרגי, מה לך ולהרצל?

רחל עזריה: אתה ציוני.

רחל עזריה: זה הכול.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אבל חשוב – תקשיב – – –

קריאה: – – –

יעקב מרגי: אני לא מתנצל.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני לא מתנצל, אני אומר את הדברים נכוחה, כפי שאתם מכירים אותי.

מיקי לוי: מרגי, אנחנו מאזינים לך בקשב רב.

יעקב מרגי: ההסתדרות הציונית העולמית מפעילה בהר הרצל את מרכז הרצל ללימודי ציונות, אשר כולל את המדרשה ואת מוזיאון הרצל.

יעקב מרגי: תקציב הפעילות של מוסדות אלו ממומן כיום בעיקר מתקציב ההסתדרות הציונית העולמית, מהכנסות מפעילויות במוסדות ומתרומות.

יעקב מרגי: סעיף 13 לחוק אומנם קובע כי המדינה תשתתף בהפעלתו של החוק, אך אינו מתייחס למימון המוסדות להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל בהר הרצל.

יעקב מרגי: הדבר משפיע על יכולת קיום הפעילות השוטפת במוסדות אלו, על פיתוחם ועל הרחבתם.

יעקב מרגי: מוצע לקבוע במפורש כי השתתפות אוצר המדינה בהפעלתו של החוק תכלול גם תקציב להשתתפות במימון הפעילות השוטפת להנצחת זכרו, פועלו ומורשתו של בנימין זאב הרצל, שההסתדרות הציונית העולמית מקיימת בהר הרצל בירושלים, ובכלל זה פעולות הדרכה וחינוך, וכן פעולות נוספות בהר הרצל שהממשלה תחליט עליהן, שההסתדרות הציונית העולמית תקיים, והכול בהתקשרות למימוש מטרות ציבוריות בהתאם להוראות סעיף 11א לחוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ ישראל, התשי"ג–1952.

יעקב מרגי: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יעקב מרגי: ושוב, כדי שלא לגזול זמן בסיכום ולעלות שוב להודות – באמת להודות – כי גם חוק זה, לא היה מובן מאליו שיעלה היום, במסגרת הקצב והמסלול הסדיר והתקין, אם לא – וקיפחתי אותו בחוק הקודם – יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן, שבאמת לקח, גם את חוק הקודם, יום הניצחון על גרמניה הנאצית, וגם את החוק הזה, ודחף אותם, וניסה להסביר לממשלה ולוועדת השרים מהו אחד הנושאים הראשונים שלומדים בשיעורי אזרחות – חוק – עקרון הפרדת הרשויות – והסביר לממשלה שהכנסת לא עובדת אצלה.

יעקב מרגי: עם כל זאת, הוא עשה זאת בתיאום בדיעבד, תוך שימת דגש, וגם התפשר והיה קשוב למשרדי הממשלה.

יעקב מרגי: אני שמח, שמח, שהצלחת להעלות את זה היום – הצלחנו להעלות את זה היום, ולהודות למחלקה המשפטית, שקצת הלחצנו אותה מאתמול להיום, ולכל צוות הוועדה, לכל הכנסת.

יעקב מרגי: בכלל, צריך להודות על כל התהליך – עובדי הכנסת בימים האלה באמת נמצאים תחת לחץ מסוים, אבל כולם בתחושה שהנה, עוד כמה שעות זה מסתיים, ולכן קל להם.

יעקב מרגי: הם לא מבטאים לנו את הקושי העצום, אבל הנה, אני אומר לכם, עוד מעט זה מסתיים ותוכלו לצאת לפגרה.

יעקב מרגי: אבל אם תרצו שיחה בנפרד – נפרדת – על רמת הציונות שלי, בלי שום קשר לבנימין זאב הרצל, תוכלו לקבל זאת ממני במנה גדושה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מבקש להצביע בעד החוק.

בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך הציונית של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, להצעת החוק לא הוגשו לא הסתייגויות ולא בקשות דיבור, ועל כן נעבור כעת להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להדגיש שאנחנו מצביעים על נוסח ב' של הצעת החוק, שמונח לפניכם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עליה כעת בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה – נוסח ב'.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': בסדר, התבלבלתי, אין לנו שני נוסחים.

בצלאל סמוטריץ': בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אין שני נוסחים.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 49 בעד סעיף 1 – 35 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 35 תומכים, שלושה מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אנחנו מצביעים עליה בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיליק בר הצביע והצבעתו לא נקלטה.

בצלאל סמוטריץ': רוצים לבדוק, אנשי המחשוב?

מיקי רוזנטל: גם אני לא הצלחתי.

בצלאל סמוטריץ': גם אתה לא הצלחת.

בצלאל סמוטריץ': גם חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצרפים את חבר הכנסת רוזנטל ואת חבר הכנסת בר לתומכים בהצעת החוק, לא רק לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כרגע להצבעה בקריאה שלישית, ובואו נראה אם זה עובד.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 50 בעד החוק – 41 נגד – 3 נמנעים – אין חוק בנימין זאב הרצל (הנצחת זכרו ופועלו) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 41 תומכים, שלושה מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ונכנסה אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה מבקש לצרף את התנגדותו לחוק – לפרוטוקול, וחבר הכנסת רוברט אילטוב מבקש לצרף את תמיכתו בחוק – לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [מס' כ/673; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 23531; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': וכאן – אני מתקן – אנחנו מדברים על נוסח ב'.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה, כזכור, עלתה מוקדם יותר היום, הוחזרה לוועדה, וכעת תציג את ההצעה המתוקנת בנוסח ב', כפי שחזרה מן הוועדה אל המליאה, יושבת-ראש הוועדה המיוחדת – אני, ברשותכם, לא אקרא את כל השם – חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השרים, כמו שאתם יודעים, כבר הצגתי באריכות רבה את החוק הזה ואת החשיבות שלו, בעצם זה חוק שמאפשר פיצול של דירות.

רחל עזריה: זה גם מקל על אנשים מתבגרים שרוצים שתהיה להם איזושהי הכנסה נוספת ולפצל חלק מהדירה, וזה גם בעצם יוצר איזושהי גמישות בעולם התכנוני המאוד-נוקשה היום במדינת ישראל – להתאים את המערך של הבנייה שנעשתה הרבה שנים קודם לשינויים של המשפחה הישראלית: העובדה שיש יותר זוגות גרושים, העובדה שאנשים מתחתנים בשלב מאוחר יותר, שלאנשים יש תוחלת חיים ארוכה יותר, ולכן צריך דירות קטנות.

רחל עזריה: למרות כל הדרמה שהתחוללה, בסופו של דבר אנחנו מביאים את אותה הצעת חוק לגבי הבנייה הרוויה, שזאת הייתה – כפי שאמרתי בוועדה, אנחנו נעשה עבודה עם השלטון המקומי כדי להביא הצעת חוק טובה – ואני בטוחה שנעשה את זה במושב הבא.

רחל עזריה: אני קוראת לכם לתמוך בהצעת החוק הזאת.

רחל עזריה: אני חושבת שזו הצעת חוק טובה, שתעשה טוב לעם ישראל ולמדינת ישראל, ולתכנון.

רחל עזריה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת רחל עזריה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, הצעת החוק הזאת מוחזרת למליאה מן הוועדה בלי שהוגשו הסתייגויות או בקשות רשות דיבור, ולכן אנחנו מצביעים כעת על נוסח ב' של הצעת החוק, כפי שהגיע מן הוועדה, ראשית בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 51 בעד סעיפים 1–3 – 54 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': מופע אחדות של חודש אב.

בצלאל סמוטריץ': 54 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצביע עליה כעת בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד? ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 52 בעד החוק – 53 נגד – אין נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': והרי התוצאות: 53 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ונכנסה אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1152); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו, בעזרת השם, עוברים עכשיו לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים (תיקון), התשע"ז–2017, קריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מציג את ההצעה, בשם שרת המשפטים – השר גלנט, אני זוכר שבאחת הפעמים הקודמות התחלת לתת הרצאה – נכון?

בצלאל סמוטריץ': על תפיסות ביטחוניות.

בצלאל סמוטריץ': הבטחת לנו פרק ב', ומאז, לפחות אני לא זוכר שקיבלנו אותו.

בצלאל סמוטריץ': אז – בשם שרת המשפטים יציג את ההצעה שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

בצלאל סמוטריץ': רשימת הדוברים סגורה.

בצלאל סמוטריץ': אני סומך עליך שתמשיך.

יואב גלנט: אני כבר לא זוכר על מה דיברתי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בבקשה.

יעל גרמן: – – –

יואב גלנט: עד שאני עומד פה על הבמה.

יואב גלנט: תני לי קצת להתבטא, אני רוצה ליהנות, בכל זאת, מהמעמד הזה, ביום האחרון של המושב.

יעל גרמן: תמצא נושא אחר מעניין.

יואב גלנט: זה לא מעניין?

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים (תיקון), התשע"ז–2017, נועדה לתקן את חוק סליקה אלקטרונית של שיקים בתיקונים שונים.

יואב גלנט: חוק סליקה אלקטרונית של המחאות מסדיר את הכללים שלפיהם תפעל המערכת הבנקאית בסליקה אלקטרונית של המחאות, תחת סליקתם הפיזית.

יואב גלנט: מטרת הסליקה האלקטרונית היא לייעל את תהליך סליקת השיקים ולהביא לחיסכון בעלויות הסליקה.

יואב גלנט: עיקר התיקונים עניינם סליקה של שיקים במטבע חוץ, וכן סליקה של שיקים בין בנקים ישראליים למוסדות פיננסיים זרים, הרשאים לפי דין להציג לגבייה או לפרוע שיקים.

יואב גלנט: כמו כן, מוצע להוסיף את בנק ישראל להגדרה "בנק", כדי להחיל את ההסדר גם על שיקים שמוצגים לפירעון או נמשכים על ידי בנק ישראל.

יואב גלנט: הממשלה סבורה כי הצעת החוק תאפשר לבצע את מעבר המערכת הבנקאית לסליקה אלקטרונית באופן מיטבי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': ללא כל ספק היית מרתק, חבל על הזמן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כאמור בקריאה ראשונה, ולכן נעבור כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת.

אוסאמה סעדי: נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר.

מיכל רוזין: נוכחת אבל מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר, אנחנו מודים לך מאוד; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת מיקי לוי – – –

מיקי לוי: יש לה השגות.

מיכל רוזין: אני נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': מה אמרתי?

בצלאל סמוטריץ': שאת מוותרת.

מיכל רוזין: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל, חברת הכנסת מיכל רוזין נוכחת, אי-אפשר לפספס אותה, והיא פשוט מוותרת, ואנחנו מודים לה על כך מאוד, בשעה זו של הלילה ביום האחרון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, אתה מאמץ את – חברת הכנסת – גם אתה מוותר, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון – –

יואל חסון: מוותר.

בצלאל סמוטריץ': – – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – –

איילת נחמיאס ורבין: אני כאן ואני מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': – – נוכחת ומוותרת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת יוסי יונה – גם כן אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז אנחנו עוברים כעת – – –

נורית קורן: רגע, אני רוצה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני סגרתי את הרשימה.

נורית קורן: אני רשומה.

בצלאל סמוטריץ': אם את רשומה, אז בשמחה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר יואב גלנט, אנחנו אומנם היום ביום האחרון למושב, אבל אני חייבת לספר לכם – אתמול סיירתי בבית-העלמין גבעת שאול בירושלים, פה קרוב, והלכתי לראות – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

דוד ביטן: מה זה?

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, ששש – – –

נורית קורן: תודה, אדוני היושב-ראש.

נורית קורן: כיושבת-ראש הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן, סיירתי בבית-העלמין בגבעת שאול בירושלים.

נורית קורן: הלכנו לראות את חלקות הקבר של הילדים שנטמנו בעשור הראשון של מדינת ישראל.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם שהמראה הוא מזעזע; היו כמה חלקות שהלכנו לראות, וראינו שיש חלקות שאין בהן בכלל קברים – אין מצבות, יותר נכון; קברים יש.

נורית קורן: היו בחלק אחד שלוש מצבות קטנות, עם שמות, וברור לנו שהמשפחות הטמינו שם את יקיריהן.

בצלאל סמוטריץ': מה קורה שם במרפסת, נו.

נורית קורן: חברים, אני מדברת על נושא כל כך חשוב.

נורית קורן: אומנם המליאה כבר ריקה – ריקה לפחות בצד השמאלי – אבל אני חושבת שזה מסר שחשוב שייאמר בסוף המושב שלנו, ולכן אני פה ומדברת.

נורית קורן: בחלקה שראינו לא היו מצבות.

נורית קורן: לקחו אותי לראות חלקה אחרת, שבה נקברו ילדים ללא שמות – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אוציא אתכם החוצה שם.

בצלאל סמוטריץ': אני לא צוחק, נו.

בצלאל סמוטריץ': די.

נורית קורן: – – ללא שמות, פלשטקה שלמה, ארוכה ארוכה, של בטון, בלי שמות.

