ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 254, 2017-07-17 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ג בתמוז תשע"ז, 17 ביולי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117), התשע"ז–2017; הצעת חוק מעמד משרדי רשות המסים כתחנות משטרה (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/4405/20 וכלה בהצעת חוק פ/4441/20: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב ארנונה כללית לפי מטרים רבועים שלמים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אכרם חסון; הצעת חוק הפעלת תחבורה ציבורית מצומצמת ביום המנוחה השבועי, התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – הכללת התקנות התקציביות בחוק התקציב), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת סתיו שפיר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בדלקת הענבית אצל ילדים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יוליה מלינובסקי, נחמן שי ודב חנין; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – ביטול הנומרטור), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, יוסי יונה, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, איציק שמולי, אברהם נגוסה, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, נחמן שי, עיסאווי פריג', דב חנין, אילן גילאון ומרב מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (שינוי מועד תשלום הארנונה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הוראות לעניין סככות המתנה בתחנות אוטובוס), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דב חנין; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלת ילדו של בן זוג), התשע"ז–2017, מאת חברות הכנסת יעל גרמן ומירב בן ארי; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – תשלום דמי מחלה החל מהיום הראשון להיעדרות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, נאוה בוקר, סתיו שפיר, חיים ילין, עבדאללה אבו מערוף, נחמן שי, תמר זנדברג, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא ויעל כהן-פארן; הצעת חוק בנימין זאב הרצל (הנצחת זכרו ופועלו) (תיקון – מימון פעילות מוסדות ההנצחה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דוד ביטן, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, יואב קיש ושרן השכל; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (צדק חלוקתי בכל הרשויות המתוקצבות במדינת ישראל), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יואב קיש, רועי פולקמן, יגאל גואטה, בצלאל סמוטריץ, יעקב אשר ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק התקשרויות משרד הביטחון עם תעשיות ביטחוניות,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, מרב מיכאלי, רועי פולקמן, יעקב פרי, יצחק וקנין, אכרם חסון, ענת ברקו, חיים ילין, יוסי יונה, יפעת שאשא ביטון, מנואל טרכטנברג ויואל חסון; הצעת חוק המוסד העליון ללשון העברית (תיקון – הנגשת מאגרים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – נגישות להורה ולתלמיד במוסד חינוך), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ויעקב מרגי; הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – הפסקת פעילותו של גוף מוכר שדיווח דיווחים כוזבים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק סמכות ואחריות הורית (משמורת), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – פיצוי לנפגע פוליו שנולד מחוץ לישראל ולא טופל בישראל), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, נחמן שי, חיים ילין, מיקי רוזנטל, יוסי יונה ואיל בן ראובן; הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, מאת חברי הכנסת ציפי לבני, יצחק הרצוג, יואל חסון, קסניה סבטלובה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן ומרב מיכאלי; הצעת חוק סיוע לחקלאים באזורים נעדרי חלופה, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין ומשה גפני; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה למכללה טכנולוגית מוכרת), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – הגבלת כהונה בשלטון המקומי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, זהבה גלאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג ומיקי רוזנטל; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הפטר לחייב מוגבל באמצעים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ז–2017, מאת חברות הכנסת יפעת שאשא ביטון וטלי פלוסקוב; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – קציבת זמן לכריכת ענייני ממון ומשמורת), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (שקיפות פיננסית),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת סתיו שפיר; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגעי פוליו שנולדו מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק רשות מקרקעי ישראל (תיקון – העדפת בני המקום בשיווק קרקעות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, בצלאל סמוטריץ, אכרם חסון, דוד ביטן, יואב קיש, ענת ברקו, חיים ילין ועליזה לביא; הצעת חוק הספורט (תיקון – זכויות ספורטאי בוגר), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, מנואל טרכטנברג, נורית קורן, יוסי יונה, אכרם חסון, מירב בן ארי, מרב מיכאלי, איימן עודה, יחיאל חיליק בר, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף ואורן אסף חזן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום רטרואקטיבי של קצבת ילדים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – ועדת איתור למינוי נציב שירות המדינה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מיקי לוי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול מבחן הכנסה של קרוב משפחה לעניין קצבת סיעוד), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הצעת חוק יום האחדות, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, נורית קורן וחיים ילין; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – פגיעה מתוך מניע של גזענות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – הגבלת משלוחים חיים לשחיטה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, נורית קורן, יהודה גליק, יעקב מרגי, עודד פורר, איילת נחמיאס ורבין, יעקב פרי, מיקי לוי, אכרם חסון, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, יואב בן צור, יחיאל חיליק בר, מנחם אליעזר מוזס, עמר בר-לב, אברהם נגוסה, מיכאל מלכיאלי, יגאל גואטה, יפעת שאשא ביטון, יעקב אשר, מרב מיכאלי ונחמן שי; הצעת חוק סמכות ואחריות הורית (מזונות), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק חובת הכללת אזהרה בפרסום טיפולי המרה לשינוי נטייה מינית,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אמיר אוחנה, עאידה תומא סלימאן, יוסי יונה, דב חנין, יעל גרמן, מרב מיכאלי, איציק שמולי ותמר זנדברג; הצעת חוק אדמות נסיגת ים המלח, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת חיים ילין, יהודה גליק, בצלאל סמוטריץ, עודד פורר, יואב קיש, נחמן שי, מאיר כהן, איתן כבל, יואל חסון, מרב מיכאלי, מיקי רוזנטל, יעל כהן-פארן, אמיר אוחנה, יעקב פרי ואיציק שמולי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת דב חנין, אורן אסף חזן, קסניה סבטלובה, טלי פלוסקוב ועודד פורר בנושא: ציון יום הניצחון והגבורה על גרמניה הנאצית; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת תמר זנדברג, מאיר כהן, עודד פורר, מנואל טרכטנברג ומירב בן ארי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: כ-200 תלמידי כיתות א'-ב' ביישוב צור יצחק לא יפתחו את שנת הלימודים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי, אתה יכול לפתוח את הנאומים, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

איתן ברושי: אדוני יושב-ראש הכנסת, השר לביטחון פנים, חברי הכנסת, אני רוצה לומר שבוודאי ידוע פה לכולם שלפני כמה ימים הייתה פריצה לבית במושב בעמק חפר.

איתן ברושי: בעל הדירה, יהודי מבוגר בן למעלה מ-80, ניצול שואה, שהיה ברשותו אקדח ברישיון, ירה ופגע למוות באחד הפורצים ופצע את השני.

איתן ברושי: זה האירוע הרביעי בתקופה האחרונה שאזרחים במרחב הכפרי מגינים על עצמם ופוגעים במי שפורץ לביתם ורכושם.

איתן ברושי: האזורים הכפריים הפכו להיות בהחלט אזורים פרוצים.

איתן ברושי: אנחנו מזמנים מחר ישיבה מיוחדת של הוועדה לביקורת המדינה, שאני אנהל, על מניעת הפשיעה החקלאית והחזרת הביטחון למרחב הכפרי.

גלעד ארדן: אתם מזמינים גם את הצבא?

איתן ברושי: קודם כול, רציתי להגיד מילה טובה לשר לביטחון פנים, שעוד בטרם האירועים יצא לי לשבת אתו בישיבה, עם הרבה יוזמות.

גלעד ארדן: אני אומר באמת בצורה קונסטרוקטיבית – –

איתן ברושי: אני אוודא את זה.

גלעד ארדן: – – הצבא הוא מרכיב מרכזי, ואם הם החליטו שהם לא אחראים לפרצות בגדר וכל לילה נכנסים פלסטינים, אז המשטרה לא יודעת – אתה מבין את זה – להצמיד אבטחה לכל בית במרחב – – – הבעיה המרכזית זה – – –

איתן ברושי: מאחר שאני מוגבל בזמן, אז אני רק יכול לומר שאני אוודא שמזמינים.

איתן ברושי: והדבר העיקרי – שלמרות המאמצים, התוצאות לא טובות.

איתן ברושי: חייבים לשנות את השיטה ולנקוט אמצעים נוספים כדי למנוע את הפיכת המרחב הכפרי בכל רחבי הארץ, בוודאי באזורי התפר, לאזורים שהפכו להיות מסוכנים לאנשים, אפילו בגיל כזה מבוגר.

איתן ברושי: אני רק רוצה להעיר עוד הערה, שהימצאותו של נשק להגנה עצמית בידי האזרחים, אפילו אדם קשיש בן 82, ניצול השואה ששרד כנראה מצבים יותר קשים, הוא דבר שמתגלה כדבר נכון, ודווקא אזרחים ידעו להשתמש בנשק נכון.

איתן ברושי: המשטרה, בצדק, לא פעלה נגדם, לא חקרה, בכל אופן לא החרימה אפילו את הנשק.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר ליושב-ראש הכנסת ולשר לביטחון פנים, שבמקרה ישנה חבירה מעניינת לנושא שלי לקראת מחר.

איתן ברושי: נזמין את הצבא, אבל אני קורא גם לך לנקוט צעדים יותר משמעותיים.

איתן ברושי: המציאות שהמרחב הכפרי ייהפך להיות המערב הפרוע, נוסף על הקשיים שגם כך יש לחקלאים – זה מחייב שינוי, והתיאום בין הצבא למשטרה זה תפקיד הממשלה, והממשלה צריכה לפעול כנראה באופן יותר מתואם גם בנושאים האלה.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערנו הרב, ביום שישי האחרון נרצחו שני שוטרים מבני העדה הדרוזית – שוטר מחורפיש, בנו של שכיב שנאן, שהיה חבר הכנסת, ועוד אזרח צעיר מכפר מע'אר – נרצחו כאשר הם הגנו והשליטו סדר במקום הכי קדוש, שנמצא כאן בעיר הקודש, בירושלים.

אכרם חסון: לצערי הרב לא זכינו לראות אף מנהיג ערבי במדינת ישראל – לא מנהיג דת, לא מנהיג פוליטי, לא מנהיג חברתי – שקם וגינה את הרצח הזה בריש גלי, בצורה ברורה ואחראית; כאילו שאם הוא מגנה זו עבירה אולי אצל העם שלו, כי כולם התרגלו שכנראה מותר לרצוח, מותר להרוג.

אכרם חסון: התחושה של השנאה שקיימת בכל מקום היא דבר מחריד, והיא מסכנת את כל החברה בישראל.

אכרם חסון: אנחנו, כמובן, בעדה הדרוזית, עדה שוחרת שלום, שתמיד הייתה נאמנה ומסורה ושמרה על כללים ועל כבוד האדם ועל כבוד כל העדות והעמים ותמיד היוותה מין גשר לשלום בין כל העדות והעמים, מובן שאנחנו מאוכזבים מאוד מזה ששני ערבים מתוך מדינת ישראל, טרוריסטים, רוצחים, קמים מיישוב בתוך מדינת ישראל והולכים והורגים שני שוטרים, וכאילו שום דבר לא קרה במגזר הערבי.

אכרם חסון: מובן שאני לא יכול לעשות הכללה, כי אנחנו ביחסים טובים מאוד עם כלל האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל ואנחנו חלק מהאוכלוסייה, אבל בלתי אפשרי לעבור לסדר-היום כאשר המנהיגות מדברת בשני קולות, לא בקול אחד ברור ולא בקול שמגנה את המעשים הנפשעים האלה.

אכרם חסון: אנחנו, כמובן, בכל מקרה שהיה בו רצח, כשרצחו יהודי או רצחו מישהו אחר, השמענו קול ברור מאוד.

אכרם חסון: אני לא מופתע, אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, יש שנאה בתוך החברה הישראלית, בתוך החברה הערבית, ואי-אפשר להסביר את זה.

אכרם חסון: כנראה המנהיגות הערבית לא הצליחה במשך 70 שנה להשיג את אמון הציבור, לדבר על דמוקרטיה, על אהבת מדינת ישראל, על ערכים, על כבוד האדם וחירותו, על ערך עליון שהוא חיי אדם – לא לרצוח את האדם, וכאילו שזה דבר מהדת.

אכרם חסון: אני מכיר את האסלאם ואני מכיר את הקוראן; בקוראן ובאסלאם אין דברים שמטיפים ככה לשנאה ולרצח, אבל יש כנראה מטיפים, אנשי דת ואנשי חברה ופוליטיקאים שמטיפים לשנאה ולרצח, וזה דבר מסוכן מאוד.

אכרם חסון: אנחנו כמובן לא מתנהגים באותה צורה ולא מחזירים באותו מטבע, כי אנחנו עדה חזקה, עדה מאמינה ועדה שמכבדת את החוק, מכבדת את הדמוקרטיה, אבל מצד שני, על אחינו הערבים במדינת ישראל ועל המנהיגות לעשות חשבון נפש, כי אם ימשיכו כך, אני חושב שכולם יפסידו.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

איילת נחמיאס ורבין: חיים מורכבים הם החיים בישראל; אתמול הייתי בחורפיש, הלכתי לנחם את חברנו חבר הכנסת לשעבר שכיב שנאן בנפול בנו כמיל שנאן, וכמובן השוטר האיל סתאוי ומשפחתו, ואתמול מלאו 30 להירצחה של הדס מלכא.

איילת נחמיאס ורבין: החיים הישראליים, המרקם הכל-כך עדין הזה, שמתעתע בנו ופוגע בנו כל פעם מחדש, גרם לי – ואני יודעת שלרבים מחברי – לחשוב על העובדה שמזמן מזמן כרתה העדה הדרוזית את ברית הדמים עם מדינת ישראל, ואת ברית החיים, אדוני היושב-ראש, עוד לא השכלנו לכרות.

איילת נחמיאס ורבין: מי שפוגש את הצעירים הדרוזים ורואה את גודל התסכול שלהם, את החשש שלהם מכך שהם לעולם לא יוכלו באמת להשתלב בחברה הישראלית, אף על פי שהם באמת נמצאים, כמו רבים מהישראלים היהודים הצעירים – נמצאים כל הזמן בחזית העימות.

איילת נחמיאס ורבין: זה מטיל עלינו בעת הזאת חובה יתרה ועודפת לוודא שלא רק ברית הדמים תחבר בינינו אלא דווקא ברית החיים, וזאת אחריות הרבה יותר כבדה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מזמן, אדוני היושב-ראש, דיברתי פה במליאה על היישוב אבו-סנאן, שמתקשה להתרחב, אפילו שהגישו תוכניות, אפילו שעשו כל מיני מהלכים, ויושבים שם אנשי קבע, רופאים, עורכי דין, אנשים מדהימים, יוצאי דופן, שהחברה הישראלית באמת יכולה וצריכה להתבשם וליהנות מהם.

איילת נחמיאס ורבין: מכאן אני שולחת את תנחומי הכנים, כאמור, למשפחת שנאן כולה, ליישוב חורפיש, ליישוב מעא'ר, למשפחת סתאוי ולמשפחת שנאן.

איילת נחמיאס ורבין: כאב הלב הוא גדול.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לוודא שכשאנשים יוצאים לשמור עלינו, הם ידעו שאנחנו נשמור עליהם בחזרה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: נציין שנשיאות הכנסת אישרה לפני שעה קלה דיון בוועדת הכספים בדיוק בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, שבוע קשה עבר על מדינת ישראל, סוף שבוע קשה – על מדינת ישראל, על משטרת ישראל ועל העדה הדרוזית במיוחד.

חמד עמאר: מאז יום שישי בבוקר, מרגע שנודע על נפילתם של שני הלוחמים, שני הגיבורים – ראינו את זה בסרטון; הם עמדו עם הגב למסגד, כי הם לא האמינו שמתוך המקום הקדוש הזה יצאו מחבלים שפלים, רוצחים, ויירו להם בגב.

חמד עמאר: אני הסתובבתי ביום שישי בין שתי המשפחות.

חמד עמאר: הייתי בשתי ההלוויות – האיל, שהקים משפחה לפני שנה, נולד לו תינוק לפני שלושה שבועות שלא יראה את אבא שלו, וכמיל, שאמור להתארס בספטמבר.

חמד עמאר: אבל אני עדיין לא מבין איזה כוחות נפש היו לחברנו חבר הכנסת שכיב שנאן לעמוד מעל קבר בנו ולדבר על שלום, על דו-קיום, על חיים משותפים, ומצד שני לא לשמוע גינוי ברור.

חמד עמאר: אלה לא אזרחי מדינת ישראל שרצחו שוטרים; אלה מחבלים שרצחו שוטרים במשטרת ישראל.

חמד עמאר: שיהיה זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, קודם כול, בראשית הדברים, אני מצטרף לכל מילה שאמר חברי חמד עמאר.

