ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 255, 2017-07-18 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד בתמוז תשע"ז, 18 ביולי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו אתמול על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 23), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונח היום על שולחן הכנסת הסכם לקידום השקעות והגנה הדדית עליהן שנחתם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת יפן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, תפתח בבקשה את הנאומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, קראתי נתונים מזעזעים: בעזה יש חמישה מט"שים – מכונים לטיהור שפכים – ארבעה מהם מזרימים את השפכים שלהם לים, ואחד לאגנים פתוחים אקראיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיקת רמת הזיהום מראה שהים מול עזה, יש בו זיהום של 50%, ולא ירחק הזמן שזה יגיע ל-70%, וזה בגלל הפסקת אספקת החשמל – מכוני הטיהור האלה לא פועלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זיהום כזה יכול לפגוע לא רק בעזתים, אלא יכול לפגוע גם במדינת ישראל, גם באוצרות הים, כל חיות הים שנמצאות שם – זה יכול להשפיע – ואין עדיין מדדים לזיהום מי תהום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שמפה אנחנו צריכים לדאוג שחשמל יגיע לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעניין של תאונות דרכים שלא נפסקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתמול היו הרבה תאונות דרכים, הרבה הרוגים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה – אחד זה הרבה, אבל המספר שהיה אתמול היה מזעזע, ובמיוחד העניין של הצעירים; בכמה הזדמנויות ביקשתי שהצעירים – במיוחד ביישובים הערביים, כי שיעור הנפגעים בגילים שבין 17 ל-24 הוא פי עשרה, המתים הצעירים הערבים – ביקשתי שתהיה יחידת לימוד לבגרות בבתי-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתמול התבשרנו שיש החלטה להתחיל בפיילוט, שיש 500 כיתות שיתחילו בשנת הלימודים הבאה בכיתה י' לגשת לבגרות, ויש 91,000 תלמידים שילמדו – לא כולם לבגרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מברך על הצעד, ואני מקווה שזה יורחב לכל הצעירים ולכל התלמידים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני יומיים סיירתי בנמל יפו – קיבלתי הזמנה מוועד הדייגים וערכתי סיור של כשלוש שעות.

אכרם חסון: נפגשתי עם מספר מצומצם של אנשי ההנהלה שלהם.

אכרם חסון: יש כמובן מאות דייגים רשומים שם.

אכרם חסון: הם סיפרו לי שבהתחלה הם היו נמצאים וקיימים בנמל תל אביב, אחרי זה העבירו אותם לנמל יפו, ועם הזמן הביאו אותם למקום מאוד מצומצם בנמל יפו.

אכרם חסון: אין ספק שיש מגמה להקטין את השטח שלהם, אולי כדי לחלק את המקום ליזמים כדי שיבנו ויקדמו, כי בסופו של דבר אנחנו רואים שחלק מהטייקונים משתלטים על שטחים שהם אסטרטגיים מבחינת בנייה, מבחינת מחירים ומבחינת רווח עתידי.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שראיתי שם דייגים שנמצאים בענף הזה יותר מ-40 ו-50 שנה – מאות דייגים, יהודים וערבים מכל העדות; אפילו מצאתי דייג דרוזי מהכרמל, שנמצא שם – אנשים שמאמינים במקצוע הזה, הם עושים עבודת קודש, אבל אין להם מחסנים כמו שצריך, אין להם עזרה מעיריית תל אביב, אפילו לא קיבלו שום מענק ושום עזרה ממשרד החקלאות.

אכרם חסון: גם המנוף שנמצא שם הוא משנות ה-60, ישן, ואין מי שיתמוך ויקדם אותם.

אכרם חסון: יש להם אגודה, הם משלמים כ-2,000 ומשהו שקל כל חודש לנמל יפו, ומצד שני מקבלים כמעט אפס שירות – שבאמת צריך לתת להם, כדי שיהיה מקום יפה, מטופח, מסודר, כמו שנמצא בכל מקום אחר בעולם.

אכרם חסון: בוודאי, אדוני היושב-ראש, אתה סיירת וביקרת בהרבה מקומות בעולם ונכנסת לנמלים מהסוג הזה.

אכרם חסון: בדרך כלל הם מורשת תרבותית מאוד חשובה בחיי החברה, בחיי היישוב, בחיי העיר, ושם הדברים מטופחים, מקבלים תמיכה, מקבלים עזרה.

אכרם חסון: לצערי הרב, אני לא יודע מדוע משרד החקלאות לא תומך, לא עוזר ולא מקדם את הדבר הזה.

אכרם חסון: אני התחייבתי, קודם כול, להביא את דברם לכאן, וגם להביא אותם לכנסת כדי שישמיעו את הטענות שלהם.

אכרם חסון: מצד שני, אני רוצה להגיד לך שיש ניכור מטעם עיריית תל אביב כלפי האנשים הנפלאים שם, שבסך הכול רוצים לחיות, עם פרנסה בכבוד.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

סתיו שפיר: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת, והקואליציה בפרט, מתנהלות כאילו הכול כרגיל, בשעה שאזרחי ישראל מבינים יום אחרי יום שאנחנו נמצאים בעיצומה של פרשת השחיתות הביטחונית הגדולה והקשה ביותר שנראתה כאן.

סתיו שפיר: אלוף לשעבר בצה"ל, בכיר במועצה הלאומית לביטחון לאומי, המתווך, בן דודו של ראש הממשלה והאיש שטיפל בכל ענייניו המשפטים והאישיים בעשרות השנים האחרונות – כולם חשודים.

סתיו שפיר: וראש הממשלה – הוא לא ידע.

סתיו שפיר: אם לא ידע באמת, זה חמור מאוד, ואם ידע, זה חמור פי עשרה.

סתיו שפיר: לא ייתכן שהאדם שמקבל את ההחלטות הביטחוניות החשובות ביותר לישראל מקבל אותן על פי האינטרסים האישיים שלו ושל החברים שלו.

סתיו שפיר: לא ייתכן שהחלטות על כספי ציבור מתקבלות לפי האינטרסים ההישרדותיים של ראש הממשלה הזה, שלא נמצא כאן, במליאה, שלא נמצא רוב הזמן כאן, במליאה, וכאילו לא יודע.

סתיו שפיר: כנסת ישראל לא יכולה לשתוק ולא יכולה לשבת יום אחד על הכיסא בלי להידרש לנושא הזה, כאשר אנחנו יודעים שכרגע הביטחון שלנו, הביטחון של אזרחי ישראל, נמצא בידיו של אדם שמקבל פה החלטות לפי האינטרס האישי והקטן שלו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

עבדאללה אבו מערוף: תודה, אדוני, כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר, היום צוין בכנסת, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ובכלל, יום הדיור, זו הפעם השנייה, השנה השנייה.

עבדאללה אבו מערוף: אני אומר צוין, ועדיף שלא היה מצוין – למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי היה דבר, אפשר להגיד, בושה, שאנחנו לא הבאנו בשורה, בכלל, לזכאים לדיור בדיון הזה.

עבדאללה אבו מערוף: בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אני זוכר ששנתיים כבר מדברים על דיור, ועל דיור בר-השגה, והממשלה לוקחת את זה ושר האוצר לוקח את זה כפרויקט גדול, זה הבייבי שלו, ועדיין אנחנו לא רק דורכים במקום אלא להפך – יותר זכאים ופחות מקבלים דירות.

עבדאללה אבו מערוף: והתנאים של הזכאות, הקריטריונים, הם מעוותים, לא צודקים, הם קשים מאוד ואפילו מעמיקים את העוני יותר.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, מן הראוי שהממשלה תביא תוכנית רב-תחומית, רב-משרדית, איך להיאבק ואיך לתת מענה, לפחות להתחיל בתוכנית של 1,000 דירות בשנה, 2,000 דירות בשנה, 1,500 דירות בשנה.

עבדאללה אבו מערוף: אין תוכנית בכלל, ועל הממשלה, על ממשלת ישראל, לדאוג לדבר הזה לאלתר, ולשים תוכנית לחמש שנים, לעשר שנים – לא חשוב; לשים תוכנית, ובתוך שנה, שנתיים, יתחילו לפחות הזכאים לדיור ציבורי לקבל דירות.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא מדבר על דיור ציבורי ביישובים הערביים, זו בעיה אחרת לגמרי.

עבדאללה אבו מערוף: חובת הממשלה ושר האוצר להתחיל בתוכנית הזאת, אחרת המצב יהיה יותר גרוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מירב בן ארי: הוא מטפל בדיור הציבורי.

עבדאללה אבו מערוף: הוא לא מטפל בדיור הציבורי.

עבדאללה אבו מערוף: עובדה שהדיון היום – הוא לא מטפל, עובדה.

עבדאללה אבו מערוף: הנה, בבקשה, אני הייתי רוצה שהוא יטפל בדיור הציבורי.

עבדאללה אבו מערוף: הוא לא טיפל.

עבדאללה אבו מערוף: הדירות בעלייה, המחירים, מחיר הקרקעות עולה, שום דבר לא זז.

עבדאללה אבו מערוף: דווקא להפך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי, חברי הכנסת, אנחנו לא בימים קלים בכלל, כאזרחי מדינת ישראל, אבל בטח שלא כמחוקקים, כמי שאמורים לפקח.

עליזה לביא: גם בפרשת בזק, שהולכת ומסתעפת – לא סוד – אני כבר לפני הרבה מאוד זמן הנחתי חוק, ושוב הנחתי הצעת חוק להפרדה מבנית בבזק.

עליזה לביא: זמן רב לא היה פה שר תקשורת.

עליזה לביא: העבודה שלנו כמפקחים על הנעשה היא מאוד מאוד מאוד שטחית ולקויה, בגלל כל מיני דברים שאנחנו צריכים להתמודד אתם.

עליזה לביא: פרשת הצוללות – דיברו כבר לפני, ואני אמשיך ואומר, אבל הרבה מאוד דברים קורים בצורה לא ראויה.

עליזה לביא: ואני רוצה לדבר על מה שהולך להיות פה מחר בבוקר.

עליזה לביא: בשעה 09:00 אנחנו נתחיל לדון בוועדה על חזקת הגיל הרך.

עליזה לביא: אחרי דרך חתחתים, בדרך לא מקובלת, שנוצלו בה כל הכלים בבית הזה בדרך שאני לא זוכרת אותה כחברת כנסת, וגם לא בכנסות קודמות, זה מגיע לוועדה משותפת ולא לוועדת החוקה – לוועדת החינוך עם הוועדה לזכויות הילד.

עליזה לביא: ואני אומרת לכולנו: יותר מדי דברים לא טובים ולא מפוקחים קורים בזמן הזה.

עליזה לביא: אבל בכל מה שקשור לחקיקה באחד הנושאים שכולנו שותפים לו, וזה העתיד של ילדים שההורים שלהם לא מסוגלים להחליט לבד, אלא מבקשים את הסיוע של המדינה, בואו נשים כולנו בצד את המתחים ואת הכעסים, קואליציה–אופוזיציה, ואת כל מה שהיה עד לרגע הזה.

עליזה לביא: מחר בבוקר, ב-09:00, מתחילים פה, בכנסת ישראל, לדון בחזקת הגיל הרך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: בואו נעשה את זה בצורה מקצועית ואחראית.

עליזה לביא: אלה הילדים שלנו, בסופו של דבר.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פניתי הבוקר למבקר המדינה, השופט בדימוס יוסף שפירא, והזכרתי לו דברים שהוא אמר לפני שמונה חודשים, כשאותה פרשת צוללות רק התחילה להריח; עכשיו היא כבר מסריחה.

נחמן שי: והוא אמר אז: תראו, מהרגע שזה נמצא בידיו של היועץ המשפטי לממשלה, אני לא מטפל בזה יותר.

נחמן שי: אולי.

נחמן שי: אבל עברו שמונה חודשים, ומה שידענו אז – זה מתאים לנושא – זה רק קצה קצה הקרחון.

נחמן שי: מסתבר שהיו פה ויש פה דברים הרבה יותר עמוקים; יש פה שיקולים ביטחוניים ושיקולים מדיניים, שכולם התערבבו וכולם הושלכו לשוליים כדי לקדם את העסקה הלא-ברורה הזאת.

נחמן שי: האקט האחרון הוא יחסינו עם גרמניה, שלא צריך להזכיר לכם עד כמה הם חשובים; מדינה שהלכה לקראתנו, והייתה מוכנה למכור לנו גם צוללות וגם כלי שטח, והיום היא כבר הודיעה שהיא כבר לא מקיימת את טקס החתימה שהיה צריך להתקיים מחר, מפני שריח לא טוב עולה מהעסקה הזאת.

נחמן שי: אי-אפשר לחכות יותר.

נחמן שי: תעשה המשטרה את אשר תעשה, ותבדוק מה היה שם, ונראה מה היה.

נחמן שי: אבל לא יכול להיות שמבקר המדינה לא ייכנס לתהליך קבלת ההחלטות ויבין מה היו השיקולים, איך זה נעשה, ומדוע הוקרבו עניינים ביטחוניים ומדיניים על קורבן העסקה הזאת.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

קסניה סבטלובה: תודה, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפנות מכאן לכל אותם זוגות של ישראלים, זוגות חד-מיניים, שחלמו או חולמים על ילד, או ילדה, שמשרתים בצבא, שמשלמים מסים, שמספיק טובים כדי להגן על המולדת שלנו ולמות למענה, שמספיק טובים כדי להיות רופאים בכירים, מרצים באקדמיה, ובכל מקום אחר, אבל לא מספיק טובים בעיני המדינה הזאת ובעיני הממשלה הזאת כדי להיות הורים.

קסניה סבטלובה: רבותי וגבירותי, הזכות להיות הורה היא זכות טבעית.

קסניה סבטלובה: הזכות להיות הורה והעונג להיות הורה – ואני יודעת על מה אני מדברת, יש לי שתי בנות – חייבת להיות זכות טבעית ובסיסית של כל אחת ואחד.

קסניה סבטלובה: המגדר כשלעצמו לא קובע אם אתה הורה טוב או לא.

קסניה סבטלובה: אם יש לנו זוג הטרוסקסואלי של גבר ואישה, זה לא מבטיח ששניהם או כל אחד לחוד יהיו הורים טובים.

קסניה סבטלובה: מה שקובע אם אתה תהיה הורה טוב זה רק האנושיות שבך, זה רק החמלה שבך, זה רק האחריות שבך.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה לומר לכם, הממשלה שלנו לא, אבל אנחנו כן – אנחנו אתכם; אנחנו תומכים בזכות המולדת והבסיסית שלכם להיות מאושרים, להקים משפחה.

קסניה סבטלובה: ביום חמישי, כשתהיה הפגנה בתל אביב מול ביתה של איילת שקד, אנחנו כולנו נהיה שם, ואנחנו נגיד את הדבר הבסיסי ביותר: אנחנו כאן כדי לדבר על שוויון.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו לא נחזור לערכים האלה, של ישראל השוויונית, ישראל הפלורליסטית שנותנת ביטוי לכל אחד ואחת, עדיף שאנחנו לא נהיה פה בכלל.

קסניה סבטלובה: למה הקמנו את המדינה שלנו – כדי למנוע אחרי זה מאנשים אחרים?

קסניה סבטלובה: למנוע את הזכות הבסיסית ביותר – להיות הורים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת סבטלובה, אני בדיוק חושבת לעצמי, אולי נשלח אותם בצוללות, אני לא יודעת.

קסניה סבטלובה: יש מספיק – – –

איילת נחמיאס ורבין: כמו חברים רבים – – –

מרב מיכאלי: היום את שולחת את כולם בצוללות.

איילת נחמיאס ורבין: כן, היום אני שולחת, כי היום, אני לא יודעת, אני מרגישה בעצמי בתוך צוללת, בתוך איזה מן סוג של – – –

אורן אסף חזן: – – – בתוך צוללת.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, נורא קל להסתגר בד' אמותינו, ותאמינו או לא, אני לא מתכוונת לדבר על ראש הממשלה; אני מתכוונת לדבר, מבחינתי לפחות, על קודש-הקודשים של מדינת ישראל – הרכש הביטחוני של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר צריך להבין – לא יודעת איך החקירה הזאת תסתיים, אבל לדעתי, התחושה של חלק גדול בציבור הישראלי, בוודאי פה, בבית, היא שהשיקולים שהיינו מורגלים בהם שהם שיקולים ענייניים, פשוט זוהמו.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, צריך להגיד משהו.

איילת נחמיאס ורבין: מפרשת רמי דותן ועד פרשת צ'ייני, שאומנם לא הורשע עדיין, אבל החקירה שלו נראית מאוד מאוד קשה, אנחנו מדברים על אירועים טראומטיים, וביניהם, אדוני היושב-ראש, היו עוד אירועים טראומטיים, אנחנו, ככה, נוטים לשכוח אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, היום ניסיתי לסרוק במסרקות ולהבין מה קרה ברכש הביטחוני של מדינת ישראל, גם מבחינת השקיפות.

איילת נחמיאס ורבין: כמובן, אני מבינה שצריך להיזהר משיקולים ביטחוניים, אבל כשאתה מסתכל על דברים שנחקרו במשך שנים, ואתה מגלה שהיה ציוד שהגיע ל"חומת מגן" והתגלו בו תקלות, אתה מבין שהדברים האלה יכולים להגיע עד שדה הקרב.

איילת נחמיאס ורבין: ושם, רבותי, גבירותי, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא רוצים, לא בצוללות ולא בציוד היבשתי, ובוודאי לא בציוד האווירי – אנחנו לא רוצים שיהיו שיקולים לא ענייניים, ובואו נצא כולנו מהצוללת, בלי קשר לפוליטיקה – זה לא פוליטיקה, זה ביטחון ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, אני כן מתכוונת לדבר על ראש הממשלה.

יעל גרמן: אני מצפה שברעידת האדמה שכולנו עוברים, כשאנחנו רואים פרשה אחרי פרשה, כשאנחנו רואים איך כמו בשורה מגיעים אנשים בכירים ביותר כדי להיחקר במשטרה עשר שעות, 14 שעות, אנשים שמקורבים לראש הממשלה, בכירים במשרד הביטחון, אני מצפה שראש הממשלה יפנה אל הציבור, יפנה קודם כול אלינו, נבחרי הציבור, יעמוד פה, על הדוכן, ויסביר לנו מה קורה.

יעל גרמן: אני כנבחרת ציבור לא יודעת מה לומר.

יעל גרמן: פונים אלי אנשים ושואלים אותי: תגידי לי, מה קורה פה?

אורן אסף חזן: את במפלגה הלא-נכונה.

יעל גרמן: איזה פרשות – פרשה אחרי פרשה.

יעל גרמן: וראש הממשלה אומר: אני לא קשור, אני לא יודע, אני בכלל לא מבין, לא ידעתי, לא אמרו לי, לא שמעתי.

יעל גרמן: זה לא נשמע סביר.

יעל גרמן: יכול להיות שזה סביר, אני לא מאשימה ואני לא יכולה להאשים.

יעל גרמן: יכול להיות שבסופו של דבר ראש הממשלה יצא זך כשלג, בהחלט יכול להיות, ואסור לנו להטיל דופי באדם לפני שהואשם.

יעל גרמן: אבל אני כן מצפה מראש הממשלה, כאשר יש פרשיות כל כך רבות, ובמיוחד כאשר יש פרשה שנוגעת באמת בציפור הנפש של מדינת ישראל ושל כל אחד מאתנו, בביטחון שלנו, כאשר בגרמניה מבטלים לנו עסקה, או חושבים לבטל עסקה – במקרה כזה אני מצפה שהוא יעמוד פה וייתן דין וחשבון – לנו, לנבחרי הציבור, ולכל מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אורן אסף חזן: כנסת נכבדה, האמת היא שחשבתי לדבר על כל כך הרבה נושאים: הפיגוע הנורא שקרה ביום שישי, שבו איבדנו שני אחים דרוזים שלנו, והיום מציינים, לצערי הרב, את הסיפור של 93 שנה לכתיבתו ולהוצאתו לאור של הספר "מיין קאמפף", אבל אני רוצה להתייחס למשהו אחר – דווקא לדברים שאמרה חברתי קסניה סבטלובה, והלכה: אני לא מתעסק במאבק.

אורן אסף חזן: המאבק של הקהילה הלהט"בית הוא צודק; אני מוכן גם לשמש להם לעזר כדי לקדם אותו.

אורן אסף חזן: יושבת פה חברת הכנסת גרמן, ובאחת הפעמים הראשונות שנפגשנו בכנסת, ממש כמה ימים אחרי ההשבעה, דיברנו על נושאים זהים.

אורן אסף חזן: אני בעניין הזה שם.

אורן אסף חזן: רק לא ייתכן מצב שבו כל איזשהו פּישֶר – במקרה הזה הראל סקעת, שחושב שאם הוא יודע להוציא כמה צלילים מהפה שלו הוא יכול לצאת נגד הצבא – זה גרם לגל נורא של כוכבים, סלבים, שחושבים שהם יכולים לקרוא לא להתגייס לצה"ל.

אורן אסף חזן: חבר'ה, מי שקורא לא להתגייס לצה"ל הוא בדיוק כמו שוברים שתיקה, הוא בדיוק כמו הגרועים שבו.

אורן אסף חזן: אני מצפה מכל אחד ואחת שיושבים אתנו כאן, בכנסת הזאת, לגנות את האמירה הזאת.

אורן אסף חזן: יש הרבה אנשים ונושאים בחברה הישראלית שמצדיקים מאבקים.

אורן אסף חזן: יש דרכים להיאבק, אבל בצה"ל לא נוגעים.

אורן אסף חזן: לא קוראים לילדים לצאת למרד, לא קוראים לילדים שלא להתגייס.

אורן אסף חזן: וסליחה על הביטוי, אתם יודעים לשים את האות השביעית על המדינה.

אורן אסף חזן: אני מצפה מהכנסת הזאת לגנות את האמירה.

אורן אסף חזן: אני קורא להראל סקעת לחזור בו, ואם הוא לא יחזור בו, אני קורא למערכת הביטחון, ובכלל למדינת ישראל, שלא לשלב אותו באירועים רשמיים, שלא להזמין אותו להופיע בפני חיילים, שלא להתייחס אליו בכלל.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: סגרתי את הרשימה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה, אני רוצה להזכיר לכולם – לא כולם זוכרים את זה, אבל היום זה בדיוק 23 שנה לפיגוע שהיה ב-AMIA – נהרגו שם 86 חפים מפשע, לא רק יהודים – הרוב היו יהודים, אבל חלקם גם נוצרים.

חיים ילין: על מה?

חיים ילין: על זה שהם היו בבניין שמייצג את הקהילה היהודית.