נורית קורן: המנכ"ל של בית-העלמין הראה לי שהם בונים מעל החלקה שקבורים בה ילדים – אין שם מצבות, יש רק מצבה אחת, ארוכה ארוכה – הם בונים ומכינים קברים חדשים לילדים, כי זו חלקת ילדים.

נורית קורן: היה מזעזע עבורי לראות את החלקה הזאת, ואמרתי לו: אנחנו עומדים על בטון, מה יש בבטון הזה?

נורית קורן: הוא אומר לי: קבורים ילדים.

נורית קורן: אמרתי לו: למה אנחנו עומדים על זה?

נורית קורן: אני באה מבית דתי, אני יודעת שלא עומדים על קבר.

נורית קורן: אסור, זה כבוד המת.

נורית קורן: והוא אמר לי: לא, אפשר לעמוד על זה, כי זה לכבוד החי – את הולכת לעשות מצווה – וגם לכבוד המת – שאת הולכת לעשות מצווה, לקבור מישהו.

נורית קורן: אתם יודעים מה?

נורית קורן: אז, באותו רגע, אני הרגשתי רע מאוד.

נורית קורן: אני אמרתי – זה לא יכול להיות שאתם מכסים היום, ב-2017, קברים של ילדים שנקברו לפני 50 שנה, והמשפחות לא יודעות מה קבור שם, מי קבור שם.

נורית קורן: איך אתם עושים כזה דבר?

נורית קורן: איפה הערכיות?

נורית קורן: איפה המוסריות?

נורית קורן: להודיע למשפחות על כך שיש שם ילדים: אנחנו מכסים את החלקה, לפני שאנחנו מכסים את החלקה – תודיעו למשפחות, איך יכול להיות דבר כזה?

נורית קורן: והיום, היום, אני רוצה לומר לכם – אני ממש מסיימת – שהיום, בעיתון ידיעות אחרונות, התפרסם שעדיין גונבים ילדים וחוטפים ילדים.

נורית קורן: ואנחנו צריכים לצאת נגד הדברים האלה, ואנחנו צריכים לדאוג שזה לא יקרה שוב.

נורית קורן: ואנחנו, כאן, הבית הזה, צריך לתת את הדוגמה.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים (תיקון), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 53 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים (תיקון), התשע"ז–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא מוחזרת לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1153); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעת חוק למניעת מחלת הכלבת, התשע"ז–2017, קריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק, בשם שר החקלאות ופיתוח הכפר, שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

בצלאל סמוטריץ': אדוני שר השיכון, בבקשה.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש צורך בתיקון החוק למניעת מחלת הכלבת, להחלפת פקודת הכלבת.

יואב גלנט: הכלבת היא מחלה קטלנית המוכרת זה אלפי שנים.

יואב גלנט: מדובר במחלה נגיפית שההידבקות בה היא בעיקר מנשיכה על ידי בעל חיים נגוע.

יואב גלנט: למרות מאמצים בין-לאומיים להדברת המחלה, עדיין מתים ממנה בכל שנה כ-50,000 בני אדם, רובם במדינות העולם השלישי, מדינות מתפתחות, ורובם ילדים.

יואב גלנט: עיקרי השינויים כוללים, מלבד הכנסת האפשרות של תצפית בית לאחר התקנת התקנות בעניין, חובה על רשות מקומית להפעיל בתחומה מתקן הסגר מתאים, או להתקשר עם רשות מקומית סמוכה שבה פועל מתקן כזה, הבהרה שהמקום יהיה נתון לפיקוחו מקצועי של הרופא הווטרינר הרשותי, הסדרים לעניין החזקת בעל חיים בהסגר והוצאתו ממנו, עדכון הדרישות להסמכת מפקחים בעלי סמכויות אכיפה, הסמכה לקבוע אגרות ותשלומים ועוד.

יואב גלנט: לסיכום, ההוראות בחוק המוצע נועדו לאזן באופן מושכל בין תכליתו העיקרית – צמצום הסיכון להידבקות במחלת הכלבת, נוכח הסיכונים החמורים הצפויים ממנה לבריאות הציבור ולחיי אדם – לבין אינטרסים חשובים אחרים.

יואב גלנט: איזון זה אפשרי כיום הודות לידע המקצועי העדכני, שלפיו אפשר להתחשב בהיסטוריה החיסונית של בעל חיים ובמכלול נתונים אפידמיולוגיים הנוגעים בעניין, לשם מזעור הסיכון האמור ולצמצום הפגיעה בבעלי חיים, ובחיות בית בפרט.

יואב גלנט: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני שר השיכון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מיכל סויד – מוותרת; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון.

עיסאווי פריג': נוכח, נוכח.

בצלאל סמוטריץ': עיסאווי, שלום.

בצלאל סמוטריץ': עיסאווי פריג' – נוכח.

עיסאווי פריג': אומנם אני נפקד, אבל אני נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג' – נוכח אך מוותר; חבר הכנסת – – –

יעל גרמן: אתה לא קראת אותי.

יעל גרמן: אתה לא קראת אותי.

בצלאל סמוטריץ': את לא רשומה, צר לי.

בצלאל סמוטריץ': זה אומנם בלי ניקוד, אבל אני יודע לקרוא.

יעל גרמן: אני ועוד איך רשומה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יעל גרמן: אני רשומה.

יעל גרמן: רשומה ראשונה, עוד לפני רויטל.

בצלאל סמוטריץ': את לא רשומה, אבל אני אוסיף אותך, חברת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסי יונה: אני מקבל את העמדה של הסיעה שלנו להצביע בעד, אבל אני רוצה לנצל את שלוש הדקות האלה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אנחנו יוצאים לפגרה, אז אני רוצה לנצל את הדקות האלה ולאחל לכולנו שיהיו לנו חודשים שקרבים ובאים עלינו במתינות, בסובלנות, ושבאמת יהיה די לשפיכות הדמים.

יוסי יונה: אני בא לכאן עם רשמים מהצפון הרחוק, ואני רוצה לשתף אתכם באצילות הנפש של המשפחות הדרוזיות, שתי המשפחות שאיבדו את בניהן השוטרים – שכיב שנאן, שאיבד את בנו כאמיל, ועפיף סתאוי, שאיבד את בנו האיל – ומוניר קבלאן, שבנו נזיה נפצע בפעולה הזאת, פעולת הטרור ברחבת הר הבית.

יוסי יונה: מה שאני רוצה לומר לכם על האצילות של האנשים הללו – תראו, לפחות בשתי המשפחות הראשונות, שעמדו לפני הקברים הפתוחים, אדוני היושב-ראש, מבכים את יקיריהם, היו להן תעצומות הנפש לומר: אנחנו רוצים להגיע לפשרה, אנחנו רוצים להגיע לשלום עם השכנים שלנו, די לשפיכות הדמים, ואני זוכר באופן מאוד מאוד – איך הייתי אומר זאת – משהו שנצרב בזיכרוני, שהאב שכיב שנאן אומר את המילים המאוד-חשובות האלה: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) אני מקווה שהבן שלי יהיה השאהיד האחרון.

יוסי יונה: תארו לעצמכם את הסיטואציה הזאת, של האב שעומד מול הקבר הפתוח, מבכה את בנו, ובכל זאת יש לו תעצומות נפש לומר: אני רוצה שאנחנו נגיע באמת להסדרי שלום עם השכנים שלנו.

יוסי יונה: מסר של סובלנות בסיטואציה כל כך קשה – זה בעיני מאוד מאוד מרשים.

יוסי יונה: ואני חושב שהוא מעביר מסר לכולנו, לחברה הישראלית – בעת הזאת, של כל החקיקות האלה, הלאומניות, ההזויות – למה אנחנו נדרשים.

יוסי יונה: אנחנו צריכים לשמוע גם בימים האלה את שכיב שנאן, אנחנו צריכים לשמוע את עפיף סתאוי, אנחנו צריכים לשמוע את מוניר קבלאן, על אומץ הלב.

יוסי יונה: אמרתי להם, כשנפגשתי אתם שם: אתם יודעים מה, אכן, אומץ לב בא לידי ביטוי בשדה הקרב, אבל אומץ לב אזרחי בא לידי ביטוי גם ביכולת שלהם לדבר באופן הזה בנסיבות המאוד-מאוד מצערות האלה.

יוסי יונה: זה בעצם שיעור שאני לוקח מהם – רשמים עמוקים שאני בא אתם לכאן, לכנסת, ורוצה לשתף אתכם בחוויות האלה, ואני מקווה שאכן זה יהיה המסר לכולנו, לחברה שלנו.

יוסי יונה: אז – אנחנו לא ניפגש פה לפני החגים, אז זו ההזדמנות להגיד לכולנו, לכל אלה שיוצאים לפגרה – יהודים, מוסלמים, נוצרים: מי ייתן וזאת תהיה תקופה של שלווה, של שלום, של סובלנות, שנדע להגיש יד לשכנינו, לזולתנו, ונצליח למצוא את הדרך לחיות כאן בשלום.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, אני עליתי לכאן פשוט כדי לברך.

יעל גרמן: אומנם זו לא בשורה גדולה, אבל יש כאן כמה בשורות קטנות; הבשורה הראשונה שאני רואה כאן זו האפשרות של הסגר בית.

יעל גרמן: אנחנו כל כך הרבה פעמים דיברנו על כך שלא מחויבים לקחת כלב שנשך להסגר של מכלאה עירונית, ששם הוא עלול להידבק במחלות, וודאי התנאים שם ממש לא הגייניים ולא טובים.

יעל גרמן: לכן, החוק הזה מאפשר בפעם הראשונה לבעלים של כלב להשאיר אותו אצלו בבית, בפיקוח, בתנאים מסוימים, ולא להביא אותו למכלאה – אם כמובן אין חשד לכלבת וכו' – ויש כאן גם, בקטנה, ניסיון למנוע המתה קלה וחסרת רחמים.

יעל גרמן: השינוי הוא מאוד מאוד קטן, אבל הוא שינוי לטובה, ואני מקווה, יחד עם חברִי ועם חברַי לשדולה שלנו למען בעלי החיים, שמהשינוי הזה יבוא שינוי גדול, ולכן עליתי לברך.

יעל גרמן: אבל פטור בלא כלום – סוף מושב – אני לא יכולה שלא לציין את מה שאני רואה, למעשה, כמעט כל לילה כאשר אנחנו נשארים כאן; בצד הזה, דרך אגב, אנשים קבועים נשארים, באמת; האנשים שאני מסתכלת עליהם הם האנשים שנשארים, אבל אני יכולה לספור אותם על יד אחת, אפילו לא על שתיים.

יעל גרמן: ואילו בצד הזה, פי שלושה ופי ארבעה – גם כן, אותן חברות כנסת ואותם חברי כנסת שטורחים ומכבדים ונשארים עד הסוף כדי להצביע על כל החוקים שאנחנו מביאים כאן, לכנסת, וכמה חבל שבסוף המושב אפילו היושב-ראש, יולי אדלשטיין, לא נמצא כאן.

יעל גרמן: אני חיכיתי שהוא יהיה כאן ויברך אותי בפגרה נעימה, ויאמר כמה מילים מחכימות על המושב.

שולי מועלם-רפאלי: אולי הוא עוד יעשה את זה.

יעל גרמן: אני מקווה.

יעל גרמן: אז אם הוא נמצא בחדרו, אני מזמינה אותו.

יעל גרמן: אני רוצה לאחל לו פגרה נעימה, ורוצה שהוא יאחל לנו.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת גרמן, הוא תמיד מסיים את המושב.

רועי פולקמן: הוא יגיד, והוא יודה לעוזרים ולכולם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רק נשים לב לשעון, חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: אני לוקחת את דברי בחזרה, ומצפה לו.

יעל גרמן: אני רוצה לסיים ולאחל לכל חברות וחברי הכנסת, שעבדו כל כך קשה, במושב הזה, ולא יודעים זאת מחוץ לכנסת – כמה אנחנו עובדים קשה, אני רוצה לאחל לכם, חברי וחברותי, שתהיה פגרה נעימה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני עליתי דווקא כן כדי לדבר על החוק, כאחד מראשי השדולה למען בעלי החיים.

איציק שמולי: יש בחוק הזה אלמנטים חיוביים ואלמנטים של שיפור, אבל בעיני יש משהו אחד שלי באופן אישי לא מאפשר להצביע בעד החוק הזה; סעיף 11 לחוק בעצם ממשיך להתיר את זה שבשם חשד לכלבת – חשד לכלבת – יוכלו להוציא להורג באזור מסוים מאות אלפי – לא מאות אלפי, מאות או אלפי – בעלי חיים.

איציק שמולי: ככה זה עובד היום – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לי תחושה שאני מוציא אתכם לחמש דקות להתאוורר.

יואל חסון: זה פשוט לא ייאמן מה שקורה שם.

יואל חסון: זה לא ייאמן.

בצלאל סמוטריץ': אני לא צוחק.

בצלאל סמוטריץ': צאו לחמש דקות להירגע ותחזרו.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מבין.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שזה לא מכובד, אנחנו בכנסת ישראל, עליזה.

בצלאל סמוטריץ': אווירת סוף קורס זה נהדר, עד גבול מסוים.

בצלאל סמוטריץ': מחילה.

בצלאל סמוטריץ': שתו כוס מים ותחזרו.