מיכאל מלכיאלי: באמת, יום קשה לכל אזרחי מדינת ישראל, לא משנה מאיזה חלק במשכן הזה.

מיכאל מלכיאלי: בעוד כמה שבועות יגיעו ראשי מכללות דתיות וחרדיות לתלמידים, לסטודנטים שלהם, ויאמרו להם שסוגרים את הפקולטה למשפטים – בקריית אונו ובעוד כמה מקומות.

מיכאל מלכיאלי: לכם, הסטודנטים הדתיים, לא יהיו יותר לימודים לתואר שני.

מיכאל מלכיאלי: ישאלו התלמידים: למה?

מיכאל מלכיאלי: החלטה משונה מאוד של המל"ג מלפני כמה שבועות, שיותר לא יהיו לימודים נפרדים במכללות הדתיות בלימודים לתואר שני.

מיכאל מלכיאלי: ואני שואל: אם המדינה רוצה את הציבור החרדי והדתי בתוך שירות המדינה, רוצה לראות אותם משתלבים, לא רוצה, כמו שקראו להם עד היום, פרזיטים ומשתמטים, אז למה לא נותנים להם את האפשרות ללמוד לפי אורח החיים שלהם?

מיכאל מלכיאלי: הם לא ביקשו להישאר בישיבה; הם הלכו לאקדמיה, הם עשו צעד, מבחינתם שלא היה מובן מאליו.

מיכאל מלכיאלי: מגיעה המל"ג ומקשה עליהם, ומוסיפה עליהם עוד קושי על הקושי הקיים, בשונה מהלימודים לתואר ראשון.

מיכאל מלכיאלי: ואני מנצל את הבמה החשובה הזאת לקרוא למל"ג ולמשרד החינוך לחשוב על ההחלטה השגויה הזאת עוד פעם ולתת לאותם מאות ואלפי צעירים חרדים להשלים את לימודם, בדיוק כמו שאתם מצפים מהם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפעמים, אפילו שהיועצים הפרלמנטריים שלי אוסרים עלי, אני עוברת על הטוקבקים של מה שהאזרחים כותבים לנו, לחברי הכנסת, באמצעי התקשורת – בפייסבוק, בטוויטר ובמקומות אחרים.

קסניה סבטלובה: החוויה הזאת לא תמיד נעימה.

קסניה סבטלובה: אנחנו כולנו יודעים שיש מלא הסתה באמצעי התקשורת ההמוניים, במיוחד במדיה החדשה, אבל לפעמים, לצד ההסתה שכבר הורגלנו אליה, כן – של ה"שמאלנים", וה"בוגדים", ודברים אחרים מזעזעים שנשמעים – לפעמים העין, ככה, צדה דבר שמזעזע עוד יותר, בכל כך הרבה רמות.

קסניה סבטלובה: בגלל זה בחרתי היום לדבר על תופעה שהולכת ומתרחבת, של הצדקת מעשי הנאצים המתועבים, הצדקת מעשי השואה, ואיחולים לכך שהיטלר היה מסיים את מלאכתו.

קסניה סבטלובה: טוקבקים כאלה אפשר לפגוש היום, ובאמת – לפגוש בהם ולראות אותם בהרבה מאוד פוסטים.

קסניה סבטלובה: מדובר בתופעה שבאמת, כמו שאמרתי, הולכת ומתרחבת, תופעה שהאמת היא שהיא מחרידה, מהרבה מאוד סיבות.

קסניה סבטלובה: מובן שזה פגע בי, כנכדה לניצולת השואה, מובן שזה פוגע בניצולי השואה באשר הם, מובן שזה פוגע בזכר קדושי השואה, שאנחנו מציינים את זכרם בכל פעם ביום השואה, ומה שמחריד עוד יותר – שעד עכשיו לא מונה שום צוות מיוחד למאבק בתופעה הזאת.

קסניה סבטלובה: נאבקים ב-BDS – כל הכבוד; נאבקים באנשים שמסיתים ברשת לאלימות, פעולות טרור וכו' – מצוין, צריך להיאבק בהם.

קסניה סבטלובה: אבל מי ייאבק באותם ישראלים וישראליות ששופכים את הרעל שלהם ושופכים את השנאה – שנאה לניצולי השואה, לאנשים שניצלו – ברחבי הרשת החברתית?

קסניה סבטלובה: אני חושבת שהדבר הזה לא מקובל.

קסניה סבטלובה: אני מצפה מהשר לביטחון הפנים, שנמצא פה כעת, שיקים צוותים מיוחדים גם לדבר הזה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו, כיהודים במדינת ישראל, צריכים לדאוג עוד יותר כשאנחנו באים בביקורת לכל מנהיגי העולם וכשאנחנו באים בביקורת למדינות האזור כשהם מתעלמים ממעשי אנטישמיות.

קסניה סבטלובה: איך אנחנו יכולים להתעלם מהדבר הזה שצומח לנו מבפנים?

קסניה סבטלובה: אז מובן שהבעיה מונחת גם לפתחו של שר החינוך, נפתלי בנט, אבל יש מקרים שבהם החינוך כבר לא יעזור – מדובר באנשים בוגרים, בסך הכול.

קסניה סבטלובה: אנחנו אוספים את הראיות האלה, ואני היום הגשתי תלונה לקצין הכנסת על ביטויים של תמיכה במעשי הנאצים הנאלחים, ואני מקווה מאוד שאנחנו נמצא פתרון גם בתחום החקיקה, שייאבק בחיה – ממש בחיה הרעה הזאת, ובחולי הזה, שאין לי כל כך מילים לבטא את התופעה הזאת.

קסניה סבטלובה: מדובר בסך הכול בבני העם שלנו, יהודים, ישראלים, שחיים פה, במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, כבוד השר, אנחנו נחשפים לתהליך של "דאעשיזציה".

ענת ברקו: החברה הערבית, גם בתוכנו, נמצאת בתהליך של התפרקות, ורואים את זה בחוסר המנהיגות ובהסתה של המנהיגים, שאפילו מסרבים לגנות את הטרור הנפשע, את הרצח הנפשע של שני השוטרים האמיצים שלנו שהיו בהר הבית על משמרתם, על חומות ירושלים, מה שנקרא, האיל סתאוי וכמיל שנאן – שאתמול ביקרנו את המשפחות שלהם.

ענת ברקו: מובן שהשכול הזה הוא שכול שעוד לא מצליחים לעכל – את האובדן של החיים הצעירים הללו.

ענת ברקו: אבל מה שאני רוצה להגיד הוא שהדבר הכי נורא בכל העניין הזה הוא שבעצם מתהליך ההסתה הזה שאנחנו רואים, אין ילד בחברה הערבית שיכול היום באמת לבחור את הנתיב הנורמטיבי, כי הנורמה הפכה להיות ההסתה והשנאה למדינת ישראל, שהם אזרחיה, וכדאי לשים את הדברים האלה על השולחן.

ענת ברקו: רואים מה קורה בגבולותינו.

ענת ברקו: זה לא משנה שום דבר.

ענת ברקו: הם עדיין מסיתים, וזה עלול להצליח להם יותר מדי, ההסתה הזאת.

ענת ברקו: מה שאני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, שמי שנותן יותר למדינה הזאת – כמו האוכלוסייה הדרוזית, כמו אחרים שמשרתים בצבא, שנותנים את הנשמה, ואת החיים לפעמים, למדינה הזאת – שיקבלו יותר בדיור, בהטבות, במקומות עבודה.

ענת ברקו: צריך לתת להם יותר.

ענת ברקו: נוצר מצב אבסורדי שגם אנשים שמתחילים את החיים שלהם בגיל 18 באוכלוסייה הערבית והולכים ללמוד, ומנצלים את הזמן הזה, זוכים לכל מיני העדפות מתקנות.

ענת ברקו: על מה?

ענת ברקו: על מה?

ענת ברקו: הייצוג בכל מוסדות הלימוד היום הוא פנטסטי: 20% בטכניון – הם 20% באוכלוסייה.

ענת ברקו: זה בסדר גמור, טוב שכך, אבל צריך לתת לאוכלוסייה שתורמת ולא מתנהגת באופן שמבזה את המדינה, רוצחת באזרחיה, וכשהמנהיגים אפילו לא מראים את פרצופם פה – הם תמיד מגיעים לפה כדי להגיד משהו – אז אין זאבים בודדים, אדוני היושב-ראש, יש חמולות של זאבים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

נחמן שי: חברי, אני רוצה להתייחס לתשובת המדינה בדיון בבג"ץ על הנושא של אימוץ בידי זוגות בני אותו המין.

נחמן שי: לפי ההודעה שנמסרה המדינה מתנגדת, והיא תירצה את זה בכל מיני תירוצים: התאמה, מבנה המשפחה – כל מיני טרמינולוגיות שעברו מן העולם, לפי דעתי.

נחמן שי: יכול להיות שאת פרקליטות המדינה, מחלקת הבג"צים, צריך קצת לרענן, לרענן – וגם אני יודע למה; צריך לרענן אותם, להסביר להם שהעולם ב-2017 הוא אחר, וזוגות בני אותו מין רשאים וזכאים לזכות לאבהות ולאימהות ולחיי משפחה.

נחמן שי: לא כל אחד אוהב את זה, זה בסדר, אבל זו זכות בסיסית שמוקנית לכל אדם באשר הוא אדם.

נחמן שי: קודם כול, זה עיקרון שאני נדהמתי לראות שהמדינה לא עומדת מאחוריו.

נחמן שי: הדבר השני הוא שהיום שר הרווחה הודיע, חיים כץ הודיע, שהתשובה ניתנה שלא כדין, ושבעצם עמדת משרדו שונה ושהוא כן מסכים לאפשרות של אימוץ על ידי זוגות בני אותו מין.

נחמן שי: וכאן אני רק רוצה לומר שהתשובה לבג"ץ היא עדיין אותה תשובה, זאת אומרת שדברי שר הרווחה, חשובים ככל שיהיו – ואני מכבד אותם ואני מאמין להם – המדינה חייבת לשנות את תשובתה לבג"ץ ולהוכיח שהיא עומדת מאחורי הדברים האלה.

נחמן שי: ועוד פעם, אני שב ואומר: זה אנושי, זה דבר מובן וטבעי, אנשים רוצים לגדל משפחות, ואם הדרך הנכונה היא אימוץ, צריך לאפשר להם את זה, וזה ממש ממש לא חשוב אם המשפחה היא של בני אותו מין.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: קיימת מסורת ארוכת שנים בכנסת שבשעה שראש הממשלה נמצא בחו"ל אנחנו איננו מגישים הצעות אי-אמון, אבל אם ניתן היה להגיש הצעת אי-אמון, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהשבוע הזה היה מאוד מתאים להצעת אי-אמון כזאת.

דב חנין: ראש הממשלה הנוכחי אפוף, למרבה הצער, בשחיתות; שחיתות אופפת את לשכתו: עורך דינו האישי חשוד, מנכ"ל משרד התקשורת, מקורבו, חשוד, וראש הממשלה צריך לתת לציבור הסברים הרבה יותר טובים מאשר אותו ריאיון מוזמן עם כלי תקשורת שהם מאוד מאוד אוהדים.

דב חנין: אבל סיבה נוספת לאי-אמון בראש הממשלה דווקא קשורה לביקורו בחוץ לארץ.

דב חנין: בשעה זו ראש הממשלה עושה את דרכו להונגריה, למסע שיכלול התרפסות בפני ראש הממשלה שהוביל את הרהביליטציה של מיקלוש הורטי, בין בריתו של היטלר, שליט הונגריה בימי מלחמת העולם השנייה.

דב חנין: ואני אומר לעמיתי כאן בכנסת, חברי סיעת הליכוד, איזה פער עצום יש בין נתניהו של היום לבין עמדתו הזכורה של מנחם בגין ביחס לגרמניה הרבה הרבה שנים אחרי מלחמת העולם השנייה – עמדה לא סלחנית, עמדה שמקפידה על כבודו של העם היהודי ושל ההיסטוריה היהודית, ועמדה שהוא החיל אותה לא רק על אנשים שבאופן ישיר נתנו יד לפשעים ובאופן ישיר היו מוכנים לתת להם רהביליטציה בדיעבד, אלא היה מוכן להחיל אותה על מעגלים הרבה יותר רחבים.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנצל את ההזדמנות לברך את החברים מהפרלמנט של מדינת ויקטוריה אשר באוסטרליה שמבקרים כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמחים לראות אתכם כאן ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מוטרדת מהעובדה שעברו כבר שנתיים מאז שנכנסה לתוקף הרפורמה בבריאות הנפש, שבעצם העבירה את כל הטיפול הנפשי מהמדינה לקופות החולים, ומשהו שהיה קיים לפני כניסת הרפורמה לתוקף, שזה נוהל מרפאתי שבו פירטו כמה זמן יכול אדם להמתין, מה הפרוצדורות של הטיפול, איזשהם כללים שמסדירים את זכויותיהם של האנשים הזקוקים לטיפול במידה רבה – עכשיו, הרפורמה נכנסה לתוקף כבר לפני שנתיים, ואין נוהל כזה בנמצא.

מיכל בירן: זאת אומרת, דווקא במצב שבו המדינה אמורה לעבור לרגולציה, את הרגולציה היא לא עושה.

מיכל בירן: לפעמים יש תורים מטורפים – אני שומעת את זה ממרפאות ברחבי הארץ – והמדינה לא אומרת בתוך כמה זמן ראוי שאדם יקבל טיפול נפשי.

מיכל בירן: הייתה ועדה כזאת בפורום פנימי, ובכלל לא הזמינו אליה פסיכולוגים.

מיכל בירן: אני מקווה שהדבר הזה יוסדר, כי זה נשמע מאוד משעמם וביורוקרטי, אבל בסופו של דבר כשיש ילדים, כשיש אנשים, שנאלצים להמתין חצי שנה לטיפול פסיכולוגי, הדבר הזה הוא שערורייתי, וצריך לטפל בו.

מיכל בירן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: אילו היה כאן שר הכלכלה חבר הכנסת אלי כהן, הייתי ודאי מזמין אותו להתחיל את שעת השאלות, אבל מכיוון שהוא לא כאן אז יש הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 48 – בחירות במוסדות ובבתי-חולים), התשע"ז–2017; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 142) (גמול בעד השתתפות בישיבות והחזר הוצאות לחברי מועצה), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בתקווה שיגיע שר הכלכלה, אני אזכיר לכולנו שאנחנו מקיימים שעת שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: בכל מושב יהיו עשרה מועדים שבהם תקיים הכנסת שעת שאלות, ובמסגרתה ראש הממשלה או אחד השרים האחרים יוזמן על פי דרישת האופוזיציה – או על פי בחירת האופוזיציה– להשיב על שאלות של חברי הכנסת בעניינים שבתחום תפקידו; השאלות לא יימסרו לאותו שר מראש.

יולי יואל אדלשטיין: הזמן לכל שאלה, חברי הכנסת, יהיה עד שתי דקות, ולכל תשובה – עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: סדר השואלים ייקבע על ידי, אך התקנון קובע כי לפחות שלושת-רבעי השואלים יבואו מהאופוזיציה, וכל שואל ודאי יוכל לשאול לא יותר מפעם אחת.

יולי יואל אדלשטיין: עוד חשוב לציין כי אם השר משיב שעליו לקיים בירורים נוספים לפני מתן תשובה עניינית, ייקבע מועד בתוך עשרה ימים שבו הוא ימסור את התשובה המלאה.

יולי יואל אדלשטיין: לסיום, אציין כי בשעת השאלות חלים הכללים הקיימים על שאילתות, כלומר, יושב-ראש הישיבה רשאי לפסול שאילתה בעניין היפותטי או שאינה בתחום תפקידו של השר, כזאת העוסקת בעניינים שאירעו לפני תחילת כהונתו של השר במשרד, או שיש בה פגיעה בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה, בפרטיות של אדם וכדומה.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח להזמין את שר הכלכלה חבר הכנסת אלי כהן לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שחברי הכנסת יוכלו להירשם לשעת השאלות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין – יצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב פרי, תפתח בבקשה את שעת השאלות, אני בינתיים אקבע את סדר השואלים.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה.

יעקב פרי: אדוני שר הכלכלה, ברכותי על פעולותיך.

יעקב פרי: אני חושב שאתה משמש בהחלט דוגמה ראויה לחיקוי.

יעקב פרי: שאלתי היא: תקופה ארוכה, אדוני, שהשקל הישראלי מתחזק – באופן יחסי כמובן – לעומת המטבעות הזרים הנפוצים – הדולר, היורו, הלירה-שטרלינג – וזה מצביע בהחלט על כלכלה חזקה.