חיים ילין: אנחנו גם יודעים שבעקבות החקירות נרצח אלברטו ניסמן, שהיה השופט שהביא לפרשה הזאת –.

חיים ילין: אנחנו גם יודעים שהאיראנים גם שם מסתתרים מאחורי הפיגוע עצמו.

חיים ילין: אז זה יום שבו אני מרכין ראש לזכר כל החפים מפשע שהטרור שם סוף לחיים שלהם.

חיים ילין: הערה קטנה, כבוד היושב-ראש: יש פה חבר כנסת שאני מאוד מעריך, קוראים לו אמיר אוחנה.

חיים ילין: חבר הכנסת אמיר אוחנה שייך לליכוד.

חיים ילין: במשך הרבה מאוד זמן, מאז שהוא בכנסת, הוא מנסה להילחם, בדרך שלו, כדי להגן על הקהילה שהוא שייך לה.

חיים ילין: חברי ליכוד לא מבינים את זה, ומעמידים אותו במקום שהוא בלתי נסבל ובלתי אפשרי.

חיים ילין: אני יוצא להגנתו, בשם חברי כנסת של הליכוד ובשם הדמוקרטיה.

חיים ילין: הם צריכים להבין שחבר כנסת כזה, שנמצא במקום הזה, צריך לחבק אותו, ולא לתת לו סטירות.

חיים ילין: כי באמת עברו את הקו הזה.

חיים ילין: מבחינתו, הוא נלחם עד הסוף – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חיים ילין: – – על הערכים שלו, על הקהילה, שהוא קיים בה.

חיים ילין: תסלח לי, כבוד היושב-ראש, גם אם חרגתי מזמני.

חיים ילין: בסופו של דבר, מה מצפים ממנו, שמה?

חיים ילין: זה שייך לכולנו, ולמדנו כולנו שבקהילה הלהט"בית יש דתיים, יש חילונים, יש מימין ויש משמאל.

חיים ילין: נראה בחוק הבא מה יצביעו כולם יחד כדי שבאמת לא תהיה רק ססמה של הקהילה הלהט"בית, אלא כולנו נתאחד לקדם אותה יחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מיכל בירן.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני רוצה דווקא להתחיל בחדית', חבר הכנסת גנאים, כלומר, על פי מסורת השליח: טיפה מדמו של המאמין יקרה יותר גם אם הכעבה כולה תיהרס אבן-אבן.

ענת ברקו: אבל אתם מוכנים שיישפך הרבה דם – כמו דמם של השוטרים הגיבורים שלנו, אהיל וכמיל, גם דם של מתפללים – על בסיס ססמאות שקריות כאילו אל-אקצא בסכנה.

ענת ברקו: אחרי פיגוע טרור רצחני כזה בהר הבית נשאלת השאלה, למה מתנגדים להצבה של מגנומטרים?

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: למה מתנגדים לסידורי ביטחון?

ענת ברקו: הלוא רוצים לשמור על שלומם של מתפללים, על שלומם של המסגדים, על שלומם של יהודים וערבים, למה מתנגדים?

ענת ברקו: ואז אולי – גם על כל המחשבה שיש איזו מזימה יהודית.

ענת ברקו: לוגיקה פשוטה: אתם מתנגדים כי אתם רוצים לשמור את המקום הזה לביצוע טרור.

ענת ברקו: ראינו את זה במזרח התיכון, ראינו מה קורה במסגדים, ראינו איך משתמשים בהם – – –

יעל גרמן: – – –

ענת ברקו: תדעי לך שהיו גם מחסני נשק בתוך אל-אקצא.

ענת ברקו: את כנראה לא מכירה את זה, אבל אני מציעה לך להתעדכן.

יעל גרמן: – – –

ענת ברקו: היו גם מחסני נשק בתוך אל-אקצא, נשק מאולתר, אבנים שזרקו על הכותל, ששמרו אותן.

ענת ברקו: בעצם ההסתה, שהפכה גם אזרחים ישראלים לטרוריסטים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – דווקא ההרג של האנשים הללו, ורצח של אנשים בגב, ירי בגב, בתוך מתחם קדוש – מעמידים את הקבוצה שפה כצבועים, שלא מוכנים לגנות באמת, בלב שלם; שמצדיקים גם את ה"חמאס" שירה על ירושלים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, תודה.

ענת ברקו: אדוני, עוד משפט אחד, בבקשה, כי ראיתי שלא הפסקת אף אחד מחברי.

ענת ברקו: אז, באמת, אני מבקשת.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי שתי דקות אני כבר מתחיל להפסיק.

ענת ברקו: בסדר.

ענת ברקו: גם ה"חמאס", תנועה בת של האחים המוסלמים, שירו טילים לעבר ירושלים ויכלו לפגוע במסגד אל-אקצא – גם בזה אנחנו רואים שממש אין כאן כוונה טובה, אין כאן שמירה טובה, כי אחרת הייתם תומכים בסידורי ביטחון למסגד אל-אקצא, כדי לשמור על שלום כולם.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

קריאות: – – –

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, אני מאוד בעד עסקים קטנים.

יולי יואל אדלשטיין: רגע.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת בירן מדברת ללא מיקרופון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: אני מאוד בעד עסקים קטנים.

מיכל בירן: אני אפילו בעד עסקים משפחתיים.

מיכל בירן: זה נחמד, זה חמים, זה קהילתי, הרווחים נשארים בתוך המשפחה, פחות ניצול עובדים.

מיכל בירן: הבעיה שלי עם עסקים משפחתיים זה כשהעסק הוא המדינה שלי.

מיכל בירן: אז – יש לי בעיה שזה הופך להיות עסק משפחתי; אז – יש לי בעיה שביטחון מדינת ישראל, הופכים אותו לעסק שמישהו גוזר עליו קופון.

מיכל בירן: אין בני דודים של נתניהו שעסקו, לא יודעת, בנו מפעל, אני יודעת מה, יצרו אמנות?

מיכל בירן: כולם חייבים להתפרנס ממדינת ישראל?

מיכל בירן: הדבר הזה – אי-אפשר להתעלם מכל נורות האזהרה שדולקות כאן.

מיכל בירן: נתניהו חושב שהוא לואי ה-14, שהמדינה זה הוא, ולא במובן של האחריות הכבדה, אלא במובן של פשוט, אשכרה, לגזור קופון, שכל המשפחה שלו תגזור קופון.

מיכל בירן: ובסוף, מי מקבל את החשבון על העסק המשפחתי הזה?

מיכל בירן: אזרחי מדינת ישראל.

מיכל בירן: לדבר הזה יהיה סוף.

מיכל בירן: צריך לשים סוף.

מיכל בירן: חבל מאוד שנתניהו רואה ככה את מדינת ישראל, ועוד מתכנן, כמנהג לואי ה-14, לנסות להוריש את המדינה גם לדור הבא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, שלושה נושאים, דקה אחת: נושא ראשון – אני מצטרף לכל מילה שחברי חבר הכנסת חיים ילין אמר לגבי חבר הכנסת אמיר אוחנה, שהוא איש טוב ומשובח.

אילן גילאון: ממילא אתם בליכוד מביכים את עצמכם, אבל אל תביכו אותו, כי זה לא מגיע לו.

אילן גילאון: נושא שני, אדוני: זה עתה באתי משדולה למען אברה מנגיסטו בראשותו של חבר הכנסת אברהם נגוסה.

אילן גילאון: יותר מ-60 חברי כנסת חתומים על השדולה הזאת, אבל אף אחד לא הגיע.

אילן גילאון: אני מבקש מקצה שיפורים, כי המשפחה נמצאת בתחושה מאוד קשה.

אילן גילאון: צרו אתם קשר, תגידו להם שאתם אתם.

אילן גילאון: נושא שלישי: אני לא יודע אם מקובל, אדוני, אבל אני פונה אליך מכאן.

אילן גילאון: תראה, לפני שבעה חודשים עבר החוק שלי בקריאה טרומית כאן, במליאה, והונח על שולחן ועדת העבודה והרווחה כשבועיים לאחר מכן.

אילן גילאון: גם במתווה הפשרה עם חבר הכנסת ביטן הוחלט שלפחות דיון אחד לקידומו של החוק לקראת קריאה ראשונה יתקיים בוועדת העבודה והרווחה.

אילן גילאון: בעוד שבוע הכנסת מסתיימת.

אילן גילאון: אני מבקש ממך, אדוני, להגיד לי, עד כמה הציניות יכולה להיות גבוהה?

אילן גילאון: מישהו אוסר לקיים את הדיון בחוק שלי, שהוא חלק מתוך הפשרה של הכנסת מקיר לקיר – מהבית היהודי ועד הרשימה המשותפת.

אילן גילאון: אז אני מבקש, אדוני, את התערבותך מכאן.

אילן גילאון: אני יודע שאולי זה לא מקובל, אבל לא מצאתי דרך אחרת, ולכן אני פונה אליך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אני רוצה לדבר על המצב בהר הבית.

יואב בן צור: ביום שישי נרצחו שני שוטרים, אחינו הדרוזים, השם ייקום דמם.

יואב בן צור: לפי הפרסומים, המתפללים המוסלמים מתנגדים להצבת גלאי מתכות על ידי כוחות הביטחון לשם שמירה על הביטחון בהר.

יואב בן צור: אתמול פורסם על סבב עימותים נוסף בין המתפללים המוסלמים לכוחות הביטחון, והיום בוצע פיגוע דריסה בחברון, שנפגעו בו שלושה חיילים.

יואב בן צור: אני לא מבין מהו מקור ההתנגדות.

יואב בן צור: האם המתפללים המוסלמים סבורים כי ראוי שיוכנסו כלי נשק להר הבית?

יואב בן צור: האם המתפללים המוסלמים אינם מתנגדים גם למעשה הנפשע של הרצח שבוצע ביום שישי האחרון, שהתאפשר רק כי לא בוצעו בדיקות בכניסה להר הבית?

יואב בן צור: אנחנו שומעים שוב ושוב קריאות מראשי המגזר הערבי שהמשטרה אינה עושה די למיגור תופעת הנשק הלא-חוקי במגזר הערבי, שמוביל לרציחות מיותרות, אך כאשר כוחות הביטחון מבצעים את המוטל עליהם ודואגים לביטחון הציבור, אנחנו לא רואים התגייסות של מנהיגי הציבור הערבי להביע את תמיכתם בהחלטת כוחות הביטחון.

יואב בן צור: אני קורא למנהיגי האוכלוסייה הערבית להרגיע את הרוחות, ולהביע את תמיכתם בהחלטה להציב את גלאי המתכות בכניסה להר לשמירה על ביטחון הציבור.

יואב בן צור: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, ואחריו – הפעם באמת אחרונה – חברת הכנסת מירב בן ארי, שנרשמה, אך לא ידעתי על כך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום, 18 לחודש, מלאו בדיוק שבעה חודשים למותו או להירצחו של יעקב אבו אלקיעאן באירועים של אום אלחיראן, שנהרג בהם המחנך יעקב אבו אלקיעאן וגם השוטר לוי, וזה חבל.

ג'מעה אזברגה: המדיניות מאז, שבעה חודשים, הוקפאו העבודות להקמת התשתית של חירן על אותו מקום של אום אלחיראן; שבעה חודשים אנשים יושבים בפחד; שבעה חודשים עברו מאז, ואין פתרון – מדיניות אטומה.

ג'מעה אזברגה: מאז גם הובאו לאנשים שבתיהם נהרסים מבנים יבילים, ובסוף מנעו מהם, זאת אומרת, המשטרה מנעה מהם להציב.

ג'מעה אזברגה: האנשים, היתומים שנשארו, אשתו של יעקב אבו אלקיעאן, וגם הילדים שלו, נשארו מתחת לכיפת השמים.

ג'מעה אזברגה: עברו שבעה חודשים, המדיניות ללא שינוי, ואין פתרונות לאנשים.

ג'מעה אזברגה: בכל זאת, היום – שבעה חודשים, בדיוק 18 בינואר – בשבעה חודשים האלה אין פתרונות גם לממשלה.

ג'מעה אזברגה: אטימות מדהימה.

ג'מעה אזברגה: היום, גם באותו יום, ב-18 לחודש, ב-18 ביולי, עכשיו בונים אוהל מחאה מול הרשות להתיישבות הבדואים, מה שנקרא, שהיא רק לעקירת הבדואים; גוף שלא מקושר בשום דבר לפתרון הבעיה של הבדואים.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרונת הדוברים, כאמור – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, גם אני רוצה לדבר על הנושא של הקהילה הלהט"בית.

מירב בן ארי: כן חשוב לי לבוא מהמקום של הקואליציה, כי שמעתי לאחרונה כל מיני ציוצים של פוליטיקאים שאומרים שהקואליציה לא מגיבה ולא מדברת.

מירב בן ארי: אני, ביום שזה פורסם כתבתי פוסט, התייחסתי לעניין הזה.

מירב בן ארי: אני מכירה משפחות להט"ביות, אני – – –

ענת ברקו: גם אני התייחסתי.

מירב בן ארי: אז כן לבוא – רגע, רגע, שנייה – ולומר שהקואליציה לא שונה מהאופוזיציה בעניין הזה.

מירב בן ארי: אנחנו מודעים למגבלות החקיקתיות שיש לנו, אבל בתוך זה אנחנו פועלים ללא הרף, גם יושבות-ראש השדולה יודעות כמה אני פועלת למען הקהילה.

מירב בן ארי: אני חושבת שזאת החלטה גרועה, החלטה שאני מאוד מקווה שביום חמישי תשתנה בבג"ץ, ובאמת שר הרווחה, כפי שאמר, יתערב.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים לאפשר לזוגות שרוצים להיות הורים פשוט להיות הורים.

מירב בן ארי: אני נחשפתי לחוויה הזאת בשלושה וחצי החודשים האחרונים, ואני מאחלת לכל אדם בישראל שלא תיחסם לפניו הגישה להורות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הקונגרס הציוני הראשון בבאזל

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום הקונגרס הציוני הראשון בבאזל – מס' 6656, 7290, 7681, 7686 ו-7687.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקבל בברכה את ראשי ההסתדרות הציונית העולמית, את היושב-ראש, אברהם דובדבני, את סגנו וממלא מקומו, יעקב חגואל, חברי ההנהלה, כל הנכבדים – ברוכים הבאים אלינו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים היום מאורע היסטורי בתולדות התנועה הציונית ומדינת ישראל; לפני 120 שנים כונס בבאזל הקונגרס הציוני הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: 197 צירים מ-17 מדינות שונות הקימו יחד את התנועה ששינתה את מהלך ההיסטוריה היהודית.

יולי יואל אדלשטיין: בנימין זאב הרצל, חוזה הקונגרס והמדינה, כתב בסיומו את המשפט הידוע, שציטטו רבים היום באירוע המרשים באודיטוריום: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים".

יולי יואל אדלשטיין: אבל מלכתחילה, הרצל התכוון שהקונגרס יתקיים במקום אחר – במינכן שבגרמניה.

יולי יואל אדלשטיין: מה הוביל אותו בסופו של דבר לקיים את הקונגרס בבאזל הקטנה?

יולי יואל אדלשטיין: דבר אחד: הדבקות באחדות העם.

יולי יואל אדלשטיין: במינכן הקהילה היהודית הייתה מפוצלת, והרצל חשש שהקונגרס יגרור עימותים והפגנות.

יולי יואל אדלשטיין: מתוך ראייה היסטורית עמוקה הוא הבין שהבסיס לציונות חייב להיות כלל-לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ידע שאחרי אלפיים שנה, כשהיהודים שוב מכריזים כי הם עַם – ההכרזה חייבת להיות משותפת, בדיוק כמו בפעם הראשונה, על מורדות הר סיני: "כאיש אחד בלב אחד".

יולי יואל אדלשטיין: הרצל ביטא זאת כבר בפתח הקונגרס עצמו – ואני מצטט מדבריו: "כבר הצליחה הציונות להגשים דבר מופלא, שנחשב לפני כן בלתי אפשרי: הקשר ההדוק בין היסודות המודרניים ביותר של היהדות עם השמרניים ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: הואיל והדבר הזה אירע – – – הרי זו ראיה נוספת, אם הייתה דרושה עוד ראיה, לעובדה שהיהודים הם עַם.

יולי יואל אדלשטיין: ליכוד כזה לא ייתכן אלא על הרקע של אומה".

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הציטוט של הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: ב-120 השנים האחרונות הצליחה הציונות להגשים עוד דברים מופלאים רבים; המדינה שעליה חלמו צירי הקונגרס קמה, הביסה את אויביה, הרחיבה את גבולותיה, והופכת שוב ושוב את מה שנראה בלתי אפשרי למציאות פשוטה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כאן, בכנסת ישראל ובירושלים הבירה, זוכים להמשיך את המפעל הזה יום אחר יום.

יולי יואל אדלשטיין: אם נדע לשמור על רוחו של הרצל, רוח החזון והאחדות, אין לי ספק שנגיע להישגים מופלאים גם ב-120 השנים הבאות עלינו לטובה.

יולי יואל אדלשטיין: כמה חברי כנסת, מסיעות שונות, ביקשו להציע הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים – אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לכל דובר ודוברת.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הטוב כבוד השר אקוניס, חברותי וחברי חברי הכנסת, קהל נכבד, אחרי אין-ספור מחשבות, דיונים, שיחות בחדרי-חדרים, הוחלט על קידום הקונגרס הציוני הראשון.

אורן אסף חזן: במרתף בירה זול, טחוב, עם בימה קטנה שבמקרה הכי טוב אולי מתאימה להופעה זוטרה של בית-קפה – שם היה אמור להתכנס הקונגרס הציוני הראשון.

אורן אסף חזן: כשהגיע הרצל לעיר ושמע את הסיפור, הוא כמעט השתגע; הרי עם כל הכבוד לבירה, איך יכול להיות שתחילת התקומה של התנועה הציונית היהודית תתחיל במרתף בירה זול?

אורן אסף חזן: הרי כבר אז ידע הרצל שעל ציונות לא מהמרים, גם לא על ארץ ישראל, ובטח שלא על העם היהודי.

אורן אסף חזן: אז עם לא מעט המחשבה, שונה הלוקיישן, בוטלה העסקה – והופ, הנה התכנס לו הקונגרס הציוני הראשון באולם בית-הקזינו בעיר באזל.

אורן אסף חזן: אגב, אדוני היושב-ראש, מסתבר שלי ולהרצל יש הרבה מן המשותף.

אורן אסף חזן: אתם יודעים, אנחנו עומדים פה היום, מסתכלים עליך, ואומרים לך כולנו יחד מילה אחת – פשוט: תודה.

אורן אסף חזן: התלבטתי רבות אם כאשר אני עולה לדבר פה היום, לספר על הימים שלי בתנועת הנוער של המועצה הציונית – היה זה איפשהו לפני 20 שנה, כשהייתי רק נער צעיר, חבר בתנועת הנוער של המועצה הציונית של הסוכנות היהודית, ולוקח חלק בציון 100 שנים לקונגרס הציוני הראשון; על הדרך שעברנו מאז; האם לדבר בכלל עלינו כחברה?

אורן אסף חזן: הרי גם היום זה ברור, קצת פחות מ-70 שנה להכרזת המדינה, שאנחנו לא באמת עדיין עם חופשי בארצנו.

אורן אסף חזן: הציונות היום מקבלת הרבה יותר קשיים וחומות, ודלתות נטרקות דווקא מבית ולא מחוץ.

אורן אסף חזן: האם לספר על ההתמודדות היומיומית שלנו בתוך הכנסת הזאת, ימין ושמאל, קואליציה ואופוזיציה?

אורן אסף חזן: כאלה שחולמים עדיין להמשיך את תנועתה, תנועה היסטורית שהובילה ליום שבו אנחנו נמצאים היום, כאלה שמבינים שהמאבק שלנו להיות עם חופשי בארצנו לא תם.

אורן אסף חזן: התלבטתי רבות אם לספר חוויות אישיות על הדרך, על הזיכרונות; אם לצטט משפטים של גדולים כאלה שליוו אותנו לאורך ההיסטוריה, או פשוט באמת לנצל את ההזדמנות כדי לפנות אל הדור הצעיר ולנסות לפקוח לו את העיניים, וזה מה שבחרתי לעשות.

אורן אסף חזן: רבותי, היום, כשאנחנו הולכים ברחבי ארץ ישראל, יש לנו כבישים, יש לנו מקומות בילוי, יש לנו חופי רחצה, בריכות, אנחנו נהנים לרוב משקט – יש לנו ביטחון – הכול נראה כל כך פשוט, הכול נראה כל כך טבעי, כל כך נורמלי, רק מה, אנחנו לעתים שוכחים שכדי שאנחנו נזכה להיות ברגע הזה, שבו אנחנו נמצאים היום; כדי שאנחנו נזכה להיות ברגע שבו אני, יחד עם חברי יושב-ראש הכנסת, מציינים יחד עם שאר הכנסת הזאת 120 שנה לאותו קונגרס ציוני שהתחיל את התנועה, ומדברים פעם אחר פעם על בנימין זאב הרצל – שהיה מי שכינה אותו, גם עד לא מזמן, הוזה – ובסוף, בזכותו, כולנו – וציינו את זה רבות היום באודיטוריום – זוכים להיות כאן.

אורן אסף חזן: אמרו רבים לפני היום בצהריים, חברי הצעירים, שלולא המחשבה והתעוזה והעמידה האיתנה – גם כנגד כל הסיכויים – של הרצל וחבריו, כנראה לא היינו זוכים להיות ברגע הזה.

אורן אסף חזן: אז אני פונה אליכם, חברי הצעירים: קחו לכם רגע, תצאו מעט מהפייסבוק, מהרשתות החברתיות, תפתחו קצת ספרים, תקראו קצת היסטוריה, תראו אנשים קצת יותר גדולים מאתנו ברחוב, תשאלו אותם איך היה כאן לפני.

אורן אסף חזן: הם יספרו לכם שלפני שאנחנו התהלכנו ברחובותיה של תל אביב או בירושלים הבירה, כל זה, כל הטוב הזה, שאנחנו רואים – כל זה לא היה.

אורן אסף חזן: והיום, כשאנחנו נמצאים פה, אנחנו לא רק צריכים לזכור להגיד תודה ולשמור על מה שקיים; היום, בימים האלה, אנחנו קודם כול צריכים להיות ראויים לזה.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים להיות ראויים אחד לשני, ולזכות הגדולה שניתנה לנו כאן, בארץ ישראל.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים לתת מעצמנו, להפסיק לשאול מה המדינה נותנת לי, אלא להתחיל להגיד מה אני מחזיר, משיב ונותן למדינה.