איציק שמולי: עמד השר גלנט, שהציג את החוק, ואמר שהחוק הזה יודע לאזן בצורה טובה בין רווחת בעלי החיים לבין הצורך לשמור על הציבור מפני מחלה כל כך מסוכנת.

איציק שמולי: אני רוצה להביא בפני הבית הזה רק נתון אחד: מספר מקרי הכלבת שנמצא במדינת ישראל בכל שנה – אפשר לתפוס אותו על כף יד אחת.

איציק שמולי: ומול הדבר הזה, וטרינר – בחוק הזה, בסעיף 11 – יוכל להגיע לאזור כלשהו – לפני שבוע זה היה באזור בית שמש – להגיד שנדמה לו, שיש לו תחושה – בלי קריטריונים, בלי הגבלה של שיקול הדעת – פשוט להגיד: באזור שלם אני רוצה להתחיל לירות בכלבים וחתולים – סתם, אולי כי ראש העיר מתלונן והוא לא בדיוק אוהב בעלי חיים, והוא לא רוצה את כל בעלי החיים האלה שיסתובבו לו בעיר, ולי זה דבר שהוא מאוד מאוד מפריע, מאוד חורה, ולכן, גם אם יש אלמנטים חיוביים בהצעת החוק – ואי-אפשר להתעלם מהם; למשל כמו שאמרה חברת הכנסת גרמן לגבי ההסגר הביתי – עצם העובדה שווטרינר, ללא הגבלה של שיקול הדעת, יכול לבוא לאזור מסוים, ואפילו מתוך גחמה של ראש העיר שלא אוהב בעלי חיים, להגיד: באזור הזה והזה יש לי תחושה שיש כלבת, שאולי יכולה להיות כלבת, ולהתחיל לטבוח במאות ואלפי בעלי חיים, בעיני זה דבר פסול מאוד, ואסור להסכים לו.

עיסאווי פריג': זו הצעת חוק ממשלתית?

איציק שמולי: זה ממשלתי, כן.

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו נעבור כעת להצבעה על הצעת חוק למניעת מחלת הכלבת, התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד? ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 54 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – 12 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת מחלת הכלבת, התשע"ז–2017, לוועדה לא נתקבלה.

דוד ביטן: מה, אתם מצביעים נגד?

מיקי לוי: כן.

בצלאל סמוטריץ': 12 תומכים, 12 מתנגדים, נמנע אחד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

מיקי לוי: כל הכבוד, שמולי.

מיקי לוי: בזכותך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא במגרש כדורגל, חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, דיון ענייני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא במגרש כדורגל.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/732); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 55) (מענה אנושי מקצועי במערכת לניתוב שיחות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש, נו.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק חבר הכנסת איתן כבל.

דוד ביטן: מה אתם מבסוטים?

דוד ביטן: אני בעצמי לא הצבעתי.

דוד ביטן: מה, אתם לא מתביישים?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, יש לי הצעה בשבילך.

דוד ביטן: אני בעצמי לא הצבעתי.

דוד ביטן: תבדוק אם אני הצבעתי.

דוד ביטן: תבדוק.

בצלאל סמוטריץ': יש לי הצעה בשבילך.

דוד ביטן: מה אתם מרוצים, חבורת אפסים, זה מה שאתם.

דוד ביטן: אני לא הצבעתי כי אמרתם שאתם בעד.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

דוד ביטן: לא, אני בעצמי לא הצבעתי.

דוד ביטן: ישבתי שם ולא הצבעתי.

בצלאל סמוטריץ': ביטן, אדוני יושב-ראש הקואליציה, בסוף סדר-היום יש הצעת חוק שהאופוזיציה לא אוהבת – אתה יכול להעלות אותה.

בצלאל סמוטריץ': קדימה, תחזיר להם.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה, נראה לי שגם אתה רוצה.

דוד ביטן: הרי אם הייתי מצביע זה היה עובר.

איציק שמולי: אני הודעתי מראש שאני נגד.

דוד ביטן: כל עוד אני יושב-ראש הקואליציה, אתה גמור.

איתן כבל: אבל דוד, הוא לא ידע.

קריאות: – – –

איציק שמולי: דוד ביטן, שנייה.

איציק שמולי: אדון דוד ביטן, תקשיב טוב, תקשיב טוב.

איציק שמולי: קודם כול, אל תגיד לי תתבייש ואל תטיל דופי בהגינות שלי, כי אני מהבוקר אומר שאני מתנגד לחוק הזה, אז אל תאיים.

איציק שמולי: אל תאיים.

איציק שמולי: מהבוקר אני אומר שאני מתנגד לחוק הזה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי, בואו, אנחנו רוצים לסיים את המושב באווירה טובה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי, חבר הכנסת ביטן, חברת הכנסת שולי מועלם.

איציק שמולי: ואל תאיים עלי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, אני מבקש כרגע להרגיע.

בצלאל סמוטריץ': בואו נסיים את המושב באווירה טובה.

בצלאל סמוטריץ': הייתה הצבעה עניינית.

איתן כבל: חבר'ה, לא לנשוך אחד את השני, חוק לא עבר...

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה יציג את החוק, בבקשה, ומי שמעוניין לצעוק ולהתווכח מוזמן לעשות את זה מחוץ למליאה.

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': תתחיל בבקשה.

דוד ביטן: כולם הלכו – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני, יושב-ראש הקואליציה – – –

איתן כבל: דוד, די, הייתה אי-הבנה אולי.

דוד ביטן: זאת לא הייתה אי-הבנה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת בראשי, נו.

דוד ביטן: – – –

איתן כבל: עליזה, עליזה, הייתה אי-הבנה.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר – רוצים – – –

דוד ביטן: – – –

איתן כבל: הייתה אי-הבנה.

איתן כבל: אני אומר לךְ: הייתה אי-הבנה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה – חבר הכנסת ביטן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דוד ביטן: אני לא הצבעתי בעצמי.

דוד ביטן: אני בעצמי לא הצבעתי.

בצלאל סמוטריץ': רבותי חברי הכנסת, אני לא רוצה להוציא בסוף המושב.

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן.

דוד ביטן: לא רוצה.

דוד ביטן: מה אתה מדבר שטויות, תגיד לי?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דוד ביטן: – – –

איתן כבל: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – זה לא עובד ככה.

דוד ביטן: לא רוצה – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: אני לא הצבעתי בעצמי.

דוד ביטן: אני ישבתי פה ולא הצבעתי.

דוד ביטן: מה זה – – –

בצלאל סמוטריץ': ששששששש.

דוד ביטן: – – – שמולי – – – מה – – – נוכלות – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דוד ביטן, אדוני יושב-ראש הקואליציה, תעשו את זה בחוץ.

דוד ביטן: אני ישבתי פה – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

קריאה: אני מצביעה נגד החוק הזה.

קריאות: – – –

דוד ביטן: אין בעיה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אפשר את הדיון הזה לעשות בחוץ?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר, חבר הכנסת ביטן, תצאו החוצה ותעשו את הדיון הזה, נו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': כבל, תתחיל, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עליזה.

דוד ביטן: מה זה הדברים האלה?

דוד ביטן: על כלבת אתם נגד?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דוד ביטן, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

דוד ביטן: מי הוא בכלל?

בצלאל סמוטריץ': אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

בצלאל סמוטריץ': סדרנים, בבקשה.

יואל חסון: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל זה לא עובד ככה.

בצלאל סמוטריץ': תנהלו את הדיון הזה בחוץ.

קריאה: בצלאל – – –

עיסאווי פריג': – – –

דוד ביטן: אני לא רוצה – – – אני לא רוצה כלום.

דוד ביטן: מי עושה דברים כאלה?

קריאה: – – –

דוד ביטן: מה זה מקובל?

דוד ביטן: אבל – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': ביטן, די.

בצלאל סמוטריץ': רוצים להתקדם.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

איתן כבל: הייתה מילה?

איתן כבל: היה פה – היה סיכום?

בצלאל סמוטריץ': אדוני, אתה מציג את הצעת החוק שלך.

בצלאל סמוטריץ': דברים כאלה אפשר לעשות מחוץ למליאה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מוכן לעצור את הדיון ככה.

בצלאל סמוטריץ': נו, כבל.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מכובד.

איתן כבל: תן להם – – –

בצלאל סמוטריץ': ששששששש.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת – חבר הכנסת כבל, תמשיך בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, מה יהיה?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן – אדוני יושב-ראש הקואליציה – אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני מבקש שתעשו את זה בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': ביטן, תעשו את זה בחוץ, נו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': סדרנים, אפשר בבקשה לתת לו לנהל את זה בחוץ?

עיסאווי פריג': מה, אתה מוציא את ביטן?

בצלאל סמוטריץ': חיליק.

בצלאל סמוטריץ': אני מוציא את מי שלא נותן לי להמשיך לנהל את הדיון.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה – – –

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא עובד ככה.

יחיאל חיליק בר: – – – התקף לב.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מבקש: תירגעו – –

יחיאל חיליק בר: – – – התקף לב – – –

בצלאל סמוטריץ': – – תעשו את זה בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים להמשיך בדיון.

בצלאל סמוטריץ': מה אתם רוצים, נעצור את המליאה עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': נסגור את המליאה?

בצלאל סמוטריץ': איתן, תתחיל, נו.

איתן כבל: אני מנסה – – –

בצלאל סמוטריץ': תתחיל.

בצלאל סמוטריץ': תעשה לי טובה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מדבר – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': למה הצבעת נגד, איתן – – –

איתן כבל: אני לא יכול לדבר, אין שר.

איתן כבל: מי השר פה?

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אין שר – אנחנו נסגור את המליאה.

בצלאל סמוטריץ': נו, תדבר, נביא לך את השר.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי השרים – שלא נמצאים פה – חברותי וחברי חברי הכנסת, רשם פרלמנטרי, אני קודם כול רוצה לומר לך, דוד – דוד – –

קריאה: – – –

איתן כבל: – – דוד – – –

בצלאל סמוטריץ': יש שר, אגב – יריב לוין.

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: חיליק, חיליק, חברת הכנסת רויטל סויד, תנו לו.

איתן כבל: אם אנחנו לא היינו בסדר – צריכים להתנצל.

איתן כבל: זה הכול.

רויטל סויד: – – –

איתן כבל: אבל סליחה, לא עכשיו.

איתן כבל: תנו לו להירגע.

איתן כבל: זה לא יעזור עכשיו.

איתן כבל: הוא בטורים עכשיו, שיכול להיות ראשון בטור דה-פראנס.

איתן כבל: חברים – – –

בצלאל סמוטריץ': איתן, אתה תדבר.

בצלאל סמוטריץ': נו, זה לא עובד ככה.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: דוד, דוד, דוד, אפשר?

איתן כבל: לא, אבל אני אומר – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת – מרב, תעשו את זה בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר ככה, נו, אנחנו עשר דקות כבר, עם כל הכבוד.

איתן כבל: אוקיי.

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון, אני מבקש עכשיו לא לדבר, מה, כל אחד צריך להוסיף משהו עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': זה עושה טוב למישהו?

איתן כבל: – – – אני רוצה לראות שיפילו את זה בגלל זה.

קריאות: – – –

איתן כבל: מה העניין?

איתן כבל: מה, הם עושים על הראש שלי?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': איתן – – –

איתן כבל: כן.

איתן כבל: שנייה אחת.

איתן כבל: דוד – – –

בצלאל סמוטריץ': חיליק.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, מה, חבר הכנסת ביטן, אני באמת לא מבין, נו.

בצלאל סמוטריץ': אתם רוצים שאני אוציא החוצה?

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר ככה להתנהל.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות.

איתן כבל: דוד – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל זה לא מכובד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים לנהל מליאה, נו.

איתן כבל: אני – – –

דוד ביטן: תוציא אותי.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מוציא אותך.

איתן כבל: אני רוצה לשאול אותך – – – דוד – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אני מוציא אותך.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאתה רוצה?

דוד ביטן: – – – נהיית לי גיבור היום.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש ממך לצאת, בסדר?

דוד ביטן: אני יוצא – – –

בצלאל סמוטריץ': קראתי לך שלוש פעמים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה לצאת.

איתן כבל: דוד, אני – – – דוד, אני רוצה לשאול אותך שאלה לפני שאתה יוצא.

דוד ביטן: טוב, צאו.

דוד ביטן: צאו כולם החוצה.

איתן כבל: דוד – – –

דוד ביטן: צאו.

קריאה: לא, לא.

איתן כבל: דוד – –

דוד ביטן: צאו החוצה.

איתן כבל: – – אני רוצה לשאול אותך שאלה לפני שאתה – – –

דוד ביטן: תצאו החוצה כבר.

איתן כבל: דוד – – –

דוד ביטן: בושה וחרפה – – –

איילת נחמיאס ורבין: ביטן, ביטן – – –

דוד ביטן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: ביטן, ביטן, ביטן, כבל מדבר אליך.

איילת נחמיאס ורבין: כבל – – –

דוד ביטן: תוציאו את כולם – – –

איתן כבל: דוד, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יחיאל חיליק בר: די ביטן, נו, באמת, הייתה טעות.