יעקב פרי: יש לכך ללא ספק גם יתרונות, ןעם זאת, השקל החזק – ומי כמוך יודע – מצמצם את כושר התחרות של היצואנים הישראלים מול שווקים מתחרים, וחלק מהיצואנים מתקשים כבר היום להתמודד עם הסיטואציה שנוצרה.

יעקב פרי: יש לי שלוש שאלות, ואני כמובן אומר אותן כדי למנוע שאלות חוזרות: אילו פעולות עושה הממשלה – וכמובן משרד הכלכלה – להוביל – כדי לתת רשת ביטחון ליצואנים?

יעקב פרי: השאלה השנייה: מה הממשלה עושה כדי להגדיל את הפריון של העובד הישראלי, שידוע לצערנו כנמוך לעומת ה-OECD?

יעקב פרי: והשאלה השלישית: אם יש תוכניות פעולה, מתי הכוונה ליישם אותן?

יעקב פרי: האם אתה יכול לומר לנו מהי העלות התקציבית ומה המקור התקציבי ליישם אותן?

יעקב פרי: אני מודה מאוד מראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשות השר.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: מכובדי חבר הכנסת פרי, סוגיית שער החליפין בהחלט מטרידה אותנו ומעסיקה אותנו – למצוא את האיזון הנכון.

אלי כהן: כאמור, שקל חזק זה סימפטום של כלכלה חזקה.

אלי כהן: אנחנו רואים יחס חוב–תוצר שעומד על קרוב ל-60%, שפל ברמת האבטלה של 30 שנה, של מתחת ל-5%, עודף בגירעון המסחרי – כלומר אנחנו מייצאים יותר מאשר אנחנו מייבאים – ואגב, השנה הזאת אנחנו צפויים לחצות את הייצוא – או השנה הזאת, לכל המאוחר בשנה הבאה – בהיקף של 100 מיליארד דולר, דברים שכאמור לוחצים את השקל כלפי מטה עקב החוסן של הכלכלה.

אלי כהן: לשקל חזק יש גם יתרונות, בעיקר בתחום של הפחתת יוקר המחיה: מוצרים שמיובאים ומיוצרים בחו"ל – המשמעות, שהם יותר זולים.

אלי כהן: אנחנו משקיעים בנושא הזה – כשאני אומר "אנחנו", האחד זה בנק ישראל, השני זה משרד האוצר, וגם אצלנו, משרד הכלכלה – כמה דברים: אחד, יתרות המט"ח של מדינת ישראל נמצאות בשיא: יתרות שהיו לפני שמונה שנים בערך 27 מיליארד דולר, היום אנחנו בערך ב-105 מיליארד דולר, עם קצב רכישה של מיליארד דולר מדי חודש.

אלי כהן: נוסף על כך, שר האוצר הנחה את החשב הכללי לקדם נושא של הגנות מטבע בהיקף של 1.5 מיליארד דולר, שזה סכום נוסף שנכנס.

אלי כהן: אני באופן אישי גם שוחחתי עם הנגידה, ואנחנו רוצים למצוא את שער האיזון.

אלי כהן: אני רוצה לומר לך שאחד הרעיונות שרציתי לקדם זה שער חליפין דיפרנציאלי, כלומר שער חליפין כללי ושער חליפין ליצואנים, אולם נכון להיום, לפי אמנות בין-לאומיות שאנחנו חלק מהן, הדבר הזה אסור, ולכן מה שאנחנו עושים – אנחנו עושים כמה פעולות כדי לסייע ליצואנים: דבר אחד, יש לנו תוכנית של 70 מיליון שקל ליצואנים; הדבר השני, כיום במדינת ישראל המס שיצואנים משלמים הוא משמעותית יותר נמוך:

אלי כהן: במרכז הארץ הוא 16% ובפריפריה זה 7.5%.

אלי כהן: כאמור, המס בפריפריה – אגב, זה לא כל כך פריפריה, קריית גת דרומה ויוקנעם צפונה – ירד מ-9% ל-7.5%, כלומר, המדינה מוותרת על חלק משמעותי מהכספים שהיא צריכה לקבל.

אלי כהן: נוסף על כך, בחודש אוגוסט צפויה – קורא לזה שר האוצר תוכנית "נטו תעשייה", שבה אנחנו רוצים לתת כמה תמריצים לתעשייה – – –

יעקב פרי: הוא משתמש במונח "נטו" בכול.

אלי כהן: נטו הכול, אז – נטו נטו, ובמסגרת התוכנית של "נטו תעשייה" יש גם הנושא של שער החליפין.

אלי כהן: לכן, אנחנו מקדמים את הדבר הזה, הדבר הזה נמצא.

אלי כהן: אבל חשוב לומר, חבר הכנסת פרי, מעבר לזה שזאת כלכלה חזקה, לשקל חזק יש השפעה מהותית על יוקר המחיה, כלומר זה לא עולה לנו, המדינה, רק מיליארד דולר ברכישות בבנק ישראל.

אלי כהן: דמה לעצמך שהשער היה נמוך יותר – מה הייתה ההשפעה על מחירי הרכב, על מחירי הדלק, על מחירי מוצרים מיובאים.

אלי כהן: לכן, העלות הישירה היא מיליארד דולר.

אלי כהן: העלות העקיפה למשק היא משמעותית, משמעותית, מעבר לזה.

אלי כהן: חשוב לי לומר: אנחנו נראה במשק הישראלי שינוי.

אלי כהן: מה השינוי שנראה?

אלי כהן: אנחנו נראה תעשיות חלשות יוצאות, תעשיות חזקות נכנסות.

אלי כהן: ראינו לפני שבועיים בקריית גת: סוגת מצמצמת, אמזון נכנסת.

אלי כהן: זה הכיוון.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אלי כהן: אני נעזרתי, אגב, בידידי כאן, חבר הכנסת השר גלעד ארדן, בנושא של ייצור מדי המשטרה במדינת ישראל, אבל חייבים לומר שאין לנו יתרון יחסי בייצור מדי המשטרה.

אלי כהן: אז פעלנו להבטיח עבודה לעובדות הדרוזיות למשך כמה שנים, אבל חייבים לעשות את השינוי למקצועות שבהם למדינת ישראל יש יתרון.

אלי כהן: שאלה אחרונה – בנושא הפריון.

אלי כהן: קודם כול חייבים להבהיר: הבעיה היא לא בעובד הישראלי; העובד הישראלי הוא לא עצלן או פחות חכם.

אלי כהן: ממש לא.

אלי כהן: כדי לקדם את הפריון צריך שני דברים: 1.

אלי כהן: הכשרות; 2.

אלי כהן: ציוד יותר מתקדם.

אלי כהן: אנחנו נותנים עכשיו 60 מיליון שקלים, בעיקר בצפון, לעודד הגברה של הפריון.

אלי כהן: נוסף על כך, בוחנים לתת פחת מואץ שיעודד השקעות הוניות גם לטובת הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר, תודה לחבר הכנסת השואל.

יולי יואל אדלשטיין: השואלים הבאים: עאידה תומא סלימאן, יעל כהן- פארן וענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אדוני שר הכלכלה, בעצם רציתי לשאול שתי שאלות שקשורות אחת לשנייה, ושתיהן מתייחסות לתעסוקת נשים באופן כללי, אבל גם לתעסוקת נשים ערביות באופן מיוחד.

עאידה תומא סלימאן: הדבר הראשון הוא עסקים קטנים לנשים.

עאידה תומא סלימאן: כבר קיימנו כמה דיונים, ויש שדולה של חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברת הכנסת מרב מיכאלי ושלי בנושא של עסקים קטנים לנשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שעסקים כאלה נמצאים בבעיות די רציניות.

עאידה תומא סלימאן: משרד הכלכלה ומשרד העבודה מנסה לדחוף יותר ויותר נשים, לעודד אותן שיהיו להן עסקים, אבל בינתיים לא נותן להן את התשתית המתאימה כדי שיוכלו להחזיק, אם זה מבחינת אשראי בבנקים, אם זה מבחינת קדימות והעדפה מתקנת או לפחות שינוי בתנאי המכרזים ברשויות המקומיות ובמדינה, כך שהעסקים הקטנים האלה יוכלו להתפתח ולהתחזק.

עאידה תומא סלימאן: מה התוכנית שלך בנושא הזה?

עאידה תומא סלימאן: הנושא השני זה אזורי תעשייה לאוכלוסייה הערבית בערים ובכפרים הערביים.

עאידה תומא סלימאן: כפי שידוע לנו, הייתה החלטה – הייתה תוכנית לפתח אזורי תעשייה, מעל 20 אזורים, אם אני לא טועה.

עאידה תומא סלימאן: הכול עדיין תקוע, מדשדש, לא ממש מתפתח, הנושא של אזורי תעשייה.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים זה קשור למועצות המקומיות – הקצאת קרקעות ופתרון בעיות – אבל בעיקר משום ששתי החברות שאתם מעסיקים כדי לעשות את זה, אין להן ניסיון איך לפתור את הבעיות בתוך הערים.

עאידה תומא סלימאן: גם כאן – מה התוכנית ואיפה אנחנו נמצאים בנושא הזה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לתכנן את התשובה לשלוש דקות.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, קודם כול, אנחנו, ככלל, במסגרת המשרד, נותנים מסלולי תעסוקה למגוון קבוצות אוכלוסייה, במטרה לשלב אותן בפעילות העסקית במשק.

אלי כהן: קבוצות האוכלוסייה הן כאמור בני מיעוטים, חרדים, והחלטנו עכשיו גם להוסיף את בני הקהילה האתיופית; ואנחנו מקצים בנושא הזה סכומים מאוד גבוהים מדי שנה, ואנחנו רואים בהחלט עלייה משמעותית.

אלי כהן: צריך לזכור שחלק גדול מתקציב המשרד הוא לאזורי עדיפות לאומית א', שכאמור, שם בעיקר יש בני מיעוטים, ולכן אנחנו עושים את זה.

אלי כהן: לשמחתנו, התוכניות האלה מצליחות, גם בכפרים, גם במועצות האזוריות, והדברים האלה מתקדמים.

אלי כהן: בנושא של תוכנית לנשים, אז נכון להיום אנחנו צריכים לעשות תוכנית ספציפית עבור נשים בעסקים.

אלי כהן: הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים נותנת מגוון פתרונות – נותנת גם הלוואות ליותר מ-5,900 עסקים מדי שנה, אנחנו נותנים סיוע בשיווק.

אלי כהן: בדיוק היום קיימנו ישיבה לראות איך אנחנו נותנים כלים גם לנושא של נשים בעסקים.

אלי כהן: הם רצו לעשות את הכנס בחודש מרס, שאז יום האישה הבין-לאומי, ואני ביקשתי להקדים אותו לכיוון הרבעון הרביעי של השנה הנוכחית, כדי שאנחנו ניתן פתרונות.

אלי כהן: ואני מציע, גברתי, שבהחלט תתקיים פגישה, גם מקצועית, עם מנהל הסוכנות לעסקים קטנים רן קיויתי במטרה למצוא פתרונות ספציפיים, אבל בהחלט, הנושא שלנו הוא לדחוף נשים, ואם אני לא טועה, בוועדה אנחנו ראינו שנשים, במיוחד נשים בתעשייה ובעסקים קטנים, הן בסך הכול 20%, בעוד החלק היחסי שלהן באוכלוסייה הוא משמעותית מעבר לזה.

אלי כהן: לגבי הנושא של אזורי תעשייה במגזר הערבי, אנחנו מקצים, לפי החלטות הממשלה, 40% מתקציב המשרד לפיתוח אותם אזורי תעשייה.

אלי כהן: כאמור, החלק היחסי הוא 20%, כלומר זה פי שניים מהחלק היחסי.

אלי כהן: לפני שבוע הצלחנו לשחרר פקק שהיה תקוע הרבה זמן בעיריית נצרת, וגם זה יוצא ומתקדם.

אלי כהן: יש לא מעט אשכולות, חברת הכנסת תומא סלימאן, שבהם אנחנו נמצאים באזורי תעשייה משותפים – מחר אני נמצא בצח"ר, אזור שמשותף לחצור הגלילית ולטובא זנגרייה – כלומר אנחנו הקצנו לזה שם 24 מיליון שקלים, ומחר אנחנו נראה ממש לנגד עינינו את הפיתוח של אותו אזור תעשייה.

אלי כהן: אז גם – מחר אנחנו באזור תעשייה נוסף, ואם תרצו, תוכלו לדרוש מאתנו לראות, בשקיפות מלאה, לאן הכסף הולך ואיזה אזורי תעשייה מקודמים.

אלי כהן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כדאי שנראה אזורים נפתחים – – –

אלי כהן: סליחה?

עאידה תומא סלימאן: כדאי שנראה אזורים נפתחים – – –

אלי כהן: ברור, את תראי: 1.

אלי כהן: נצרת – אנחנו ממש כבר, החברה נמצאת שם על הקרקע.

אלי כהן: הייתה שם בעיה, את צודקת, עם חברה קבלנית.

אלי כהן: צח"ר – הושקעו בזה 24 מיליון שקלים.

אלי כהן: יש שם גם אשכולות.

אלי כהן: חלק גדול מהמועצות והכפרים הם כפרים קטנים, ואנחנו הולכים על אשכולות, גם על אזורים ספציפיים לבני המיעוטים, ואזורים של יישובים יהודיים וערביים גם יחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר ולחברת הכנסת השואלת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לשאלתך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה לך, השר.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול על מפרץ חיפה.

יעל כהן-פארן: מפרץ חיפה נמצא בלב שיח ציבורי בשל מצב סביבתי מאוד מאוד קשה בגלל מפעלים מזהמים שנמצאים שם בריכוז בלתי נתפס בכלל, כמה שהוא קרוב לתושבים, והיום גם הנושא של האמוניה, שתודה לאל, מכל האמוניה כמעט נסגר – ואני מאוד לא מסכימה עם החלופה שקיבלתם בממשלה, של מכל צף שיישאר קרוב, אבל עדיין במפרץ חיפה, עם קצת פחות אמוניה; אבל לא על זה שאלתי.

יעל כהן-פארן: בז"ן, שאושר לאחרונה במועצה הארצית לתכנון ובנייה – גם שם יש התנגדות ציבורית עזה, שלא פוסקת ולא מקבלת את ההחלטות האחרונות.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לשאול אותך: ביום הסביבה, שהתקיים רק לאחרונה בכנסת, הציג נציג המשרד שלך באחת הוועדות – אם אני לא טועה בוועדת ביקורת המדינה – הציג תהליך שמתנהל בתוך משרד הכלכלה, התעשייה והמסחר, שבעצם נועד לבחון את כל מה שקורה במפרץ חיפה, ולעשות הערכה על הישארות המפעלים, איך נעביר אותם, אם אפשר להעביר אותם, הערכת עלות–תועלת כלכלית, הערכת היתכנות, פיזיביליות, טכנית.

יעל כהן-פארן: הוא לא כל כך – אני לא הבנתי עד הסוף אם הוא בא לשם בסמכות להצהיר על התהליך או שיצא לו במקרה להודיע על כך, אבל אני מאוד אשמח אם תוכל להאיר את עינינו לגבי תהליך כזה: אם אכן מתקיים כזה תהליך במשרד, אם אכן בוחנים לעומק את השאלות הקשות האלה, מה עתיד המפעלים במפרץ חיפה ואיך זה משתלב עם ההחלטות האחרונות של ועדות התכנון לאשר לבז"ן הרחבה נוספת.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: חברת הכנסת כהן-פארן, קודם כול, אנחנו נמצאים במגמה של כניסת חברות טכנולוגיה והוצאת חברות כבדות.

אלי כהן: התהליך הזה קורה.

אלי כהן: לפני שבוע ראינו בהחלט את חברת אמזון, שהודיעה שהיא מתכוונת לשכור משרדים וכבר חתמה על עסקה לשכירת משרדים בחיפה.

אלי כהן: כאמור, גם הנושא של האמוניה – אצלנו במשרד כבר הקצינו קרקע במישור רותם להקמת המפעל, וכאמור, החלופות שהוצעו הן אותן חלופות שהוצעו על ידי גורמי המקצוע לתקופת הביניים, שאמורה להיות בין שנתיים לשלוש שנים, כאמור, בירידה משמעותית בכמויות ובסיכון.

אלי כהן: ולכן, כאן נעשתה עבודה, והוצגו החלופות, והיו לא מעט דיונים – גם על ידי גורמי הסביבה ועל ידי גורמים מתחום המערכות הביטחוניות.