אורן אסף חזן: כי לולא הנתינה הזאת שלנו בלי מחשבה אינטרסנטית – דווקא אנחנו, דור הסלפי – בלי מחשבה אינטרסנטית איפה אנחנו היינו, או איפה אנחנו נהיה בעוד שנה או 20 שנה מהיום, כנראה לא תהיה לנו הזכות להיות כאן.

אורן אסף חזן: אז רבותי – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אני רוצה להגיד תודה לכל הלוקחים חלק בדבר.

אורן אסף חזן: אנחנו כולנו רוצים להגיד שוב תודה להרצל, אבל מעל לכול אנחנו רוצים להגיד, בשמי ובשם כל הדור הצעיר, תודה מקרב לב לכל מי שעשה הכול כדי שאנחנו נזכה להיות חופשיים בארץ ישראל.

אורן אסף חזן: אנחנו נמשיך לשמור על הדרך ולצעוד בה, אותה דרך שאתם התחלתם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשותך עד חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, ראשית, גם אני אתחיל בלהודות לך, אדוני היושב-ראש, ולנציגי ההסתדרות הציונית שהגיעו לכאן היום, אברהם דובדבני ויעקב חגואל, תודה רבה לכם על היום החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס קצת לקונגרס הציוני בבאזל, שבאוגוסט הקרוב ימלאו לו 120 שנה, שבעצם בו נולדה הציונות המודרנית.

מירב בן ארי: אומנם מדברים על ציונות במונחים של אלפיים שנה, אבל אין ספק שהציונות המודרנית נולדה שם, בבאזל, כשהרצל, במלון "שלושת המלכים", נשען שם, במרפסת, בתמונה שכולנו הכרנו – מהגן, דרך בית-הספר, הצבא והאקדמיה – מביט על נהר הריין במבט חולמני ואומר, כמו שאדוני היושב-ראש אמר: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים".

מירב בן ארי: חשוב – תזכורת קצרה לאירוע הזה, כי נראה לי שקצת שכחנו; הרצל, בנימין זאב הרצל, היה יהודי חילוני, כמעט אתאיסט אפילו.

מירב בן ארי: הוא חלם על מדינה ליברלית, דמוקרטית, יהודית, ערכית.

מירב בן ארי: הרצל רצה לפרוץ את גבולות הגטו, את החומות, להיפטר מהגלותיות, להפסיק את ההתקרבנות ולהפוך לעם ככל העמים, עִם מדינה נורמלית וחיים נורמליים.

מירב בן ארי: הרצל חזה את המדינה, והתניע את התהליך הפלאי הזה, שבסופו קרה הנס של הקמת מדינת היהודים, המדינה היהודית שקמה מעפר.

מירב בן ארי: אבל הרצל רצה גם לאחד; הכוח של הרצל היה שהוא הצליח לאחד את כולם תחת קורת גג אחת.

מירב בן ארי: 197 יהודים, מ-27 מדינות, דתיים וחילוניים, ימין ושמאל, הגיעו כולם כדי להגשים את המטרה של התנועה הציונית ולייסד בארץ ישראל את מדינת היהודים.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שכאשר קראתי קצת על הנושא – כי זה מאוד עניין אותי – למרות מה שחבר הכנסת חזן אמר על הדור הצעיר, אני דווקא חושבת שההתעמקות שלנו בהיסטוריה הופכת אותנו לדור טוב יותר – שלום, גברתי היושבת-ראש – אני חושבת שהעניין הזה של לבוא – ואם הרצל הצליח – ובעצם להמשיך לאחד, במקום לפלג, זה התפקיד שלנו.

מירב בן ארי: התפקיד שלנו כחברי כנסת צעירים – אתה שומע, חבר הכנסת חזן?

מירב בן ארי: – הוא לאחד, בדיוק כמו שהרצל עשה.

מירב בן ארי: הוא הצליח להביא את כולם, את אותם 197 יהודים, להביא אותם תחת קורת גג אחד, ולפעול יחד להקים את המדינה היהודית – אני חושבת שזו אחריות שלנו גם כלפי המולדת וגם כלפי עצמנו.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר עוד משהו.

מירב בן ארי: השבוע במקרה גיליתי שבדיוק בשבוע שבו נולדתי, ב-10 בנובמבר 1975, היה אירוע שגם הוא קשור לציונות – אני לא אשאל אתכם, אבל אני אגיד לכם שב-10 בנובמבר 1975 קרע אבא אבן את ההחלטה שציונות היא גזענות מעל בימת האו"ם, החלטה 3379 – שאגב, בוטלה בשנת 1991.

מירב בן ארי: למה אני מתייחסת אליה?

שלי יחימוביץ': זה לא היה אבא אבן, זה היה אביו של יצחק הרצוג.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: נכון, האמת, נכון, את צודקת, כמובן, את צודקת.

מירב בן ארי: אבל משום מה מישהו כתב שזה אבא אבן, ועכשיו קראתי שזה הרצוג, אז הייתי קצת במשבר – הם היו גיסים.

עליזה לביא: – – – זה מה שנקרא ידע אישי.

מירב בן ארי: מה שחשוב, אגב, שאני מאוד התרגשתי כשגיליתי שזה בשבוע שבו נולדתי, ההחלטה הזאת – ובאמת הוא קרע את ההחלטה מעל בימת האו"ם.

מירב בן ארי: כמובן, היא בוטלה מאז.

מירב בן ארי: ולמה אני מציינת את זה, ואני אומרת את זה גם לכם?

מירב בן ארי: כי בעיני, ציונות זה הכול; זו מבחינתי אותה משלחת שיוצאת לאזורים מוכי אסון, זה אותם ספורטאים ישראלים, ירדן ג'רבי ונועם גרשוני; תעשייה כחול-לבן; אותם ספורטאים יהודים שהגיעו למכבייה רק בשבועות האחרונים.

מירב בן ארי: מבחינתי, ציונות זו הגאווה שלנו, זה הדגל, זה ההמנון, זה סמל המדינה.

מירב בן ארי: לאחרונה, כשמדברים על ציונות, יש לפעמים קצת הרגשה של אי-נוחות, לפעמים נותנים לך להרגיש לא בסדר, ואני רוצה לומר לכם, בעיקר לראשי ההסתדרות הציונית העולמית שהגיעו לכאן: אנחנו, חברי הכנסת – הצעירים, המבוגרים, הוותיקים, לא משנה – מחויבים להמשיך את ערכי הציונות בכנסת ישראל, אבל גם בכל המדינה כולה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ציינה כאן חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי עוד אירוע בתאריך הזה, העגול, שמסמל את הציונות, שאנחנו זוכים להיות חלק מהגשמתה כאן.

שלי יחימוביץ': גם אני רוצה לציין תאריך נוסף:

שלי יחימוביץ': היום לפני 70 שנה הגיעה ספינת המעפילים אקסודוס לחופי ארץ ישראל – אירוע שהיה אחד הביטויים ההירואיים והמוחשיים להגשמתה של הציונות.

שלי יחימוביץ': על סיפונה היו יותר מ-4,500 ניצולים ועקורים מהזוועה הגדולה ביותר שידע העם היהודי.

שלי יחימוביץ': הם נעצרו בידי הבריטים, הם נורו, גורשו בחזרה לאירופה, ויותר מכול, האירוע הזה – הוא כמובן נגע לבשרם ולגורלם של אנשים אמיתיים, אבל הוא הפך להיות סמל בתולדות ימיה של הציונות, ובעיקר לסמל של המאבק של הציונות להעלאת כל יהודי, באשר הוא, לארץ ישראל.

שלי יחימוביץ': לציון היום הזה אני רוצה לדבר על ספינות, צוללות, ציונות, והקשר ביניהם.

שלי יחימוביץ': כי כמה שונה ההגעה ההירואית, הסימבולית, רבת הגבורה, של כלי השיט הזה מהמסחר שאנחנו רואים כאן בכלי שיט שנועדו לביטחונה של מדינת ישראל; איזו כברת דרך עגומה עשה הרעיון הציוני מאז, בידי כמה ממי שקוראים לעצמם ציונים ואפילו פטריוטים, וכמה זה מכאיב שקבוצה קטנה, שמקיפה את התפקיד הרם ביותר במדינה, הממלכתי ביותר, ראש הממשלה, סוחרת בביטחונה של המדינה, באוצרותיה ובמשאביה, כדי לשלשל קופון שמן לכיס של עצמה.

שלי יחימוביץ': זו לא ציונות, זה פוסט-ציונות.

שלי יחימוביץ': זו בדיוק ההגדרה של פוסט-ציונות.

שלי יחימוביץ': והמדינה שלנו, לפעמים – מדינתנו הטובה והאהובה – לפעמים נראה שהיא נחטפה בידי קבוצה של אנשים רודפי בצע שמשרתים – סוחרים במשאביה ובביטחונה כאילו זה היה איזה רכוש פרטי שלהם, והם משלשלים לכיסם בדרך מיליארדי שקלים.

שלי יחימוביץ': כל הסביבה הזאת היא סביב לשכת ראש הממשלה, או קרובי משפחתו, או עורכי-דינו, או חבריו, או בובות שהוא ממנה במקום רגולטורים אמיצים, שסברו לפי תומם שהם נשלחו לפקח על משאבי המדינה, לשמור עליהם ולהעצים אותם; הם חשבו שהם עובדים בשירות המולדת, שצריך לשרת אותה, והמולדת הזאת אינה עסק פרטי של מישהו, אלא היא נועדה לצורכי העם היהודי ולצורכי אזרחיה של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': והחבורה הזאת כל הזמן באה ויוצאת – כל הזמן יש להם עבודה, בקדחתנות בלתי פוסקת.

שלי יחימוביץ': הם תמיד מסדרים משהו למישהו – לדחוף בכוח לגרונו של הצבא צוללות במיליארדים; לבטל מכרז ממשלתי לטובת לקוח פרטי; להבטיח מונופול גז נצחי במחיר מטורף לחבר קרוב אחר, תוך שימוש נלוז בנימוקים ביטחוניים; למחוק בבהילות רפורמה שמיטיבה עם הציבור כדי שעוד חבר יוכל לקחת בנוחות את ההפסדים שהיו אמורים להתקזז – ויוכל לשלשל לכיסו עוד כמה מיליארדים.

שלי יחימוביץ': ובין לבין הם גם מנהלים משאים ומתנים קואליציוניים ומערבבים בענייניה של המדינה, כאילו נבחרו על ידי מישהו.

שלי יחימוביץ': עשרות מיליארדים במצטבר עפו בעסקאות האלה; עשרות מיליארדים שנגזלו מהמדינה, על חשבון משאביה.

שלי יחימוביץ': זו לא ציונות, זה פוסט-ציונות.

שלי יחימוביץ': ובינתיים – היום מציינים כאן

שלי יחימוביץ': את יום הדיור הציבורי – זכאי הדיור הציבורי מחכים עד בוש כדי לקבל איזו קורת גג עלובה לראשם, במקום לעשות את המעשה הכל-כך ברור, הכל-כך ציוני, שנעשה כאן תמיד – נעשה גם בראשית שנות ה-90, כשהייתה כאן עלייה המונית מברית המועצות – לבנות בנייה ממשלתית לאזרחי מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': זאת ציונות – אבל לזה אין כסף.

שלי יחימוביץ': ואתמול – דיון על העלאת גיל הפרישה לנשים, כדי למלא את הקופה בעוד כמה מיליונים, קופת הביטוח הלאומי, ולתקן את הגירעון האקטוארי על חשבון הנשים העניות ביותר שכבר לא עובדות, ואם יידחה גיל הפרישה, ייגזרו עליהן עוד שנתיים בלי פנסיה, בלי שכר ובלי קצבת זקנה.

שלי יחימוביץ': על הגב שלהן, השחוח, גוזרים עוד קופון כדי למלא את הקופה, כשבינתיים מסביב עפים עשרות מיליארדים.

טלי פלוסקוב: תודה.

שלי יחימוביץ': כבר, גברתי, משפט אחרון.

שלי יחימוביץ': כאן הכול מאוד קמצני, אבל כשזה נוגע לכיסו של מישהו, על חשבון המדינה – איזה רוחב לב, כמה מיליארדים עפים באוויר.

שלי יחימוביץ': והם קוראים לעצמם פטריוטים.

שלי יחימוביץ': זה לא פטריוטיזם וזו לא ציונות.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, גברתי, לרשותך.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, הנהלת ההסתדרות הציונית, אברהם דובדבני, יעקב חגואל, מכובדים, קהל נכבד, 120 שנים – סיבה למסיבה, חגיגה.

עליזה לביא: קונגרס ציוני ראשון הוא באמת הזדמנות גם לברך על הטוב ולומר תודה ואשרינו שאנחנו בדור הזה.

עליזה לביא: אתם יודעים, דיברתם על באזל, אבל מבאזל הקונגרס עבר לגרמניה, אחרי זה לקופנהגן וללונדון, והגיע, תודה לאל, לירושלים, וב-1951 יש תוכנית ירושלים של ההסתדרות הציונית, תוכנית שבה בעצם מדברים על מה אנחנו עושים.

עליזה לביא: ודיברתם, חברי, על כמה הלכנו קדימה בדרך, אבל כמה קשיים ועוולות – אנחנו כאן.

עליזה לביא: ואני רוצה להוסיף נדבך נוסף, אחרי הדרך הארוכה מבאזל לירושלים, כולל העצירות בדרך: עד כמה באמת אנחנו המדינה של כל העם היהודי.

עליזה לביא: תפקידנו כאן, בבית הזה, כנסת ישראל – כנסת ישראל, 120 חברי כנסת – לא בכדי אנחנו 120.

עליזה לביא: 120, המספר ההיסטורי של כנסת ישראל – תפקידנו הוא לדאוג, גם באמצעות הגוף היקר הזה, של ההסתדרות הציונית, לעם היהודי כולו.

עליזה לביא: לא בכדי תוכנית ירושלים – האם אנחנו באמת פועלים כולנו בלב שלם לכך שמדינת ישראל תמשיך להיות הבית של כל העם היהודי כולו?

עליזה לביא: המטרות: להילחם באנטישמיות, ולבוא ולדבר על זהות יהודית, ולדבר גם אל יהודי הגולה, יהודים שלא חיים כאן, בארץ.

עליזה לביא: אבל בחודשים האחרונים, מה אנחנו מספרים להם – שאנחנו מזלזלים ביהדות שלהם?

עליזה לביא: שאנחנו פוגעים, ברשימות שחורות ברבנים שלהם?

עליזה לביא: שאין להם מקום בכותל – האם ידעתם, למשל, שבוושינגטון יש חמישה שליחים של הסוכנות, חמישה שליחים שפועלים בקהילות, משום שברבים מבתי-הכנסת לא מרשים לדבר על מדינת ישראל?

עליזה לביא: יש הסכמה – אמרה לי רבנית מפיטסבורג שכבר לפני שלוש שנים, כשהיא באה לחדש את החוזה שלה בבית-הכנסת, אמרו לה: גברתי, הכול, אבל לא לדבר על ישראל, בדרשה שלך.

עליזה לביא: ואתם יודעים את זה, חברי, כי ישראל הפכה להיות מקור לקונפליקט בקרב יהודים רבים, אז לא רוצים להתווכח, נרחיק את הוויכוח, אולי נאפשר לשליחים לדבר, כל אחד עם הקבוצה שלו, על ישראל.

עליזה לביא: אני רוצה ברגע הזה – כי חשבתי מה אומר ומה אגיד – אני רוצה, ואני בטוחה שרבים – שנחשפתם לזה, אבל אני לא חושבת שהזכרנו את זה פה בכנסת – אני רוצה לדבר על צעירים ישראלים, ובראשם ראש מכינת תבור, שבטקס הסיום במכינה נושא נאום מכונן על ציונות עכשווית, על מה זה ציונות.

עליזה לביא: וכאן, כשאנחנו מדברים על 120 שנה, על עכשוויות ורלוונטיות והתאמה לארסנל הכלים של מה זה ציונות ב-2017, בואו ניזכר מה הוא אמר לבוגרים לפני חודש.

עליזה לביא: "יש לנו הזכות להיות חלק מסדרת הדרמה הטובה ביותר בהיסטוריה האנושית", הוא אומר, "הסדרה של העם היהודי – – – העם היהודי הגיע לאן שהגיע בזכות יכולתו המופלאה למסור ולהעביר מדור לדור מנהגים וספרים, הרבה ספרים, המקפלים בתוכם עולמות רוחניים וערכיים סוערים ומלאים.

עליזה לביא: כל דור בתורו שם את הדברים על לבבו – – – גם בשעות הקשות ביותר שאפשר להעלות על הדעת, ידע עמנו לדבוק בקשות-עורף בתרבותו ובאמונתו.

עליזה לביא: הוא צלח את גזירות השמד של הרומאים, את מסעות הצלב, את האינקוויזיציה, את הגירושים הגדולים מאנגליה ומספרד, את הפרעות האין-סופיות של מזרח אירופה ואת סופת התופת של השואה.

עליזה לביא: בספרו 'כלים שלובים' כותב יגאל אלון 'בניגוד לכל חוקי ההיסטוריה הצלחנו לשחות כעם אחד נגד הזרמים של אחרים.

עליזה לביא: עתה – – – עלינו לשחות כנגד החזק שבזרמים, כנגד עצמנו' – – – ובאומרנו 'לשחות כנגד הזרם' אין הכוונה להתנגדות של מאבק בחושך, אלא להתנגדות של הגברת האור".

עליזה לביא: "בקרב היהודים – – – תמיד קבוצות אנשים שעברם רובץ עליהם כחטוטרת והם הראשונים לערוך ניתוחים פלסטיים בקלסתרם הרוחני-לאומי כדי להתאימו לאופנה הקוסמופוליטית האחרונה.

עליזה לביא: אומנם נכון, היו ליהודים סיבות למכביר להתעייף מ'נשיאת העול, אבל היו ויש להם כל הסיבות לנהוג בכבוד בעברם ובעצמם, להיות אשר הנם בתולדות התרבות.

עליזה לביא: ורק מי שקם בו האומץ להיות הוא עצמו תרם את התרומה הגדולה ביותר לתרבות האוניברסלית".

עליזה לביא: אני נתלית כאן באילנות גבוהים של דור שמבין שהוא לוקח אחריות ומנהיגות.

עליזה לביא: הפרויקט הזה, של מכינות, חבר'ה שמגיעים אחרי 12 שנות לימוד ואומרים: אנחנו לא באמת נחשפנו למשמעות ולקיום ולציונות 2017, ומבקשים לקחת אחריות ולא לראות – דיברנו על תוכנית ירושלים – איך אנחנו כולנו ממשיכים לדאוג לכך שמדינת ישראל תמשיך ותהיה הבית של כל העם היהודי כולו.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן ישיב השר אופיר אקוניס, שנמצא אתנו.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים" – אולי המשפט הכי – בין הידועים של חוזה המדינה הרצל.

תמר זנדברג: החלק הפחות ידוע של המשפט הזה הוא שהרצל ציטט את המשפט הזה כמשפט שהוא לא אמר.

תמר זנדברג: ולמה הוא לא אמר אותו?

תמר זנדברג: כי הוא אמר: "אם אמצה את הקונגרס הציוני הראשון" – שאנחנו מציינים היום 120 שנה להתכנסותו – "בדיבור אחד, שאזהר שלא להגותו ברבים", יהיה זה: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים".

תמר זנדברג: ולמה נזהר הרצל שלא להגותו ברבים?

תמר זנדברג: כי הוא אמר: אילו אמרתי זאת היום בקול, היו צוחקים לי.

תמר זנדברג: אולי בעוד חמש שנים, ודאי בעוד 50 שנה, יסכימו כולם.

תמר זנדברג: וברגע שהוא אמר את זה, אני לא בטוחה שאפילו הרצל עצמו תיאר לעצמו שכעבור 50 שנה קצרות – בדיוק כעבור 50 שנה – יוקם כאן, בארץ ישראל, אחד המופעים המרהיבים והמפעימים בתולדות האנושות כולה, בטח במאה ה-20; באמת, עם שהתקבץ אחרי אסון – אסונות קשים, מוכה וחבול, ואחרי עוד 70 שנה קצרות אנחנו נעמוד כאן, בנים ובנות, אזרחים ואזרחיות, של מדינה חזקה, עם צבא חזק, משגשגת, מצליחה, בעלת עוצמה כלכלית, ונסתכל ונשאל את עצמנו כמה דברים.

תמר זנדברג: והשאלות האלה, כמו שאומר חברי אילן גילאון – הוא תמיד מלמד אותנו שב-100 השנים הראשונות של הציונות הפכנו ממעמד לעם, וב-100 השנים הבאות – מעם למעמד.

תמר זנדברג: זה האתגר הגדול.

תמר זנדברג: הרצל התייחס לאתגרים האלה, ואני רוצה להתייחס לשלושה אתגרים כאלה, שמופיעים גם בחזון הציוני, בכל מיני כתבים שלו, וגם במגילת העצמאות, והם האתגרים שלנו ל-100 השנים הבאות.

תמר זנדברג: הראשון – המשמעות וההגשמה של הציונות הן מדינה יהודית בארץ ישראל.

תמר זנדברג: לא מדינה יהודית על כל ארץ ישראל, אדוני השר, שתכף יענה כאן, אלא מדינה יהודית בארץ ישראל.

תמר זנדברג: ואת הדיבר הזה הגשמנו.

אורן אסף חזן: הרצחת וגם ירשת?

תמר זנדברג: הדבר היחיד שמאיים על גורלה ועתידה הבר-קיימא של המדינה היהודית בארץ ישראל הוא הניסיון להגשים אותו על כל ארץ ישראל.

אורן אסף חזן: – – – שנגשים אותו במדינת תל אביב?

תמר זנדברג: זה הפוסט-ציונות וזה האנטי-ציונות הגדול שאנחנו יכולים לאחל לעצמנו, וההתכנסות לגבולותיה המוכרים בין-לאומית של מדינת ישראל בארץ ישראל – זו ההגשמה המשמעותית ביותר של החזון הציוני.

תמר זנדברג: והיום אנחנו ניצבים כאן, אל מול האתגר השני שהרצל הציב לנו, והוא בניינה של חברת מופת, חברת מופת במדינה היהודית בארץ ישראל, חברה שנאבקת בשחיתות ויכולה לה; חברה שמכניעה את הפערים החברתיים ולא מככבת במדדים הבין-לאומיים בראשם – לא בזה לנו להתגאות, אלא בדברים אחרים; חברה שלא מסובכת בכיבוש על בני ובנות עם אחר, שמבקשים לעצמם הגדרה עצמית שאנחנו קיבלנו ממוסדות לאומיים בדיוק באותה דרך שאנחנו היום מגדירים כטרור דיפלומטי.