בצלאל סמוטריץ': איילת – – –

דוד ביטן: תוציאו את כולם – – –

איתן כבל: די, דוד – – –

יחיאל חיליק בר: ככה אתה רוצה לסיים מושב?

איתן כבל: נו, באמת.

איתן כבל: די.

איתן כבל: מספיק עם זה.

יחיאל חיליק בר: ביטן, ככה אתה רוצה לסיים מושב?

יחיאל חיליק בר: לא יפה.

איתן כבל: די, דוד, תירגעו.

דוד ביטן: – – –

יחיאל חיליק בר: הייתה טעות, באמת.

קריאה: הייתה טעות.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: די, בחייאת רבאק.

קריאה: דוד – – –

יחיאל חיליק בר: אומרים לך: הייתה טעות תמימה – – –

איתן כבל: זה לא מכובד.

איתן כבל: די.

יחיאל חיליק בר: שנייה לפני סיום מושב – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: קיבלתי, הסכמתי.

איתן כבל: אמרתי: די, התנצלנו.

דוד ביטן: – – –

איתן כבל: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': סדרנים, אני מבקש – – –

איתן כבל: – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: – – – שקיבלת התנצלות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מועלם רפאלי, תנו לי בבקשה לנהל את הדיון.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא יכול לעבוד ככה, נו.

קריאה: – – – ייכנס לפרוטוקול, אבל אתה לא – – –

בצלאל סמוטריץ': חיליק.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש מהסדרנים להוציא החוצה את הוויכוח הזה, לנהל אותו בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': חיליק, תצא החוצה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': (חבר הכנסת דוד ביטן יוצא מאולם המליאה.)

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר, תנהלו את הצעקות האלה בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': עליזה – עליזה, אני מבקש שתנהלו את זה בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש לנהל את הוויכוח בחוץ.

איתן כבל: הם מחממים את עצמם.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש לנהל את השיח הזה בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': תגיעו להחלטות – תיכנסו פנימה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ימשיך בבקשה – – –

איתן כבל: כן, אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, תשמעו, אני רוצה לומר משפט אחד בעניין הזה.

אכרם חסון: אין שר במליאה, סמוטריץ.

אכרם חסון: אין שר במליאה.

בצלאל סמוטריץ': יש שר במליאה.

קריאה: איפה?

קריאה: איפה?

קריאה: איפה השר?

בצלאל סמוטריץ': יריב לוין היה כאן.

בצלאל סמוטריץ': הוא יחזור עוד רגע.

קריאה: איפה הוא?

בצלאל סמוטריץ': – – – תחכו, חבר'ה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא עובד, עם כל הכבוד.

בצלאל סמוטריץ': עליזה, אני מבקש את הוויכוח הזה לנהל בחוץ.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת, אני רוצה לומר כאן לכולנו: אם הייתה הבנה כזאת – – –

מרב מיכאלי: – – – הייתה, לא – – –

איתן כבל: סליחה, אני – מותר להגיד לי.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

איתן כבל: אני מבקש לא להפריע לי עכשיו.

איתן כבל: כל אחד פה נהיה מומחה.

קריאה: הייתה.

קריאה: הייתה – – –

איתן כבל: אמרתי: אם הייתה הבנה – – –

שולי מועלם-רפאלי: הייתה, הייתה.

איתן כבל: ואומרת יושבת-ראש סיעת המחנה הציוני, אז אני אומר בשם סיעת המחנה הציוני: אני מתנצל, אני מבקש סליחה.

איתן כבל: אומר את זה בצורה ברורה.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה ברורה.

איתן כבל: דברים כאלה, אסור שיקרו כאן.

איתן כבל: גם – אני אומר את זה גם כיו"ר סיעה לשעבר – – –

זהבה גלאון: איתן – – –

איתן כבל: אני מדבר בשמי.

זהבה גלאון: – – –

איתן כבל: אמרתי בשם – – –

זהבה גלאון: גם בשמנו.

איתן כבל: אה, גם בשמכם.

איתן כבל: אוקיי, סליחה.

איתן כבל: זאת אומרת – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: אז בכלל.

איתן כבל: אני אומר את זה: יש כללים בבית – –

תמר זנדברג: – – – הצבעתי – – –

איתן כבל: – – והכללים האלה – סליחה, תמר – הכללים האלה, ראוי שיישמרו.

איתן כבל: את המינימום הזה חובה עלינו לשמור.

איתן כבל: יש גבול.

מיקי לוי: איתן, בשם האופוזיציה – – –

קריאה: אין גבול.

איתן כבל: אני – סליחה.

מיקי לוי: מה "סליחה"?

איתן כבל: ואני אומר את זה כאן כי – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי – – –

מיקי לוי: אני אומר לו – – –

בצלאל סמוטריץ': אל תגיד לו, הוא מדבר עכשיו.

מיקי לוי: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא אותך לסדר, נו.

איתן כבל: אני מדבר עכשיו בשם כל האופוזיציה, ואני אומר זאת, אדוני יושב-ראש הכנסת, והיה חשוב לי לומר את זה לך, כי אני חושב ששברנו כלל וראוי שלא נחזור על זה, לא מהצד הזה ולא מהצד הזה.

איתן כבל: ואני אומר את זה גם לדוד – הכעס שלו מוצדק, כי אני ראיתי אותו בסייסטה.

אילן גילאון: איתן, בסדר, התנצלת, יאללה – – –

איתן כבל: אמרנו.

איתן כבל: אני, לא, סליחה, חבר'ה, אני.

איתן כבל: חבר'ה – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אני, אבל – בבקשה, אל תאיצו בי.

קריאה: – – –

איתן כבל: אני אומר את זה כך – כי ראיתי את דוד.

איתן כבל: ואף אחד כאן לא היה יושב-ראש.

איתן כבל: לא הרבה היו פה, ניהלו כמו שמרב פה או אחרים מנהלים את הדיונים.

איתן כבל: אני יודע מה זה להיות יושב-ראש, שלי – כשאתה נותן מילה שלך, ואתה יודע שאתה צריך לעבוד עם האיש מהצד השני גם ביום שאחרי.

איתן כבל: אבל מבחינתי, אדוני היושב-ראש, סגרנו את הפרשה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ואני רוצה לחזור לעניין שלנו.

יחיאל חיליק בר: לא, איתן, איתן, אבל גם אל תוציא את זה, עם ההתנצלות, כאילו נעשתה פה קונספירציה בכוונה – –

איתן כבל: אמרתי.

יחיאל חיליק בר: – – כי זה לא היה המקרה.

איתן כבל: אבל בסדר, ברור.

יחיאל חיליק בר: לא, כי התנצלת בצדק – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – חבר הכנסת בר – – –

איתן כבל: די, חיליק.

יחיאל חיליק בר: – – – לא קורה אם זה לא – – –

איתן כבל: חיליק, בסדר.

איתן כבל: לא – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

איתן כבל: חיליק, בוא נשאיר מקום, קצת, בעמוד הראשון, לנושאים נוספים.

אילן גילאון: עזוב, מה אתם – – –

איתן כבל: די.

איתן כבל: גמרנו, הבנו.

איתן כבל: מספיק, די.

איתן כבל: אתה צודק – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני יציג את הצעת החוק החשובה – –

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – שלשמה הוא כאן.

איתן כבל: חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מקווה שכולנו נרגענו, ואני רוצה להציג את הצעת החוק שלי.

איתן כבל: הצעת החוק הזאת, קוראים לה "מקש אפס".

איתן כבל: ומה המשמעות שלה, בעצם?

יוסי יונה: זה בהסכמה?

איתן כבל: מה?

יוסי יונה: – – – בהסכמה?

איתן כבל: אני מקווה.

איתן כבל: העניין הוא כזה: לפני שנים הגשתי את הצעת החוק שלי, שקראו לה "חוק שלוש דקות".

איתן כבל: כל אחד מאתנו מכיר, כשהוא רוצה להשיג גוף, אחרי שהוא רכש ממנו איזה מוצר, הוא צריך לקחת חופשה בת יומיים כדי להשיג את הגוף שהוא רוצה להתקשר אתו.

איתן כבל: אתם מכירים את זה – כשמוכרים לך מוצר, או מבקשים למכור לך מוצר, אתה מתקשר, ואומר לך שם: לרכישה לחץ 1, עוד לא לחצת – הם כבר עונים לך.

יעל גרמן: – – –

איתן כבל: כן, ברור, ברור.

איתן כבל: עזבי.

איתן כבל: אחרי.

איתן כבל: אני כבר אחרי.

איתן כבל: ואז תמיד, אבל תמיד, הם יודעים את כל התשובות על השאלות שלך, כשאתה רוצה לקנות, ותמיד תמיד החלק של המכירה הוא עד שעות מאוחרות.

איתן כבל: ומה שנוגע לאחר מכן בטיפול בציבור תמיד יסתיים לו אי-שם בשעה 16:00, או כזה, ואתה לא מצליח להשיג אותם; זו הפכה להיות מכה.

איתן כבל: הבאתי את חוק שלוש הדקות – –

אראל מרגלית: נגיד לקחת תרופה נגד כלבת.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: – – והתחכמו; אמרו, לא נענה על כל דבר, רק על תקלות, או לא תקלות, והגענו למצב שבאמת מספר התלונות והפניות שלפחות אני מקבל בוועדה, וגם חברים נוספים, הפך להיות ממש בלתי נסבל.

איתן כבל: זו הרעה החולה בכל הקשור לחוקי הצרכנות.

איתן כבל: ובהסכמה עם המשרדים הרלוונטיים הצעתי את ההצעה שיהיה מקש אפס, שבשני נושאים יהיה מענה אנושי מיידי או כמעט מיידי: בנושאים שנוגעים בתשלומי חשבונות; בנושאים הנוגעים בטיפול בתקלות, ושם יתאפשר לך – –

בצלאל סמוטריץ': בסיום התקשרות.

איתן כבל: – – זאת אומרת, כשאתה מתקשר, עונים לך באופן מיידי.

איתן כבל: והם חייבים לתת לך גם את התשובות, חברת הכנסת יעל גרמן; זה לא שהם שמים שם איזה נער או נערה שאין להם מושג, או שמעבירים אותך לאיזו מרכזייה שאף אחד שם לא יודע לענות לך.

איתן כבל: יש עוד עניינים רבים, בקריאה ראשונה, שעלינו לטפל בהם, שנטפל בהם לקראת קריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: אני חושב שהחוק הזה, שהוא בתמיכת ממשלה ובאמת בשיתוף פעולה – ואני מקווה גם בשיתוף פעולה של הגופים העסקיים – נצליח להוציא סוף-סוף מתחת ידינו – ולטפל אחת ולתמיד באחת הבעיות היותר-גדולות שמתקיימות בשוק הזה, במערכת היחסים בין צרכן לבין עוסק.

איתן כבל: אני מקווה שכולנו פה נתמוך בהצעת החוק, כפי שזה גם הוסכם – ואני מקווה, איך אומרים, שנצביע על זה מהר, ולא יהיו לנו בלבולי מוח.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת הדוברות – חברת הכנסת יעל גרמן.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': הרשימה סגורה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יעל גרמן: אני עולה להתנצל בפני היושב-ראש חבר הכנסת יולי אדלמן על כך שהעליתי בדעתי שהוא לא ייפרד מאתנו – –

מיקי רוזנטל: יולי אדלשטיין.

בצלאל סמוטריץ': אדלשטיין.

יעל גרמן: – – ומאחלת לו באופן אישי פגרה נעימה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואב קיש.

רויטל סויד: רגע, מה אתי?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': קראתי בשמך.

בצלאל סמוטריץ': הוא יכול להיכנס, מה.

רויטל סויד: אז אני אעלה אחריו.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שאני לא רוצה לדבר ספציפית על החוק.

יואב קיש: חבר הכנסת כבל, איפה אתה?

רועי פולקמן: הוא יצא מפה.

איילת נחמיאס ורבין: יצא, הלך.

יואב קיש: יצא, הלך לדבר עם ביטן.

יואב קיש: כשאני יצאתי מפה יושב-ראש הקואליציה אמר שאנחנו בהסכמות מלאות לגבי כל החקיקה, ובעצם שחרר את אנשי הקואליציה – חלק נשארו, חלק הלכו – והדבר הזה שקרה – לא הייתי כשזה קרה.

יואב קיש: אני שומע את דברי אנשי האופוזיציה ואת מה שאמר פה כבל על הדוכן, שטוען שהדבר נעשה בשגגה, בתום לב, מצטערים.

יואל חסון: לא היה פה תרגיל.

יואל חסון: ממש לא.

יואב קיש: לא היה פה תרגיל.

מיקי רוזנטל: לא, בטח לא על חוק הכלבת.

יואב קיש: אני חושב שני – – –

מיקי רוזנטל: קיש, תחשוב רגע בהיגיון.

מיקי רוזנטל: על זה היינו – – –

יואב קיש: אני אומר – – –

קריאות: – – –

יואב קיש: אני אומר שאנחנו בסיטואציה מאוד לא נוחה, עד כדי כך שאומרים עכשיו שאנחנו נפיל את החוק הזה, של חבר הכנסת כבל.

מיקי רוזנטל: לא, לא כדאי.