אלי כהן: כיום מתבצעת תחילתה של עבודה על ידי משרד האוצר ומשרד הכלכלה, במגמה להעביר חלק מהתעשיות לאזור הדרום.

אלי כהן: יש תוכנית כזאת.

אלי כהן: להערכתי, התוכנית הזאת צריכה לקרום עור וגידים בשלושת החודשים הקרובים, ואז היא תוצג.

אלי כהן: יש כאן אינטרס, שמובע על ידי עיריית חיפה וגם על ידי אזור מישור רותם, שהוא אזור כמעט לא מיושב, ולכן יש כאן תהליך שאנחנו רוצים לעשות: מצד אחד לטייב את הנושא של שיפור – הורדת רמת הזיהום, ומצד שני לנהוג באחריות לטובת אותן אלפי משפחות שכיום מתפרנסות.

אלי כהן: ולכן, התהליך כבר יצא לדרך.

אלי כהן: אנחנו רואים את זה באמוניה, ונראה את זה גם בתעשיות האחרות.

אלי כהן: לגבי השאלות למינהל התכנון, אני מציע להפנות אותן אליהם.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, עד שתי דקות לשאלתך.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרים, אני רוצה לשמוע משר – – –

אלי כהן: על עבודה מועדפת?

ענת ברקו: מה?

אלי כהן: עבודה מועדפת?

ענת ברקו: חכה, גם עבודה מועדפת, ואני לא ארד מהסיפור הזה.

ענת ברקו: אני רוצה – – –

אלי כהן: לא, סיפור חשוב.

ענת ברקו: אני רוצה לשמוע משר האוצר לא רק נטו כחלון – נטו חיילים משוחררים.

ענת ברקו: יש לכם חיילים משוחררים, גם מהמגזר הדרוזי, שכדאי מאוד גם לדאוג לו: חיילים משוחררים לעבודות בניין, כשהיום אתם מייבאים עובדים זרים לטובת העניין הזה, ויש היום באמת שיטות שהן יותר טכנולוגיות, ואפשר לקבל הרבה מאוד אנשים עם הכשרה מקצועית; נהגי רכב ג'; הנדסאים שצריך לטפל בהכרה שלהם – שחלק מהלימודים שלהם יוכרו בטכניון, והם לא יתחילו מחדש כשהם הולכים ללמוד בטכניון.

ענת ברקו: והגיע הזמן להגיד: נטו חיילים משוחררים, נטו אלה שעושים בשביל המדינה הזאת.

ענת ברקו: למה אנחנו לא מגיעים לשם?

ענת ברקו: למה יש לכם צה"ל, כחברת כוח האדם הגדולה ביותר במדינה, ואף אחד לא מנצל את זה כמו שצריך?

ענת ברקו: ואתה יודע מה דעתי על העניין הזה.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: יש כוח אדם שמחויב למדינה, מוכשר, יש לכם אפיון של כל המקצועות, הרבה מאוד מקצועות שהצבא אפיין אותם, שזכאים היום, בעקבות החוק שלי, גם לקבל תעודה אזרחית, ועדיין אתם לא משתמשים בהם כפי שצריך, ועדיין הם לא זוכים לעבור מהמדף של השירות הצבאי לאזרחות עם איזושהי נחיתה קצת יותר רכה, שיש להם מקום עבודה ושדואגים להם.

ענת ברקו: אז אני מציעה: נטו חיילים, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת ברקו, קודם כול, חשוב לציין שהממשלה הנוכחית ושר האוצר קידמו מהלך עבור חיילי צה"ל, שאני חושב שכולנו מאוחדים סביבם, וזה את הנושא של העלאת שכר חיילי החובה ב-50% – מהלך שהוא חשוב, מהלך שהוא נחוץ, מהלך עבור אלה שבאמת נושאים בנטל הביטחוני.

אלי כהן: המהלך הזה היה מהלך חשוב, ואני יודע שאת מברכת, ואני יודע את העבודה הטובה שאת עושה במסגרת ועדת חוץ וביטחון.

אלי כהן: וגם הנושא הזה – אני חושב שכל הממשלה הזאת גאה על כך ששכר חיילי צה"ל בשירות החובה עלה ב-50%.

ענת ברקו: – – –

אלי כהן: עכשיו, תראי, חברת הכנסת ברקו, נכון להיום אנחנו נמצאים בבעיה טובה.

אלי כהן: מה הבעיה ומה הטובה?

אלי כהן: שנכון להיום, בכל מקצוע במדינת ישראל אין עובדים: אם אני הולך למהנדסי תוכנה – אין עובדים; אם אנחנו נלך לתחום של נהגי משא – אין עובדים; אם אני הולך לתחום המסעדות – אין עובדים.

אלי כהן: כלומר, אנחנו נמצאים במצב שמדינת ישראל נמצאת בשפל היסטורי מבחינת האבטלה של 30 שנה; לא רק זה – אפשר להגיד על גבול האבטלה השלילי, דבר שהוא לא הגיוני, מכיוון שיש לנו 4.5% אבטלה, שזה אבטלה חיכוכית, ויש לנו עוד כ-300,000 עובדים זרים.

אלי כהן: ולכן, נכון להיום מי שרוצה עבודה במדינת ישראל – מוצא.

אלי כהן: את יודעת, אני הייתי בפגישה בחברת דן.

אלי כהן: היום הם מוכנים להציע למי שירצה לבוא ולהיות נהג אוטובוס – אומרים לו: תשמע, לא רק תגיע אלינו עם רישיון; תבוא אלינו, אנחנו נממן לך את הקורס, פלוס נשלם לך שכר באותה התקופה.

אלי כהן: ולכן – – –

ענת ברקו: אדוני השר, אני יודעת את זה, אבל אתה צריך – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה לא דיאלוג, זה לא דיאלוג.

יולי יואל אדלשטיין: שאלת את השאלה, היו לך שתי דקות.

אלי כהן: אבל אני רוצה לומר לך שאנחנו היום רוצים להיעזר, בין היתר, בבסיס של חיילי צה"ל לטובת מקצועות שהם חיוניים לתעשייה.

אלי כהן: האחד זה הנושא של מקצועות ההייטק.

אלי כהן: היום יש לנו מחסור של 15,000 עובדים – אני לא מדבר על מהנדסים – ואנחנו רוצים לקדם תוכנית.

אלי כהן: מתוכננת פגישה עם מנכ"ל משרד הביטחון, ללכת על תוכנית ששלושה חודשים יהיו על חשבון הצבא, שלושה חודשים על חשבון השחרור, וניתן לו את המקצוע הבסיסי.

אלי כהן: אגב, הוא מיידית ירוויח 10,000 שקלים ומעלה באותו מקצוע.

אלי כהן: לגבי הנושא של עבודה מועדפת, אני שוחחתי בנושא הזה גם עם שר האוצר.

אלי כהן: צריך לבוא ולזהות את הדברים שנדרשים, בין שזה נהגי משא, בין שזה עסקים קטנים, בין שזה מסעדות.

אלי כהן: הנושא הזה נבחן, ואת יודעת את הכתובת, את יודעת את ההתייחסות בנושא הזה.

אלי כהן: ולכן, אני מציע, חברת הכנסת ברקו, שיהיה דיון מקצועי עם הגורמים הרלוונטיים לבוא ולראות איך פותרים את זה.

ענת ברקו: יש ביום רביעי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, השואל הבא, בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אני מתנצל.

אלי כהן: גם רינה מצליח שכחה את הדפים, תרגיש בנוח.

מיקי לוי: רציתי לתת לשר עותק, שיהיה לו.

דב חנין: רגע, השר לא יודע את התשובה בעל פה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: כשיש לי מגמה, אז זה כדאי.

מיקי לוי: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בחודשים האחרונים, לאחר פגישות עם בעלי עסקים קטנים – המון פגישות – בכל הנוגע לפגיעה בהם בכלל ההכחשות של עסקאות אשראי – מזמינים משהו בטלפון, מגיעים, נותנים את השירות, ולאחר מכן מקבל השירות מבטל אותם – אני פועל מול הפיקוח על הבנקים להכנסת מכשירי סליקה נייחים וניידים, כמו באירופה ובארצות הברית; מכשירי סליקה שיחייבו את הרוכש שבוחר לשלם בבתי העסק באשראי להקליד את הקוד הסודי שלו בן ארבע הספרות, וכך למנוע רכישות עם כרטיסי אשראי גנובים, וכן למנוע מצבים של הכחשות עסקה, כפי שנוהגים היום נוכלים שגורמים לפגיעה קשה בכיסם של בעלי עסקים.

מיקי לוי: ראיתי עסקים שיש להם חובות אבודים של לעתים מאות אלפי שקלים.

מיקי לוי: לשמחתי, בבנק ישראל הרימו את הכפפה, ובחודש אוגוסט הקרוב היה צריך להיכנס מכשיר סליקה חדש שיחייב את הקלדת הקוד, מכשיר שבית העסק יידרש לרכוש אותו בעלות של כמה מאות שקלים.

מיקי לוי: כמה מאות שקלים.

מיקי לוי: אני מבין כי משרדך – אלא אם כן תגיד אחרת – מתנגד כרגע למציאות זו, ואני אומר לך בשם בעלי העסקים: הם מעוניינים בכך, מה עוד שחברות כרטיסי האשראי, גם הן נושאות באחריות ומפסידות כסף, בגלל הרצון שהנטל הכלכלי לא ייפול כולו על בית העסק.

מיקי לוי: כאשר נגנב כרטיס אשראי, אדוני, במציאות הנוכחית של אי-הקשת קוד אישי בעת ביצוע עסקת אשראי, חברות האשראי נאלצות לספוג עלות עסקאות שנעשו על ידי הגנב, כך שגם להן יש אינטרס להכנסת מכשירים אלו אל תוך בתי העסק.

מיקי לוי: אדוני השר, מהי עמדת משרדך בסוגיה?

מיקי לוי: האם תתמוך בהשתתפות של חברות כרטיסי האשראי ברכישת המכשירים החדשים מצד בעלי העסקים, ובכך – להוריד מהם את הנטל?

מיקי לוי: האם תוכל לסייע שהמכשירים הללו, בהתאם להסכמה על חלוקת העלויות, ייכנסו בהקדם האפשרי, ובכך להביא בשורה לבעלי עסקים שמחכים לשינוי הזה?

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: תודה, אדוני היו"ר.

אלי כהן: חבר הכנסת לוי, קודם כול אני רוצה לפתוח ולהודות לך על החלק הפעיל שלקחת בנושא של המפעלים בדרום.

אלי כהן: אני חושב שהדבר הזה היה חשוב, ועשית שם עבודה מצוינת.

אלי כהן: אני שמח, אגב, לומר לך שירדתי יחד עם הצוות הבכיר של המשרד לקריית גת, ולכל עובדי ויסוניק וסוגת יימצא פתרון.

אלי כהן: ויש שם, לשמחתנו, ביקוש הרבה יותר גדול.

אלי כהן: יש רק דבר אחד, חבר הכנסת לוי, שאנחנו צריכים להגיד לכל אותם בעלי מפעלים: לפני שאתם ישר מנופפים בחרב הפיטורים, קודם תפעלו ביושרה, תגישו את הבקשה; לא תגידו כמה אנחנו מפטרים, ואחרי זה – זה.

אלי כהן: אבל לעצם העניין, אני מברך אותך על המעורבות שלך.

מיקי לוי: אני מאוד מודה לך על הפעילות הזאת.

מיקי לוי: זה לא היה בעבר.

אלי כהן: אני חושב שהמעורבות שלך הייתה ברוכה והייתה נכונה, כי היא הייתה על סדר-היום.

אלי כהן: לגבי הנושא הזה של הקוד, קודם כול, אנחנו בעד זה שיהיה קוד, אבל יש שאלה אחת פשוטה: מי צריך לשלם את זה?

אלי כהן: הרי מה קורה?

אלי כהן: מי זה שבעיקר ייהנה מכך שהיקף הרמאויות, ברגע שמכניסים את הקוד, יקטן?

אלי כהן: ייהנו מזה חברות כרטיסי האשראי, מכיוון שנכון להיום חברת כרטיסי האשראי מבטיחה לבעל עסק שגם אם יש רמאות כזאת או אחרת הוא מקבל את התשלום.

אלי כהן: כל מסוף כזה עולה בין 1,000 ל-2,000 שקלים – ואנחנו מדברים על תוספת מאוד משמעותית על העסקים.

אלי כהן: לכן אמרנו לבנק ישראל שאנחנו תומכים, אבל אם מי שהולכים ליהנות מהכנסת ה-pin code הם חברות כרטיסי האשראי, נכון שחברות כרטיסי האשראי ובנק ישראל ייקחו חלק בנטל של עלות המכשירים, ובעיקר – לעסקים קטנים ובינוניים.

אלי כהן: אני שמח לומר לך שנפגשתי עם המפקחת על הבנקים, והיא מסכימה להעמיד קרן לטובת הנושא.

אלי כהן: לכן, אנחנו רוצים להעמיד קרן לטובת העסקים הקטנים והבינוניים, שהם יוכלו לבוא ולממן את זה.

אלי כהן: אתה יודע, עסק – יש לו שלוש קופות, פתאום יש לו עוד 8,000-7,000 שקלים הוצאה.

אלי כהן: ולכן, זה הסיכום.

אלי כהן: אנחנו תומכים במהלך.

אלי כהן: המהלך יהיה דיפרנציאלי – העסקים הגדולים ידעו להתמודד.

אלי כהן: בנוסף לזה, אמרנו למפקחת על הבנקים: אם את, לצורך העניין, רוצה שעסקים יישאו בנטל, בואי תודיעי בד בבד על הורדת העמלה הצולבת, שהיום עומדת על 0.7%.

אלי כהן: ואני מזכיר לך שבנק ישראל הבטיח במסגרת דיוני הוועדה שזה ירד.

אלי כהן: לכמה?

אלי כהן: חברי הכנסת, אנחנו רצינו 0.3%, הם דיברו על משהו בין 0.7% ל-0.3%.

אלי כהן: ולכן, יהיה מהלך כולל: 1.

אלי כהן: הכנסת המכשירים; 2.

אלי כהן: הורדת העמלה הצולבת; 3.

אלי כהן: קרן לעסקים קטנים.

אלי כהן: ואז יהיה לנו פתרון גם בהורדת יוקר המחיה וגם סיוע לעסקים קטנים, והיא מסכימה לזה.

אלי כהן: היא דיברה על קרן מסוימת, ואנחנו רוצים שהקרן תהיה קצת יותר גדולה.

אלי כהן: אגב, העלות המשקית היא 140 מיליון שקלים – שנדע את העלות המשקית.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר ולחבר הכנסת השואל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשות אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אכן, בישראל יש בעיית פריון, והשכר בישראל, אגב, מפגר אחרי הפריון.

דב חנין: צריך להעלות את השכר וצריך להעלות את הפריון.

דב חנין: בהקשר הזה אני מברך על האמירה החשובה שלך בתחילת השעה הזאת, שאמרת שבעיית הפריון בישראל קשורה לשתי סוגיות מפתח: סוגיית ההכשרות וסוגיית הציוד.

דב חנין: ואני חושב שזו אמירה מאוד מאוד מדויקת ומאוד מאוד חשובה, ואני מברך על הדברים שאמרת כאן.

דב חנין: בהמשך לסוגיית סגירת המפעלים בנגב שמטרידה אותנו, אני רוצה לחזור ולהתייחס לנגב המזרחי, שהוא אזור שרמת האבטלה בו גבוהה יותר מאשר באזורים אחרים בארץ.

דב חנין: אני מכיר את הפעילות שלך, אדוני השר, בדימונה, ואני מברך עליה.

דב חנין: הייתי רוצה שתתייחס גם לעיר הגדולה השנייה שנמצאת באזור, ערד.

דב חנין: שם, כפי שאדוני יודע, נסגרו שורה של מפעלים.

דב חנין: אנחנו פה בכנסת ליווינו את המאבק הקשה של עובדי מגבות ערד נגד סגירת המפעל הזה.

דב חנין: מהן הבשורות ומהם הדברים שמתוכננים בערד בתקופה הקרובה?

דב חנין: וסוגיה רוחבית יותר, שאני שומע עליה תלונות מהרבה מאוד מפעלים קטנים ובינוניים, היא סוגיית החיבור לגז.

דב חנין: לחיבור לגז יש השלכות מאוד גדולות על הפחתת העלויות של מפעלים קטנים ובינוניים.