תמר זנדברג: אנה נוליך את הבושה.

תמר זנדברג: ומדינה – וזה עוד ציטוט של הרצל – שפועלת לארגון היהדות כולה, וליכודה, ולא שמפוררת ומנכרת חלקים גדולים מהעם היהודי – בכותל, בגיור, באימוץ – כן, גם הומואים ולסביות הם יהודים ויהודיות, וגם הילדים שלהם יהודים ויהודיות, ובנישואים, ובמקומות אחרים.

תמר זנדברג: אלה האתגרים שלנו, חברות וחברים, ל-100 השנים הקרובות.

תמר זנדברג: אחרי 120 השנים שעברנו, אנחנו בהחלט יכולים להם.

תמר זנדברג: מדינת ישראל, תמיד לימדו אותנו שהיא מושיטה יד לשלום, שהיא תוצאה של פרויקט יוזם, נחוש, מוביל, שהיא מוציאה גם דברים שהרצל לא חלם שבתוך 50 או 70 או 120 שנה נזכה לראות אותם קורמים עור וגידים.

תמר זנדברג: ודאי וודאי שהאתגרים הללו – תסלחו לי, אני ארד למילים פשוטות – קטנים עלינו ל-100 השנים הבאות; הם לא כל כך מסובכים, נוכל להם ונעשה אותם בעזרת הכוחות הנפלאים שיש בעם היהודי, במדינת ישראל, על כל אזרחיה ואזרחיותיה, וגם בבית הזה.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: ישיב השר אופיר אקוניס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברי ההסתדרות הציונית העולמית, "אנחנו רוצים להניח את אבן הפינה לבית אשר בבוא היום ישכון בו העם היהודי.

אופיר אקוניס: המשימה כבדה כל כך, שעלינו לדבר עליה אך ורק במילים הפשוטות ביותר – – – כיום הזה – – – שכה רבה בו קדמה מרוב הבחינות, רואים אנו וחשים אנו עצמנו מוקפים בשנאה הישנה – – – מימים קדומים סילפו את דמותנו בעולם – – – הציונות היא שיבתנו אל היהדות, עוד לפני שיבתנו לארץ היהודים".

אופיר אקוניס: ובכן, גברתי היושבת-ראש, את הדברים המדהימים הללו אומר ב-1897 בנימין זאב הרצל בנאומו לפני הקונגרס הציוני הראשון.

אופיר אקוניס: אני מקווה שלא היו אז עמותות שחלילה האשימו אותו בהדתה.

אופיר אקוניס: כך אמר הרצל, שלא היה יהודי דתי.

אופיר אקוניס: ובכן, הרצל, נורדאו, אחד העם, פינסקר, הרב אלקלעי, העולים ברגל מתימן, שסיפורם – –

יואל חסון: תראה מה זה, ידעו אז להיות יהודים טובים בלי היוזמות ההזויות של בנט.

אופיר אקוניס: – – העולים ברגל מתימן, שסיפורם לא סופר – –

יואל חסון: לא היה צריך את בנט.

אופיר אקוניס: – – שסיפורם לא סופר – שסיפורם לא סופר, והעולים מאירופה – –

אורן אסף חזן: לא היו האנשים שיושבים לידך בספסלים.

אופיר אקוניס: – – והעולים מאירופה – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע לשר.

יואל חסון: אתה צריך את בנט.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

אורן אסף חזן: – – – מה קשור?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, השר משיב.

אופיר אקוניס: – – העולים ברגל מתימן, שסיפורם לא סופר כמו שצריך, והעולים מאירופה, עשו את המעשה המופלא ביותר בתולדות האנושות המודרנית, חברת הכנסת זנדברג – לעתים קורה שאני מתחבר אלייך.

אופיר אקוניס: זה נדיר מאוד, זה לא יקרה יותר, אבל משפט יפה אמרת.

שלי יחימוביץ': – – –

אופיר אקוניס: יפה שאמרת.

אופיר אקוניס: אמרת, ויפה שאמרת.

אופיר אקוניס: אכן, גברתי היושבת-ראש, התנועה הציונית, המעשה הציוני הוא הפלא הגדול ביותר בתולדות האנושות המודרנית: עם שב אל ארצו.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: תהיה אופטימי.

טלי פלוסקוב: תהיה אופטימי, אני מקווה שיהיו עוד הרבה סיבות להסכמות.

שלי יחימוביץ': יש לך סיבה – – –

חיים ילין: יש גם ימנים שהם לפעמים שמאלנים.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, אין ספק שמדינת ישראל חבה את תקומתה – – –

שלי יחימוביץ': יש כאן הסכמה כללית באולם.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא ימין ושמאל, זה – – –

אופיר אקוניס: דבר אחד – אם כבר התחלתם – אמרה חברת הכנסת זנדברג שלא דובר על גבולותיה – – –

תמר זנדברג: פעם שנייה שאתה מצטט אותי, תבדוק את עצמך.

אופיר אקוניס: אמרת שלא דובר על גבולותיה של הארץ, אבל בתולדות הציונות היו שני זרמים עיקריים, שבאחד מהם אני גאה להיות חבר, גאה גם לייצג את מצביעיו כאן, בכנסת, וזוהי הציונות הרוויזיוניסטית, שבניגוד לציונות הסוציאליסטית, האמינה שציון כולה שלנו.

אופיר אקוניס: היא האמינה בשנות ה-30, ואני מאמין עכשיו, ואני לעולם מאמין בזה, שציון כולה שלנו.

שלי יחימוביץ': אז לא דברים כאלה.

אופיר אקוניס: ציון כולה – גברתי, חברת הכנסת יחימוביץ – – –

יואל חסון: אין ויכוח שציון כולה שלנו, רק מה המחיר שצריך כדי להחזיק את כל ציון?

אופיר אקוניס: מה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, זהו, נרגעים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

אופיר אקוניס: מהו המחיר, חבר הכנסת חסון?

טלי פלוסקוב: זהו, זהו.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: מספיק, רבותי.

טלי פלוסקוב: מספיק, זהו, תנו לשר להשיב.

אופיר אקוניס: מהו המחיר?

אופיר אקוניס: המחיר, חבר הכנסת חזן, של "ציון כולה שלי", הוא בדיוק המחיר שמשלמת ישראל בקיום שלה – מדינה קטנה, בתוך ים של הרבה מאוד ערבים מסביב – כך הייתה ההתיישבות של הציונות המפ"מניקית, שחבר הכנסת גילאון מייצג – יפה מאוד הוא מייצג, אבל אנחנו חלוקים – – –

אילן גילאון: מה לכם ולרוויזיוניסטים?

אילן גילאון: מה לכם – – –

אופיר אקוניס: בוא, בוא – לא להטיף מוסר בבקשה.

אופיר אקוניס: לזה אני לא מוכן.

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: אני מוכן לקיים דיון, רק בלי הטפת מוסר.

אופיר אקוניס: אני לא מטיף מוסר – – –

אילן גילאון: מה הקשר שלכם – – –

אופיר אקוניס: אני לא מטיף מוסר למפ"ם ולמפא"י, ואתם אל תטיפו לציונות הרוויזיוניסטית, ואני גאה שאני רואה את עצמי מייצג את הזרם הציוני הזה באולם הזה, בהדר, בנאמנות, תוך כדי הבעת העמדות שלי – ולא ה"עדות" שלי.

אופיר אקוניס: מנהג חדש נהיה במדינה: מהי העדה שלך, ולפי זה יבחרו בך.

אופיר אקוניס: ממש לא.

אופיר אקוניס: מהי העמדה שלך, ולפי זה יבחרו בך.

אופיר אקוניס: כך אני מאמין.

אופיר אקוניס: ובכן, גברתי היושבת-ראש, ישראל, המדינה שלנו, חבה את חובה לאלה שחלמו, או לאלה שבכלל העזו לחלום; לאלה שראו את היעד, שראו את המטרה, וקבעו מציאות ולא נתנו למציאות לקבוע להם – שזה כמובן הדבר הכי קל.

אופיר אקוניס: הם הביאו לידי ביטוי, גברתי היושבת-ראש, תשוקה, רצון ותפילות של עם שלם שחלם – בצפון אמריקה, או באסיה, או בצפון אפריקה, גם בדרומה של אפריקה, באמריקה הלטינית, ברוסיה, בסין ובאוסטרליה – רצון ותפילות של עם שלם, שחלם, אבל לא עשה.

אופיר אקוניס: הם גם חלמו וגם עשו, ובכך בעצם העוצמה של האנשים הללו, כמו הרצל ואחרים שהזכרתי.

אופיר אקוניס: אין ספק, לא בכדי תלויה פה, גברתי היושבת-ראש, באולם הזה, תמונתו של בנימין זאב הרצל, שהיה אולי החולם הגדול מכולם, וגם הביא לידי ביטוי את החלום בכך שכיתת רגליו, בא גם לכאן, גם למקווה ישראל, גם נפגש עם הקיסר הגרמני וגם עם השלטונות הטורקיים, ועשה הכשרת לבבות לרעיון הציוני, אבל בסוף הוא עשה את הדבר שהביא לפריצת דרך, ובכך המשמעות של הקונגרס הציוני הראשון – בכך שהוא כינס את הנציגים מרחבי העולם, הביא אותם לבאזל – אני לא יודע, טוב שלא עשה את זה במינכן, עיר שבאופן אישי אני לא יכול לשאת אותה, בשום צורה, עד היום, עם צוללות, ובלי צוללות – קשה לי.

אופיר אקוניס: הוא עשה את זה בבאזל, במלון "שלושת המלכים", שם, אני מבין, תתכנס ממשלת ישראל בעוד חודשים אחדים כדי לציין כממשלה את האירוע החשוב הזה.

אופיר אקוניס: לא היה לו פייסבוק ולא היה לו טוויטר, אבל הוא צייץ – או כתב – בעיתון שהוא הוציא מכספו שלו, ובגאווה גדולה, הוא כתב את הדבר הבא – הוא לא הואשם בגזענות, הוא לא הואשם בהדתה; הוא כתב – אני מצטט: "עיתוננו הוא עיתון של יהודים.

אופיר אקוניס: אנו" – כותב הרצל – "לוקחים עתה מושג זה, 'יהודים', שהוא מושג של חרפה" – כך אמרו האירופים, כך אמרו עמי אירופה, שם צמחה האנטישמיות המודרנית, וגם ברוסיה, לצערנו – "ורוצים להפוך אותו למושג של כבוד".

אופיר אקוניס: ובעם היהודי, גברתי היושבת-ראש, כמיטב המסורת – שאני פחות מתחבר אליה, פחות מחבב אותה – כל דבר, הרי, כל דבר נתון למחלוקת.

אופיר אקוניס: במקום שיש שני יהודים, יש ארבע דעות או חמש דעות; במקום שיש שלושה יהודים יש 20 דעות, וגם שם לא כל היהודים קיבלו את הרעיון הזה באהדה.

אופיר אקוניס: היו לו מתנגדים רבים, גם בקרב היהודים, אבל הרצל היה יהודי עקשן; הוא ראה את התמונה הכוללת, את החובה לדאוג לעתיד העם היהודי – לא למחר, לא לשנה הקרובה – לנצח.

אופיר אקוניס: וכך הוא מכנס את הקונגרס הראשון בבאזל, ובסופו אושרה תוכנית שהיא הבסיס לקיומה של הציונות, והיא קובעת את הדבר המופלא הבא – אני מצטט: הציונות שואפת להקים בית מולדת מובטח במשפט הכלל לעם ישראל בארץ ישראל.

אופיר אקוניס: ולא בכדי הוא כותב, אומר: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים.

אופיר אקוניס: אילו אמרתי זאת היום בקול, היו הכול צוחקים לי.

אופיר אקוניס: אולי בעוד חמש שנים, אולי בעוד 50 שנה, יכירו בכך הכול".

אופיר אקוניס: אשרינו שהגענו ליום הזה, ליום שבו – בה' באייר תש"ח – הוקמה מדינת ישראל, בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, זאת זכות גדולה לעמוד על הדוכן הזה, לשבת באולם הזה, בעצם כאן בכנסת, שהיא סמל הריבונות של העם היהודי.

אופיר אקוניס: המקום הזה, שהוא בבואה – המקום הזה – של עם ישראל, ושל המיעוטים אשר חיים במדינת ישראל, הוא מימוש הרעיון הציוני.

אופיר אקוניס: החובה שמוטלת עלינו היא להוביל אותו, את העם הזה, ואת החזון הזה, לעתיד טוב יותר.

אופיר אקוניס: יש לנו צוואה לא כתובה להמשיך לקיים את מטרותיו של הרצל ושל התנועה הציונית, שבאו לידי ביטוי בקונגרס הציוני הראשון, ובאלה שבאו אחריו.

אופיר אקוניס: הגיע גם הזמן, באותה הזדמנות – שמעתי גם את הנאומים בני דקה, ושמעתי גם את הנאומים שקשורים להצעה הזאת – הגיע הזמן לומר בראש מורם, בגאווה גדולה, ערב שנת ה-70 למדינה: יש לנו בְמה, יש לנו במי להיות גאים.

אופיר אקוניס: הרצל כתב בספריו הרבה דברים מעניינים.

אופיר אקוניס: הוא היה עיתונאי גדול, מחזאי גדול, הוא היה איש ספר, וז'בוטינסקי החרה והחזיק אחריו, ואחרים, אבל אני לא בטוח שבשום מקום הם יכלו להעלות על דעתם שערב השנה ה-70 לקיומה של מדינת ישראל תהיה ישראל לא פחות ממעצמה – Powerhouse, כן, בלעז – מעצמת מדע, טכנולוגיה וחדשנות, פורצת דרך כמעט בכל תחום – כמעט בכל תחום – שבעולם מסתכלים עליה בתדהמה, בתדהמה, מהודו, וסין, ויפן, ודרום קוריאה, ואפריקה, ועד צפון אמריקה ואמריקה הלטינית, ואומרים לי – אומרים לי, כשר המדע, לא לי באופן אישי – אני לא מייצג את עצמי: אנחנו רוצים ללמוד מכם איך להיות מעצמת מדע, טכנולוגיה וחדשנות.

אופיר אקוניס: ואם זה לא חזון אחרית הימים, אינני יודע מהו חזון אחרית הימים.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חזונו של הרצל קרם עור וגידים.

אופיר אקוניס: המטרה, הקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל, התממשה, ברוך השם; התממשה, אך לא הסתיימה.

אופיר אקוניס: המאבק שלנו – המאבק שלנו – לדאבון הלב, ראינו ביום שישי שניים מטובי בנינו, עדה שהחליטה ללכת אתנו, ולא נגדנו; ומי שהולך אתנו, אנחנו הולכים אתו.

אופיר אקוניס: ובכן, הייתי אתמול במע'אר ובחורפיש, אצל שתי משפחות יפות, חכמות, ציוניות – הם שותפים לרעיון הציוני, העדה הדרוזית, לכן הם קיבלו התנגדות מהאסלאם הקיצוני, חברת הכנסת יחימוביץ וחברת הכנסת זנדברג.

יחיאל חיליק בר: האם הממשלה שלך עושה מספיק לעדה הדרוזית בישראל?

אופיר אקוניס: יש עוד מה לעשות.

אופיר אקוניס: יש עוד מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: – – – זה מה שהם שאלו אותנו – – –

אופיר אקוניס: יש מה לעשות, בדיוק כפי שהיה לממשלות בראשותכם מה לעשות.

יואל חסון: – – –

אופיר אקוניס: יש מה לעשות.

אופיר אקוניס: יש מה לעשות.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: יש מה לעשות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, שאלת – השיבו לך.

יחיאל חיליק בר: לא, אני שואל שאלה – הוא אף פעם לא עונה על השאלות שלי.

יחיאל חיליק בר: הוא תמיד – – –

אופיר אקוניס: ובכן, אמרתי לך, יש עוד מה לעשות – –

טלי פלוסקוב: זה שאתה תצעק את זה שוב, זה לא ישנה את המצב.

אופיר אקוניס: – – ביושר, בידיים נקיות, בלי להיות צבוע.

אופיר אקוניס: יש מה לעשות.

אופיר אקוניס: יש הרבה מה לעשות.

יואל חסון: אתם באים אליהם בידיים ריקות, בעיקר.

איציק שמולי: הם שותפים לציונות, לא לרשת החשמל; גם לא לביוב.

אופיר אקוניס: הם שותפים להרבה דברים, ובראש ובראשונה הם שותפים לרעיון שעם ואזרחים של מדינה קודם כול מגינים על המדינה שלהם, עומדים בקו החזית מול הפסיכופטים שיצאו מאום אל-פחם.

אופיר אקוניס: חבל, אגב – אני לא רואה פה 14 – כמה יש היום לסיעה הערבית המשותפת?

אופיר אקוניס: 15 מנדטים – אף אחד מהם לא הגיע.

אופיר אקוניס: הרי הרעיון הזה, של הציונות, של התנועה הלאומית של היהודים – היא שהביאה בכלל לעליית הלאומיות, שלא לומר הלאומנות, של ערביי ארץ ישראל, המכנים את עצמם בשנים האחרונות "פלסטינים".

אופיר אקוניס: איזה פלסטינים, על מה הם מדברים בכלל, היו כאן כמה אלפים בודדים, אולי עשרות אלפים, שחיו כמו לפני 400 שנה – המציאו שזאת הארץ שלהם.

אופיר אקוניס: כן, המציאו; החריבו יישובים יהודיים, על חורבותיהם בנו יישובים ערביים, גם לקחו חלק מהשמות, אבל אנחנו גזלנו להם את הארץ.

אופיר אקוניס: ואין מדינה בעולם שמצבו של המיעוט הערבי בה הוא טוב כמו במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אין מדינה בעולם – אפילו לא במפרץ הפרסי.

אופיר אקוניס: אפילו לא שם.

אופיר אקוניס: אבל לבוא לכאן, להיות חלק?

אופיר אקוניס: לקבל הם יודעים, גברתי היושבת-ראש.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ילין, היינו בשבוע שעבר בוועדת המדע והטכנולוגיה – הצגתי: הם מקבלים, בשיא של כל הזמנים, תמיכות בסכומי עתק, גם ממשרד המדע והטכנולוגיה, כדי לקדם אותם, כדי לעזור להם, כדי לבקש מהם להיות חלק מן הפלא הזה, ששמו מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אבל לבוא לדיון הזה – למה?

אופיר אקוניס: למה צריך באמת להרוס להם את החגיגה?

אופיר אקוניס: זה רק לקבל; זה כל הזמן לקבל ולקבל, ולא לתת כלום, נהפוך הוא – הרי אנחנו יודעים מאיפה יצאו המחבלים המתועבים ביום שישי.

אופיר אקוניס: אנחנו יודעים מאיפה הם יצאו.

אופיר אקוניס: דבר בלתי מתקבל על הדעת.

אופיר אקוניס: אני מקווה ומצפה לגינוי נרחב מאוד בהמשך הערב, וגם מחר, מחברי הסיעה הערבית המשותפת.

אופיר אקוניס: ובכן, המאבק שלנו לא הסתיים.

אופיר אקוניס: המאבק שלנו הוא על הדבר היסודי ביותר, שאצל כל עם אחר, גברתי היושבת-ראש, הוא פשוט מובן מאליו – המאבק שלנו הוא על זכות הקיום שלנו.

אופיר אקוניס: המאבק שלנו איננו על שטחים, הוא על שטח; המאבק שלנו הוא על עצם הקיום שלנו, ובמאבק הזה יש ארגונים וגופים אנטי-ציוניים הציונות הביאה לא רק את הציונות, שהיא דבר מבורך; לדאבון הלב, היא כמובן הביאה את האנטי-ציונות, היא מביאה אתה אנטישמיות.

אופיר אקוניס: ומה זה האנטישמיות הזאת – האנטישמיות והאנטי-ציונות, ארגוני ה-BDS?

אופיר אקוניס: זו חרפה, ועוד יותר חרפה שיש יהודים מצפון אמריקה – יש ויכוח, יש ויכוח מי הוא יהודי; הוא לא הומצא בממשלה הזאת; הוויכוח הזה קיים, והפיל את אחת ממשלותיו של בן-גוריון – כן, לא שלנו; הפיל ממשלה בישראל.

אופיר אקוניס: אז יש ויכוח מי הוא יהודי.

אופיר אקוניס: יהודי הוא בטח לא אדם שקורא להחרמת תוצרת ממדינת ישראל.

אופיר אקוניס: הוא לא יהודי בעיני, הוא קורא לעצמו יהודי.

חיים ילין: הפכת להיות רב, קובע מיהו יהודי ומי לא.

אופיר אקוניס: הוא ליברל, ממש הליברליות שלו זורמת, היא נשפכת.

אופיר אקוניס: הליברליות שלנו נשפכת.

אופיר אקוניס: הוא עושה את מעשי התנועה הנאצית בשנות ה-30 של המאה הקודמת, לקרוא – אתה, אל תעשה לי ככה, שמולי – זה המעשה של הקריאה לחרם על יהודים, קריאה לחרמות נגד יהודים.

אופיר אקוניס: היו בגרמניה במאה הקודמת – שם זה התחיל, שם זה התחיל, אין ויכוח.

יחיאל חיליק בר: אבל אופיר, תפרגן לממשלות מפא"י.

אופיר אקוניס: לא לא, מי שקורא, מי שקורא – – –

יחיאל חיליק בר: תראה על מה נפלו ממשלות מפא"י – על השאלה מיהו יהודי.

יחיאל חיליק בר: היום צוללות לא מפילות.

יחיאל חיליק בר: פעם השאלה מיהו יהודי הפילה ממשלה, תראה מה זה.

אופיר אקוניס: מי שקורא, גברתי היושבת-ראש – בדיוק כפי שקרה בגרמניה בשנות ה-30 של המאה הקודמת: קודם כול החרימו עסקים, אחר כך שרפו ספרים, אחר כך חוקקו את חוקי הגזע, ובסוף אנחנו יודעים מה קרה.

אופיר אקוניס: זה מה שקרה.

אופיר אקוניס: ואני מצפה מכל יהודי, מכל יהודי, באשר הוא, גם אם הוא רפורמי או קונסרבטיבי או אורתודוקסי, לגנות את התופעה הזאת.

קריאות: אוו – – –

חיים ילין: אה, מה קרה?

אופיר אקוניס: לגנות את התופעה הזאת.

אופיר אקוניס: לגנות את התופעה הזאת.

אופיר אקוניס: לגנות אותה בכל תוקף.

חיים ילין: אתה סותר את עצמך.