יואב קיש: אני לא אוהב את הגישה הזאת.

יואב קיש: בעיני זה לא נכון.

מרב מיכאלי: אבל עדיין, באמת יש – – –

יואב קיש: אבל בסופו של דבר – בסופו של דבר, אני אומר, יש התנהלות שאנחנו מצפים גם מהאופוזיציה, והייתה פה הפרה ברורה של הכללים של הבית בעניין הזה.

מיכל רוזין: הייתה פה אי-הבנה.

יואב קיש: עכשיו – זו לא אי-הבנה, זה מה שקשה לנו להבין בכל הסיפור.

יואב קיש: היה ברור שאנחנו בהסכמות – – –

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת קיש – – –

איציק שמולי: אבל ראית מה היה פה.

אראל מרגלית: יואב, יואב, מהלך ספונטני.

אראל מרגלית: כשאיציק דיבר – – –

מיקי רוזנטל: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – עלה ואמר שנעשתה טעות.

איציק שמולי: יואב, אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איציק שמולי: איילת, חכי רגע.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא הבינו – – –

איציק שמולי: אין בן אדם אחד בבית הזה שיכול להטיל דופי ביושרה שלי.

איציק שמולי: מה שהיה פה – – –

מרב מיכאלי: זה לא קשור אליך.

איציק שמולי: זה כן קשור אלי.

איציק שמולי: מה שהיה פה – שאני בבוקר הודעתי לסיעה שלי שאני מתנגד לחוק.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

מרב מיכאלי: בסדר, אבל זה לא קשור אליך.

איציק שמולי: עליתי לנמק, ולא יודע, כנראה יצא נאום יותר מדי טוב, ופשוט אנשים בספונטניות הצביעו נגד, ולא היה שום מקום לכל ההתנפלות ולכל המהומה ולכל הגידופים שאני קיבלתי מיו"ר הקואליציה, עם כל הכבוד.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: קיש, והראיה – – –

איציק שמולי: אין לזה הצדקה.

איציק שמולי: לא היה פה שום תרגיל.

איציק שמולי: אני כל היום – –

יואב קיש: אני לא יודע מה – – –

מיקי רוזנטל: – – –

איציק שמולי: – – כל היום יושב פה – –

מיקי רוזנטל: כל השורה הזאת הצבענו בעד.

בצלאל סמוטריץ': בלי להיכנס אחד לדברי השני, חבר'ה, אפשר ליצור דיאלוג בתנאי שהוא מנומס.

איציק שמולי: – – כל היום יושב פה קבוע בכיסא, לא עשיתי גיוס, לא דיברתי עם אף אחד – –

זהבה גלאון: יואב – – –

איציק שמולי: – – וגם אין לי שום כוונה להתנצל על שעליתי להסביר משהו שאני מתנגד לו.

זהבה גלאון: חבר הכנסת קיש, היה רשום לנו להצביע בעד, ואנחנו ידענו שאנחנו מצביעים בעד.

זהבה גלאון: עכשיו, עלה לו שמולי, ואנחנו יושבות ומקשיבות לו – מה פתאום אנחנו בכלל מקשיבות לו?

זהבה גלאון: – והוא שכנע אותנו.

קריאות: – – –

יואב קיש: זה בסדר.

יואב קיש: אבל לדעת שפונים – – –

זהבה גלאון: רגע, רגע, רגע, רק עוד חצי משפט.

זהבה גלאון: ולא חשבנו על זה.

זהבה גלאון: בשיא הספונטניות אמרתי למיכל – –

מיכל רוזין: ולא היה – – –

זהבה גלאון: – – בואנה, הוא דיבר דברי טעם, הצליח לו לשם שינוי, ובשיא הספונטניות – –

בצלאל סמוטריץ': שמולי, אתה יכול לבקש הודעה אישית אחרי זה.

זהבה גלאון: – – אני רצינית – לא הייתה כאן – לא הייתה כאן – – –

רועי פולקמן: יואב, אם תשכנע אותנו שהחוק הזה לא טוב, אולי נשתכנע – – –

יחיאל חיליק בר: רועי, אל תלך לשם.

יואב קיש: לא, אבל, זהבה, מה שאני – – –

קריאות: – – –

יואב קיש: רועי, רועי, מה שזהבה אומרת – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, חברים, סיימנו את הדיאלוג, כי זה מתחיל להיות בלגן.

יואב קיש: אני רק רוצה, אני רוצה להגיד ככה – – –

בצלאל סמוטריץ': קיש, בוא, קח 30 שניות.

יואב קיש: בסדר, בסדר, תן לי להגיד.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

יואב קיש: זהבה, אבל בסופו של דבר – ואתם ראיתם שאנשי הקואליציה יצאו – –

מיכל רוזין: לא ראינו.

יואב קיש: – – זאת אומרת, את ראיתם – היו הסכמות – – –

יחיאל חיליק בר: טעות אנוש, טעות, לא ידענו.

יואב קיש: לא, הם השתכנעו, זו לא טעות.

בצלאל סמוטריץ': בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': אם זה הופך לשוק, אנחנו עוצרים.

יואב קיש: לא נעשה את זה כדיון, אבל אני רוצה – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש.

מיקי רוזנטל: אבל עובדה שכל השורה אחורנית הצביעה בעד.

יואב קיש: אני רוצה לפחות להגיד את ההרגשה האישית שלי.

יואב קיש: אני אומר לכם, אנחנו עובדים, כאנשי קואליציה, באמת בהסכמות, וגם בוועדת הכנסת מנסים להגיע הרבה פעמים להסכמות.

יואב קיש: אני חושב שאנחנו – אני לא הולך להיכנס ברמה האישית, איציק, כי יכול להיות שברמה האישית שלך – אבל אני רוצה להגיד לכם שבעניין הזה הייתה פה פגיעה, באמת, באמון מאוד בסיסי – חלק אולי בטעות, חלק בלי לשים לב, אבל בעניין הזה, חבל – –

קריאות: – – –

יואב קיש: – – שזה משאיר טעם רע.

קריאות: – – –

יואב קיש: אני מוכן לקבל, אנחנו לא נצביע נגד החוק הזה עכשיו, אנחנו לא הולכים, אבל אני אומר לכם, אנשי הקואליציה יצאו מהמליאה, ואנחנו משאירים את המליאה ועוזבים.

יואב קיש: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יואב קיש.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

קריאות: – – –

איתן כבל: בואו נצביע, קדימה.

בצלאל סמוטריץ': אז מייד אחרי חברת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אז אפשר עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת, דקה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן המזכירה, אפשר לפתוח, בבקשה, לחברת הכנסת מרב מיכאלי?

בצלאל סמוטריץ': ששש, חברים.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

רויטל סויד: חברי, חברי חבר הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, רגע, רק שנייה, רק שנייה, תני דקה מן הצד לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': שנייה, מחילה שכבר עלית, אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': עוד שנייה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, מרב.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת קיש, חבל מאוד שעלית והתחלת מחדש, כי חבר הכנסת כבל אמר בצורה מאוד מפורשת, מאוד הגונה – התנצל בשם כל האופוזיציה.

יואב קיש: רק הסברתי למה הקואליציה יוצאת – –

מרב מיכאלי: וחבל שעכשיו אני צריכה – – –

יואב קיש: – – החוצה ועוזבת את המליאה.

מרב מיכאלי: וחבל שאני צריכה להגיד שביום רביעי האחרון אתם עשיתם פה הצבעה שהייתה מחטף לכל דבר ועניין, והעליתם חוק שלא קיבלתם את הסכמת כל סיעות האופוזיציה להעלות אותו, ולא התנצלתם על זה.

מרב מיכאלי: עכשיו, אנחנו התנצלנו – – –

יואב קיש: את עושה טעות שאת הולכת למשהו לא רלוונטי.

מרב מיכאלי: אני אומרת לך, לא צריך לעשות מזה יותר ממה שזה.

יואב קיש: אני מקבל את הטעות שעשיתם, ואנחנו החלטנו לעזוב את המליאה.

מרב מיכאלי: אנחנו כבר עשינו את זה, וחבל שעלית אחר כך לעשות מזה עניין יותר גדול.

מרב מיכאלי: כל העניין צריך להיות מאחורינו – לסיים את המושב הזה כמו שצריך, ביחסים הבסך-הכול טובים שיש פה בין האופוזיציה לקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': גם אני הקטן מצטרף לנ"ל.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר – היכן שהוא לא יהיה – חברי חברי הכנסת, וכל מי שנמצא באולם המליאה, לחשוב שבאיזושהי דרך אנחנו רצינו לסיים את המושב הזה – הצעת חוק אחת לפני האחרונה – בתרגיל, זה ממש ממש מביך.

מיקי רוזנטל: די, די, די, די.

רויטל סויד: מי שרוצה לעשות תרגיל – מי שרוצה לעשות תרגיל לא הולך ופונה ומתנצל ומבקש סליחה.

רויטל סויד: כי מה שקרה פה עכשיו לא היה אמור לקרות, והוא שילוב של כמה דברים – הוא שילוב של זה שזה היה הרגע, שהשעה מאוחרת, והוא שילוב של זה שהייתה פה אי-הבנה, והוא שילוב של זה שחלק באמת החליטו ואמרו שהם יצביעו נגד וחלק לא שמו לב וחלק שינו דעה.

רויטל סויד: אני אישית עמדתי ושוחחתי עם חבר הכנסת ביטן וחברת הכנסת שולי מועלם, רצתי להצביע, ראיתי מסכים אדומים והצבעתי.

רויטל סויד: באמת, לבוא ולקחת עשייה כל כך יפה של מושב שלם, באמת, עם נושאים כל כך מהותיים של מחלוקת, ובכל זאת להצליח להתגבר עליהם – לפחות בפרוצדורה לבוא ולסיים את המושב הזה בכך שהקואליציה חושבת שמישהו החליט לעשות לה תרגיל?

רויטל סויד: ישבתם יחד והחלטתם.

אילן גילאון: לא – – –

רויטל סויד: אז אני רוצה לומר לכם, התשובה היא לא.

מיכל רוזין: – – –

רויטל סויד: ולא עשינו את זה.

רויטל סויד: ובטח לא היינו עושים את זה ברמה האישית, לא ליושב-ראש הקואליציה ולא לאחרים.

רויטל סויד: ואמרה את זה גם חברת הכנסת מרב מיכאלי, יושבת-ראש הסיעה, וגם חבר הכנסת איתן כבל, ואני מצטרפת לדברים האלה.

רויטל סויד: תנו לנו קצת קרדיט שכשאנחנו עומדים פה ואנחנו אומרים לכם שלא כך רצינו לסיים את המושב, ולא זה מה שתוכנן, ובטח שלא הייתה כוונת מכוון באירוע שקרה, אז די, תניחו.

רויטל סויד: תנו לסיים את המושב הזה ברוח טובה כמו שהוא התנהל.

רויטל סויד: יש לנו מספיק דברים לריב עליהם, ולא על אי-הבנות וטעויות.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון, לא בא לך גם להתנצל?

זהבה גלאון: לא.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז לא.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אם היינו עושים תרגיל, זה לא היה על כלבת

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – אדוני מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – נוכח, מעולם לא ביקש לדבר.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חברת הכנסת שולי מועלם רפאלי – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת נורית קורן – לא נוכחת; חברת הכנסת רחל עזריה – איננה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת, אם כן, להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 55) (מענה אנושי מקצועי במערכת לניתוב שיחות), התשע"ז–2017.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 55 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 55) (מענה אנושי מקצועי במערכת לניתוב שיחות), התשע"ז–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 21 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה והיא חוזרת להכנה לוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/734); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא והאחרון שעל סדר-היום – הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20) (שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה, רק שאין מי שמציג.

בצלאל סמוטריץ': איפה חבר הכנסת פולקמן?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נמתין רגע לחבר הכנסת רועי פולקמן שיציג לנו את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': להזכיר בינתיים שהצעת החוק היא של חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן ויעקב מרגי.

בצלאל סמוטריץ': בינתיים אולי גם אני אמשיך לספר על הצעת החוק הזאת.

בצלאל סמוטריץ': הנה חבר הכנסת רועי פולקמן נכנס ויציג לנו את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20) (שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017 – הצעת החוק האחרונה למושב הזה.

בצלאל סמוטריץ': אחרון אחרון חביב, חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: אתה נותן לי 40 דקות להציג בקצרה את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': ב-22:00 אני אמור לסיים את – – –

מיקי לוי: אין שר – – – אדוני היושב-ראש, אין שר במליאה.

רועי פולקמן: אה, עכשיו פתאום שמת לב?

בצלאל סמוטריץ': לא היה שר במליאה גם בהצעה הקודמת.

בצלאל סמוטריץ': שר שלא נמצא במליאה לא מחייב לסגור את המליאה.

עיסאווי פריג': – – – תכבדו את – – – אין שר – – –

בצלאל סמוטריץ': בסך הכול – אני עונה לך – העובדה שאין שר במליאה בסך הכול מאפשרת לדובר לא להיצמד ללוח הזמנים, לדרוש ממני לא להפעיל שעון, אז רועי פולקמן יכול לדבר עד הבוקר – בבקשה, אדוני – או עד שיבוא שר.