דב חנין: אני יודע שזה נושא שהוא לא רק בידי משרדך אלא גם בידי משרד התשתיות הלאומיות, אבל מהזווית של משרד הכלכלה ומהזווית של משרד התעשייה, הלחץ לחבר את המפעלים הקטנים והבינוניים לגז חייב להיות מאוד מאוד אינטנסיבי, כי לדבר הזה יש משמעות גדולה מאוד לגבי העלויות של המפעלים הללו.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת חנין, אכן, הסוגיה של הפריון היא לא בעיה בעובדים, כפי שציינו; ציינו את שתי הבעיות: הכשרה וציוד.

אלי כהן: בנושא ההכשרה תקציב הממשלה עלה מ-50 מיליון שקלים ל-200 מיליון שקלים, פי ארבעה, ונוסף על כך תקציב האוניברסיטאות להכשרה במקצועות שהמדינה חפצה בהם עלה ב-700 מיליון שקלים, ואנחנו נראה את הפירות בעוד שנתיים ושלוש.

אלי כהן: בהמשך למה שאמרה קודם חברת הכנסת ברקו, יש, אגב, נושא שאנחנו בוחנים – גם הנושא של הכשרת חיילים, גם הנושא של הכשרה במסגרת מקום התעסוקה, כדי לתת פתרונות גם לטווח הקצר, ומתן תמריצים לחברות שיחדשו את הציוד, אם זה באמצעות פחת מואץ, אם זה באמצעות מענקים לרכישת ציוד חדש.

אלי כהן: ציוד חדיש יותר מוביל לפריון גבוה יותר, והעובד הישראלי דווקא ניחן בחריצות גבוהה ובמסירות רבה, גם בהשוואה למדינות אחרות בעולם.

אלי כהן: בנושא של הנגב המזרחי, דיברת על סגירת מפעלים, אז – אנחנו נמצאים במצב, בנגב, שיש הרבה יותר מפעלים שנפתחים, גם בנגב המערבי; פארק תעשייה נועם הוא הצלחה גדולה, עם מפעלי עוגן שנמצאים שם, שלב ג' שלו כבר שווק.

אלי כהן: בנגב המזרחי אנחנו ראינו בדימונה – ראש העיר שם, בני ביטון, עושה עבודה מצוינת – יש שמונה מפעלים שנפתחו שם לאחרונה.

אלי כהן: הייתי שם בפתיחה של מפעל לפני כשלושה שבועות, ואנחנו רוצים שהמגמה הזאת תימשך, ולכן נתנו 85 מיליון שקלים לטובת מפעלים נוספים.

אלי כהן: 85 מיליון שקלים – מכיוון שאנחנו נותנים מענקים בשיעור שבין 20% ל-30%, המשמעות היא השקעות נוספות ברמה של כ-400 מיליון ש"ח, ולכן ייפתחו מפעלים נוספים.

אלי כהן: היינו גם בירוחם – הייתי שם לפני כשלושה ארבעה שבועות.

אלי כהן: גם שם – לסייע למפעלים קיימים.

אלי כהן: אנחנו רואים את היקף הבנייה, ולכן, הצורך בתעסוקה הוא חשוב.

אלי כהן: חשוב לנו לא רק להביא לנגב תעסוקה, אלא להביא תעסוקה איכותית.

אלי כהן: מי שמחפש להביא לשם מפעלים בשכר מינימום – זה דבר שאנחנו פחות חפצים בו.

אלי כהן: אנחנו לא רוצים ליצור אוכלוסיות חלשות אלא דווקא להביא לשם מפעלים מתקדמים.

אלי כהן: אפרופו דימונה, הולך להיפתח שם מרכז של סייבר להכשרה של 120 סטודנטים, והוא ילך ויגדל, והוא יוכל למשוך חברות איכותיות נוספות.

אלי כהן: בעניין ערד, אנחנו הקצינו לאחרונה קרקע לחברה בתחום הבנייה שטוענת שהיא תשקיע שם 300 מיליון דולר ותקלוט עד 1,500 עובדים.

אלי כהן: את החלק שלנו עשינו – הקצינו את הקרקע במהירות, ביעילות.

אלי כהן: תהיה שם תעסוקה גם לבני המקום, גם לבני מיעוטים, והייתה לנו גם פגישה בנושא עם ראש העיר, שהיה אצלי במשרד.

אלי כהן: התוכנית של 85 מיליון שקלים היא, כאמור, לערים דימונה, ערד וירוחם, ולכן הן נכללות.

אלי כהן: בנושא של החיבור לגז, יש צוות משותף של משרד האנרגיה ושל משרד הכלכלה, ואנחנו עכשיו הולכים לפטור מפעל-מפעל.

אלי כהן: אגב, אני בעד השוק החופשי.

אלי כהן: אני חושב שבנושא הזה המדינה בחלק מהדברים שגתה, לדעתי, כשהעבירה את הנחת התשתיות לחברות פרטיות.

אלי כהן: בעיני, תשתית זה דבר שהמדינה צריכה להניח אותו, לא צריכים לעשות חישוב כלכלי בענייני תשתית, כי אחרת לא היינו סוללים גם קו מים לצפון או לדרום.

אלי כהן: הולך לצאת מכתב לחברות שלא יעמדו בדדליין של הנחת תשתיות הגז שהאחריות תועבר למדינה, וכנראה לחברה הממשלתית נתיבי גז, כדי שזה יהיה באחריות המדינה.

אלי כהן: המדינה צריכה להיות אחראית, ולא החברות הפרטיות.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מסעוד גנאים: לא אני?

יולי יואל אדלשטיין: אתה הבא בתור, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה – הכול מסודר, הרישום מסודר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני אחזור על שאלה שדומה לשאלת חברתי עאידה, וזה על אזורי התעשייה ואזורי התעסוקה, מאחר ששני הדברים האלה חשובים מאוד לתמיכה בכלכלת כל עירייה או כל מועצה מקומית ערבית.

מסעוד גנאים: וכולנו יודעים כמה המצב לקוי, והמצב הסוציו-אקונומי הנמוך של רוב היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: לכן, אזורי תעסוקה יגרמו לתנופה כלכלית וגם ייתנו הכנסה לעיריות.

מסעוד גנאים: שאלתי היא לא לגבי כמה אזורי תעשייה מתכננים, אלא מה עם שיווק מגרשים באזורי תעשייה.

מסעוד גנאים: אני יודע שלמשל בעיר שלי, סח'נין, יש אישור לאזור תעשייה, אבל עדיין זה מתעכב, אני לא יודע למה.

מסעוד גנאים: ברצוני לשמוע אם יש לך תשובה.

מסעוד גנאים: דבר שני, דובר על תוכנית חדשה לפיתוח אזורי תעשייה.

מסעוד גנאים: איפה יהיו האזורים האלה?

מסעוד גנאים: מה התקציבים המיועדים לאזורים האלה?

מסעוד גנאים: וכבודו יודע שהרבה עסקים בורחים מהיישובים הערביים, כי אין בהם אזורי תעשייה מסודרים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מסעוד גנאים, כמה דברים; 1.

אלי כהן: לשאלתך בעניין התקציב, סך התקציב של פיתוח אזורי תעשייה במדינת ישראל הוא כ-150 מיליון שקל בשנה.

אלי כהן: כ-40% ממנו מיועדים לאזורים של בני מיעוטים, כלומר כ-60 מיליון שקלים בשנה – זה הסכום שמיועד.

אלי כהן: 2.

אלי כהן: לאזורי עדיפות לאומית א' – וחלק מהיישובים האלה נכללים – אנחנו נותנים מגוון רחב מאוד של מענקים.

אלי כהן: קרקע בפטור ממכרז; סבסוד עלות הפיתוח.

אלי כהן: מענקים בין 20% ל-30% למי שיקים שם מפעל.

אלי כהן: אני גם מזמין אותך, ואם יש יזמים שרוצים להגיע, אנחנו נפעל.

אלי כהן: מבחינתנו, כל מפעל שרוצים לפתוח באזור תעשייה – נסייע.

אלי כהן: אגב, היה אצלנו מפעל מסח'נין, מפעל שמתעסק בתחום הזכוכיות – אני מניח שאתה יודע – –

מסעוד גנאים: כן.

אלי כהן: – – והייתה פנייה, ואנחנו גם עזרנו להביא פועלים ולפעול ולקדם.

אלי כהן: יש לנו סוגיה בחלק מהכפרים והמועצות, שהמגרשים הם על קרקעות פרטיות, וזאת סוגיה בעייתית.

אלי כהן: בכל המקומות שיש קרקעות מינהל אנחנו דואגים לשחרר חסמים.

אלי כהן: בקרקע פרטית אנחנו לא יכולים לחייב את הבן אדם – זאת קרקע שלו.

אלי כהן: אנחנו אפילו עשינו דבר שהוא חריג – אישרנו פיתוח בקרקעות פרטיות על חשבון המדינה, דבר שהוא חריג.

אלי כהן: ולכן, אם יש קרקעות מינהל, אני מזמין אותך לפנות אלי, ואתה תראה איך אנחנו פותרים את זה בצורה מלאה.

אלי כהן: שוב, אם אתה תרצה את האזורים, אני אשמח לתת לך – איפה האזורים, איפה מפותח – ואם יש גם סוגיות ספציפיות, תביא אלינו את בעלי המפעלים.

אלי כהן: אנחנו נותנים סל רחב של מענקים, הקצאות קרקע וסבסוד עלות הפיתוח.

אלי כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

יוסי יונה: אדוני השר, הרשה לי קודם, באמת, ברכות על התייחסותך העניינית לנושאים שהם בתחום אחריותך.

יוסי יונה: ברצוני לשאול: אתה יודע, אדוני, בשל העלייה בתוחלת החיים, יש סבים וסבתות רבים שטרם פרשו מעבודתם, ועל כן פעמים רבות אין בן משפחה שפנוי לטפל בילד.

יוסי יונה: אדוני השר, ברצוני לשאול אותך את השאלה הבאה: מה עמדתך ביחס לאפשרות לתת לסבים ולסבתות לזקוף על חשבון ימי המחלה הצבורים שלהם ימי היעדרות לטובת טיפול בנכדם, במצב שבו הורים לילדים עד גיל 12 אינם יכולים להיעדר מעבודתם מסיבות שונות – האם תתמוך בחקיקה שתבקש לקדם יוזמה כזאת?

יוסי יונה: אני רק רוצה לציין – – –

אלי כהן: רק לא הבנתי, הסבים והסבתות עובדים או לא עובדים?

יוסי יונה: עובדים.

אלי כהן: עובדים ומסייעים לילדים.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: ואני גם רוצה להעיר את תשומת לבך שאנחנו מנסים לשתף פעולה, חבר בסיעה שלך, כדי לקדם יוזמת חקיקה כזאת, ואני אשמח לשמוע את דעתך בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יונה, קודם כול, אפשר להתחיל בברכה: החוק של הילדים עבר, זה חוק חשוב, ואני חושב שכאן ההשתתפות הייתה – – –

יוסי יונה: אז אני גם רוצה להודות לך בהזדמנות הזאת, שלך היה באמת חלק פעיל בקידום של יוזמת החוק הזאת.

יוסי יונה: זו הזדמנות גם לומר לך תודה.

אלי כהן: זאת תרומתנו הצנועה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יכול לשבת ולשמוע את התשובה.

אלי כהן: זאת בהחלט תרומתנו הצנועה לחוק החשוב הזה, שעבר.

אלי כהן: לגבי הנושא של הסבים והסבתות, אני, אגב, במקרה זוכר שחתמתי על הצעת חוק כזאת שהגיש חבר הכנסת מייקל אורן.

אלי כהן: למיטב זיכרוני, הוא הגיש את ההצעה הזאת.

אלי כהן: אנחנו צריכים לראות את הסוגיה של העלות המשקית, לראות את הסוגיה.

אלי כהן: אחרי שנוכל לראות מה העלות המשקית – אנחנו היום מכירים – אנחנו היום יודעים שהזוגות הצעירים, בשונה מבעבר – פעם היה מספיק שבן משפחה אחד יצא לעבודה; היום צריכים שני בני הזוג להתמודד עם ההוצאות, ולכן הסיוע של הסבים והסבתות חשוב.

אלי כהן: אתה זוכר, החוק של הילדים עלה 5 מיליון שקלים.

אלי כהן: לעלות התקציבית יש חשיבות.

אלי כהן: אנחנו רוצים לקדם את החוקים באופן שנמצא את האיזון בין הדאגה לעובדים לבין מצב שלא נגרום לנטל בלתי סביר על העסקים.

אלי כהן: ולכן, ברגע שנראה את הנתונים, נראה את העלויות, נוכל להתייחס.

אלי כהן: לכן אני מציע לך, חבר הכנסת יונה, לבוא ולראות מה העלות המשקית, ואז נוכל בהתאם להתייחס לסוגיה הספציפית.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, עד שתי דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, ברכות.

איתן ברושי: עוד מותר לברך.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לך שבהתמודדות עם יוקר המחיה, שהיא אחד הדגלים של משרד האוצר ושל החברה הישראלית, יש פגיעה קשה בתוצרת המקומית, גם של החקלאות וגם של התעשייה.

איתן ברושי: הנה אני קורא היום בעיתון – אמרתי לך את זה בפרוזדור – שאחרי הדיונים בוועדת הכספים משרד הכלכלה יוזם ויתור על האחוזים האחרונים של המכס על הטונה.

איתן ברושי: אנחנו עדים – ראיתי הבוקר כותרת על יבוא ביצים, אבל בטח בקרוב יתחילו כבר לייבא את מה שנדמה שחסר בחגי תשרי.

איתן ברושי: הוקמה ועדה בטרם כניסתך לתפקיד, בראשות מנכ"ל האוצר – שאינני יודע מדוע לא מתפרסמות ההחלטות שלה – לבחינת מצב התעשייה.

איתן ברושי: ויש חשיבות גדולה לשוק המקומי, גם לחקלאות וגם לתעשייה.

איתן ברושי: ואני שואל אותך, כשר הכלכלה והתעשייה – אתה בטח זוכר ש"התעשייה" נוספה לשם "כלכלה" – איך אתה מתכוון לפעול באיזון הלא-פשוט הזה בין הרצון להוריד את העלויות, כאילו – בטונה למשל לא הורידו אגורה מהצרכנים.

איתן ברושי: הביאו טונה לא טובה, מפטרים מאות עובדים ופוגעים בתוצרת המקומית; במקרה הזה טונה זה חלקי.

איתן ברושי: איך אתה מתכוון לפעול – כשר הכלכלה והתעשייה, אתה לא עובד באוצר, אתה שר הכלכלה והתעשייה – איך אתה מתכוון לפעול כך שתהיה עדיפות בשוק המקומי לתוצרת של ישראל?

איתן ברושי: ועוד הערה קטנה: בישיבת ועדת שרים לחקיקה לפני שבועיים-שלושה עמדה הצעה שלי, שתעלה כנראה ביום רביעי, לקבוע ששר האוצר, בלי קשר באיזו מפלגה הוא, לא יכול לבד לעלות ולהוריד מסים ומכסים, לעלות ולהוריד מע"מ, לאשר יבוא פרוע – לבד, בלי לשאול אותך – במקרה זה בלי קשר לפוליטיקה – ובלי לשאול את שר החקלאות, למשל.

איתן ברושי: והנה, ועדת שרים לחקיקה מתנגדת.

איתן ברושי: שר החקלאות ערער פעמיים, ובסוף מצאו עילה כספית.

איתן ברושי: איך אפשר לנהל מדינה כשאיש אחד יכול לקום בבוקר מחלום ולאשר יבוא בלי בקרה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ברושי, קודם כול, כפי שאתה יודע, הנושא של עדיפות לתוצרת ישראלית נמצא – הוא נמצא גם בחקיקה לגבי מגוון מוצרים, ובמהלך החודש האחרון נוסף דבר שאני מניח שאתה מברך עליו – לא הזכרת אותו: הנושא של סימון מתוצרת ישראלית בכחול-לבן.

אלי כהן: כלומר, האפשרות לבוא ולתת לכל מי שקונה בסופר או במכולת או איפה שהוא קונה לראות מהו מוצר ישראלי, מתוך מטרה שייתנו תעדוף לתוצרת הישראלית – לכן הדבר הזה נעשה.

אלי כהן: אני רוצה לומר לך שבנושא של החקלאות, אנחנו רואים בחקלאות לא רק ענף כלכלי אלא ענף בעל חשיבות גדולה ברמה ההתיישבותית; ענף שיש לו ערכים נוספים, לא רק בצד הכלכלי.