עליזה לביא: – – – עכשיו?

עליזה לביא: איפה היית בתקופה האחרונה?

אופיר אקוניס: חרמות, חרמות נגד יהודים מקבוצה שהיא יהודית – זו בושה, בושה וחרפה.

חיים ילין: אני בהלם.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת היקרים, נא לשמור על השקט.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: חרפה.

חיים ילין: כבוד השר, אני בהלם, שמעת מה אמרת?

אופיר אקוניס: מילא ארגונים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, שמענו.

אופיר אקוניס: ממה אתה בהלם?

עליזה לביא: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

אופיר אקוניס: שמה?

חיים ילין: – – –

מיקי לוי: אחינו הם, אדוני השר.

אופיר אקוניס: אמרתי שאני מצפה מהם – נכון.

טלי פלוסקוב: הם כל כך מתלהבים ממה שאמרת – – –

אופיר אקוניס: אתם לא מבינים מה שאמרתי.

אופיר אקוניס: מה שאמרתי – – –

טלי פלוסקוב: לא לא, זה התלהבות.

טלי פלוסקוב: זה סוג של התלהבות.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: גם הם מצפים ממך.

יחיאל חיליק בר: מה עם הציפיות שלהם ממך, השר אקוניס?

יחיאל חיליק בר: תגיד לנו, האם רק לך יש ציפיות מהם?

אופיר אקוניס: מה שאמרתי, חבר הכנסת ילין, הוא שאני מצפה מהם כיהודים – כיהודים, ולא משנה מאיזה זרם הם באו ביהדות.

אופיר אקוניס: אני גם לא בטוח שהרצל היה יהודי אורתודוקסי.

אופיר אקוניס: לא בטוח.

חיים ילין: לא, אבל אתה אמרת – – –

אופיר אקוניס: לא בטוח שהרצל היה יהודי אורתודוקסי.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: נכון.

חיים ילין: מה, הפכת להיות רב?

אופיר אקוניס: ולכן אני אומר – – –

חיים ילין: אבל תחזור בך, לא יכול להיות שאתה אמרת שמי שתומך ב-BDS הוא לא יהודי.

אופיר אקוניס: מי שתומך בחרמות – – –

חיים ילין: מה הוא – הוא נוצרי?

חיים ילין: מה הוא?

חיים ילין: בלי קשר.

חיים ילין: אתה לא רב.

אופיר אקוניס: מי שתומך בחרמות – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: אתה יכול להגיד שהוא אנטי-ציוני, אבל אתה לא יכול להגיד שהוא לא יהודי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, שמענו את דעתך.

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: מי שתומך – חרמות אינן מעשה יהודי, ומי שתומך בכך – אני לא מחרים אף אחד.

חיים ילין: – – –

אורן אסף חזן: אל תחזור בך.

אורן אסף חזן: אל תחזור בך, השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, שמענו את עמדתו.

טלי פלוסקוב: זה לא חייב להיות – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מה שאומר השר כאן לא חייב להיות תואם למה שאתם חושבים.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להירגע, רבותי.

יחיאל חיליק בר: – – –

טלי פלוסקוב: מספיק, מספיק, זהו.

אופיר אקוניס: ובכן, המאבק – – –

טלי פלוסקוב: הבנו, הבנו.

טלי פלוסקוב: זהו.

אופיר אקוניס: המאבק הזה – – –

חיים ילין: – – – הבדל בין יהודים לציונים – – – BDS – – –

אופיר אקוניס: אני אחזור על עמדתי, כדי שהיא תהיה מובנת.

טלי פלוסקוב: היא מובנת, אדוני השר.

אופיר אקוניס: פשוט, בעיני – אני אגיד לך, חבר הכנסת ילין, אני בעד – ואתה יודע את זה, ואני גם שיבחתי את מפלגת העבודה בשבועיים האחרונים על הליך דמוקרטי, דבר שלא קיים במפלגתך – – –

חיים ילין: מה הקשר?

אופיר אקוניס: אני אסביר לך.

אופיר אקוניס: אני אסביר לך.

חיים ילין: עכשיו תגיד שמי שלא דמוקרטי הוא לא יהודי.

חיים ילין: תגיד לי, נפלת על השכל?

אופיר אקוניס: למה אתה לא מוכן?

אופיר אקוניס: מה קרה, נגעתי בציפור נפשך?

אופיר אקוניס: מה קרה?

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: מה קרה?

טלי פלוסקוב: רבותי, אל תגרמו לי להוציא את חברי הכנסת מהאולם.

טלי פלוסקוב: חבל על הזמן.

אופיר אקוניס: מה קרה, נגעתי בציפור נפשך?

אופיר אקוניס: מפלגת העבודה – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: לא לא, זהו.

טלי פלוסקוב: תנו לשר לסיים בבקשה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תנו לשר לסיים בבקשה.

אופיר אקוניס: מפלגת העבודה היא מפלגה דמוקרטית – אני מקווה שאני לא פוגע בכם – –

שלי יחימוביץ': חס וחלילה.

אופיר אקוניס: – – וגם אנחנו מפלגה דמוקרטית, ברוך השם.

שלי יחימוביץ': אופיר, תמשיך.

אופיר אקוניס: אשרינו שאנחנו מפלגות דמוקרטיות.

שלי יחימוביץ': אתה יכול להרחיב?

אופיר אקוניס: לא לא, יש לי מה לומר לך, אבל נשאיר את זה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אלה שצועקים לך לא מבינים מה שאתה אומר כאן, הם יודעים רק לדבר – – –

מירב בן ארי: לא לא, אני עשיתי לו סימן.

אורן אסף חזן: מבקרים אותם לפי – – –

עליזה לביא: שפת הסימנים, חברתנו.

שולי מועלם-רפאלי: – – – חברת הכנסת – – –

אופיר אקוניס: אני שמח – – –

טלי פלוסקוב: חברי הקואליציה, עד שהאופוזיציה נרגעה אתם מתחילים?

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

אופיר אקוניס: אני שמח שנאומי עורר את מליאת הכנסת.

חיים ילין: חבל שאת לא יהודייה, כי את לא דמוקרטית.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אופיר אקוניס: לא לא, חברת הכנסת מועלם, ממש לא.

אופיר אקוניס: לא לא, אל תעוות, שלא יהיה לי fake news אחר כך, כי אני לא אמרתי דבר כזה.

אורן אסף חזן: זה לא מה שהוא אמר.

אורן אסף חזן: תיקח קורס בהבנת הנשמע.

אופיר אקוניס: אמרתי שמי שתומך במעשה של חרם נגד תוצרת ישראל ונגד יהודים – איננו עושה מעשה יהודי.

אופיר אקוניס: אוקיי.

אופיר אקוניס: אנחנו בסיום, גברתי היושבת-ראש – אגב, מה שהיה פה זה פשוט מביא לידי ביטוי את השנים הארוכות שבהן גם בתוך התנועה הציונית יש ויכוח.

אופיר אקוניס: הוא ויכוח טוב, הוא ויכוח צודק, זה בסדר להתווכח, זה טוב להתווכח – בסוף מתקבלות הכרעות דמוקרטיות, ואני מציע לכם לקבל גם את ההכרעות הדמוקרטיות.

אופיר אקוניס: גם אנחנו קיבלנו פעמים רבות, אף שלא רצינו – ודאי שלא רצינו את התוצאות, אבל רצינו לקבל את ההכרעות.

אופיר אקוניס: אני אומר לכם: תשמרו על קור רוח.

אופיר אקוניס: תשמרו על קור רוח.

אופיר אקוניס: ובכן, התנועה הציונית הביאה את הקדמה והשגשוג לארץ שוממה – – –

יחיאל חיליק בר: להרצל לא היה נאום כזה ארוך, בחייך.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אל תפריעו לו – הוא יסיים.

אופיר אקוניס: תמשיך להפריע, אני אגיד לך משהו – – –

יואל חסון: הוא חזה מדינה – – –

יחיאל חיליק בר: הרצל כתב את "מדינת היהודים" בפחות טקסט ממה שאתה מדבר.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך.

אופיר אקוניס: קודם כול – – –

יואל חסון: אתה מבין?

יואל חסון: אפשר לחזות מדינה ולדבר פחות.

יואל חסון: לא צריך – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: קודם כול, אם לא הייתם מפריעים עשרות פעמים, הנאום הזה היה נגמר כבר מזמן, אבל כיוון שהפרעתם עשרות פעמים, הנאום הזה נמשך.

יחיאל חיליק בר: לא עשרות.

נחמן שי: מאות.

אופיר אקוניס: עשרות.

אופיר אקוניס: עשרות, חבר הכנסת שי.

חיים ילין: 120 פעם.

קריאה: 120 שנה לציונות ועוד 120 דקות.

שולי מועלם-רפאלי: אולי תיתנו לו לסיים?

יואל חסון: חבל, אנחנו עוד דקה 140 שנה לקונגרס.

יואל חסון: באמת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מצב רוח זה דבר טוב, רבותי, אבל מעכשיו – רגע, רבותי – מעכשיו, כל מי שמפריע לשר לסיים – אני קוראת אותו לסדר, ובזה סיימנו.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: זהו, סיימנו.

יחיאל חיליק בר: איפה הקואליציה ביום כזה חשוב?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

טלי פלוסקוב: אמרתי: מעכשיו כל מי שמדבר ייקרא לסדר, עד שהוא יצא מהאולם.

שלי יחימוביץ': – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: לא לא, חבר הכנסת חזן, דווקא היא לא אמרה את זה בזלזול.

אופיר אקוניס: אני שמעתי מה שהיא אמרה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא לא לא, זהו.

יחיאל חיליק בר: זאת שאלה לגיטימית לשר.

יחיאל חיליק בר: נושא כזה חשוב – – –

טלי פלוסקוב: היו פה מספיק שאלות.

יחיאל חיליק בר: איפה הממשלה והקואליציה ביום כזה חשוב?

יחיאל חיליק בר: בושה לכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

שלי יחימוביץ': בושה וחרפה, בושה לציונות ובושה – – –

יחיאל חיליק בר: בושה.

יחיאל חיליק בר: בושה.

טלי פלוסקוב: פעם שנייה קראתי אותך לסדר.

אופיר אקוניס: הציונות במיטבה.

אורן אסף חזן: חבר'ה, הדור הצעיר מסתכל עליכם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: אורן, לפחות תודה שזו בושה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, אני קוראת – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא לא, אוקיי.

אורן אסף חזן: סליחה, שאלה לי – – –

טלי פלוסקוב: זהו, רבותי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להירגע, באמת.

טלי פלוסקוב: תנו לשר לסיים.

אופיר אקוניס: הסיום קרוב, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: הסיום קרוב, אז אם אתה רוצה להמשיך לצווח הוא לא יהיה קרוב.

יחיאל חיליק בר: אולי תענה על זה פעם אחת?

יחיאל חיליק בר: פעם אחת תענה – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: – – איפה הממשלה והקואליציה ביום החשוב הזה?

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

יחיאל חיליק בר: שנייה, שנייה.

טלי פלוסקוב: לא לא לא, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני יודעת לספור.

אורן אסף חזן: שנייה, שנייה.

יחיאל חיליק בר: די, לא יפה.

טלי פלוסקוב: בבקשה לצאת ולא להפריע בדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אז אגיד לו עוד פעם שזו בושה שביום החשוב הזה – –

טלי פלוסקוב: שמענו.

יחיאל חיליק בר: – – אין פה ממשלה – –

טלי פלוסקוב: שמענו, תודה.

יחיאל חיליק בר: – – ואין פה קואליציה.

יחיאל חיליק בר: רק הצד השמאלי של הבית יושב – – –

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: (חבר הכנסת יחיאל חיליק בר יוצא מאולם המליאה.)

אופיר אקוניס: ובכן – ובזה אסיים, גברתי – היום הזה הוא יום מצוין להזכיר שהתנועה הציונית הביאה את הקדמה והשגשוג לארץ שוממה; שהתנועה הציונית רק הביאה לידי ביטוי את הזכות הבסיסית ביותר: שמדינת היהודים תוקם במולדת ההיסטורית של העם היהודי בארץ ישראל; שעלייה גדולה היא מימוש הרעיון הציוני, והתיישבות בכל מקום היא מימוש הרעיון הציוני; שאין מדינה בכל האזור שיש בה דמוקרטיה וזכויות אדם כמו בישראל; שאין מדינה בעולם שלמיעוטים בה טוב כל כך לחיות כמו במקום הזה.

אופיר אקוניס: הכול התחיל, גברתי היושבת-ראש, שם, בבאזל, בשלהי קיץ 1897.

אופיר אקוניס: הכול נמשך כאן בישראל, וכך זה יימשך תמיד.

אופיר אקוניס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, רק – מה אתה מציע?

אופיר אקוניס: מה מציעים – – –

איציק שמולי: להסתפק.

טלי פלוסקוב: להסתפק בתשובתו של השר?

מיקי לוי: לא, מה פתאום.

אורן אסף חזן: אני רוצה דיון במליאה.

טלי פלוסקוב: אני מוכנה לשמוע הצעות של היוזמים.

אופיר אקוניס: אתה לא – אתה רוצה עוד דיון במליאה?

אורן אסף חזן: אני רוצה דיון במליאה.

מירב בן ארי: איזה דיון במליאה.

אופיר אקוניס: בדרך כלל בעניינים האלה הממשלה זורמת עם המציעים.

אורן אסף חזן: דיון במליאה.

שלי יחימוביץ': עמדה נוספת.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, שנייה, קודם כול צריך לדעת מה מציעים.

טלי פלוסקוב: אם מסתפקים בתשובתו של השר, אין מקום לדעות נוספות.

אופיר אקוניס: זה לשיקול דעתכם.

אופיר אקוניס: אין לי עמדה בעניין זה.

מירב בן ארי: סליחה, גם אני מהיוזמות של היום הזה – – –

טלי פלוסקוב: יש הצעה לדיון במליאה.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת לוועדת החינוך – לדון מדוע הליכוד לא היה בציון יום הציונות.

טלי פלוסקוב: זה לא הנושא שעל סדר-היום.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני חוזרת ואומרת: יש פה שתי הצעות.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני מבקשת לא להפריע.

אורן אסף חזן: רק משכנע.

טלי פלוסקוב: יש פה שתי הצעות: הצעה לקיים דיון במליאה – –

אורן אסף חזן: מליאה, מליאה.

טלי פלוסקוב: – – וההצעה השנייה – להסתפק בתשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: ועכשיו אנחנו נצביע.

אופיר אקוניס: זו תשובה מצוינת.

מירב בן ארי: אני מסתפקת בתשובתו של השר.

קריאה: אני מציע להקים יישוב חדש בנגב, בשביל לתת תשובה – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו כרגע מצביעים בעד או נגד דיון במליאה.

טלי פלוסקוב: מי שבעד דיון במליאה – מצביע בעד, ומי שנגד – נגד.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להצביע בעד או נגד דיון חוזר במליאה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: להעביר את הדיון למליאה.

נחמן שי: אבל לעולם לא יהיה דיון.

נחמן שי: בואו נעביר את זה לוועדה.

מיקי לוי: מירב, למה לא ביקשת – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על מליאה.

מירב בן ארי: – – –

מיקי לוי: אז תבקשי ועדה.

מירב בן ארי: אמרתי ועדה.

מירב בן ארי: בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 11

מירב בן ארי: נמנעים – אין

קריאה: – – – מליאה – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, ההצבעה הסתיימה.

נחמן שי: איך הסתיימה?

נחמן שי: עוד לא הצבעתי.

טלי פלוסקוב: 11 חברי כנסת בעד, חמישה מתנגדים.

נחמן שי: – – – הצבעה.

טלי פלוסקוב: זה אומר שהדיון עובר למליאת הכנסת.

טלי פלוסקוב: נקודה.

מיקי לוי: אחת מהיוזמות מציעה – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אני מצטערת.

קריאה: עוד 120 שנה – – –

אורן אסף חזן: המציעה לא יכולה להציע הצעות, רק מי שלא מציע.

נחמן שי: זה לא בסדר, לא נתת לנו להצביע.

מירב בן ארי: סליחה, אני – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, יש פה כללים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, אני מדברת למיקרופון.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: זה שאתה לא שומע – כנראה לא היית קשוב למה שאני אומרת.

נחמן שי: לא, אני יושב פה ולא מצביע.

טלי פלוסקוב: ההצבעה הסתיימה.

טלי פלוסקוב: התוצאה היא שהדיון עובר למליאה.

נחמן שי: קודם כול, תוסיפי את זה שאני מתנגד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות לחברי הקונגרס הציוני שנמצאים אתנו כאן – להודות לכם על העבודה, יישר כוח, ואנחנו נמשיך לתמוך בכם.

נחמן שי: קודם כול, תוסיפי שאני מתנגד.

נחמן שי: את לא יכולה לסגור את הדיון כך.

טלי פלוסקוב: משהו לא בסדר, נחמן שי?

נחמן שי: – – –

טלי פלוסקוב: זכותך לפנות למזכירות כדי להודיע על אי-תקינות ההצבעה.

נחמן שי: הניהול של ההצבעה היה לקוי, זה ברור.

נחמן שי: תוסיפי שאני מתנגד.

טלי פלוסקוב: זכותך.

טלי פלוסקוב: אמרתי לך: מה שלא נראה לך – זכותך להגיש ערעור – – –

נחמן שי: כי אנחנו התייעצנו פה, ואת רצת עם ההצבעה שלך.

טלי פלוסקוב: לא הבנתי.

נחמן שי: אנחנו התייעצנו פה.

טלי פלוסקוב: אחרי שהצבענו אני כבר לא יכולה לתת להביע דעה, רבותי.

יחיאל חיליק בר: להפך – – –

טלי פלוסקוב: אתם צועקים, מדברים אחד עם השני, ולכן אתם לא עומדים בקצב, אני מצטערת.

נחמן שי: עזבי, את מבולבלת.

נחמן שי: תוסיפי אותי למתנגדים.

טלי פלוסקוב: סיימנו עם ההצעה.

טלי פלוסקוב: ושוב, תודה לקונגרס הציוני.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – הבנתי שנחמן שי ביקש להצטרף כמתנגד.

נחמן שי: נכון.

טלי פלוסקוב: נכון?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/697; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 21405; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: טוב, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ומתחילים בחקיקה.

יואל חסון: עכשיו לדברים הרציניים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 52), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: גבירתי היושבת-ראש – יש פה שר?

איתן כבל: – אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשם פרלמנטרי, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 52), התשע"ז–2017, שיזמנו חברי הכנסת יואל חסון, דוד ביטן ואנוכי.

איתן כבל: לא אחת אנו שומעים על צרכנים שהתקשו לממש את הזכות שהייתה להם לבטל עסקה בשל קשיים שהערימו עליהם חלק מהעוסקים.

איתן כבל: לעתים הצרכנים כלל אינם מודעים לזכותם לבטל את העסקה, וודאי לא לאופן מימושה.

איתן כבל: הצעת החוק שלפני

איתן כבל: כם מטפלת בעניינים האלה.

איתן כבל: חוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981, כולל היום הוראות שונות הקשורות לעצם הזכות לבטל עסקה – בעסקאות מסוג מסוים, והוראות שונות לעניין הדרכים לבטל עסקאות מסוג מסוים.

איתן כבל: הצעת החוק שלפנינו קובעת לראשונה הוראות כלליות, לעניין דרכי הביטול של כל סוגי העסקאות.

איתן כבל: חשוב להבהיר כי הצעת החוק אינה עוסקת בשאלה אם יש לצרכן זכות לבטל עסקה או לא, אלא קובעת איך צרכן יוכל לבטל עסקה במקום שבו עומדת לו הזכות לבטלה.

איתן כבל: מוצע כי אם לצרכן יש זכות לבטל עסקה, הוא יוכל לעשות זאת בכל אחת מהדרכים האלה, על פי בחירתו: בעל פה – בטלפון או במקום העסק, אלא אם כן נקבע בחוק לגבי אותה עסקה כי הביטול יהיה בכתב בלבד; בכתב – בדואר רשום, בדואר אלקטרוני, בפקס או באינטרנט, אם אפשר להתקשר בעסקה באינטרנט.

איתן כבל: שר הכלכלה הוסמך לקבוע בתקנות דרכים נוספות לביטול עסקה.

איתן כבל: בהודעת הביטול הצרכן יפרט את שמו ואת מספר תעודת הזהות שלו, ואם הביטול נעשה בעל פה – פרט מזהה נוסף שהוסכם עליו בעת ההתקשרות.

איתן כבל: העוסק מחויב לגלות לצרכן את דרכי הביטול העומדות לבחירתו ואת פרטי הדרך לביטול – מספר הטלפון, כתובת האינטרנט, כתובת בית העסק וכדומה.

איתן כבל: מידע זה יימסר לצרכן בכתב, בתחילת הדרך של העסקה, למשל בחוזה, וכן במהלך חיי העסקה – בכל חשבונית, קבלה או הודעת תשלום.

איתן כבל: כמו כן, אם יש לעוסק אתר אינטרנט, עליו לגלות את המידע האמור גם באתר.

איתן כבל: מאחר שיש עסקאות מסוימות שדרכי הביטול האמורות אינן מתאימות לגביהן, מוצע כי שר הכלכלה, באישור ועדת הכלכלה, יהיה רשאי לקבוע בתקנות סוגי עסקאות או סוגי עוסקים שההוראות הכלליות האמורות, כולן או חלקן, לא יחולו לגביהן.

איתן כבל: לבסוף אציין כי כדי להבטיח אכיפה יעילה של הוראות החוק המוצע, קבענו גם סנקציות שיוטלו על עוסקים שיפרו את ההוראות המוצעות, הן במישור העיצומים הכספיים והן במישור הפיצויים לדוגמה.

איתן כבל: חברות וחברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק טובה לציבור הצרכנים בארץ, ואני משוכנע שקבלתה תוביל לשיפור השירות לצרכנים וליכולת שלהם לממש את זכויותיהם אל מול העוסקים.

איתן כבל: אני מודה שוב לשותפי להצעת החוק, חברי יואל חסון – באמת, תודה על הובלתך את החוק הזה, חוק חשוב – אני חושב שזה אחד החוקים הצרכניים החשובים – – –

שולי מועלם-רפאלי: גם אני.

איתן כבל: יכול להיות, בכיף אזכיר גם את שמך.

איתן כבל: אני – – –

יואל חסון: לא, זה לא המהנדסים.

איתן כבל: לא לא, זה לא מהנדסים.

שולי מועלם-רפאלי: – – – דיברתי עם סתיו.

שולי מועלם-רפאלי: סליחה, לא לא, אין לי שום התיימרות – – –

איתן כבל: גברתי, כיוון שאני לוקח אותך ברצינות, מייד נזעקתי.