רועי פולקמן: עד למושב הבא.

רועי פולקמן: כמובן, קודם כול, זה חוק של מירב, אני שותף להצעת החוק הזאת.

רועי פולקמן: היו לה מחויבויות הוריות ולכן היא לא נמצאת כאן.

רועי פולקמן: אז קודם כול, האחריות לחוק היא שלה.

רועי פולקמן: האמת, הייתי מאוד חגיגי קודם, כי אמרתי שיש לי את הכבוד להציג בשם מירב את הצעת החוק האחרונה למושב – – –

מרב מיכאלי: אולי כבר תישאר חגיגי – – –

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: אני קצת לא כל כך באווירה חגיגית כי כבר היינו פה בזה – מה אני אגיד לכם – – –

יחיאל חיליק בר: פולקמן, אנחנו נתנגד לחוק.

יחיאל חיליק בר: כבר עשינו את זה היום – – –

רועי פולקמן: אני אבדוק.

רועי פולקמן: עכשיו אתה מאתגר אותי:

רועי פולקמן: ביני לבין איציק שמולי – מי ישכנע אתכם יותר.

רועי פולקמן: ואם אני אהיה משכנע שהחוק לא מספיק טוב, את החשבונות עם מירב אני אעשה, ואתם תפילו אותו.

רועי פולקמן: אבל האמת – – –

אילן גילאון: – – – תצביעו וזהו.

אילן גילאון: לכל האנשים – – –

רועי פולקמן: אחלה.

רועי פולקמן: אבל אני תכף אקריא לכם נאום ארוך – – –

עיסאווי פריג': אין תאריך – – –

רועי פולקמן: לא, לא עברנו.

רועי פולקמן: כי אני אגיד לכם משהו, אני אגיד משהו על הרבה ביקורת שאנחנו מקבלים.

רועי פולקמן: עכשיו אני אומר משהו בתור יו"ר סיעה בקואליציה.

רועי פולקמן: אני חושב שבמהלך המושב הזה, כמו במושבים אחרים, עברו לא מעט חוקים שהיו חשובים לאופוזיציה ושל חברי האופוזיציה – לכל אחת מסיעות הבית הזה.

רועי פולקמן: בכל אחת מהן.

רועי פולקמן: ואני אומר לכם כמי שיושב בישיבות הנהלת הקואליציה ושמשוחח הרבה על החוקים בסדר של ועדת השרים – – –

זהבה גלאון: צריך לדעת מתי להפסיק.

זהבה גלאון: איבדת את זה עכשיו לחלוטין.

רועי פולקמן: למה?

זהבה גלאון: ישבנו פה – – –

רועי פולקמן: לא מעניין אותי.

רועי פולקמן: עם כל הכבוד, זה לא מעניין אותי.

רועי פולקמן: את מוזמנת – לא בא לך לשמוע אותי?

רועי פולקמן: זכותך – – –

עיסאווי פריג': – – –

זהבה גלאון: – – – שמעתי והשתכנעתי – – –

רועי פולקמן: לשמוע ממך משפט כמו "שמעתי והשתכנעתי" – נו, זה קצת מעליב.

זהבה גלאון: – – – אני שומעת – – – על מה אתה מדבר – – –

עיסאווי פריג': תדבר על החוק שלך – – –

זהבה גלאון: אני שמעתי אותך – – – לא חשבתי – – –

רועי פולקמן: זהבה, אני מחזיק ממך בן אדם סופר-הגון – – –

זהבה גלאון: – – – כולם כאן התנצלו – – –

רועי פולקמן: זהבה, את בן אדם מנוסה והגון ואני – – –

זהבה גלאון: – – – מודה ועוזב, ירוחם – – –

רועי פולקמן: לא.

רועי פולקמן: לא מודה – – –

זהבה גלאון: – – – אני לא רוצה לשמוע אותך – – –

רועי פולקמן: תשמעי, זהבה, זכותך לא לשמוע.

רועי פולקמן: זה גם מראה כמה כבוד יש לך, וסובלנות.

רועי פולקמן: זה מאוד יפה.

מרב מיכאלי: – – – יום רביעי האחרון – – –

רועי פולקמן: זאת צדקנות.

רועי פולקמן: זה לא היום הפעם הראשונה שיש כאן צדקנות של סיעת מרצ.

אילן גילאון: – – –

רועי פולקמן: אילן, זו לא פעם ראשונה היום שיש צדקנות של סיעת מרצ, אני חייב לומר לך.

רועי פולקמן: גם ההסתייגות על חוק פיצול דירות, שאתם יודעים שהיא הייתה הזויה – גם אותה העברתם.

אילן גילאון: – – – על מה אתה – – –

רועי פולקמן: ואני אומר לכם, זה שבוע אחרי שעבר כאן חוק על הטיפול בזנות וחוקים אחרים, כי יש לנו כבוד וענייניות אדירה לשותפות באופוזיציה.

אילן גילאון: – – – תגיד לי – – –

זהבה גלאון: – – – אנחנו – – –

רועי פולקמן: לא טובה – שותפות.

רועי פולקמן: לא טובה, זהבה.

רועי פולקמן: לא טובה – שותפות.

זהבה גלאון: – – – תתבייש לך.

רועי פולקמן: אבל זה שאת מסתכלת עלינו ואומרת לי: ואללה, שכנעו אותי, היה כתוב בעד – אז את לא יכולה להסתכל עלינו ולהגיד: השתנה – – –

קריאות: – – –

רועי פולקמן: אוי, נו באמת, באמת.

קריאות: – – –

רועי פולקמן: אילן, כשאתה רוצה לדבר אנחנו מדברים, בכנות, ובאמיתיות.

רועי פולקמן: אבל לעשות כאלה דברים, חברים – – –

קריאה: רועי, רועי – – –

רועי פולקמן: לא, לא.

רועי פולקמן: זה באמת – תראו חברים – –

עיסאווי פריג': אתה הבוגר האחראי – – –

רועי פולקמן: – – יש לא מעט לגיטימציה לביקורת בין קואליציה לאופוזיציה.

רועי פולקמן: זה לגיטימי, יש לזה מקום.

רועי פולקמן: זה חלק מכללי המשחק הדמוקרטי, ואני מכבד את זה – כולל לנסות להפיל חוקים.

רועי פולקמן: גם זה בעיני לגיטימי, גם זה בעיני לגיטימי.

רועי פולקמן: אבל אי-אפשר – – –

מרב מיכאלי: – – –

רועי פולקמן: וגם כשמרב מגיעה לדיוני ועדת הכנסת ואומרת במקומות שאנחנו מקצרים תהליכים – בסדר, מקבל את זה.

רועי פולקמן: ויואל חסון אומר את זה בוועדת הכנסת שוב ושוב.

רועי פולקמן: זה לגיטימי בעיני.

מרב מיכאלי: אתם ביום רביעי האחרון – – – גנבתם פה הצבעה.

מרב מיכאלי: לא התנצלתם על זה – – –

רועי פולקמן: אבל מה שקרה היום פעמיים – מרב, מרב – – –

מרב מיכאלי: – – – התנהגתם בצורה מחפירה.

מרב מיכאלי: אנחנו התנצלנו – – –

רועי פולקמן: את יודעת כמה בהנהלת הקואליציה בראשות דוד ביטן, וגם אנחנו, ראשי הסיעות – – –

מרב מיכאלי: – – – בצורה ממש מכוערת.

רועי פולקמן: מרב, ראשי סיעות הקואליציה, בראשות יו"ר הקואליציה – את יודעת את זה – שוב ושוב אנחנו מנהלים יחס סופר-ענייני.

רועי פולקמן: את לא יכולה להגיד את זה על שולי מועלם, ולא עלי, ולא על דוד ביטן, ולא על יואב בן צור – אף אחד מראשי סיעות הקואליציה.

רועי פולקמן: פעם אחרי פעם אנחנו מנהלים דיונים ענייניים.

רועי פולקמן: נכון, לפעמים עושים פה משחקי קואליציה ואופוזיציה, אבל יש גבול לדרך שבה אתם יכולים להתייחס לזה כאל מובן מאליו, ופעם אחרי פעם לבוא לדיונים.

רועי פולקמן: אז בעניין הזה זה ממש – וזה קרה היום פעמיים.

רועי פולקמן: אז אני אומר, חברים, תראו – – –

מיקי לוי: – – – אחרי שקיבלנו הסכמה – – – נצביע בעד, עולה לדוכן ואומר להצביע נגד חוק שלי.

מיקי לוי: נגד.

מיקי לוי: אתם לא נקיים מטעויות – – –

רועי פולקמן: עם כל הכבוד, אני לא יודע על איזה מקרה אתה מדבר – – –

יעל גרמן: לי – – –

רועי פולקמן: חברים, במושב הזה, פעם אחרי פעם היו לנו הסכמות אתכם, כי אנחנו רוצים להיות ענייניים, ואנחנו מעולם לא אמרנו – – –

יעל גרמן: – – – על מה אתה מדבר?

רועי פולקמן: יעל, גם את יודעת, כי בינינו היו לא מעט שיחות על זה.

יעל גרמן: על מה אתה מדבר?

רועי פולקמן: ופעם אחרי פעם – –

יעל גרמן: שני חוקים – – –

רועי פולקמן: – – במושב האחרון, כמו בכל המושבים, ובוועדת שרים, אנחנו מגיעים להסכמות בגלל חוקים ענייניים.

רועי פולקמן: אז נכון, יש כללי משחק.

יעל גרמן: די, גמרנו.

רועי פולקמן: עכשיו תראו, בסוף, אם רוצים לייצר כאן כללים של שותפות, צריך לעמוד בהם.

רועי פולקמן: צריך לעמוד בהם.

נחמן שי: הבנו.

נחמן שי: הבנו את זה – – –

רועי פולקמן: אם עמדתם, לא היו את הצעקות האלה, אז עם כל הכבוד.

נחמן שי: עמדנו, גמרנו.

נחמן שי: מה קרה כבר?

נחמן שי: יותר מלהצטער – – –

רועי פולקמן: ודבר אחרון שאני רוצה להגיד על זה – שבעיני גם יש מקום – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

רועי פולקמן: לא.

רועי פולקמן: אני חושב שאני עושה את זה בענייניות, לא בשום אמירה לא מכבדת.

רועי פולקמן: יש לי הרבה כבוד אליכם.

רועי פולקמן: אני אומר את זה מתוך כבוד.

קריאה: – – – זה לא – – –

רועי פולקמן: טוב, בסדר.

רועי פולקמן: דבר אחרון זה שאני אומר עוד דבר שהוא חשוב לי ברמה האישית, וזה שאני חושב שיש גם מקום לחגיגיות.

רועי פולקמן: דיברנו, פתחנו – – –

מיקי רוזנטל: אחרי שעשית פה עשר דקות – – –

רועי פולקמן: מותר לי עכשיו לעשות – אני אעשה את זה גם עוד 20 דקות.

רועי פולקמן: אתה לא תטיף לי.

מיקי רוזנטל: אני לא אטיף – – –

רועי פולקמן: היום, גם בוועדת החקירה – באנו ודיברנו על ועדת החקירה הפרלמנטרית, שגם היא מופת לרצון בשותפות, ויודעת את זה איילת וידע את זה איתן.

רועי פולקמן: ואגיד עוד יותר מזה: עם כל הכעס שהיה כאן עכשיו, בא דוד ביטן, קרא לי החוצה ואמר: תקשיב, זה חוק של איתן כבל – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – אמרתי – – – נכון.

רועי פולקמן: – – ואנחנו נצא ולא נפיל את החוק הזה – כי אנחנו רצינו להפיל אותו.

איילת נחמיאס ורבין: ועברנו את כל – – –

רועי פולקמן: לא רוצה.

רועי פולקמן: אני רוצה לדבר.

רועי פולקמן: ואמרתי – – –

מרב מיכאלי: – – – כי אתם – – – לא ענייניים.

רועי פולקמן: ממש לא.

רועי פולקמן: כי היה לנו – – –

מרב מיכאלי: סליחה.

רועי פולקמן: כי אנחנו מכבדים את יו"ר ועדת הכלכלה, כי הוא חבר שלנו, למרות שהוא בכלל מהאופוזיציה.

מרב מיכאלי: – – –

רועי פולקמן: ממש.

רועי פולקמן: כי יכולנו לעשות את זה בשנייה – לסגור את המליאה כאן.

מרב מיכאלי: – – –

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: ולא עשינו את זה.

מרב מיכאלי: באמת תודה.

רועי פולקמן: כי אנחנו מכבדים.

רועי פולקמן: עם כל הכבוד, יש פה דברים לא מובנים מאליהם, והיום בוועדת החקירה – – –

מרב מיכאלי: – – – כזה קטן.

רועי פולקמן: מרב, יש מישהו שהתנהג בחוסר ממלכתיות בעניינים האלה זו את, אז לפחות אל תטיפי.

רועי פולקמן: והיום בוועדת החקירה, בדיוק את זה אני אמרתי.