אלי כהן: ולכן, בלא מעט מקרים, אתה יודע, אנחנו פעלנו ברגישות הנדרשת: 1.

אלי כהן: בנושא של הביצים – אתה יודע על ההסכם שהאריך שר האוצר לעשר שנים; 2.

אלי כהן: אנחנו צריכים לאזן בנושא הזה של יוקר המחיה.

אלי כהן: ואנחנו רואים – תיקח את הנושא של שמן הזית.

אלי כהן: שמן זית בישראל נמכר במחיר כפול בהשוואה לעולם.

אלי כהן: וכאן אנחנו מפעילים את הרגישות ועושים את המכסות במשורה.

אלי כהן: בעניין הטונה, הנושא של הטונה נבחן – אגב, אני לא זכרתי שדגים טונה במדינת ישראל, אלא אם כן יש ענף חדש, אז כאן עדיין אורזים את זה בישראל.

אלי כהן: אנחנו בוחנים את זה מהמטרה של העובד הישראלי.

אלי כהן: עכשיו אני אגיד לך עוד נקודה, חבר הכנסת ברושי.

אלי כהן: אם היינו פותחים בתחום הבשר האדום, לדוגמה, את המכסים בלי הגבלה, המשמעות היא שהייתה הורדה נוספת של 15%.

אלי כהן: מתוך מטרה לשמור על החקלאים, מתוך מטרה לשמור על אותם מפעלים שקיימים בתחום, נקבעה תוכנית מדורגת, מאוזנת, ואנחנו כולנו משלמים מחיר יותר גבוה במודע.

אלי כהן: במקומות שאין תעשייה ישראלית – תראה בתחום יבוא הטואלטיקה: אותם יבואנים בלעדיים שרק מפיצים, אתה רואה ששם אנחנו פועלים ביבוא מקביל, ביבוא אישי, פועלים להגביל את כוחם.

אלי כהן: ויש תזכיר חוק שיופץ מחר בנושא הזה.

אלי כהן: ולכן בעניין החקלאות אנחנו פועלים בזהירות וברגישות.

אלי כהן: גם בנושא של המכסים יש עבודה.

אלי כהן: הדברים, כמובן – קודם כול צריך גם את החתימה של משרד הכלכלה וגם של משרד האוצר.

אלי כהן: יש תמיד התייעצות בנושא הזה עם משרד החקלאות ועם החקלאים עצמם, וחקלאי שמפסיד, המדינה מסייעת לו.

אלי כהן: אני מזכיר לך, אגב – חבר הכנסת ברושי, קח לדוגמה את סוגיית הפלפלים שהייתה בערבה.

אלי כהן: כשהייתה שם ירידה חדה מאוד במכירות, שנבעה מהיחלשות הרובל ומקריסת הרובל ברוסיה, מה עשתה מדינת ישראל?

אלי כהן: הכניסה את היד לכיס ונתנה 100 מיליון שקלים לטובת החקלאים; בכלל דבר שלא קשור למדינת ישראל, אבל עשינו את זה על מנת לבוא ולסייע.

אלי כהן: אותו דבר בביצים, אותו דבר בתחומים האחרים.

אלי כהן: הסימון החקלאי גם היה.

אלי כהן: אבל אנחנו צריכים לבוא ולראות לנגד עינינו את יוקר המחיה, ולכן אנחנו פועלים כאן באיזון הנכון בין השמירה על החקלאות לבין יוקר המחיה.

אלי כהן: ואם יש חקלאים שמפסידים, אתה מוזמן לבוא, ונקיים – –

איתן ברושי: גם שמירה על התעשייה.

אלי כהן: – – נקיים פגישה בנושא הזה, פגישה מקצועית.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אברהם נגוסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, העוני קשור בקשר הדוק למקומות העבודה – אם יש עבודה או אין עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור לכבוד השר ש-52.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 6% מהאוכלוסייה הערבית מתחת לקו העוני, וזה בעיקר בגלל אי-העסקת נשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבודו התפאר באחוז האבטלה הנמוך, אבל אבטלה זה לא אומר אי-תעסוקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מובטל זה מי שעבד והתפטר או פוטר או עזב את מקום עבודתו, אבל מי שלא התחיל לעבוד – זה לא נכלל בסטטיסטיקה של האבטלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התוכניות של משרדך בקשר לתעסוקה של הערבים, ובמיוחד תעסוקת נשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי שליש מהנשים במגזר הערבי, באוכלוסייה הערבית, עובדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החלטת הממשלה 922 – עברו מאז יותר משנה וחצי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתקציב משרדך לתעסוקה למקומות תעשייה, לאזורי תעשייה ותעשייה משותפת, איך שכבודו אמר, כמה הושקע בפועל עד היום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי עם התוכנית יש לך לחמש שנים; עברו שנה ושבעה חודשים מאז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועוד נקודה: זה לא יכול להקל על האוכלוסייה הערבית אם החלוקה גם באגרות בנייה, גם בהיטלים, כל ההיטלים, וגם בארנונה – אם לא תהיה בהתאם למספר התושבים השותפים בכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שאזורי תעשייה שקיימים או מתוכננים, הערבים שם עם כ-40%, והארנונה שהם יקבלו היא רק 10%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אם אנחנו רוצים לטפל במצב של האוכלוסייה הערבית, אתם צריכים לקבל את החלוקה בהתאם למספר התושבים השותפים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: חבר הכנסת חאג' יחיא, קודם כול, בנושא של חלוקת הכנסות – חלוקת הכנסות נעשית באופן יחסי למספר התושבים בכל אזורי התעשייה של האשכולות, ובמרבית המקרים יש אפליה מתקנת לטובת היישוב הקטן.

אלי כהן: כלומר, אם היישוב הקטן היה צריך לקבל – אם נסכום את כל היישובים, מספר התושבים שנהנים מאותו אזור תעשייה משותף, הם היו צריכים לקבל חלק יחסי קטן יותר, ולרוב הם מקבלים חלק יותר גדול, על מנת לבוא ולתת.

אלי כהן: ועוד דבר, חבר הכנסת חאג' יחיא – הרבה פעמים באזור תעשייה משותף יש אפשרות למשוך חברות יותר אטרקטיביות, ולכן הדבר הזה נעשה.

אלי כהן: אחד הדברים שאנחנו עושים כדי לעודד קליטה של נשים ערביות זה לפתוח אזורי תעשייה קרוב לבית, מכיוון שחלק גדול לא רוצות לנסוע מרחק ארוך, מסיבות – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא נכון.

אלי כהן: בסדר, זה מה שאנחנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני ביקשתי מכולם שלא להפוך את זה לדו-שיח.

יולי יואל אדלשטיין: שאלת שאלה – – –

אלי כהן: חבר הכנסת חאג' יחיא, אז אני אומר לך, תראה, אזורי תעשייה רחוקים תמיד יש, כלומר, כאן אין בעיה.

אלי כהן: ולכן אנחנו פועלים לבוא ולקדם אזורי תעשייה קרובים לאותו יישוב.

אלי כהן: נוסף על כך יש מסלולי תעסוקה, ובמסגרת מסלולי התעסוקה יש בערך 340 מיליון שקלים מדי שנה, חלק משמעותי מהם לטובת בני מיעוטים, ומי שקולט אותם מקבל עד 30% משכרם למשך שלוש שנים.

אלי כהן: אנחנו גם מקדמים לא מעט פתיחה של מסלולי הייטק, גם ביישובים הערביים.

אלי כהן: אתה תוכל לראות מחר בנצרת שבעקבות חממה טכנולוגית שמשרד הכלכלה והתעשייה הקים הייתה אפילו השקעה של 20 מיליון דולר – תוכל לקרוא על זה מחר, אני מניח, באחד העיתונים; אתה תראה את זה.

אלי כהן: לגבי היקף ההשקעות – היקף ההשקעות היום במגזר, כדי לצמצם אפליה מהעבר, הוא פי שניים מחלקם היחסי באוכלוסייה, כלומר 40% – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אלי כהן: בפועל, בפועל אנחנו יכולים – אני מבטיח לך שתגיע התייחסות מסודרת לשולחנך, איפה היה השיווק ומה הסכומים שהיו בפועל.

אלי כהן: אנחנו נשלח את זה לך, וגם לחברת הכנסת תומא סלימאן, גם איפה שווקו קרקעות וגם סכום ההשקעה בפועל.

אלי כהן: נעביר את הנתון הזה.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון השואלים יהיה חבר הכנסת אברהם נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אברהם נגוסה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם נגוסה: כבוד השר, כנסת נכבדה, היום קיימנו דיון בוועדת העלייה והקליטה בנושא יישום תוכניות הממשלה לשילוב המיטבי של יוצאי אתיופיה, והמשרדים הוזמנו לדווח במסגרת המעקב.

אברהם נגוסה: אדוני השר, משרדך לא מבצע את התוכנית, לא מיישם את התוכנית, והתוכנית תקועה במשרד שלך.

אברהם נגוסה: אני רוצה להבין מה אתה הולך לעשות כדי ליישם את התוכנית כלשונה.

אלי כהן: רק – חבר הכנסת נגוסה, הם היום דיברו אצלך בוועדה על הסוגיה של הפרסום?

אברהם נגוסה: כן, וגם – –

אלי כהן: אז התשובה היא שהם דנו בנושא הפרסום.

אברהם נגוסה: – – בעניין של הכשרה, וגם בעניין של – – –

אלי כהן: בעניין הפרסום שהם טענו – אתה יודע למה אני מתכוון, חבר הכנסת נגוסה?

אברהם נגוסה: גם עידוד של עסקים קטנים וגם בפרסום, כן.

אלי כהן: טוב, אוקיי.

אלי כהן: למעשה, בתשובה על השאלה הזאת, חבר הכנסת נגוסה, הבנת שלא מיניה ולא מקצתיה, במה שנאמר כאן.

אלי כהן: אנחנו פעלנו לקדם את תוכניות הקהילה האתיופית בצורה חסרת תקדים, עם הכפלת המשאבים.

אלי כהן: למעשה, מה שהיה היום אצלך בדיון בוועדה היה טענה של חלק מבני הקהילה, שהפרסום שלנו במידה מסוימת יכול להיות אחרת, פוגעני, כלומר, חבר הכנסת נגוסה, הפרסום היה כי התוכנית כבר יצאה לפועל, ולא תוכנית שלא תצא.

אלי כהן: נכון להיום, אנחנו הפעלנו כבר מסלולי תעסוקה לבני הקהילה האתיופית, ואנחנו מזמינים מעסיקים, והיום אתה תראה את הפרסום הזה, שהוא קיים – תפתח חלק גדול מאתרי האינטרנט ותראה שהפרסום של משרד הכלכלה והתעשייה, שבו הוא אומר: בוא, תקלוט – ואני יכול לשלוח לך אפילו את המודעה – כבר קיים, זאת אומרת, גם זה דבר שכבר התחלנו; לפני חודש השקנו את התוכנית.

אלי כהן: מכיוון שראינו שלא התקבלו מספיק בקשות, מצאנו לנכון לצאת בפרסום ולהגיד למעסיקים: בואו תקלטו עובדים מבני הקהילה האתיופית, ואנחנו ניתן לכם את התמריצים הכלכליים – זה דבר אחד.

אלי כהן: דבר שני – עשינו שתי תוכניות נוספות שהן מאוד חשובות: עשינו תוכנית אחת לקליטת בני הקהילה במגזר ההייטק.

אלי כהן: אנחנו לא רוצים את בני הקהילה רק במקצועות עם השכר הנמוך, אנחנו רוצים אותם גם במקצועות של שכר גבוה, ושכר איכותי, של 10,000 שקלים ומעלה.

אלי כהן: זו תוכנית שהייתה.

אלי כהן: תוכנית שלישית, שגם היא ייחודית לבני הקהילה, ואנחנו כבר השקנו אותה – ואגב, אני רוצה לומר לך שב-4 בספטמבר – ואני מזמין אותך באופן אישי – תהיה במרכז האקדמי קריית אונו הצגה של התוכנית, ואתה מוזמן לשם באופן אישי, גם על ידי, ושם, במסגרת התוכנית, אנחנו נציג את המסלול שלנו לעסקים קטנים ובינוניים.

אלי כהן: התוכנית שלנו היא להעביר חלק מבני הקהילה מהשלב של שכירים – להיות בעלי עסקים, וכאן אנחנו אומרים להם שהם יוכלו לקבל מהמדינה הלוואה, בתנאים נוחים מאוד, של עד 150,000 שקלים לפתיחת העסק.

אלי כהן: הצגת התוכנית, חבר הכנסת נגוסה, תהיה בעוד פחות מחודשיים, ב-4 בספטמבר.

אלי כהן: אני מזמין אותך, ואשמח מאוד אם תיקח חלק.

אלי כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר הכלכלה, חבר הכנסת אלי כהן, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: הספקנו להשיב לעשרה חברי כנסת הודות לכך שהשר עמד יפה מאוד בזמנים, ותודה לכל הח"כים שהשתתפו בדיון.

נחמן שי: הוא משתפר.

יולי יואל אדלשטיין: 11 אפילו?

יולי יואל אדלשטיין: נכון, גברתי מתקנת אותי, 11 שואלים היו, אז ההספק לא רע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר לביטחון הפנים, חבר הכנסת גלעד ארדן, למסור בשם הממשלה הודעה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע כי בהמשך להחלטת הממשלה מס' 1754, מיום 31 ביולי 2016, בדבר העברת תחום התעסוקה ממשרד הכלכלה והתעשייה למשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, ובהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה להעביר את הסמכויות הנתונות לשר הכלכלה והתעשייה לפי החוקים שלהלן לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים: 1.

גלעד ארדן: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס׳ 15), התשע"ו–2016; 2.

גלעד ארדן: סעיפים 20(3), 117(א)(2), 136(א)(3), 143(ג)(1), 145(א)(2) ו-149(3) לחוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב, התשע"ו–2016; 3.

גלעד ארדן: סעיף 24(א)(3) לחוק הסדרת העיסוק בהדברה תברואית – זה בטח תברואתית, התשע"ו–2016.

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישור הכנסת להחלטה זו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מכיוון שנדרש אישור של המליאה בהצבעה, יש אפשרות לקיים דיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא את רשימת שמות חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו מעוניין לדבר – תגידו לי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין מעוניין לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע שאני סוגר את רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הציבור שצופה בנו עכשיו בוודאי שואל את עצמו במה הכנסת עוסקת בימים האלה, שבהם מצטברות בעיות מכל הכיוונים פה, עלינו – ימים קשים, מדאיגים, מסוכנים; אירועים קשים, איומים, באמת קשים ביותר, ביום שישי האחרון; אווירה קשה באזור, אווירה קשה בארץ.

דב חנין: ובמה הכנסת מתעסקת?

דב חנין: כרגיל, הכנסת עוסקת בהעברת סמכויות, בהזזת הגבינה, במשחקי תפקידים וכיסאות.

דב חנין: אני מזמין אתכם, עמיתי חברי הכנסת, להסתכל ולראות כמה דיונים כאלה אנחנו ניהלנו מתחילתה של הכנסת הנוכחית.

דב חנין: בכל כמה שבועות יש לנו הטקס הקבוע הזה: חלוקת סמכויות, העברת סמכויות, ניגודי עניינים.

דב חנין: אגב, אפרופו ניגודי עניינים של שרים, צריך לומר שעם כל העבודה הרבה שאנחנו עושים בעניין של ניגודי עניינים, הממשלה לא מצליחה להשתחרר מניגודי העניינים שלה, ומי שמצטיין לרעה בתחום הזה הוא ראש הממשלה, שעם כל ההחלטות על ניגודי עניינים, אנחנו רואים שהוא בעצם לא הצליח להוציא את עצמו מניגודי העניינים ולא הצליח להימנע מלעסוק באותם דברים שאסור היה לו לעסוק בהם בגלל קשרים אישיים ועסקיים שיש לו עם גורמים שונים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אז מזיזים את הגבינה, משחקים במשחקי הכיסאות והתפקידים, אבל לא פותרים בעיות.

דב חנין: לא פותרים את הבעיות החברתיות.

דב חנין: קחו למשל את בעיית הדיור, אותה בעיה שהביאה למחאה חברתית עצומה בשנת 2011.

דב חנין: מה קרה מאז למחירי הדיור בשנות שלטונו המתמשכות של בנימין נתניהו?

דב חנין: מחירי הדירות לקנייה הוכפלו, מחירי הדיור לשכירות עלו בצורה ניכרת.