טלי פלוסקוב: גם אני בדקתי, אגב.

טלי פלוסקוב: גם אני בדקתי.

איתן כבל: כן, אוקיי.

איתן כבל: שוב, אני אומר לך, חברי יואל חסון, שזו אחת מהצעות החוק החשובות ביותר שנעשו בנושא צרכנות בשנים האחרונות, ועל כך תבורך.

איתן כבל: כמו כן, ברצוני להודות לעורכת-הדין אביטל סומפולינסקי, מצוות הייעוץ המשפטי, באמת, על עבודה יוצאת מן הכלל בחוק הזה – יישר כוח – שעמלה על הכנת החוק, וכמובן, למנהלת הוועדה לאה, שתמיד עושה עבודה נאמנה.

איתן כבל: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגות, ואני מבקש מכם לקבל אותה בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור, לכן כעת נצביע על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 52), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד סעיפים 1–12 – 21

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 21 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 52), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד החוק – 22

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 22 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 52), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – חבר הכנסת דב חנין מבקש להצטרף כתומך.

יואל חסון: אני יכול לעלות להגיד מילה?

טלי פלוסקוב: לברך?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון מבקש לברך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באמת גאה ונרגש על החוק הזה, שעבר עכשיו.

יואל חסון: כמה פעמים עבדנו בכנסת הזאת ועמדנו מול הלקוחות, הצרכנים, האזרחים, שלא הצליחו להתנתק; כמה סיפורים שמענו, כמה עוולות היו כאן, באמת, לצרכנים פשוטים מן השורה, לאנשים, לאזרחים, שנאלצו להתמודד עם תאגידים וחברות גדולות.

יואל חסון: זו באמת, בעיני, חקיקה דרמטית וחשובה בעולם הצרכנות, ואני גאה מאוד להוביל אותה.

יואל חסון: המהפכה הזאת היא תוספת למהפכה נוספת שעשינו לא מזמן, עם החוק הראשון שהעברתי, חוק איקיוטק, שמגן על האזרחים בנושא של חובות, ולא ניתן יותר להפיל חובות בלי לתת מידע ופירוט על מהות החובות.

יואל חסון: החוק הנוכחי הוא מהפכה דרמטית בהסדרת הזכות של הצרכן לבטל עסקאות.

יואל חסון: חוק פשוט, שקוראים לו "ניתוק בקליק".

יואל חסון: פשוט מאוד.

יואל חסון: אזרחים רוצים להתנתק, הם מתנתקים בקלות.

יואל חסון: ואחת מההצלחות הגדולות שהיו בחוק הזה היא היכולת להטיל עיצומים קשים מאוד, גבוהים מאוד, בסכומים גבוהים, על חברות שלא יעמדו בהוראות החוק, ויש כאן, מבחינת הצרכן, אפשרות פשוט להתנתק – שגר ושכח.

יואל חסון: זהו, התנתקת, עשית את שלך, החברות חייבות לנתק.

יואל חסון: ועכשיו לשלב התודות שאני מבקש.

יואל חסון: קודם כול, לך, יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל, קודם כול על שהצטרפת לחוק כיוזם, וגם על שהרצת את החוק הזה ביעילות, במהירות, בוועדה.

יואל חסון: זה חוק לא פשוט, עשינו אותו בעבודה צמודה עם גורמי הממשלה, ואני מודה לך באופן אישי על שעזרת לנו להעביר את החוק הזה.

יואל חסון: לא נמצא כאן אבל ראוי לקבל הערכה גדולה חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה, שהיה גם מיוזמי החוק וגם סייע להעביר אותו בשלבים הראשונים ולהעביר אותו אחר כך בכנסת עצמה.

יואל חסון: אני מבקש גם להודות לרשות לסחר הוגן והגנת הצרכן, שעבדה אתנו צמוד באופן הכי מקצועי, ובפרט ליועצת המשפטית חנה וינשטוק טירי.

יואל חסון: תודה גדולה גדולה וחיבוק גדול לעוזרים הפרלמנטריים שלי, אור קשת, היועץ הפרלמנטרי – בלעדיך לא יכולנו לעשות את החוק הזה, אז תודה רבה; תודה לעדי כהן על העבודה המרשימה בכל התחום, בכל הליווי הזה, וגם כמובן לאלעד שפינדל, שלצערי לא נמצא כאן אבל גם לו אני אומר תודה, ולמתמחים הנהדרים, שהם חלק מהלשכה, תודה רבה לכם.

יואל חסון: ולבסוף, אני רוצה לציין אדם שלמעשה, בסוף בסוף, הוא היה הרעיון – הוא זה שהציע את החוק הזה, והוא זה שביקש מאתנו לקדם אותו, אזרח שקוראים לו חיים רוזנברג, שנמצא אתנו כאן, אז אפשר אפילו לקרוא לזה חוק רוזנברג, אז תודה גם לך, חיים, שהיית הרוח החיה של הדבר הזה, דחפת, הבאת, ואנחנו עשינו את העבודה בסוף, והבאנו חוק והכנסנו אותו לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה לכם, חברי הכנסת, על שתמכתם בחוק.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: כמובן, ברכות.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/718); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון מס' 10) (הוספת נציג ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים למועצת ההנדסה והאדריכלות), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יואל חסון, שולי מועלם-רפאלי ויצחק וקנין, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: לא הפרעתי לך בברכות, אבל כאן אני חייבת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאחל לכם שכל יום אצלכם יהיה יום חסון.

יואל חסון: שיהיה לכם יום חסון.

אורן אסף חזן: יואל, אני רוצה לדעת מה הבטיחו לך, יואל – מה נתת בתמורה, יואל?

יואל חסון: אפשר ברכה חדשה: יום חסון.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי, אני לא אנצל את עשר הדקות.

יואל חסון: זה חוק שנועד למעשה להכניס ולעדכן את ההרכב של המועצה ולהכניס למעשה גורמים עצמאיים למועצה הזאת.

יואל חסון: יש כאן עניין פשוט של עדכון ושינוי של הייצוג בהרכב של המועצה, ואנחנו רוצים להכניס באמת גם – ארגון העצמאיים.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת היא יד ביד, בתיאום, גם עם הממשלה.

יואל חסון: הכוונה להגיע למספר מתאים של המועצה, שההרכב יישאר מאוזן מבחינת חלוקת הכוחות בתוכו.

יואל חסון: יש לנו רצון לאפשר למגזר, לאנשים צעירים יותר, להיכנס ולהיות חלק מההרכב של המועצה.

יואל חסון: לקראת הכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדה אנחנו נדע להביא בחשבון את כל האינטרסים והאיזונים שנדרשים פה, כדי ליצור מועצה מאוזנת, מעודכנת, שנותנת ייצוג גם לארגונים עצמאיים וגם לאנשים צעירים.

יואל חסון: לכן אני חושב – ואני אשמח, וראוי – שחברי הכנסת יתמכו בחוק הזה, ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: מתחילים עם חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

נחמן שי: תודה, גברתי, לצערנו אין אפשרות עכשיו להגיש יותר דיונים דחופים, אבל אני חושב שכולנו צריכים לתת את הדעת על הדיווח שהופיע היום, על עלייה של 17% בפגיעות בקשישים במדינת ישראל.

נחמן שי: דוח רשמי של משרד העבודה והרווחה והלשכות השונות ברחבי הארץ מוכיח שחור על גבי לבן את מה שאמרנו בכנסת פעמים רבות, חברי איציק שמולי ואני – זה בולט גם בידיעות ובפרסומים שונים בתקשורת: חייהם של קשישים במדינת ישראל הם הפקר; הם נפגעים כשהם יוצאים מהבית, הם נפגעים גם כשהם בתוך הבית, לפעמים, מהמטפלים שלהם.

נחמן שי: הדיווחים, אם רק אלה היו, זה די והותר; אני אומר לכם שיש בוודאי גם אירועים ומקרים שאינם מדווחים.

נחמן שי: אני ראיתי שהתרחב מערך התלונות והטיפולים בקשישים ברשויות שונות, ואני מברך על כך.

נחמן שי: עוד 15 כתובות נפתחו, זה חשוב, אבל זה לא יכול להסתיים בכך.

נחמן שי: אני תובע ממשרד העבודה והרווחה לערוך קמפיין מקיף כדי להרתיע הן את הציבור הרחב והן מטפלים מפגיעה בקשישים, ויתר על כן, לדרוש להרחיב ולהעמיק את האכיפה והענישה במקרים האלה.

נחמן שי: לא יכול להיות שאנשים שהם חסרי ישע, שאינם יכולים להגן ולהתגונן ולשמור על עצמם, ייפלו קורבן להתעללות ולביזוי.

נחמן שי: את זה לא ניתן.

נחמן שי: תודה לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: כידוע, אני מאוד תומכת במה שאמרת עכשיו.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – מוותרת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – מוותר; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלונה – אינה נוכחת; חבר הכנסת – – –

אילן גילאון: עיסאווי חזר, סליחה.

טלי פלוסקוב: כבר אמרתי את שמו לפני שהוא חזר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו, אחרונת הדוברים – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, חברי כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, ביום שישי האחרון אירע פיגוע נורא, עוד אחד משורה של פיגועים שלא עוזבים אותנו.

אורן אסף חזן: רצף האירועים הזה מלווה אותנו מאז קום המדינה ועד היום.

אורן אסף חזן: יש מי שקוראים לו גל, יש מי שאומרים שהוא מגיע כחלק מאירוע רגעי – יש כאלה שמבינים שזו המציאות שבה אנו חיים.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה לדבר על הפיגוע עצמו, אני רוצה לדבר על מה שקרה רגע אחרי.

אורן אסף חזן: אנחנו פעם אחר פעם חוזרים על העובדה שיש בכנסת חברי כנסת שמשתמשים בכיסא ובבמה כדי להסית; שמדבריהם, מהמילים שיוצאות להם מהפה, יוצאים אנשים ומפגעים ברחוב.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: הנה, עוד פחדן אחד, עוד פחדן אחד – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – עוד פחדן אחד שרץ במהרה, בורח החוצה, טק-טק-טק-טק-טק, לא רוצה להגיד כמו מה, רק כי הוא מפחד לשמוע את האמת.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אני רוצה לדבר על העובדה שאתם אסופה של נצלנים, שמשתמשים בבמה הזאת כדי לגרום לאחרים לצאת ולפגע.

אורן אסף חזן: אני רוצה לדבר על העובדה שאתם לא מתביישים לא להגיד: חבר'ה, הייתה כאן בעיה; אנחנו לא רק מגנים את הפיגוע – אנחנו רוצים לצאת חוצץ, אמיתי, נגד המפגעים.

אורן אסף חזן: רק לפני שבוע עמדתי פה ואמרתי שחלק מחברי הכנסת של הרשימה הפלסטינית המשותפת לא יכולים להסתובב בעזה ובסוריה, ואולי אפילו לא באום אל-פחם, והנה, תסתכלו מהיכן יצאו המפגעים.

אורן אסף חזן: אבל מה שקרה רגע אחרי – חמור הרבה יותר מזה.

אורן אסף חזן: מדברים על הר הבית, המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, לב-לבו של העולם כולו.

אורן אסף חזן: יש כל מיני טרמפיסטים שלאורך ההיסטוריה מנסים לקחת עליו בעלות.

אורן אסף חזן: חלק מהטרמפיסטים האלה יושבים פה, בכנסת.

אורן אסף חזן: הם מייצגים טרמפיסטים אחרים, שחושבים שהר הבית שייך להם.

אורן אסף חזן: בינתיים, באופן אבסורדי ולא אמיתי, ממשלת ישראל מכירה בזה ונותנת להם במה.

אורן אסף חזן: אבל ממשלת ישראל גם רוצה לשמור על הביטחון, לא רק של אזרחי מדינת ישראל היהודים, כי אם גם של אזרחי מדינת ישראל הערבים, בטח ובטח הדרוזים, אלה שחבריכם רצחו רק ביום שישי האחרון.

אורן אסף חזן: אז הוחלט לשים מגנומטרים בכניסה להר הבית.

אורן אסף חזן: ופתאום יפי הנפש, אלה שנותנים גיבוי מלא לטרור, אלה שדוחפים – לא נעים להם לעבור במגנומטר, לא נוח להם, אולי הצפצוף מפריע להם באוזן.

אורן אסף חזן: מה שאני שואל ומנסה להבין: כשאתם הולכים לעשוק את הביטוח הלאומי, ומגיעים – חלק מהערבים מאום אל-פחם וממקומות אחרים, אותם אלה שעולים להתפלל בהר הבית; כשאתם מגיעים לסחוט את קופת המדינה בביטוח לאומי, אין לכם בעיה לעבור במגנומטר?

אורן אסף חזן: פתאום זה מקובל?

אורן אסף חזן: כשאתם מביאים את החברים שלכם ומארחים אותם פה, בכנסת, כדי להמשיך להפיץ את השנאה, אין לכם בעיה לעבור במגנומטרים?

אורן אסף חזן: הרי אמרנו כבר מזמן שפה, בכנסת ישראל, צריך לעשות בידוק לחברי הרשימה הפלסטינית המשותפת.

אורן אסף חזן: לי אין אמון בהם, מרבית חברי הכנסת מימין ומשמאל, אין להם אמון בהם, ועד שלא יקרה פה משהו אף אחד לא יתפכח, אבל זה סיפור אחר.

אורן אסף חזן: אני מסכם, חברתי היושבת בראש, ואני אומר דבר אחד פשוט: הגיע הזמן שאולי תצליחו להוכיח לי שאני טועה – אני, שמדבר בשם רוב הציבור בישראל – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: – – תקומו, תגידו שאתם יוצאים חוצץ נגד, תגבו את ההחלטה לשים מגנומטרים בכניסה – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – לא כי מישהו עושה לנו טובה – כי החברים שלכם מסכנים את הביטחון של כולנו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: הדוברת האחרונה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה לחזק נקודה שלא סיימנו אותה לקראת הקריאה הראשונה של הצעת החוק הזאת – חברי חבר הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת יצחק וקנין ואני, שהגשנו את הצעת החוק הזאת – והיא נקודת האדריכלים הצעירים.

שולי מועלם-רפאלי: כבר מאז שנבחרתי בכנסת הקודמת, זה ארבע וחצי שנים, אני מלווה את המאבק המאוד-מאוד משמעותי, שהוא לא מאבק רק על מקום עבודה, או על תנאי העסקה, או על תנאי הלימודים, או על מי נרשם ולא נרשם בפנקס האדריכלים, אלא באמת על הפנים של הבנייה בעתיד במדינת ישראל, וכניסה של אנשים ונשים צעירות.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא יודעת אם אתם מודעים לזה שעד שהעברנו פה לפני כחצי שנה, קצת פחות מחצי שנה, את הצעת החוק לתיקון תנאי ההתמחות של אדריכלים ואדריכליות צעירים – אני לא יודעת אם אתם מודעים לזה שאדריכליות צעירות שהיו מתחילות התמחות, אם הן היו יולדות באמצע, כל מה שהן עשו קודם לא היה נחשב להן, ועוד כל מיני דברים נוראים, שבתשע"ז, 2017, במדינה שלנו, ראו בהם כאילו בעייתיות ביחס לנשים צעירות.

שולי מועלם-רפאלי: רצינו – זה לא סוד – רצינו שלמועצת האדריכלים והמהנדסים ייכנס גם נציג של האדריכלים הצעירים.

שולי מועלם-רפאלי: לא הצלחנו להוביל את זה לסיום לקראת הקריאה הראשונה.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לנו לחלוטין שבמועצה הזאת, שמביאה לידי ביטוי גם איזונים מקצועיים, גם איזונים של סוגים שונים של מקצועות, גם אנשים שהם במרחב הפרטי או במרחב הציבורי של מקומות העבודה, את הקול של האדריכלים והאדריכליות הצעירים אנחנו נהיה חייבים להכניס לקראת קריאה שנייה ושלישית.

שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה לא יהיה שלם אם אנחנו לא נעשה גם את הצעד הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אחד הדברים שעלו שוב ושוב בדיונים לקראת הקריאה הראשונה הוא הצורך לשמור על האיזון.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכניסה של אנשים ונשים צעירים וצעירות למועצה – שהיא מועצה מקצועית שמכירה בהתמקצעות של המקצוע הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא יודעת לכמה מכם – אני יודעת פה על חברתנו חברת הכנסת עליזה לביא, שבתה סיימה אדריכלות, לעניות דעתי.

עליזה לביא: הנדסה.

שולי מועלם-רפאלי: הנדסה?

שולי מועלם-רפאלי: אוקיי.

שולי מועלם-רפאלי: הלימודים הם קשים, הם עמוסים, הם באמת עם הוצאה מאוד מאוד גדולה של הסטודנטים, הם דורשים התמחות מאוד ממושכת, ואין שום סיבה שכשהם מסיימים את כל השלבים, נציג שלהם לא ישב במועצה המקצועית, שבעצם מייצגת אותם ואת ההתקדמות המקצועית, בעזרת השם, במקצוע הזה ובחברה הישראלית בכלל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נצביע עכשיו על הצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון מס' 10) (הוספת נציג ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים למועצת ההנדסה והאדריכלות), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 23 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון מס' 10) (הוספת נציג ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים למועצת ההנדסה והאדריכלות), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4088/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות לחוק לדיון מוקדם.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החברות (תיקון – עסק חברתי), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

רועי פולקמן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רועי פולקמן: חברי חברי הכנסת, תראו, זה צעד ראשון בחוק, ואני אומר – אנחנו עשינו פה צעד אחד, הוא קצת מסובך, אבל אני אסביר את התכלית שלו, כי אני חושב שעם עזרתכם, ועם העבודה שעוד לפנינו, הוא יכול לעשות מהפכה של ממש.

רועי פולקמן: אבל אני אתחיל בסיפור קצר: בתקופת הלימודים שלי בארצות הברית היה משהו שהיה די אובססיבי באוניברסיטה – – –

חיים ילין: גם שם היה לך טנדר להעביר את הבתים?

רועי פולקמן: לא, שם לא העברתי, היה לי מעט מאוד רכוש, אבל הייתה אובססיה אז, בארצות הברית, שמלווה אותם כבר די הרבה זמן – מי תהיה המעצמה של המאה ה-21, סין או אמריקה, האם אמריקה היא מעצמה בדעיכה, או שהיא תהיה גם חזקה.

רועי פולקמן: ולאורך שנים, הדיבורים היו שמה שהוביל את המעצמות – פעם זה היה באמת כוח צבאי, אחר כך כוח כלכלי.

רועי פולקמן: באו ואמרו: מה תהיה האנרגיה שתוביל את זה?

רועי פולקמן: ואחד הפרופסורים באוניברסיטה אמר: יש משהו שנקרא הכוח הרך.

רועי פולקמן: הוא קרא לזה soft power, שמוביל מעצמות, ושם יש פער ענק בין סין לאמריקה.

רועי פולקמן: הוא התכוון לאנרגיה היזמית של האזרחים.

רועי פולקמן: והוא התכוון למשהו שכל ישראלי, בוודאי בתחום הציבורי, מכיר אותו; הוא מדבר על חברה אזרחית פעילה, ובישראל זה עוד קיצוני אפילו יותר מזה: יש לנו כאן מגזר שלישי, מגזר פילנתרופי, עצום בגודלו, ואם יש משהו שנחשב הסוד ליזמות, לאנרגיה חדשנית, וגם, כמו שכבר מכירים ויודעים, להון חברתי ולאמון בחברה, זה המפגש – אם הוא בריא – שקיים, השותפות שקיימת בין מגזר שלישי, מגזר עסקי ומגזר ממשלתי, שיודעים לעבוד יחד, להעביר רעיונות אחד עם השני, ליצור שיתופי פעולה – דבר שמצמיח חברה בריאה, יצירתית ויזמית, מה שבלא מעט מהאימפריות היום אין, וזה בהחלט מעכב אותן.

רועי פולקמן: בתפר הזה שבין העסקי לחברתי נכנס החוק הזה.

רועי פולקמן: לפני הגעתי לכנסת התעסקתי בעולם העמותות, ניהלתי בחיי כמה עמותות, עבדתי במגזר השלישי, וכל מי שעבד בעולם הזה יודע כמה קשה לנהל מערכת בת-קיימא, לאורך זמן, של עמותות – כמה כסף כל היום צריך לשנורר, כמה הדברים האלה לא בני-קיימא, ובמידה מסוימת גם כמה הדימוי של המגזר השלישי כלא מספיק מקצועי, בגלל העובדה שהוא תלוי אך ורק בפילנתרופיה, ואם תרצו בשפה קצת פחות יפה – בשנור.

רועי פולקמן: ויש הרבה נדבנים, וזה דבר חשוב, אבל העולם הולך למקום אחר; העולם הולך למקום שבו אתה יכול לומר שיש גם עסקים, ויהיו יותר ויותר עסקים, שהם יהיו עסקים שעל התפר בין המגזר השלישי למגזר העסקי.

רועי פולקמן: הם מכונים עסקים חברתיים, ויהיו משקיעים שהם משקיעים חברתיים, שזה אומר שמה שמעניין אותי זה לא רק הרווח, אלא גם התשואה החברתית; לא רק התשואה העסקית, אלא גם התשואה החברתית.

רועי פולקמן: אבל מה?

רועי פולקמן: בעולם התאגידים הישראלי אין קו תפר כזה – אתה או עמותה, שיש לה מאפיינים מאוד ברורים של עמותה, או עסק – שיש לו מאפיינים של עסק.

רועי פולקמן: וכבר שנים מתנהל, גם בממשלה, גם במגזר החברתי, גם באקדמיה, דיון על מהו אותו עולם מפגש בין עסקים לארגונים חברתיים, שהחוק הזה נועד לטפל בו תחת הכותרת "השקעות חברתיות" – זה בהמשך – ועסקים חברתיים, שזה תכלית החוק הזה.

רועי פולקמן: כלומר, אנחנו אומרים שיכולים לבוא משקיעים, לרצות להקים עסק שגם יביא רווחים, ואפילו יוכל לחלק דיבידנדים, אבל יעשו את זה בתוך עולם העסקים החברתיים, דבר שיהיה בר-קיימא לאורך זמן, ויניב הכנסות.

רועי פולקמן: מה תכלית החוק?

רועי פולקמן: למה הוא נוצר?

רועי פולקמן: דבר אחד שהוא בעייתי בעולם העסקים החברתיים זה מה שבוודאי חברת הכנסת יעל כהן-פארן מכירה מהעולם הסביבתי – ה-Greenwash.