רועי פולקמן: כשרצינו – ואני אומר עלי משהו ברמה האישית – רצינו ועדת חקירה פרלמנטרית, למרות שהפעילו עלינו לחצים – ויושבת כאן איילת, והיא יודעת את זה – שיהיה בחקירה של מבקר המדינה ולא ועדת חקירה; ושתהיה ועדת חקירה ממלכתית ולא ועדה של הכנסת; בטח לא – וגם על זה היו לנו שיחות – שלא תהיה כאן ועדה בראשות ח"כ מהאופוזיציה, גם זה עלה, ואת יודעת את השיחות שלנו עם בנק ישראל ואתנו ואחרים.

רועי פולקמן: ואמרנו: לא.

רועי פולקמן: זאת תהיה ועדת חקירה פרלמנטרית בראשות חבר כנסת מהאופוזיציה, ואנחנו סומכים עליו, כי אנחנו רוצים לבנות כאן אמון ועשייה רצינית.

מיכל רוזין: – – – מפח נפש.

רועי פולקמן: כן, כן, כי את רואה את התגובה של מרב מיכאלי, שמסבירה בדיוק את מה שאמרתי.

מיכל רוזין: גם ציפי חוטובולי – – – באה להצביע למרות – – –

רועי פולקמן: כי התגובה הזאת של מרב – – – שברתם כאן את כל החוקים, היא בדיוק מסבירה את מה שאני אומר, שהממלכתיות והשותפות טובה לצד אחד, ודווקא היום הוכחנו את זה כמה פעמים.

מיקי רוזנטל: לא, תמשיך עוד.

מיקי רוזנטל: רגע, תמשיך, לא, תמשיך, בבקשה.

מיקי לוי: כמה זמן – – –

מיקי רוזנטל: רבע שעה אתה מטיף לנו מוסר.

מיקי רוזנטל: לא, לא הבנו.

רועי פולקמן: חוץ מזה, נחזור לתוכנית המקורית, שבה אני קודם כול רוצה להודות, וכמובן להזכיר את השמות של כולם, ותכף יעלה לכאן – סליחה, אדוני יושב-ראש הכנסת, בוודאי תכף יגיד תודה לכל העובדים.

רועי פולקמן: אני בעיקר רוצה להודות למנהלי הסיעות, מנהלות הסיעה, מנהלי הסיעה כמובן – לא שכחתי, רומן – על כל העבודה, כי באמת אני אומר, שעם כל הלחצים והכעסים, לאורך כל הדרך, הייתה לנו סבלנות וגם היה לנו רצון לעבוד ביחד – –

נחמן שי: העברנו לך את החוקים שרצית, היינו בסדר.

רועי פולקמן: – – עם קיזוזים ובעיות ועניינים, ועבדנו ביחד, וזאת זכות גדולה.

רועי פולקמן: ואני שוב אומר, בעיני גם העבודה בהנהלת הקואליציה לאורך כל הדרך – היה בה אג'נדה של שותפות, גם בין הסיעות בקואליציה.

רועי פולקמן: ותקשיבו, זה לא פשוט, כי יש שם בלי סוף אירועים דרמטיים ובלי סוף אירועים קוטביים ולחצים, ואנחנו יודעים לעשות את זה – קודם כול בתוך הקואליציה, בוודאי בהנהלה; יש גם מתחים ברמת ראשי המפלגות, אני אומר כרגע על הזירה הקטנה שאני מכיר, של ראשי הסיעות – ואני אומר שכמעט כל דבר – לא פעם גם פתרנו בעיות שלא הצליחו לפתור ברמת ראשי המפלגות, שבסוף הגיעו אלינו בזכות הרצון לעבוד ביחד והרצון לשותפות, ולא פעם גם עם ראשי הסיעות של האופוזיציה; לפעמים כן, לפעמים לא.

רועי פולקמן: אני רוצה עכשיו להגיד כמה מילים על החוק הזה, שהוא בעיני חוק חשוב.

רועי פולקמן: אז ככה: הגובה של שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה, שהמדינה משתתפת בתקציבם נקבע עד היום במסגרת ועדות ציבוריות, שמינה שר החינוך, וזאת על פי החלטת ממשלה.

רועי פולקמן: הוועדה הציבורית האחרונה שקבעה כללים בנושא שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים הייתה בראשות כבוד השופט יעקב מלץ, ודוח שכתבה פורסם בשנת 1996.

רועי פולקמן: הדוח הזה קבע, בין היתר, כי המוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבם רשאים לגבות מסטודנטים שאינם אזרחים או תושבי מדינת ישראל שכר לימוד הגבוה ב-25% משכר הלימוד אותו משלמים סטודנטים אזרחים או תושבי ישראל.

רועי פולקמן: נושא הבין-לאומיות בהשכלה הגבוהה בכלל, ועידוד הגעתם של סטודנטים בין-לאומיים לישראל בפרט, נקבעו כיעדים מרכזיים בתוכנית הרב-שנתית של מערכת ההשכלה הגבוהה.

רועי פולקמן: ואני רוצה רק להוסיף על זה עוד מילה.

רועי פולקמן: יצא לי לבלות לא מעט שנים באוניברסיטה העברית, איזושהי תקופה גם כמנכ"ל ארגון הסטודנטים שם, ולאורך שנים דיברו על הרצון למשוך סטודנטים זרים.

רועי פולקמן: והאמת – אני אומר לכם כמי שגם ליווה את זה מהצד של העיר ירושלים, כי גם חשבנו שזה מנוע צמיחה לאקדמית הירושלמית.

רועי פולקמן: בירושלים יש כ-40,000 סטודנטים – לאורך שנים חשבנו שהיכולת למשוך סטודנטים זרים לירושלים היא מנוע צמיחה כלכלי.

רועי פולקמן: ואני חייב לומר לכם שהסתכלנו בעיניים כלות, בעיניים כלות, פעם אחר פעם על ההצלחה של המרכז הבין-תחומי, שבאמת הפך – אני כמובן אומר את זה לזכותו של המרכז הבין-תחומי בהרצליה – שפעם אחרי פעם הצליח למשוך את רוב הסטודנטים הזרים, והגידול הגדול ביותר של סטודנטים זרים.

רועי פולקמן: אבל בין השאר מה שאפשר את אותה משיכה לרייכמן הייתה היכולת לגבות שכר לימוד גבוה מסטודנטים בין-לאומיים ולאפשר להם תוכנית לימודים מותאמת.

רועי פולקמן: בגלל שכר הלימוד הגבוה אפשר היה להביא מרצים מהמגזר העסקי, מהאקדמיה, להעביר תוכניות באנגלית ולייצר תוכנית מושכת לסטודנטים זרים שבאו לעשות תואר אקדמי בישראל.

רועי פולקמן: והאוניברסיטאות והמכללות המתוקצבות האחרות מצאו את עצמן בחסר לעומת המוסדות הפרטיים, כי הם לא יכלו לגבות את שכר הלימוד הנוסף, לא יכלו לספק ולהשקיע באותן תוכניות לימוד, בעיקר בצורך לפתח תוכניות לימוד מותאמות לקהל הבין-לאומי, ובראשן כמובן לפתח תוכניות לימוד באנגלית.

רועי פולקמן: והדבר הזה – רואים את זה בנתונים.

רועי פולקמן: מוסדות הלימוד המתוקצבים לא הצליחו למשוך תלמידי חו"ל.

רועי פולקמן: אני אומר ברמה האישית – חוויתי את זה פעם אחרי פעם בסיפור הירושלמי, כשפשוט לא הצלחנו להביא לכאן מספיק תלמידי חו"ל, למרות איכותם של המוסדות האקדמיים בירושלים.

רועי פולקמן: פשוט לא הצלחנו, ופעם אחרי פעם הסתכלנו על ההצלחות במרכז, עוד פעם בראשות הבין-תחומי.

רועי פולקמן: המוטיבציה העיקרית לקידום הנושא הייתה העלאת הרמה והתחרותיות של מערכת ההשכלה הגבוהה, וגם זה, דרך אגב, אני שמח – אני לא הייתי מחובר לתוכנית הזאת בשנה האחרונה – אני שמח לראות שהמל"ג וות"ת הגדירו היעד של משיכת סטודנטים מחו"ל, שמבחינתנו, כמו שאמרתי, לאורך שנים הייתה יעד תיירותי, במידה מסוימת, וכלכלי, כיעד להשבחת מערכת ההשכלה הגבוהה.

רועי פולקמן: אני יכול לספר שלפני שהגעתי לכנסת יצא לי לעשות איזשהו פרויקט עם הטכניון, שבא בעיניים כלות ואמר: תשמעו, אני חייב למשוך סטודנטים זרים כדי להיות מסוגל להתחרות ברמה של הסגל הבין-לאומי, כדי למשוך את הטובים ביותר בכל תחום ולהצטיין בו.

רועי פולקמן: והאמת היא שכשאתה נוסע לאוניברסיטאות זרות – יצא לי לראות את זה במעבדות המחקר ב-MIT – אתה בא ואתה נכנס למעבד – יצא לי לראות את זה במעבדה לאלקטרוניקה ב-MIT, במקרה בראשות ישראלי – אתה נכנס לשם, מתוך 60 חוקרים מכל העולם, אתה מוצא שם לא אמריקנים – סינים, ויפנים, ומרוסיה, ומקנדה ומדרום אמריקה, כי חלק מהעניין היה הרב-גוניות – למשוך את טובי המוחות מכל מקום בעולם כדי שהמעבדה תהיה הטובה ביותר.

רועי פולקמן: והאמת, שהטכניון – כשהוא סיפר לי אז על האתגר שלו לפתוח אוניברסיטה בסין וגם בניו יורק – היה כדי להיות זרוע שמושכת את הטובים ביותר בכל תחום ללמוד במדינת ישראל, גם לטובת האקדמיה הישראלית.

רועי פולקמן: והיה מאוד קשה לטכניון לעשות את זה, והאמת שמספר הסטודנטים הזרים שמצאנו אז בטכניון, במעבדות, היה מוגבל.

רועי פולקמן: עכשיו, הבעיה הבסיסית ידועה, והיא שהלימודים – כמובן יותר קל למשוך סטודנטים זרים לאוניברסיטה בארצות הברית או באנגליה או בקנדה, בגלל השפה האנגלית והעובדה שכל תוכניות הלימוד הן באנגלית.

רועי פולקמן: בישראל גם ככה, למרות שיש לנו פקולטות מצוינות בלא מעט תחומים, זו בעיה, זו בעיה.

רועי פולקמן: ולכן המוטיבציה הזאת הייתה – 1.

רועי פולקמן: להעלות את הרמה והתחרותיות של מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל באופן שימשוך סטודנטים בין-לאומיים ברמה אקדמית גבוהה לישראל, שישולבו ככל הניתן באותן כיתות עם הסטודנטים הישראלים, במודל התקצוב של הוועדה לתכנון ותקצוב הקיים היום.

רועי פולקמן: ות"ת מסבסדת את כל הסטודנטים בתוכניות המתוקצבות במוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבם, ללא הבחנה בין אזרחי ותושבי ישראל לאלה שאינם כאלה.

רועי פולקמן: בעת העריכה של דו"ח מלץ, מספר סטודנטים הבין-לאומיים שהגיעו ללמוד בישראל היה קטן, ומרביתם היו יהודים הזכאים לעשות עלייה לארץ בהתאם לחוק השבות.

רועי פולקמן: מדובר אז על שנות ה-50.

רועי פולקמן: כיום, לאור המדיניות של מדינת ישראל ככלל, ושל המועצה להשכלה גבוהה וות"ת בפרט, לקידום שיתופי פעולה בתחום ההשכלה הגבוהה עם מדינות רבות בעולם, ובעקבות הסכמי שיתוף פעולה שנחתמו בעניין הזה, גדל באופן משמעותי מספר הסטודנטים הבין-לאומיים המגיעים ללמוד בישראל, ונראה שאין מקום להמשיך לסבסד את הסטודנטים האלה על חשבון סטודנטים ישראלים.

רועי פולקמן: כלומר המצב הוא עוד יותר קיצוני ממה שאמרתי: מגיע הסטודנט הזר, ולא רק שהוא לא משלם יותר ומאפשר לפתח תוכניות לימוד מותאמות לו בגלל יותר משאבים, אלא שהוא בעצם נמצא כאן על סבסוד ות"ת כמו סטודנט ישראלי רגיל.

רועי פולקמן: לכן, בעניין הזה המצב חמור עוד יותר, ולכן, גם כאן יש אפשרות להקל את המצב.

רועי פולקמן: לאור זאת, יש מקום להתיר למוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבם לגבות מסטודנטים בין-לאומיים שכר לימוד גבוה יותר מזה הקבוע בדוח ועדת מלץ, בהתאם לעקרונות המדיניות, ביחס למערכת ההשכלה הגבוהה ולצרכיה.

מיקי רוזנטל: כמה?

מיקי רוזנטל: הוא מדבר 30 דקות.

רועי פולקמן: לפיכך, מוצע לתקן את חוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1958, ולקבוע כי המועצה להשכלה גבוהה, לפי הצעת ות"ת ולאחר התייעצות עם המוסדות שהמדינה משתתפת בתקציבן – מדובר כאמור רק על מוסדות מתוקצבים – תקבע כללים בדבר קביעת שכר הלימוד מסטודנטים בין-לאומיים בדבר עדכונו.

רועי פולקמן: אז רק קצת לתת לכם רקע, ורק עוד שאלה אחת, חברים – ז'קלין, מה מצבנו?