דב חנין: לא פותרים את הבעיות החברתיות; גם לא פותרים את הבעיות המדיניות; לא מובילים את העם הזה למקום יותר טוב.

דב חנין: אנחנו נמצאים במציאות בלתי נסבלת של שנים רבות וממושכות של כיבוש ושליטה על עם שאינו מעוניין בשליטה הזרה עליו, אבל אצלנו הממשלה מתנהלת כאילו זאת מציאות שיכולה להמשיך ולהתקיים, עד שהיא מתפוצצת לנו בפנים פעם אחר פעם, עם קורבנות, עם טרגדיות, עם הרוגים, עם פצועים.

דב חנין: כל טיפה של דם, עמיתי חברי הכנסת, כל טיפה של דם שנשפכת היא מיותרת – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

דב חנין: – – ומצערת וצריך למנוע אותה.

דב חנין: אבל צריך למנוע אותה באמצעות שינוי המדיניות ובאמצעות התקדמות לכיוון אחר במקום המשחקים האין-סופיים בכיסאות ובסמכויות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר – איננו; אורלי לוי אבקסיס – איננה; עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; עליזה לביא – איננה; עמר בר-לב – איננו.

יצחק וקנין: איימן עודה, רוצה לדבר?

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה, מעוניין לדבר בנושא?

איימן עודה: לא.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: ג'מעה אזברגה – איננו; אוסאמה סעדי – איננו; מיקי לוי – לא מעוניין; תמר זנדברג – לא; מרדכי יוגב; אחמד טיבי.

יצחק וקנין: עאידה תומא סלימאן, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריך – עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, מדי חודש, שבועיים, אנחנו מקבלים הודעה כזאת מהממשלה על העברת סמכות מהמשרד הזה למשרד הזה.

עאידה תומא סלימאן: בתקופה האחרונה היו הרבה הצבעות על העברות ממשרד הכלכלה, במיוחד למשרד העבודה והרווחה והשירותים לאוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, אנחנו, כחברי כנסת וכאנשים שאמורים לעקוב אחרי העבודה של המשרדים, כבר מתבלבלים – כל נושא בסמכות של איזה משרד, וצריכים כל פעם לבדוק מחדש.

עאידה תומא סלימאן: אז תארו לעצמכם, כאשר אנחנו בודקים והולכים לבדוק עם אותו משרד – זה עלה אצלי הרבה פעמים בוועדות, כשאני צריכה לטפל בוועדה לקידום מעמד האישה בנושא מסוים, אנחנו פונים למשרד, והרבה מהנושאים מתעכבים עד שהמהלך הזה של העברת הסמכויות מתקיים באופן אמיתי.

עאידה תומא סלימאן: אצלנו פה בכנסת זה לוקח בדרך כלל אולי חצי שעה דיונים ואחר כך הצבעה, אבל ההעברה בפועל של התיקים, של המערכת, של המערכת הממוחשבת, לוקחת חודשים.

עאידה תומא סלימאן: אז זה דוחה ומעכב מתן שירות שהוא נחוץ ביותר לאזרחים, ודוחה גם קבלת החלטות.

עאידה תומא סלימאן: לכן אנחנו נגד, ואני מקווה שכולם יצביעו נגד.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – איננו; זהבה גלאון – איננה; יעל כהן-פארן – לא מעוניינת; ג'מאל זחאלקה – איננו; מיכאל מלכיאלי – איננו; אכרם חסון, מעוניין?

אכרם חסון: לא.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: יהודה גליק – איננו; אמיר אוחנה – איננו; טאלב אבו עראר – איננו; אילת נחמיאס ורבין – מוותרת; רויטל סויד – איננה; נאוה בוקר – איננה; נחמן שי – מוותר; מיכל בירן – איננה; יוסי יונה – איננו; איציק שמולי – מוותר; יואל חסון?

יואל חסון: אני מוותר.

יצחק וקנין: מוותר, מוותר.

יצחק וקנין: זוהיר בהלול – איננו.

יצחק וקנין: מרב מיכאלי?

יצחק וקנין: ממתינים בקוצר רוח.

מרב מיכאלי: מוותרת.

יצחק וקנין: מוותרת.

יצחק וקנין: יצחק הרצוג – מוותר; איתן ברושי – מוותר; איל בן ראובן – מוותר; מאיר כהן – איננו; קסניה סבטלובה – אינה; יחיאל חיליק בר – מוותר.

יצחק וקנין: אדוני השר, רוצה לסכם את הדיון?

יצחק וקנין: השר לביטחון פנים יסכם את הדיון.

יצחק וקנין: מייד לאחר מכן אנחנו נצביע על הודעת הממשלה.

יואל חסון: יש לו עשר דקות.

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: מוגבל זה בהצעת חוק טרומית, ולא בהודעה.

יצחק וקנין: אמרתי שהוא לא מוגבל בהודעת ממשלה, הוא מוגבל בהצעת חוק טרומית.

יצחק וקנין: עשר דקות, אדוני.

יצחק וקנין: אתה לא מוגבל.

גלעד ארדן: אני לא מוגבל, אבל הנושא מוגבל.

גלעד ארדן: כיוון שאני לא חייב לדבר רק על הנושא, אז יכול להיות שאני ארחיב קצת את הדברים.

גלעד ארדן: תראו, בסופו של דבר, העברת סמכויות היא חלק מהיציבות של הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: זה כל שבוע, כל שבועיים העברת סמכויות.

גלעד ארדן: כן, אנחנו משתפרים, כל הזמן במגמה של שיפור.

גלעד ארדן: את בטח זוכרת שהיו ימים שהשרה אורה נמיר הייתה שרת העבודה והרווחה.

איילת נחמיאס ורבין: ידעתי שאני אחטוף.

גלעד ארדן: לא, בכלל לא.

גלעד ארדן: להפך, אנחנו רוצים לחזור הימים הטובים, כאשר המשרדים והסמכויות היו מרוכזים במקומות הנכונים.

גלעד ארדן: סך הכול יש היגיון לחבר את הדברים יחד.

גלעד ארדן: כששר הרווחה והשירותים החברתיים רוצה לסייע ליישוב מסוים, אז בהחלט תחום העבודה הוא תחום מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה אתך, אם החינוך הטכנולוגי היה חוזר למשרד העבודה.

גלעד ארדן: למה?

איילת נחמיאס ורבין: לשם זה שייך; למשרד החינוך, בעצם.

גלעד ארדן: אה, עכשיו כבר שינית את זה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, לא, למשרד החינוך.

גלעד ארדן: אני חושב דווקא שמשרד שמטפל באוכלוסיות הכי חלשות ורוצה לייצר תוכניות משולבות, כמו תוכנית ויסקונסין ואחרות, אז יש חשיבות שגם תחום העבודה יהיה מרוכז אצלו.

גלעד ארדן: בעיני זה בטח קשור יותר מאשר למשרד שעוסקת בהגנת הצרכן, שעוסק בפיתוח אזורי תעשייה, בהסתכלות שהיא יותר מקרו-כלכלית.

גלעד ארדן: משרד הרווחה מסתכל יותר במיקרו על האזרח הקטן, או על הנושאים החברתיים.

גלעד ארדן: השמה של אוכלוסיות חלשות וסיוע להן לרכוש מקצוע ולהגיע למקום עבודה – אני חושב שזה דבר מאוד מאוד חשוב.

גלעד ארדן: אם אנחנו מדברים על כך, אז בכלל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שכשאנחנו מסתכלים על החברה הערבית, אז יש חשיבות רבה שהתוכניות הללו יתמקדו ויוכלו לתת מענה כוללני ליישובים חלשים.

גלעד ארדן: כשאני מדבר על יישובים חלשים, אין מה לעשות – בחברה הערבית יש פער היסטורי מאוד מאוד גדול, תשתיתי, ביישובים הערביים, והם סובלים גם מפערים בתחום של תשתיות פיזיות, גם מהנושא של אחוז אבטלה גבוה.

גלעד ארדן: אנחנו רוצים לדבר על העצמת נשים, אנחנו רוצים לתת מענה כולל.

גלעד ארדן: חלק מזה – אני חייב להזכיר את זה, כי זה תחום שקשור אלי – חלק מזה זה גם הנושא של אכיפת חוק וסדר, ואי-אפשר לנתק את זה גם ממה שראינו בסוף השבוע האחרון בפיגוע המצער, שמי שביצעו אותו היו מתושבי אום-אלפחם.

גלעד ארדן: אז זה נכון, וחשוב לי להדגיש את זה, שרוב תושבי אום-אלפחם, ורוב החברה הערבית בכלל, הם אנשים שומרי חוק וסדר.

גלעד ארדן: הם לא תומכים במעשה הזה, זה לא מייצג את הרוב.

נחמן שי: – – –

גלעד ארדן: מה אתה עושה – – –

נחמן שי: אני מסכים אתך.

גלעד ארדן: בסדר, אני אומר את זה בכל מקום.

גלעד ארדן: לצערי, תמיד ייקחו זנב של רבע אמירה שלי מכל מה שאמרתי וינסו לעוות את הדברים, לכן חשוב לי להבהיר את עמדתי בנושא הזה.

גלעד ארדן: היישובים הערביים סובלים שנים רבות מפיגור בכל התחומים הממשלתיים, מחינוך, דרך עבודה ורווחה, וגם דרך אכיפת חוק וסדר.

גלעד ארדן: אבל כפי שאני תמיד אומר במשרדי, אכיפת החוק והסדר היא הבסיס לכול.

גלעד ארדן: אי-אפשר שמערכת החינוך תצליח ביישוב אם ביישוב הזה יש אלימות במערכת החינוך ואין משטרה שתיתן מענה; אי-אפשר שיבואו משקיעים וייצרו מקומות עבודה אם המשטרה לא דואגת שלא תהיה שם סחיטת דמי חסות, ולא יהיה ירי או שימוש באמצעי לחימה בלתי חוקיים, וארגוני פשיעה בחברה הערבית יוכלו לעשות כרצונם.

גלעד ארדן: ודאי שאף משקיע לא יבוא ויפתח מפעלים ומקומות עבודה.

גלעד ארדן: ולכן, כשאנחנו מסתכלים גם על רמת הפשיעה בחברה הערבית – שהיא גבוהה יותר – ולצערי, גם הנושא של היגררות של צעירים לטרור לאומני, זה לא קורה בחלל ריק.

גלעד ארדן: זה קורה כי שנים רבות היה פיגור באכיפת חוק וסדר, היה מחסור בתחנות משטרה.

גלעד ארדן: כשאנחנו מסתכלים על רחבי מדינת ישראל, יש לנו כ-70 תחנות משטרה, אבל רק שלוש תחנות בערך ממוקמות בתוך יישוב ערבי.

גלעד ארדן: אנחנו מדברים על אום-אלפחם – אפילו שם, יישוב בגודל של 60,000 איש, יש תחנת משטרה שנותנת מענה, אבל איפה היא נמצאת?

גלעד ארדן: היא נמצאת מחוץ ליישוב בכלל, על כביש ואדי עארה.

גלעד ארדן: לדבר הזה יש בעיני משמעות, יש משמעות, כי כשאתה רוצה לפצח פשיעה, ואתה רוצה להרתיע, ואתה רוצה שתהיה תחושה של חלק מהמדינה וחוק וסדר, תחנת משטרה זה אחד מסמלי הריבונות.

גלעד ארדן: תחנת משטרה בתוך היישוב הופכת להיות חלק מהקהילה; יש לה מידע יותר טוב, יש לה מודיעין יותר טוב.

גלעד ארדן: אני אומר את הדברים האלה, עוד פעם, כי בעיני הכול זה אותה מעטפת.

גלעד ארדן: אי-אפשר לדבר על היכולת לייצר כלכלה טובה, לייצר מקומות עבודה, לטפל בגורמים חלשים על ידי משרד הרווחה, כשאין לנו את הבסיס.

גלעד ארדן: הבסיס זה אכיפת חוק וסדר על ידי משטרת ישראל.

גלעד ארדן: ולכן, בהקשר הזה אני מאוד גאה על כך שאנחנו מקדמים היום תוכנית היסטורית.

גלעד ארדן: אני לא משתמש הרבה במינוח הזה, אבל היא באמת תוכנית היסטורית, כי יש כאן פער ארוך שנים, של כל ממשלות ישראל, שאולי היה להן נוח להישאר מחוץ לחברה הערבית, לא להתעמת עם הנושא של הפשיעה, הנושא של אי-ידיעת השפה, לפעמים, בגלל הסכסוך ההיסטורי רב-השנים.

גלעד ארדן: וכך, גם החברה הערבית תפסה, לצערי, את המשטרה כגורם שבא מבחוץ, כגורם שמתערב לא ביום-יום, לתת מענה על אלימות בתוך המשפחות, על בעיות של תאונות דרכים, אלא כגורם שרואים רק כאשר יש הפגנות גדולות, כאשר יש אלימות, כאשר יש חסימת כבישים – רק אז הציבור הערבי היה רואה את המשטרה, או לא עלינו בהריסות בתים, וזה כמובן יוצר אנטגוניזם מאוד גדול למשטרת ישראל.

גלעד ארדן: בכל הבעיות הללו – שבעקיפין, כפי שהסברתי, יטפלו גם ברווחה וביצירת מקומות עבודה בחברה הערבית, אדוני היושב-ראש – התוכנית של המשרד לביטחון פנים באה לטפל.

גלעד ארדן: כי כאשר אנחנו היום – והקמנו מינהלת, ולראשונה מאז קום המדינה, אדוני היושב-ראש, אני בטוח ששמת לב, מונה סוף-סוף ניצב ערבי מוסלמי; לא מפא"י מינתה, לא מפלגת העבודה מינתה.

גלעד ארדן: בתקופת הליכוד מונה ניצב ערבי מוסלמי, סוף-סוף – מעולה, מוכשר, לא עשינו לו טובה, הוא עשה לנו – ג'מאל חכרוש מכפר כנא, והוא היום בעצם בונה את כל האמון שאנחנו כל כך זקוקים לו בין משטרת ישראל לחברה הערבית.

גלעד ארדן: זה לא אומר שזה קל.

גלעד ארדן: לצערי, עדיין יש גורמים קיצוניים שלא רוצים את המשטרה בתוך היישובים הערביים, כי הם מערבבים את זה עם הסכסוך הפלסטיני–ישראלי, ומבינים שברגע שהמשטרה נוכחת בתוך היישובים הערביים – להם לא אכפת שזה יציל חיים של צעירים ונוער מפשיעה ומתאונות דרכים; אותם מעניין שהחברה הערבית לא תשתלב ולא תהיה חלק ממדינת ישראל.

גלעד ארדן: אבל אנחנו לא מתייאשים, ואנחנו הבאנו לכך תקציב היסטורי של כמעט מיליארד וחצי שקלים, והתוכנית הזאת אמורה להביא להקמתן של 15 תחנות משטרה חדשות.

גלעד ארדן: זו דרמה – עד היום, אמרתי, שלוש תחנות בתוך היישובים הערביים, בערך, ואנחנו מדברים על 15 תחנות משטרה.

גלעד ארדן: עד היום.

גלעד ארדן: הציבור הערבי הוא כמעט 20% מאוכלוסיית מדינת ישראל; אם אתם שואלים כמה שוטרים מוסלמים יש במשטרת ישראל – פחות מ-2%, 1.8%.

גלעד ארדן: זה משליך כמובן גם על האמון, אבל גם על היכולת לפצח פשיעה.

גלעד ארדן: אם אין מספיק דוברי ערבית, אז אין בלשים דוברי ערבית, ואין מספיק עמדות האזנת סתר שמאחוריהם יושב מישהו שמבין גם שיחות בערבית, וכל זה משליך על היכולת לפצח פשיעה חמורה ולהביא אל מאחורי סורג את העבריינים הכבדים שבחברה הערבית.

גלעד ארדן: כשאנחנו היום מבינים זאת, אז אנחנו גם מנסים לצרף למשטרה הרבה יותר – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: אם אני לא אעשה את זה, אז – – –

גלעד ארדן: – – הרבה יותר שוטרים מוסלמים, שאנחנו רוצים אותם מאוד במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: לשם כך, בהנחייתי, גם פנינו בקמפיין בשפה הערבית, סוף-סוף – גם זה לא קרה מעולם שהמשטרה פרסמה בשפה הערבית.

גלעד ארדן: למי שלא יודע, היום משטרת ישראל היא הגוף הממשלתי היחיד שיש לו גם דף פייסבוק בערבית, שכל הודעה שהמשטרה מוציאה, או מידע לציבור, מתורגם גם לשפה הערבית ועולה גם בדף הפייסבוק שלנו.