רועי פולקמן: כל עסק אומר לעצמו: אני מעסיק כמה אסירים משוחררים – אני קורא לעצמי עסק חברתי; אני מעסיק כמה אנשים בעלי צרכים מיוחדים – אני קורא לעצמי עסק חברתי.

רועי פולקמן: בתקופתי בעיריית ירושלים רצינו לקנות מוצרי דפוס מעסק שהעסיק אנשים עם מוגבלות, ובמכרזים אתה לא באמת יודע להגיד.

רועי פולקמן: אתה ראש רשות, אתה אומר: אני רוצה לקנות חומרים – מה זה עסק חברתי?

רועי פולקמן: כל אחד יכול לקרוא לעצמו עסק חברתי.

רועי פולקמן: אז הדבר הראשון, בחוק התאגידים, ברגע שיוגדר בחוק התאגידים של ישראל מה זה עסק חברתי, יהיה ברור ותוכל להגיד במכרז: אני קונה מעסק חברתי.

רועי פולקמן: יהיו הגדרות מהו עסק חברתי – לא חברה רגילה שיש בה כמה אנשים בעלי צרכים מיוחדים.

רועי פולקמן: אבל הדבר המסובך יותר, שגם מקשה עלינו כרגע, בחוק הזה, להתקדם אתו, זה הסיפור של ההון.

רועי פולקמן: כי מה שמבחין בין עמותות לחברות זה מקורות ההון.

רועי פולקמן: מה שאנחנו רוצים להגיע אליו זה שיהיה אפשר גם לקבל תרומות בשלב הקמת העסק, וגם בשלב מאוחר יותר לייצר רווחים ולהשיא דיבידנדים למשקיעים.

רועי פולקמן: דבר כזה אין היום בחוק התאגידים הישראלי, ואנחנו עוד לא פיצחנו את המודל הכלכלי.

רועי פולקמן: תכף אני אתייחס לרשימת התודות והמעורבים, ותבינו כמה זה מסובך, אבל את שני הדברים הגדולים האלה אנחנו רוצים לפצח: גם את היכולת להביא הון ממשקיעים ומפילנתרופיה, וליצור שילוב בעסק מסוג עסק חברתי; גם להגדיר את המושג עסק חברתי כמשהו שיש לו תקן, ואתה תהיה רשום ברשם התאגידים כעסק מסוג עסק חברתי; ולעודד את ענף המשקיעים החברתיים לגדול בישראל.

רועי פולקמן: זאת תכלית החוק הזה.

רועי פולקמן: נעשתה על זה עבודה לא קטנה במשרד ראש הממשלה.

רועי פולקמן: ואני אגיד רגע תודות למי שעזר לנו להגיע עד פה – תבינו מה הצעד הבא, ובזה אני אסכם.

אוסאמה סעדי: זה לא דומה למלכ"ר?

רועי פולקמן: לא, כי מלכ"ר יכול לקבל – שאלו אותי אם זה מלכ"ר.

רועי פולקמן: זה לא מלכ"ר, כי מלכ"ר יכול לקבל תרומות, הוא לא יכול לחלק דיבידנדים, והוא לא יכול להביא משקיעים.

רועי פולקמן: עסק מסוג עסק חברתי, החידוש בו – שהוא יוכל לקבל תרומות בשלב מסוים בהתפתחותו, כמו חוק האנג'לים; ולאחר מכן הוא גם יוכל להביא משקיעים ולחלק דיבידנדים.

רועי פולקמן: זה עסק – מסוג עסק חברתי.

רועי פולקמן: ובעיני, עתיד העמותות בישראל הוא בכיוונים האלה, במקומות שבהם אפשר ליצור רווחים.

רועי פולקמן: בחזון שלי, למה החוק הזה קיים?

אוסאמה סעדי: זו עמותה שיכולה לחלק דיבידנדים?

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: במקום שיהיו עוד ועוד עמותות שיחיו אך ורק מפילנתרופיה, יהיו עסקים שישתכללו, ידעו ליצור רווחים – רווחים קטנים יותר – תוך כדי יצירת תועלת חברתית לציבור.

רועי פולקמן: ואני רוצה להגיד למי אני רוצה להודות, ואתם תבינו את המורכבות כאן.

רועי פולקמן: אז כמובן לראש מפלגתי, שר האוצר משה כחלון, שנתן לזה גיבוי ממשרד האוצר, ולצוותו, שהיה מעורב בחוק הזה: לנדב שיינברגר, לענבר בליליוס ולנדב שמש, וכמובן לצוות המקצועי באגף תקציבים שמוביל דורון סמיש; לצוות שרת המשפטים, שמאוד מתעניין בנושא ההשקעות החברתיות, כמובן השרה עצמה, ולמורן שניידר וגיל ברינגר מלשכתה; כמובן, לצוות המקצועי במשרד המשפטים – המשנה ליועמ"ש, מאיר לוין, שמתעסק בנושא, ולימור תוסיה כהן; לראש רשות המסים משה אשר ולצוות המקצועי שמעורב בזה, ובראשו גיא גולדמן וארז אורעד, וכמובן לאודי פראוור ממשרד ראש הממשלה, מנהל אגף ממשל וחברה, והיום גם ממלא מקום נציב שירות המדינה, שריכז את עבודת השולחן העגול, וללא מעט פעילים חברתיים שנמצאים היום בחזית של ההשקעות החברתיות: חנוך ברקת, מיכל זימלר, יואל חשין, שחר בוצר, קרן שביט ועוד רבים שמעורבים בזה.

רועי פולקמן: ושוב אני אומר: יש לנו עוד מורכבות, כי בעבר המדינה כבר ניסתה לעשות את הדברים האלה בקרנות לתועלת הציבור כדי לעודד משקיעים חברתיים.

רועי פולקמן: לא הצליחו להגיע למבנה הפיננסי נכון של התמריצים של המדינה, והחוקים האלה לא הבשילו עד הסוף.

רועי פולקמן: אז היום אנחנו מעבירים בקריאה טרומית.

רועי פולקמן: ברור לי שההסכמה הייתה שזה יוצמד לממשלתית, כיוון שיש כאן מורכבות, ומשרד המשפטים דרש, אבל אני כמובן אבקש מחברי הכנסת, וכמובן מהציבור, להיות מעורב עוד בתהליכי החקיקה של החוק הזה, כי אני חושב שזה העתיד של עולם הארגונים החברתיים בישראל, אלו העמותות של המאה ה-21 – הן יהיו עסקים חברתיים, רבים מהן, והחוק הזה יוכל לסייע לזה לקרות – ויש לנו עוד דרך ארוכה.

רועי פולקמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: בהחלט פוטנציאל מאוד גדול בחוק הזה.

טלי פלוסקוב: רבותי, ישיב לנו על הצעת החוק השר אופיר אקוניס – בשם שרת המשפטים, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אופיר אקוניס: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק החברות, של חבר הכנסת פולקמן, מבקשת לתקן את חוק החברות באופן שתיקבע בו הסדרה תאגידית ייחודית לעסקים חברתיים, שהם תאגידים עם שורת רווח כפולה, עסקית וחברתית.

אופיר אקוניס: אפשר לומר שהמאפיין המייחד עסק חברתי הוא המטרה החברתית העומדת ביסוד הקמתו, והיא המטרה העיקרית לפעולתו, לצד המטרה הפיננסית שלפיה העסק יניב רווחים.

אופיר אקוניס: חסרונה של הגדרה משפטית לעסק חברתי היא היום מכשול בפני יוזמות שונות להכרה בעסקים חברתיים במסגרות ממשלתיות ומקומיות וליצירת מדיניות וסביבה רגולטורית תומכת להתפתחותם של עסקים אלה.

אופיר אקוניס: יצירת מבנה משפטי ייחודי לעסקים חברתיים תסייע בעידוד הקמתם של עסקים חברתיים ובפעילותם.

אופיר אקוניס: עם זאת, כדי להגשים את תכליתה של הצעת החוק, לא די ביצירת מודל תאגידי מתאים, ונדרש לקבוע לצד ההסדרה התאגידית מודל תמריצים כספיים שיעודד גופים לקבל על עצמם את הרגולציה.

אופיר אקוניס: סוג התמריצים ישפיע, מטבע הדברים, גם על סוג הרגולציה שתידרש בהקשר זה.

אופיר אקוניס: נוכח הדברים הללו, כפי שגם אמר חבר הכנסת פולקמן, הממשלה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית בלבד, ואחריה תוצמד הצעת החוק להצעת חוק ממשלתית שתתייחס הן להסדרה תאגידית והן לעניין התמריצים האמורים.

אופיר אקוניס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אקוניס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן, הכול מובן?

טלי פלוסקוב: הכול ברור?

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע בקריאה טרומית על הצעת חוק החברות (תיקון – עסק חברתי), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 21 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החברות (תיקון – עסק חברתי), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

מרב מיכאלי: גברתי, את יכולה להוסיף אותי בבקשה?

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – חברת הכנסת מרב מיכאלי מבקשת להצטרף כתומכת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4157/20; "דברי הכנסת", חוב' ל"ד, עמ' 23164.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כלפיו צו הגנה), התשע"ו–2015 [הצעת חוק פ/2265/20; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ב', עמ' 12256.]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כנגדו צו הגנה), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: ההצעה נומקה ב-12 ביולי 2017, לכן כרגע אנחנו עוברים לתשובה.

טלי פלוסקוב: התשובה, אדוני השר, תהיה משולבת לשתי ההצעות – גם להצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כלפיו צו הגנה), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן וקבוצת חברי הכנסת, שנומקה ב-23 במרס 2016.

טלי פלוסקוב: אז התשובה של השר תהיה על שתי ההצעות, אבל אחר כך יהיו שתי הצבעות נפרדות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

אופיר אקוניס: תודה, גברתי היושבת-ראש, אכן, הממשלה משיבה על שתי ההצעות – של חברת הכנסת עליזה לביא ושל חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – שמבקשות לתקן את החוק למניעת אלימות במשפחה ולאפשר הוספת אמצעי של פיקוח אלקטרוני על מי שהוצא נגדו צו הגנה לפי החוק.

אופיר אקוניס: הגברת ביטחונם האישי של המאוימים על ידי בן משפחה היא מטרה חשובה וראויה, ויש מקום לשקול שימוש בכלים נוספים, אשר יאפשרו מתן הגנה אפקטיבית יותר לבן המשפחה המאוים, לרבות אמצעים טכנולוגיים מתאימים.

אופיר אקוניס: נושא זה, לצד נושאים נוספים, עמד במרכזה של עבודה בין-משרדית רחבת היקף, מכוח החלטת הממשלה בנושא זה, שבסיומה גובשו מגוון המלצות בהקשרים שונים של המאבק בתופעת האלימות במשפחה.

אופיר אקוניס: המלצות אלה אושרו לאחרונה בהחלטת ועדת השרים למאבק באלימות.

אופיר אקוניס: משרדי הממשלה הנוגעים בדבר שוקדים בימים אלה על גיבוש מתווים ליישום ברוח ההמלצות שגובשו, ותוך מאמץ לייצר פתרונות מותאמים לכלל הסוגיות העולות בהקשר זה.

אופיר אקוניס: בהצעת החוק הנוכחית אומנם מוצע להוסיף כלי נוסף לסל הכלים בתחום האלימות במשפחה, אולם היא איננה נותנת מענה מתאים למכלול הסוגיות העולות בהקשר זה, וחסרים בה, גברתי היושבת-ראש, הסדרים מהותיים שהם הכרחיים ליצירת הסדר מאוזן ובר-יישום.

אופיר אקוניס: לכן, חברת הכנסת תומא סלימאן וחברת הכנסת עליזה לביא, שגם נמצאת כאן, הממשלה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית בלבד, ואחריה תמתין הצעת החוק ותוכפף באופן מלא להצעת חוק ממשלתית בנושא זה, לאחר שיושלם גיבושה.

אופיר אקוניס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אופיר אקוניס.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהכול ברור לחברות הכנסת היוזמות.

טלי פלוסקוב: אנחנו נגיע עכשיו לשתי הצבעות נפרדות.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא נגדו צו הגנה), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

עליזה לביא: אני יכולה להגיד – – –

טלי פלוסקוב: אחרי שנסיים את ההצבעות.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 21 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא נגדו צו הגנה), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כלפיו צו הגנה), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 23 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כלפיו צו הגנה), התשע"ו–2015, התקבלה בקריאה טרומית, וגם היא עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אני שמעתי משתי חברות הכנסת שהן ביקשו לברך.

טלי פלוסקוב: כעיקרון, בקריאה טרומית לא נהוג לברך, אבל היות שההנמקה הייתה לפני הרבה זמן, אז דקה לכל אחת – ממש דקה – מהמקום.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחר כך עאידה תומא סלימאן.

עליזה לביא: תודה, גברתי, על האפשרות להודות.

עליזה לביא: הייתה לנו באמת דרך מאוד ארוכה, עם החוק הזה – חברים וחברות, זה חוק מציל חיים.

עליזה לביא: יש טכנולוגיה כדי למנוע את רצח האישה הבאה, ואני קוראת מכאן, ורוצה להודות גם לשר ארדן, וגם לאוצר, ולכל מי שפה, בבית הזה, מחברי הכנסת, סייע.

עליזה לביא: לא היה פשוט.

עליזה לביא: עלינו ארבע פעמים לוועדת שרים.

עליזה לביא: מורכב מאוד.

עליזה לביא: אני קוראת ומבקשת, בואו נחוקק את החוק הזה בהקדם.

עליזה לביא: זה חוק מציל חיים, בטח בתקופה שבה עוד אישה נרצחת ועוד אישה נרצחת, מקלטים נסגרים.

עליזה לביא: יש לנו יכולת, יש לנו הידע, יש לנו כלי טכנולוגי, בואו נאמץ.

עליזה לביא: כששופט מורה על צו הרחקה, ואנחנו מבקשים לראות איך משמרים את מסגרת החיים של האישה – בטח של נשים שמבקשות שלא לעזוב את ביתן, או לא יכולות, כי יש להן ילדים גדולים – בואו ניתן להן אפשרות לשמור על החיים שלהן, וכולנו צריכים לעשות את המקסימום כדי למנוע את רצח האישה הבאה, את הטרגדיה הבאה.

עליזה לביא: תודה, גברתי, תודה לחברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ויחד – השר ארדן, בבקשה, בואו נחוקק את זה מהר.

עליזה לביא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אני גם ממך אבקש – לא יותר מדקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, קודם כול, תודה לכל אלה שהצביעו, כי הם נתנו לנו את האפשרות להעביר חוק שכבר עמלים עליו כמה שנים.

עאידה תומא סלימאן: מייד כשנכנסתי לכנסת, אחד הדברים שגם ארגוני הנשים פנו לגביו, והבאתי אתי מהניסיון מהשטח, הוא הצורך לפתח כלים לשמור על חיי נשים.

עאידה תומא סלימאן: את החוק הזה אנחנו מעניקות לכלל הנשים המאוימות ברצח, הסובלות מגברים שמאיימים על החיים שלהן ועד עכשיו היו צריכות להתחבא והיו צריכות למזער את הניידות שלהן כדי שלא ייפגעו.

עאידה תומא סלימאן: היום אפשר להגיד שהתחלנו את התהליך.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שנחוקק את זה, זה יצא לפועל, והנשים האלה יקבלו בחזרה את הניידות שלהן, את החירות שלהן ואת הביטחון שלהן.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כמובן אני חייבת תודה גם לחברתי, חברת הכנסת עליזה, שבלי שיתוף הפעולה לא היה מתאפשר באמת לחוקק את החוק.

טלי פלוסקוב: כן, תודה, אנחנו תמיד עדים לשיתוף פעולה, וזה תמיד מביא תוצאות מאוד חיוביות.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 196), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק במס וייעוץ במס (תיקוני חקיקה) (תיקון והוראת שעה), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעות חוק התכנון והבנייה (פיצול דירות), התכנון והבנייה (דיור בהישג יד), עבודת נשים (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד), והפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים) (תיקון מס' 4) (הפעלת מערכת לתיווך באשראי).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2357/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הכלבת (בידוד בעלי חיים), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת שרן השכל.

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

שרן השכל: תודה רבה, לפני שנתיים התחלתי לקבל פניות רבות של אזרחים, שהגיעו אלי גם דרך תוכנית בערוץ הכנסת והסבו את תשומת לבי לבעייתיות שבפקודת הכלבת.

שרן השכל: גיליתי חוק מיושן, שקיים עוד מימי המנדט הבריטי – נכנס לתוקף בשנת 1934, ועדיין צריך לשלם את הקנסות בלירות.

שרן השכל: זהו חוק נוקשה ואטום, שלא מתאים למציאות של ימינו, וגורם עוול לכלבים ולמשפחות רבות במדינה, שבהן הכלב הוא בן משפחה.

שרן השכל: פקודת הכלבת מחייבת להביא להסגר למשך עשרה ימים כל בעל חיים שנשך, בלי להתחשב בנסיבות וברקע של המקרה.

שרן השכל: בכל שנה נשלחים להסגר כ-3,000 כלבים בכלביות של רשויות מקומיות עקב אירועי נשיכה.

שרן השכל: במרבית המקרים מדובר בכלבים ביתיים ומחוסנים, שלא זוהו אצלם שום תסמינים קליניים שמעלים חשד לכלבת, ואין חשש שבאו במגע עם בעל חיים שחשוד כנגוע בכלבת.

שרן השכל: בעלי החיים סובלים מאוד בהסגר עירוני, ויש מקרים בהם אנשים גילו שהכלב שלהם הורעב, נעלם מההסגר – הרבה מהכלבים שנשלחים להסגר עירוני אומצו על ידי בעליהם לאחר שעברו התעללות, והשהייה בהסגר מעוררת בהם טראומה וחרדת נטישה.

שרן השכל: מרביתם נחשבים לחלק אינטגרלי מהמשפחה ואף ישנים בלילה במיטות בעליהם וילדיהם.

שרן השכל: השהייה בבידוד והסגר תולשת אותם מהסביבה הטבעית שלהם, ויש מקרים שבהם אפשר וצריך למנוע מהם את הצלקות האלה.

טלי פלוסקוב: משפט אחרון בבקשה.

שרן השכל: יש מקרים שבהם, כנקמה בסכסוך בין שכנים, שכן מתלונן על נשיכה שלא הייתה, רק כדי לפגוע בבן המשפחה.

שרן השכל: מטרת ההסגר היא להגן על הציבור מפני מחלת הכלבת, אך מתחילת שנת 2017 נרשמו בישראל בסך הכול 12 אירועי כלבת בבעלי חיים שונים, ואף לא אחד בבני אדם.

שרן השכל: רחוקים הימים שבהם היה חשש להתפרצות מחלת הכלבת, ועם הזמן פיתחנו גם חיסונים משוכללים נגד כלבת, והרוב המוחלט של חיות המחמד מחוסנות, לכן אין סיכוי שיידבקו בנשיכה.

שרן השכל: אין טעם להכניס 3,000 כלבים בשנה להסגר, כאשר הם מחוסנים נגד כלבת, ודי בכך שייבדקו בתום עשרה ימים מיום הנשיכה.

טלי פלוסקוב: תודה.

שרן השכל: לפני שנה וחצי ננשכתי על ידי קאיה, הכלבה של משפחת נתניהו.

טלי פלוסקוב: משפט אחרון, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה יותר.

שרן השכל: בסדר.

שרן השכל: אומנם לא התלוננתי, אבל הכלבה הוכנסה להסגר.

שרן השכל: מאז, אשת ראש הממשלה נרתמה לעניין וסייעה לי בקידום הצעת החוק.

שרן השכל: אני רוצה להודות לשר אורי אריאל, שעזר לי בקידום הצעת החוק.

שרן השכל: היום אנחנו מתקנים את הפקודה המיושנת, מתאימים אותה לימינו ועושים עוד צעד לקידום זכויות בעלי חיים.

שרן השכל: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שרן השכל.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו על ההצעה, שוב, חבר הכנסת אקוניס, בשם שר החקלאות ופיתוח הכפר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אנחנו בעד, אתה לא צריך – – –

טלי פלוסקוב: דווקא התשובות של השר מאוד ענייניות, מאוד קצרות.

טלי פלוסקוב: אתה צריך לשמוע.

נחמן שי: האם היית יושב-ראש של מועצת – – –

טלי פלוסקוב: אל תתחיל, חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אופיר אקוניס: יש לי רושם, גברתי היושבת-ראש, שבחלק מספסלי האופוזיציה יש רצון להתווכח אתי, והם גם מקבלים ויכוח אינטליגנטי – –

נחמן שי: האם היית יושב-ראש מועצת – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר, עשר דקות לרשותך.

אופיר אקוניס: – – בעברית רהוטה, אפשר לעשות את זה גם באנגלית – ערבית אני לא יודע.

חיים ילין: אתה מעורר את הגלגלים אצלנו, של האונות, אתה מבין?

אופיר אקוניס: אני שמח לשמוע.

אופיר אקוניס: ובכן, גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק של חברת הכנסת השכל מתכתבת עם התיקונים בפקודת הכלבת שאישרה הממשלה.

אופיר אקוניס: התיקונים לפקודה מתבססים על עבודת ועדה לבחינת הנושא, שמינה מנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות, במטרה לבחון את האפשרות להנהיג תצפית כלבת ביתית בכלב או חתול שנשך אדם, וכך להקל עליו ועל בעליו.

אופיר אקוניס: הוועדה, שכללה נציגים ממשרד החקלאות וממשרד הבריאות, רופאים וטרינרים של הרשויות המקומיות ורופאים פרטיים, הגדירה קריטריונים שיאפשרו זאת בלי להגדיל את הסיכון לבריאות הציבור.

אופיר אקוניס: במקביל לחשיבות הרבה שבשמירה על בריאות הציבור ובעלי החיים שברשותו, קיימת גם דאגה לבריאותם של בעלי החיים המוכנסים לתצפית כלבת.

אופיר אקוניס: במקרים רבים מדובר בכלב או חתול ביתי, בריא ומחוסן, המוחזק כבן משפחה ורגיל לישון בתוך הבית.

אופיר אקוניס: כדי לצמצם את הסבל הנגרם גם לבני המשפחה מהעברת בעל החיים הנושך לתצפית בכלביית רשות, התקבלה החלטה במשרד החקלאות לשנות את המצב הקיים.

אופיר אקוניס: יש כאן עוד הסבר ארוך מאוד, אבל אנחנו נקצר, לבקשתם של חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: לכן, ולאור העובדה שהצעת החוק, חברת הכנסת השכל, תוכפף להצעה הממשלתית, ולא תקודם בנפרד, וכן במקרה של מחלוקת הצעת החוק הממשלתית תגבר, אני ממליץ – הממשלה, בעצם, תומכת בהצעת החוק, כפוף לתנאים שהקראתי כעת.