רועי פולקמן: הכול טוב?

רועי פולקמן: אנחנו יכולים להתקדם ולדבר על דברים נוספים?

רועי פולקמן: עלא כיפאק.

קריאה: – – –

רועי פולקמן: לא, לא, בסדר, רק לדעת מה אתם מתכננים.

רועי פולקמן: אתם רוצים להעלות עוד חוקים היום?

רועי פולקמן: מה אתם מציעים?

אראל מרגלית: מה התוכנית?

אראל מרגלית: אתה הולך עכשיו לנאום פה על – – –

רועי פולקמן: לא יודע, ביקשו שנדבר על נושאים שונים.

רועי פולקמן: אני אשמח לדבר על מה שמעניין אתכם.

רועי פולקמן: אני רק אגיד עוד מילה אחת על החוק – – –

יואל חסון: – – – ואתה עושה פה פיליבסטר שמישהו יעביר את החוק הזה.

מיקי רוזנטל: תעבירו את החוק – – –

עליזה לביא: תעבירו את החוק – – –

רועי פולקמן: אני אתן כמה – – –

יואל חסון: מה אתה רוצה?

רועי פולקמן: לא, אני אשמח להעביר אותו יחד אתכם.

מיקי רוזנטל: אתם רוצים לסכל – – –

יואל חסון: אתם רוצים לסכל את החוק הזה?

רועי פולקמן: ממש לא, אני דווקא ממש – – –

יואל חסון: אתם רוצים לסיים – – –

רועי פולקמן: דיברנו על שותפות – – –

יואל חסון: אתם רוצים לסיים את החוק הזה?

יואל חסון: אנחנו רוצים להצביע בעד החוק הזה.

רועי פולקמן: אני גם רוצה שתצביעו בעד החוק הזה.

מיקי רוזנטל: אז תפסיק לעשות הצגה – – –

רועי פולקמן: פשוט ביקשו ממני – – –

מיקי רוזנטל: מה זה "ביקשו"?

רועי פולקמן: ביקשו ממני להסביר קצת יותר על החוק.

יואל חסון: אתם רוצים להקפיא את החוק – – –

מיקי רוזנטל: – – –

רועי פולקמן: אני גם רוצה.

רועי פולקמן: אני חושב שזה חוק מצוין.

רועי פולקמן: אני חושב שזה חוק מצוין.

מיקי רוזנטל: אל תבלבל לנו את המוח.

יואל חסון: אז תרד למטה.

רועי פולקמן: ביקשו ממני להסביר יותר על החוק.

יואל חסון: אתה הורס – – –

עיסאווי פריג': אתה מבזה – – –

רועי פולקמן: למה מבזה?

רועי פולקמן: עיסאווי, זה חוק חשוב, למה לבזות?

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': תגיד את האמת – – –

רועי פולקמן: אבל למה לבזות?

רועי פולקמן: זה חוק חשוב.

יואל חסון: תסתכל – – –

רועי פולקמן: אתה נגד ההשכלה הגבוהה?

רועי פולקמן: זה חוק חשוב.

קריאות: – – –

רועי פולקמן: אני יודע, אין לי ספק שאתה בעד החוק.

מיקי רוזנטל: – – – לא מוכנים לשבת בבית – – –

קריאות: – – –

רועי פולקמן: אין לי ספק.

רועי פולקמן: אני בעד.

רועי פולקמן: אני בעד.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם, תתביישו לכם – – –

קריאות: – – –

רועי פולקמן: אני בעד, ואין לי ספק שאתה בעד החוק.

יואל חסון: אנחנו רוצים להצביע על החוק.

יואל חסון: למה אתה עושה את זה?

רועי פולקמן: אני אעשה את זה, אני מייד ארד.

יואל חסון: אנחנו רוצים להצביע בעד.

עיסאווי פריג': זה מה שעכשיו – – – לנו, זה מה שיצא ממך?

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

רועי פולקמן: אני אספר ככה: בשנת 2014, נכון לשנת 2014 למדו בישראל – רק כדי שתדעו על מה מצביעים – למעלה מ-7,000 סטודנטים זרים.

רועי פולקמן: זה אולי נשמע מספר גדול, אבל האמת היא שזה לא מספר גדול.

רועי פולקמן: הרוב המכריע של הסטודנטים הזרים האלה הגיעו מארצות הברית – כ-29%.

עיסאווי פריג': – – – אין לך מה למכור, אין לך מה למכור.

רועי פולקמן: מצרפת הגיעו 10% מהסטודנטים, מרוסיה – 10% ומאוקראינה – כ-8%, שזה, האמת, הפתיע אותי כשראיתי את הנתונים האלה.

רועי פולקמן: אני מדבר רק על סטודנטים שנמצאים כאן בתוכניות לימוד מלאות.

רועי פולקמן: הנתונים האלה לא מתייחסים, לא מתייחסים, לסטודנטים זרים ששוהים בישראל לתקופות קצרות במסגרת חילופי סטודנטים.

נחמן שי: – – – לא נכון.

מיקי רוזנטל: תתבייש לך.

רועי פולקמן: וזה הבדל – חשוב לומר את זה – שיש הבדל משמעותי בין סטודנטים זרים שנמצאים כאן לחילופי סטודנטים, לתוכניות קצרות, לסמסטר, מה שנקרא בלעז study abroad, לבין תוכניות לימוד מלאות, שזה בעצם המטרה שאנחנו רוצים; אנחנו רוצים לראות סטודנטים שבאים לעשות כאן תארים – תואר ראשון, תואר שני – כמו שמקובל במדינות אחרות.

רועי פולקמן: אז כמו שאמרנו, ביולי 2016 קיבלה המועצה להשכלה גבוהה לקדם את נושא הבין-לאומיות של האקדמיה בישראל – –

נחמן שי: חברים, יוצאים?

רועי פולקמן: – – מהלך שיתרום לאקדמיה הישראלית הן מבחינה כלכלית והן מבחינת שיפור האיכות – –

נחמן שי: – – – זה ביזיון.

רועי פולקמן: – – כניסה של ישראל לשוק הסטודנטים הבין-לאומיים והפיכתה ליעד למשיכת סטודנטים זרים.

נחמן שי: מה אתה מדבר כל כך הרבה?

רועי פולקמן: באופן מיוחד אני יכול לומר לכם כמה הנושא הזה לאחרונה דיבר – – –

יואב קיש: למה אתה לא גומר?

יואב קיש: מזמן כבר היה צריך – – –

רועי פולקמן: אה, באמת?

רועי פולקמן: חשבתי שאנחנו רוצים לשכנע אתכם בזה.

קריאות: – – –

יואב קיש: דבר מהר, רועי, דבר מהר.

נחמן שי: – – –

רועי פולקמן: אה, השתכנעתם?

יואל חסון: הלכנו הביתה.

קריאה: – – –

יואב קיש: אני – – – אתה מקשיב לה ולא לי?

רועי פולקמן: לא, לא, דווקא ביקשו שאני ארחיב על זה.

רועי פולקמן: ביקשו שנרחיב על החוק.

יואב קיש: די, גמרנו.

יואב קיש: תצביע לבד על החוק.

רועי פולקמן: הבנתי.

רועי פולקמן: אז אני רק מוסיף ומסיים שמקור – – –

יואב קיש: למה אמרת לו לרדת?

רועי פולקמן: רק ככה משפט אחד, עם ה-punch line הגדול, עם ה-punch line הגדול: סטודנטים זרים בארצות הברית מכניסים – שימו לב – 27 מיליארד דולר ב-2014.

רועי פולקמן: ולכן, כמו שאני מסביר, זה חוק חשוב, ואני חושב שהוא עוד דוגמה לחוקים משמעותיים, אחד מני רבים, שהעברנו במהלך המושב הזה.

רועי פולקמן: אז בעניין הזה אני רוצה להודות – ואכן, אני אומנם מצטער שנאלצנו להגיע לסיטואציה כזאת היום, אבל בשורה התחתונה זה מייצג את מה שאנחנו אומרים לאורך כל המושב הזה: יש מי שבא לדבר ויש מי שבא לעבוד.

רועי פולקמן: אנחנו פה בשביל לעבוד, ואנחנו נמשיך לעבוד ולהעביר חוקים.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן, שהציג לנו את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20) (שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע שהרשימה נעולה.

יולי יואל אדלשטיין: אראל מרגלית; תמר זנדברג; טלב אבו עראר; יוסי יונה; מירב בן ארי; מיכל רוזין; זוהיר בהלול; עיסאווי פריג' – מוותר; אחמד טיבי; עבד אל חכים חאג' יחיא; יואל חסון; זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן רשימת הח"כים שנרשמו.

יולי יואל אדלשטיין: כולם או לא היו או ויתרו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20) (שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

עיסאווי פריג': לאיזה ועדה זה הולך?

רועי פולקמן: לוועדת חינוך, לא?

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד לא יודע אם זה עבר או לא, אז איך אני אגיד לך לאיזו ועדה זה הולך?

עיסאווי פריג': זה מה שנזכור מכולנו.

רועי פולקמן: זה עוד חוק חשוב שעובר.

עיסאווי פריג': מפלגת העדר.

עיסאווי פריג': זה – – –

רועי פולקמן: עוד חוק חשוב שעובר, עיסאווי.

קריאה: יאללה, נו, יאללה, יאללה.

עיסאווי פריג': יאללה, יאללה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 56 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20) (שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שלושה בעד, אפס מתנגדים, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה, ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החינוך, התרבות והספורט של – – –

עיסאווי פריג': אני מבקש כספים, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני מבקש כספים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה פרטי.

עיסאווי פריג': אני מבקש כספים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: זהו הוכן לקריאה ראשונה בוועדת חינוך.

יולי יואל אדלשטיין: זו הצעת חוק פרטית.

יולי יואל אדלשטיין: כן, מה פתאום?

יולי יואל אדלשטיין: זה חוזר לוועדה ששם זה הוכן.

עיסאווי פריג': על פי התקנון אני לא יכול לבקש את זה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, רק בקריאה טרומית או ראשונה ממשלתית.

יולי יואל אדלשטיין: אם החוק כבר היה באיזושהי ועדה, אנחנו לא יכולים עכשיו להעביר אותו לוועדה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הוכן לקריאה ראשונה בוועדת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו סיימנו עם החוקים.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי אלא להצטרף למצטערים על כך שאנחנו מסיימים את המושב הארוך הזה, שבו באמת נעשו כמה דברים, באווירה כפי שאנחנו רואים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כנראה כל פעם, כפי שאמר לי עכשיו אחד העובדים הוותיקים בכנסת, אנחנו כל פעם אומרים שהגענו לשיא וראינו את הכול – וכל פעם מגיעים לשיאים חדשים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, אנחנו בזה חותמים את כנס הקיץ ואת המושב השלישי של הכנסת העשרים.

יולי יואל אדלשטיין: בתקופה הקרובה משכן הכנסת יהיה נעול, אך הפעילות הפרלמנטרית תימשך בעוז.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי ספק שנבחרי הציבור, שפעלו ללא לאות בתוך הכנסת במהלך הכנס האחרון, ימשיכו באותו המרץ גם מחוצה לה במהלך הפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: כמנהגנו, אני מבקש לומר תודה רבה לכל אלו שבמקצועיות ובמאור פנים מאפשרים את עבודתה הסדירה של הכנסת – ביום ובלילה, גם בימים הרגועים וגם באלו המאתגרים.

יולי יואל אדלשטיין: עובדי הכנסת, מכל המחלקות ומכל האגפים, עושים את עבודתם במסירות ובאחריות יוצאת מן הכלל.

יולי יואל אדלשטיין: בשם כל חברי הכנסת, תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגני ולסגניותי, תודה למזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ ולסגן מזכירת הכנסת נאזם בדר ולכל צוות מזכירות הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ ולכל אנשי צוותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליועץ המשפטי של הכנסת עו"ד איל ינון ולכל עובדי הלשכה המשפטית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לקצין הכנסת יוסי גריף ולאנשי משמר הכנסת המסורים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למנהלי ולעובדי הוועדות, למנהלי ולעובדי הסיעות, לראשי החטיבות, למנהלי המחלקות, לסדרנים, שמלווים אותנו כאן בכל מקום, למחלקת הפרוטוקולים, למחלקת דברי הכנסת, ליועצים הפרלמנטריים ולכל מי שבלעדיו לא היינו יכולים למלא בכנס הזה את משימתנו המרכזית – לייצג נאמנה את אזרחי ישראל, לחוקק חוקים מטיבים ומועילים ולפקח על עבודת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להודות באופן אישי ליועצי, לנשות ולאנשי לשכת היושב-ראש, המלווים את עבודתי יום-יום ושעה-שעה, ברוחב דעת ובעין טובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל לכולנו קיץ מוצלח וחופשה נעימה.

יולי יואל אדלשטיין: ככל שלא ניפגש כאן בכנסי פגרה – ואני מעריך שדווקא כן ניפגש – נפתח, בעזרת השם, את המושב הרביעי של הכנסת בב' בחשוון תשע"ח, 22 באוקטובר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכולכם.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו, כנס זו ומושב זה נעולים.