אופיר אקוניס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: מקובל, חברת הכנסת שרן השכל?

שרן השכל: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אנחנו נצביע בקריאה טרומית על הצעת חוק לתיקון פקודת הכלבת (בידוד בעלי חיים), התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

חיים ילין: – – –

טלי פלוסקוב: במיוחד היום, אתה אומר, כן?

טלי פלוסקוב: בעד – 23 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת הכלבת (בידוד בעלי חיים), התשע"ו–2015, התקבלה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

רויטל סויד: טלי, תוסיפי אותי.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – חברת הכנסת רויטל סויד מבקשת להצטרף כתומכת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3711/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – בן זוג לומד), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת אורי מקלב להציג את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה, גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, וגם המציעים שיחד אתי הציעו: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת יעקב אשר, מירב בן ארי, בצלאל סמוטריץ, דוד אמסלם, מכלוף מיקי זוהר – הצעת החוק מדברת על דמי מחלה בעקבות היעדרות בשל מחלת ילד, ותיקון – בן זוג לומד.

אורי מקלב: הכוונה בהצעת החוק – כפי שידוע לכולם, יש אפשרות לממש דמי מחלה וימי מחלה – –

קריאה: לנצל.

אורי מקלב: – – ולנצל ימי מחלה עבור מחלת ילד על חשבון המכסה שיש לכל אחד ואחד.

אורי מקלב: כשיש שני בני זוג עובדים, וילדם חולה, הם יכולים על חשבונם – על חשבון ימי המחלה שלהם – לנצל.

אורי מקלב: אני מציין: שני בני הזוג עובדים.

אורי מקלב: כך כתוב בחוק.

אורי מקלב: אבל אם אחד מבני הזוג לא עובד, למשל הוא מובטל, או היא מובטלת, או כשהאימא עקרת בית, או שיש עקר בית, החוק אומר שבמקרה כזה אי-אפשר לממש את הזכות למחלת ילד.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: שאחד ההורים יישאר בבית אם הוא לא עובד.

אורי מקלב: כשמגיעה עובדת, והיא עובדת קשה, ורוצה לממש דמי מחלה, ומתברר שבעלה אומנם לא עובד, אבל הוא סטודנט לרפואה, ולחלופין הוא לומד עכשיו מקצוע, כגון, נניח, הנדסת מכונות, או מקצוע אחר של מוסד על-תיכוני להשכלה, או, ודאי אם הוא לומד במוסד לימודים תורני, ומבחינתי זה אולי צריך להיות הראשון שאני מזכיר – נקודת ההנחה היא שמי שהוא סטודנט לרפואה, מי שלומד במוסד תורני גבוה, מי שלומד בהשכלה מקצועית או לימוד מקצוע, יש לו אפשרות, וזמנו בידו, והוא יכול להישאר עם הילד, ואז אי-אפשר לנצל.

אורי מקלב: אנחנו באים בהצעה הזאת כן לאפשר – אם אחד מבני הזוג עובד, והשני לומד, שגם הוא יוכל לממש את הזכות – אותו אחד שעובד, כמובן, באישור שבאותו זמן בן הזוג השני למד – יש לו באמת אישורים בהתאם לכך.

אורי מקלב: אם לא – במצב שנוצר היום, שני בני זוג עובדים יכולים לממש דמי מחלה וימי מחלה לילד חולה, ואם אחד מבני הזוג עובד והשני לומד – לא יכולים לממש.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת נועדה לאפשר מימוש של הזכאות הזאת גם כשאחד מבני הזוג עובד והשני לומד.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שמימוש דמי מחלה ומימוש ימי מחלה עבור ילדים הוא משהו שהיום הוא נצרך ביותר, אולי בשונה מפעם, כשהיו סבתות, עוד סבתא ועוד סבתא, דודות שהחזיקו את הילדים – היום כל הסבתות עובדות, כל הדודות עובדות, וכשבאים לבקש סידור לילדים, אין מי שיעשה את זה בתוך המשפחה.

אורי מקלב: ואם אנחנו לעבודה אולי יכולים – כפי שאני יודע, יש עובדים מסורים שמגיעים חצי חולים לעבודה, אבל כשהילד חולה, מספיק שיש לו איזו דלקת קטנה בעין, דלקת כזו, כפי שאני רואה היום אצל הנכדים שלי – לא; יש הדבקה של הילדים בסביבה, מסגרות החינוך לא מאפשרות, ואז אין ברירה.

אורי מקלב: ההתמודדות היא כזאת שהיום באופן כללי הצורך לממש דמי מחלה עבור ילד הוא הרבה יותר מבשנים עברו, ולחלופין, דווקא ימי המחלה של ההורים – היום יכולים לעבור ניתוח אחר הצהריים בבית-חולים, ובבוקר כבר נמצאים; לוקחים יום אחד חופשי, וכבר למחרת נמצאים בעבודה.

אורי מקלב: יש שינויים, וזו התאמה לשינויים שנעשו.

אורי מקלב: אנחנו רואים צורך מאוד מאוד גדול לעשות את זה, מכיוון שהאפשרות הזאת בעצם מאפשרת להורה לעבוד בשקט, נותנת לו סביבת עבודה נוחה ומתחשבת.

אורי מקלב: אני רוצה לציין את ראשי האיגודים בהתאחדות התעשיינים – מר שרגא ברוש, וגם הארגונים המאגדים האחרים, שהביעו את הסכמתם, וזה לא דבר של מה בכך; בסופו של דבר זה עוד ניצול של ימי חופשה ומחלה, ויש לזה עלות, אבל גם המעבידים היום הגיעו למסקנה, שאם אנחנו נותנים את זה לעובדים – ואומנם לא שמונה ימים, אלא שישה ימים, בשונה משני בני זוג עובדים – אנחנו בעצם נותנים להם אפשרות לעבודה שמסבירה פנים, עבודה שהיא מתחשבת.

אורי מקלב: צריך לציין שנציבות שירות המדינה, דהיינו כל המגזר הציבורי, גם עד היום היה מתחשב; המגזר הציבורי נתן את זה להורים, זה לא דבר שבמגזר הציבורי לא היה קיים.

אורי מקלב: המגזר הציבורי נתן.

אורי מקלב: למגזר הפרטי – אני רוצה לציין עוד משהו; בתקופות האחרונות אנחנו מביאים לכאן לא מעט תיקונים לחוקים האלה.

אורי מקלב: יש איזו החמרה, אולי בגלל – במימוש או בהסברה של חוקים שונים בדיני עבודה – אולי כי היום חייבים להחזיק חשבי שכר; חשבי השכר מדקדקים, וכל אחד עושה דין לעצמו, ודברים שהיו מקובלים ולא היו בעייתיים, לפתע נהיו בעייתיים, ולכן זה מביא אותנו לחקיקה.

אורי מקלב: אני רוצה להודות ליועצת המשפטית של ועדת הכספים, שגית אפיק, שהגיעה להסכמה הזאת, שאני מדבר עליה, עם התאחדות התעשיינים, וזה הביא ממילא להסכמה גם של האוצר; בוודאי ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלאלוף, שליווה את החוק הזה וקידם אותו.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד עוד משפט אחד – בימים האלה, ואני אקצר, ממש במשפט אחד – בימים האלה מקבלים תשובות מהמעונות, מהמשפחתונים, על שילוב ילדים – דבר שלא היה אף פעם.

אורי מקלב: אנשים מקבלים תשובות שליליות.

אורי מקלב: מעסיק את ההורים איזה סידור יהיה לילד.

אורי מקלב: ההורים מודאגים מאוד.

אורי מקלב: לא האמנתי שהתגובה של מישהו שסידרו לו אומר:

אורי מקלב: זאת המתנה הכי טובה, באמת, שתמצא חן בעיני אשתי, ליום ההולדת שלה, שאני אגיד לה שהייתה תשובה חיובית מהמעון – לקבל אותה.

אורי מקלב: לאן הגענו?

אורי מקלב: אנחנו מדברים על מימוש החופשות, לאן הגענו?

אורי מקלב: אין היום – הורים שרוצים לעבוד, חייבים לעבוד, הדאגה האמיתית, דאגה שמלווה אותם חודשים רבים – יש כאלה ששומרים מקום ומוכנים לשלם חודשים, אפילו כשהם בחופשת לידה וכדומה, כדי שהמקום יישמר להם, וכל זה כי יש מחסור במסגרות המינימליות: מעונות, משפחתונים.

אורי מקלב: ואנחנו לא מדברים על אנשים שזה חינם; לא מחלקים את המסגרות האלה חינם – אנשים משלמים 1,000 שקל לחודש, 1,200 – סכום נכבד.

אורי מקלב: חלק נכבד מההכנסה שלהם הם מוציאים על ההסדרים האלה.

אורי מקלב: ואנחנו עדיין, בעידן הזה, לא יודעים לתת מענה.

אורי מקלב: הבעיה היא לא במקום אחד, היא בעיה רוחבית בארץ.

אורי מקלב: כמעט אין מקומות שיש בהם זוגות צעירים ואין בהם בעיה של מעונות ושל משפחתונים.

אורי מקלב: אנחנו פועלים, וגם מעלים את זה בהצעות לסדר-היום, אבל בימים האלה, כשיש תשובות, כשאנשים מקבלים תשובות, ומתחבטים, וצריכים להתמודד עם הבעיה הזאת, שמקבלים תשובות שליליות ממסגרות, ואנה הם באים בשנה הבאה – זה מדאיג אותם מאוד – יש עלינו חובה אמיתית לדאוג להסדר.

אורי מקלב: חופשות המחלה האלה וההסדר הזה משתלבים טוב באפשרות לצאת לעבודה.

אורי מקלב: אני מודה למי שטרח – לחברי – – –

יחיאל חיליק בר: שכנעת.

איציק שמולי: – – –

אורי מקלב: שכנעתי.

אורי מקלב: אז אם שכנעתי אתכם, אני רק מבקש מכם להצביע אחרי תשובת השר.

אורי מקלב: אני אודה לך מאוד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו, שוב, השר אקוניס, בשם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: קודם כול, מזל טוב, חבר הכנסת שמולי, אבל אנחנו לא מוזמנים לחתונות בין י"ז בתמוז לט' באב.

אופיר אקוניס: אני לא יודע אם אצלכם יש חתונות.

יחיאל חיליק בר: אולי זה של ערבים?

אופיר אקוניס: יכול להיות.

אופיר אקוניס: אמרתי: מזל טוב.

אופיר אקוניס: מזל טוב לזוג צעיר באשר הוא.

אופיר אקוניס: ובכן, חוק דמי מחלה, החוק שהציג עכשיו חבר הכנסת מקלב, קובע כי עובד שבן זוגו הוא עובד שכיר ולא נעדר מעבודתו לצורך הטיפול בילד, או שבן זוגו הוא עובד עצמאי שאינו נעדר מעיסוקו, שעסק במשלח ידו בימי היעדרות, יהיה זכאי להיעדר עד שמונה ימים בשנה לשם טיפול בילדו החולה.

אופיר אקוניס: ימים אלה מנוכים מימי המחלה הצבורים של העובד.

אופיר אקוניס: תכלית חוק דמי מחלה היא, ככלל, לאפשר היעדרות על חשבון ימי המחלה הצבורים שעה שבן הזוג אינו יכול להשתחרר מעבודתו, בין כשכיר ובין כעצמאי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מקלב הציג יפה מאוד, כהרגלו, את הצעת החוק שלו.

אופיר אקוניס: אני אדלג על זה, ורק אומר לכם שהממשלה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית.

אופיר אקוניס: המשך החקיקה – כפוף לתיאום, חבר הכנסת מכלב, עם משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים – – –

קריאה: מקלב.

קריאה: אמרתי.

קריאה: מכלב.

אופיר אקוניס: זו טעות.

אופיר אקוניס: מקלב.

קריאה: חבר הכנסת – – –

אופיר אקוניס: מה רק במכלב?

אופיר אקוניס: מכלב זה כמו מקלב, רק מארץ אחרת.

אופיר אקוניס: מה קרה?

אופיר אקוניס: ובכן, שים לב למשרדים שאתה צריך לתאם אתם – קצת ביורוקרטיה לא תזיק, חבר הכנסת מקלב.

אופיר אקוניס: אתה צריך לתאם.

אופיר אקוניס: מקלב, תקשיב, יש לך פה הרבה משרדים לתאם.

אופיר אקוניס: קצת ביורוקרטיה לא מזיקה – – –

קריאות: – – –

אורי מקלב: לא, לא כולם.

אורי מקלב: שימו לב טוב, חבר הכנסת בר, יש לו פה כמה משרדים, הוא צריך להיות קשוב.

אורי מקלב: זה כפוף לתיאום עם העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים – כל השם הזה זה משרד אחד – הכלכלה, האוצר, החינוך והמשפטים.

אורי מקלב: יש לך פה רבע ממשלה, שאתה צריך לתאם אתה.

אורי מקלב: אני מקווה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אופיר אקוניס: תשמע, אורי הוא יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

אופיר אקוניס: אני הייתי מציע לו לתאם אתי.

אופיר אקוניס: אנחנו תמיד מתואמים היטב, אבל נוותר לך על המדע והטכנולוגיה.

טלי פלוסקוב: תודה לשר אקוניס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מקלב, האם מקובל?

טלי פלוסקוב: מקובל.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נצביע כעת בקריאה טרומית על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – בן זוג לומד), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 23, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – בן זוג לומד), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3968/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון – חובת מסירת תוצאות בדיקת ראייה ומרשם), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום.

טלי פלוסקוב: יציג את ההצעה חבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

גברתי היושבת-ראש, קודם כול, יישר כוח על הצעת החוק של הרב מקלב, שזכינו להצטרף אליו, חברי ואני וחברים נוספים.

חברי חברי הכנסת, אני מציג לפני חברי הכנסת הצעת חוק שיזמתי יחד עם חברי הרב גפני והרב מקלב.

מדובר בחוק צרכני שהתחלתי לבדוק בעקבות כתבה במדור הצרכנות של הקו החם של יתד נאמן.

ההצעה מדברת על כך שרופאי עיניים, ובייחוד אופטומטריסטים בחנויות של אופטיקה, נוהגים להחזיק ברשותם את תוצאות בדיקת העיניים והמרשמים להתאמת משקפיים או עדשות מגע של לקוחותיהם, והרבה פעמים מסרבים לתת ללקוח את הבדיקה לאחר שהסתיימה הרכישה של המשקפיים או לאחר התשלום בעבור הבדיקה.

על ידי כך הם הופכים את הלקוחות ללקוחות שבויים.

בשל כך, לקוח שצריך לקנות משקפיים נאלץ לעשות את זה באותה חנות.

בהצעה שלנו מוצע לקבוע שלאחר התשלום על המשקפיים שנרכשו, או הבדיקה, יימסרו תוצאות הבדיקות ללקוח ללא גבייה נוספת.

אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את ההצעה, ומודה לקו החם של יתד נאמן ולצוות העוזרים שלי.

תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו שוב, בשם שר הבריאות, השר אקוניס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: זה אימון טוב, ההליכה הזאת, וגם המדרגות.

טלי פלוסקוב: נכון.

אופיר אקוניס: בעיקר המדרגות.

אופיר אקוניס: זה אימון טוב, אף שהייתי כבר באחד כזה בבוקר.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: כן כן, לגמרי.

אופיר אקוניס: אכן כך.

אופיר אקוניס: בהצעת החוק שלפנינו, חבר הכנסת אשר, מוצע לתקן את חוק העיסוק באופטומטריה, התשנ"א–1991, ולקבוע זכויות לקבלת תוצאות בדיקת ראייה ומרשמי משקפיים ועדשות מגע שניתנים על ידי רופאים וכן על ידי אופטומטריסטים.

אופיר אקוניס: משרד הבריאות יכול לעקוב אחר האופטומטריסטים, אבל לא אחר בתי העסק לאופטיקה, שהם עסקים מסחריים.

אופיר אקוניס: שר הבריאות אומר – ואני אומר בשמו: אינני סבור שיש הצדקה שלא לגבות תשלום על בדיקות או העתקים בכל מקרה, ולכן, לדעתי, גם המציעים לא כיוונו לכך, אלא ליכולת לממש את הזכות לקבל את התוצאות, וגם לעשות זאת באופן נוח, בסניף הקרוב אליהם.

אופיר אקוניס: לכן, חבר הכנסת אשר, לאחר דיאלוג שקיים משרד הבריאות אתכם, הוסכם שאתם מוכנים לתיקונים שיציעו משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, ולכן הממשלה תומכת בקריאה המוקדמת, כפוף להתחייבות

אופיר אקוניס: כם לקדם את הצעת החוק לאחר מכן – כלומר לאחר הקריאה הטרומית – רק בהסכמה ובתיאום.

אופיר אקוניס: אתה הרווחת – לך יש רק עם שני משרדים לתאם אתם: הבריאות והכלכלה.

אופיר אקוניס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אקוניס.

טלי פלוסקוב: מקובל, חבר הכנסת יעקב אשר?

טלי פלוסקוב: מקובל.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נצביע כרגע על הצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון – חובת מסירת תוצאות בדיקת ראייה ומרשם), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 22 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון – חובת מסירת תוצאות בדיקת ראייה ומרשם), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3828/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רכב העומד במקום המשמש את הציבור), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: דקה לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מביא כעת הצעת חוק שאני מבקש את תמיכתכם בה.

מיכאל מלכיאלי: כדי שאוכל להסביר את זה, אכניס אתכם לסיפור.

מיכאל מלכיאלי: אדם הולך לרשת מזון ומחנה את הרכב שלו כדי לעשות קניות.

מיכאל מלכיאלי: אחרי שעה הוא מסיים את הקניות, הוא רואה רכב שחוסם אותו והוא לא יכול לצאת – החנייה היא בבעלות אותה רשת.

מיכאל מלכיאלי: הוא ממתין חצי שעה, שעה, שאותו אדם נכבד יפנה את הרכב שלו, והאדם מבושש להגיע.

מיכאל מלכיאלי: הוא מתקשר למשטרה, שוטר מגיע למקום.

מיכאל מלכיאלי: השוטר אומר לו: סליחה, ידידי, המקום הוא מקום פרטי, של רשת המזון, לא בסמכותי לתת דוח.

מיכאל מלכיאלי: הוא קורא לפקח עירוני, ומקבל את אותה תשובה.

מיכאל מלכיאלי: בהצעת החוק מוצע להסמיך את משטרת ישראל ואת הרשות המקומית לתת דוחות במקום שהעבריין המדובר חוסם אדם מלצאת מחניה שמותר לו לחסום באותו מקום.

מיכאל מלכיאלי: אני יודע שכשדיברתי עם אנשים על זה, הם אמרו: מה, אתה רוצה להשית עלינו דוחות?

מיכאל מלכיאלי: זה מראה על הרבה כעס על המשטרה.

מיכאל מלכיאלי: אבל כל אדם שהאוטו שלו נחסם לשעה, שעתיים או שלוש הזדהה עם הצעת החוק הזאת.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה קודם כול להודות לשר התחבורה, שמאז שנפגשתי אתו וסיפרתי לו על החוק הוא כמובן תמך, ונתן את התמיכה שלו בוועדת השרים, וליועץ החקיקה שלי עקיבא.

מיכאל מלכיאלי: אני מבקש את תמיכתכם, חברי חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4319/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד הצעה בנושא הזה: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סמכות אכיפה בחניונים פרטיים), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יעקב פרי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, דקה לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק, שיזם חבר הכנסת יעקב פרי, היא עוד כלי לטובת המלחמה בתאונות הדרכים ולשיפור הבטיחות.

מיקי לוי: היא תולדה של פניית אזרח מודאג שהנושא יקר ללבו, והמצב החוקי שבו נתקל פשוט לא אפשר למשטרה או לגופי האכיפה העירוניים לבצע פעולות אכיפה במקום שבו האכיפה היא כמעט הכרח.

מיקי לוי: הופתע לגלות, חבר הכנסת פרי, שלמשטרה או לגופי האכיפה העירוניים אין יכולת אכיפה בחניונים נגד סכנות בטיחות ועבירות בתחום התעבורה.

מיקי לוי: הדבר יוצר התנהלות בסגנון המערב הפרוע.

מיקי לוי: קחו לדוגמה בניין משותף עם חניון תת-קרקעי גדול.

מיקי לוי: מלבד חניות המוגדרות בטאבו, יש שטחי מעבר ושפות מדרכה שחניית רכב בהם מסכנת את נוסעי החניון באופן ברור, כמו חניה בסיבוב ללא שדה ראייה או חסימת כלי רכב בחנייתם.

מיקי לוי: הסכנה היא ברורה, ורק עניין של זמן עד לתאונה.

טלי פלוסקוב: משפט אחרון.

מיקי לוי: הפועל היוצא של זה הוא שלוועד הבית או לדיירי הבית אין אפשרות לאכוף את החוק.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרי סבור כי חוק זה הוא בעל פוטנציאל המאפשר למשטרה לבצע את המוטל עליה גם בחניונים פרטיים.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: תשובתו של השר.

אופיר אקוניס: הממשלה מסכימה.

טלי פלוסקוב: הממשלה מסכימה.

אופיר אקוניס: רגע, רגע, מיקי דיבר?

טלי פלוסקוב: כן, שני חברי הכנסת – – –

אופיר אקוניס: בהסכמת הממשלה, לא – – –

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו עוברים ישר להצבעה, הצבעה נפרדת על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רכב העומד במקום המשמש את הציבור), התשע"ז–2017, שנומקה על ידי חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רכב העומד במקום המשמש את הציבור), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סמכות אכיפה בחניונים פרטיים), התשע"ז–2017, שנומקה על ידי חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה –21

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 21 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סמכות אכיפה בחניונים פרטיים), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה טרומית, וגם היא עוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4184/20; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 23028.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לעידוד נסיעה שיתופית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: ההצעה נומקה ב-5 ביולי 2017, ולכן אנחנו עוברים לתשובת השר.

אופיר אקוניס: אין צורך, הממשלה מסכימה.

טלי פלוסקוב: אין צורך, הממשלה מסכימה, אז אנחנו ישר עוברים להצבעה, בקריאה טרומית, על הצעת חוק לעידוד נסיעה שיתופית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 21 חברי כנסת תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לעידוד נסיעה שיתופית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: רבותי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ה בתמוז התשע"ז, 19 ביולי 2017, בשעה 11:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זאת נעולה.