גלעד ארדן: אני בטוח שחבר הכנסת אוסאמה סעדי מודע לשינויים שמתחוללים היום במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: גם בקורסים ובהכשרות של משטרת ישראל עשינו את השינויים הנדרשים כדי שידיעת השפה לא תהווה מכשול שעל בסיסו הרבה מאוד מועמדים איכותיים, צעירים ערבים, לא יתקבלו למשטרת ישראל.

גלעד ארדן: אני שמח לבשר, אדוני היושב-ראש, שכבר בשנת 2017, השנה, אחוז המתגייסים המוסלמים למשטרת ישראל קפץ פי ארבעה אל מול הנתונים שהיו בכל שנה.

גלעד ארדן: כלומר, אם בכל שנה, בממוצע, מתוך כלל המתגייסים למשטרה פחות מ-2% הם מוסלמים, השנה, ב-2017, 8% מאלו שהתגייסו עד כה למשטרה הם ערבים מוסלמים.

גלעד ארדן: זו ממש מהפכה.

גלעד ארדן: וכשאנחנו מדברים כאן על העברת סמכויות ממשרד למשרד, ומדברים על הצורך לחזק את משרד העבודה והרווחה והשירותים החברתיים, ולתת לו את – יושב-ראש הקואליציה, אני כבר בסוף הסיכום שלי, כן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: האנשים מסתובבים באולם.

יצחק וקנין: אם הם ישבו במקומות, אנחנו יכולים להצביע.

יצחק וקנין: אי-אפשר למשוך את זה עדי עד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בגין, אנא שב במקומך, אנחנו עוברים להצבעה תכף.

יצחק וקנין: חברת הכנסת, השרה גילה גמליאל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת סמוטריץ, שב במקומך, אנחנו תכף עוברים להצבעה.

גלעד ארדן: אז כשאנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש, על הצורך להעביר סמכויות ממשרד הכלכלה ולחזק את משרד הרווחה והשירותים החברתיים גם בסמכויות בתחום העבודה כדי לדבר על פתרון כוללני ומקיף לאוכלוסיות המוחלשות, שאנחנו כל כך רוצים להעצים אותן, אז חייבים להבין שההסתכלות היא הסתכלות רחבה יותר: באילו יישובים אנחנו מתמקדים, אילו תחומים נוספים אנחנו חייבים לחזק באותם יישובים חלשים, כדי שפעילות הרווחה ויצירת מקומות העבודה – אם אנחנו לא נטפל באותם תחומים, אין סיכוי שזה יקרה.

גלעד ארדן: ופה הנושא של אכיפת חוק וסדר, כפי שאנחנו מבינים, בשנה האחרונה, בגלל אחוז האוכלוסייה הערבית, למשל, שמעורבת, אפילו שהממשלה משקיעה המון בשנים האחרונות בחברה הערבית – בתשתיות, בתחבורה, ברווחה, ביצירת מקומות עבודה, אם זו לא הסתכלות כוללת, גם בנושא של אכיפת חוק וסדר, היכולת להצליח להוציא את האוכלוסיות המוחלשות האלה ממעגל העוני ולהביא אותן לתוך מעגל העבודה – מה שאולי יביא לכך שהם פחות ופחות יזדקקו לשירותי הרווחה – זה דבר שהסיכוי לו יהיה קטן עד מזערי.

גלעד ארדן: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה מבקשת להעביר את הסמכויות כפי שהצגתי, ולהצביע בעד העברתן.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים והשרה גילה גמליאל, אנא שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, על הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטתה להעביר את הסמכויות הנתונות לשר הכלכלה והתעשייה לפי החוקים שהוצגו לעיל לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים פעם אחת על שלוש הבקשות – הסעיפים.

יצחק וקנין: אם כן, שלושת הסעיפים בהצבעה אחת.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד הודעת הממשלה – 41

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 41 בעד, 29 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הודעת הממשלה אושרה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להודעת ועדת הכנסת על הקמת ועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בהצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

קריאה: אני נגד, והצבעתי בעד.

יצחק וקנין: אין מה לעשות.

יצחק וקנין: אי-אפשר לשנות את ההחלטה.

יצחק וקנין: לפרוטוקול הוא יכול להגיד מה שהוא רוצה, אבל את ההצבעה זה לא ישנה.

יצחק וקנין: אני כבר הכרזתי על ההצבעה והכרזתי על הכול, וודאי שאני לא יכול לשנות כלום.

יצחק וקנין: יציג את ההודעה יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: אגב, יש שתי החלטות.

יצחק וקנין: החלטה של ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי לדיון בוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט – על זה תהיה הצבעה.

): תודה חברים, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מייד לאחר ההודעה תהיה הצבעה.

): זו הודעה קצרה, אז אני מציע לחברי הכנסת לשבת.

): לי יש פה נוסח אחד, ואני מבקש את אישור הכנסת להצבעה.

יצחק וקנין: יש לך הרכב הוועדה.

יצחק וקנין: צריך להודיע עליו.

): ביום י"ד באייר התשע"ז, 10 במאי 2017, החליטה הכנסת להעביר לוועדת החוקה, חוק ומשפט את הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, פ/1989/20, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הכנסת החליטה להציע לכנסת להעביר את ההצעה לדיון בוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט בראשות ועדת הכנסת.

): הוועדה תהיה בת 16 חברים – שמונה חברים מכל ועדה, בהרכב שלהלן.

): מטעם ועדת הכנסת: חברי הכנסת אמיר אוחנה – יושב-ראש הוועדה; מיקי מכלוף זוהר; אברהם נגוסה; יואל חסון; איילת נחמיאס ורבין; עבדאללה אבו מערוף; יואב בן צור ורוברט אילטוב.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט: חברי הכנסת נורית קורן; ציפי לבני; אוסאמה סעדי; יעל גרמן; טלי פלוסקוב; ניסן סלומינסקי; אורי מקלב ומיכל רוזין.

): לאחר הודעה זו אני מבקש את אישור הכנסת להצעה.

): זהו?

יצחק וקנין: זהו, אתה גמרת את ההודעה שלך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

): אני מבקש את אישור הכנסת.

יצחק וקנין: זה בסדר.

יצחק וקנין: דב – לפני ההצבעה זכותו לדבר.

יצחק וקנין: זכותו.

יצחק וקנין: אתה מעוניין לדבר, דב חנין?

יצחק וקנין: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: יעלה דב חנין.

יצחק וקנין: אדוני, שלוש דקות לרשותך, ומייד אחרי כן אנחנו נקיים הצבעה על הודעת ועדת הכנסת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, המשחק של הממשלה הזאת בכנסת ובוועדות שלה, עמיתי חברי הכנסת, שובר את כל השיאים ועובר את כל הגבולות.

דב חנין: והפעם, הממשלה מקימה לנו ועדה מיוחדת לעסוק בחוקה.

דב חנין: למה צריך בכלל עדיין את ועדת החוקה, חוק ומשפט אם מקימים ועדה מיוחדת לעסוק בחוק הכי חוקתי שהכנסת צריכה לעסוק בו בשנים הקרובות?

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, מה הסיבה.

דב חנין: הסיבה היא שראש הממשלה נתניהו רוצה להרחיק את בגין ולהתרחק מבגין.

דב חנין: הוא רוצה להרחיק את חבר הכנסת בני בגין, חבר ועדת החוקה שמתנגד למהלך הבעייתי שראש הממשלה מנסה לקדם עם חוק הלאום שלו, והוא מנסה להתרחק מדרכו של מנחם בגין המנוח, שהוביל את תנועת החרות במשך הרבה שנים בנתיב שהיה רחוק מאוד מדרכי, אבל הוא גם רחוק מאוד מדרכו של בנימין נתניהו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המהלך של חקיקת חוק הלאום הוא מהלך חוקתי עצום.

דב חנין: אני מזהיר את הכנסת: המהלך הזה הוא מהלך שהמשמעויות שלו עלולות להיות דרמטיות.

דב חנין: אני יודע שכמו כל סוחר רהיטים משומשים, בנימין נתניהו מוכר לכל אחד את מה שהוא רוצה לשמוע.

דב חנין: לימין הוא אומר: אנחנו מחלישים את הדמוקרטיה; לדתיים הוא אומר: אנחנו מחזקים את הדת; לאחרים הוא אומר: בעצם המשטר יהיה דמוקרטי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צריך לדעת – שינוי של סנטימטר בקונסטיטוציה הוא שינוי של קילומטרים במציאות, והמהלך הזה שהממשלה מנסה לקדם עכשיו הוא מהלך שההשלכות שלו הן דרמטיות, אבל בעיקר – לגמרי בלתי צפויות.

דב חנין: אני מציע לכנסת להתנגד להקמת הוועדה המיוחדת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, שלוש דקות.

יצחק וקנין: הרשימה סגורה.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, מה שהביא לנו עכשיו יושב-ראש הכנסת זאת עוד קומבינה.

יואב קיש: אמרת "יושב-ראש הכנסת".

מרב מיכאלי: מה אמרתי?

מרב מיכאלי: אמרתי "יושב-ראש הכנסת"?

מרב מיכאלי: מה שהביא לנו עכשיו לכאן יושב-ראש ועדת הכנסת זה עוד אחת מהקומבינות.

מרב מיכאלי: ממש לפני עשר דקות הצבענו על הקומבינה הקודמת, על הפעם ה-20 שהממשלה הזאת העבירה סמכויות משר שר, ממשרד למשרד, אבל הפעם הקומבינה היא על עצם ההגדרה של מדינת ישראל; היא על ההגדרה, אדוני היושב-ראש, של מי אנחנו, מה אנחנו.

מרב מיכאלי: ואפילו את הדבר הכל-כך יסודי וכל כך דרמטי הזה הממשלה הזאת לא מסוגלת לעשות כמו שצריך, והיא באה בחוסר תום לב ובידיים הכי לא נקיות שיש.

מרב מיכאלי: חוק-יסוד צריך להידון בוועדת החוקה.

מרב מיכאלי: עכשיו, לא תגידו שוועדת החוקה נמצאת בידי האופוזיציה.

מרב מיכאלי: ועדת החוקה – עומד בראשה חבר קואליציה, יש בה רוב לקואליציה, ובכל זאת הממשלה הזאת – אגב, לא מאפשרת לכנסת לעשות את עבודתה – הממשלה לוקחת לעצמה את החירות שראש הממשלה – אני למדתי בבית-ספר שיש הפרדה בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת, אבל ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, בפתח ישיבת סיעת הליכוד מודיע לתקשורת שבתוך שבועיים יעבור בקריאה ראשונה חוק הלאום.

מרב מיכאלי: ואנחנו הקמנו – אומר ראש הממשלה, שלא נמצא כאן היום – אנחנו הקמנו ועדה משותפת לוועדת החוקה ולוועדת הכנסת, שההרכב שלה במקור – מודיע ראש הממשלה – הוא עשרה חברות וחברי כנסת לקואליציה ושישה לאופוזיציה.

מרב מיכאלי: זאת הייתה הכוונה המקורית, ורק כשהיועץ המשפטי לכנסת לא אפשר את הדבר הזה צומצם הפער לעשר–שמונה.

מרב מיכאלי: זאת ועדה שלחלק של ועדת הכנסת בה אין שום סמכות משום סוג לדון בסוג כזה של חוק.

מרב מיכאלי: אין שום הצדקה בעולם שהחוק הזה לא יידון בוועדת החוקה לבד מההצדקה שהממשלה הזאת, כל דבר אצלה הוא למכירה: מדינת ישראל, היהדות שלה, הדמוקרטיה שלה – הכול למכירה, הכול במחיר באמת אפסי, העיקר ההישרדות והקומבינה.

מרב מיכאלי: וזאת בושה גדולה.

מרב מיכאלי: אני קוראת לכם ולכן, חברותי וחברי, שלא לאשר את הקמת הוועדה הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על החלטת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי לדיון בוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד הצעת ועדת הכנסת – 40

יצחק וקנין: נמנעים – 1

יצחק וקנין: 40 בעד, 33 מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: אם כן, אושרה הודעת ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת למסור כמה הודעות.

יצחק וקנין: אני מבין שאין הצבעות.

): אין הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק מגבלות על השעיית עובדים בטרם הגשת כתב אישום, התשע"ז–2017, פ/4378/20, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות האלה: מטעם סיעת המחנה הציוני – בוועדת החינוך, התרבות והספורט, במקום חבר הכנסת מנואל טרכטנברג תכהן חברת הכנסת מרב מיכאלי; בוועדת הכנסת – במקום חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין תכהן חברת הכנסת רויטל סויד.

): אני חייב להגיד לאיילת: כבר את חסרה לי.

): היית שותפה מלאה בוועדה.

): תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק האזנת סתר (תיקון מס' 6), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 43), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 52), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בקובלנות נגד חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר בנושא ניגוד עניינים בתפקידו כיושב-ראש ועדה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [מס' מ/839; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ב, עמ' 8290; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט, התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט, התשע"ז–2017.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל, כדרכי, אני לא מקריא חוק אלא אני מדבר עליו.

ניסן סלומינסקי: את החוק הזה אני כן יקריא, כי עשו בו הרבה שינויים, וגם דברי – – –

קריאה: – – – אקריא.

ניסן סלומינסקי: אמרתי אקריא.

ניסן סלומינסקי: מה אמרתי?

קריאה: יקריא.

ניסן סלומינסקי: מאחר שנעשו שינויים, לא בטוח שדברי ההסבר עדיין רלוונטיים, אז אני אקריא את זה כדי שיהיה יותר ברור.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לפתוח ולומר – להודות לשני שרים, השר לביטחון פנים גלעד ארדן ושרת המשפטים, שחברו יחד כדי שנוכל להעביר את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: מה שעומד מאחורי החוק זה שהמשטרה מצאה כבר את הדרך איך לחסום פיזית; נניח שיש מקום שמוכרים בו סמים – המשטרה כבר יודעת איך להשתלט על המקום ואיך למנוע הפצת סמים, וכנ"ל בטרור ובכל דבר אחר.

ניסן סלומינסקי: והנה, יש לנו מגרש חדש לחלוטין – הרשתות החברתיות, האינטרנט – שבו המוקד, במקום האתר הפיזי שהיה במקום מסוים, עבר לאינטרנט, ואז המשטרה עומדת חסרת אונים.

ניסן סלומינסקי: כשהשר לביטחון פנים שואל את המשטרה: למה אתם לא מטפלים?

ניסן סלומינסקי: עכשיו מתחילים למכור סמים דרך האינטרנט.

ניסן סלומינסקי: הם אומרים: אנחנו מנועים, אין לנו מנדט.

ניסן סלומינסקי: יש לנו מנדט רק לאתר פיזי, לא לאתר כזה.

ניסן סלומינסקי: בעקבות זה התלכדו כולם כדי להעביר את הצעת החוק הזאת ולתת אפשרות למשטרת ישראל או לרשויות הביטחון לטפל בארבעה נושאים שאני אדגיש עוד מעט, שאם הם נמצאים באינטרנט, יש יכולת לחסום את האתר וכך למנוע את המסחר או את הפעילות דרך האתר.

ניסן סלומינסקי: אני אקריא את זה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: מקורה של הצעת החוק שלפני

ניסן סלומינסקי: כם בהצעת חוק ממשלתית שפוצלה לשני חלקים.

ניסן סלומינסקי: חלקה האחד עסק בהגבלת הגישה למקומות פיזיים המשמשים לביצוע עבירות – זה מה שאמרתי בפתיחה, וזה כבר אושר בכנסת בשנה שעברה – והחלק הנותר, שעבר שינויים משמעותיים במהלך הליכי החקיקה בכנסת, מובא בפניכם כעת, ולכן אני אקריא את זה, כי דברי ההסבר שהיו כבר לא בהכרח רלוונטיים.

ניסן סלומינסקי: מדובר בהצעת חוק חדשנית, שמבקשת למנוע מצד אחד מן האינטרנט להפוך לעיר מקלט לביצוע פשיעה, ומצד שני לצמצם ככל הניתן את הפגיעה בחופש הביטוי וחופש המידע באינטרנט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כל הזמן נעים, גם בוועדה, בין שני ערכים מרכזיים: מצד אחד ביטחון הציבור, אם זה בטרור, אם זה בסמים או בדברים אחרים, ומצד שני הרצון כמה שפחות לפגוע בחופש הפרט או בחופש הביטוי.

ניסן סלומינסקי: חסימת אתרים לפעמים יכולה להביא למצב שאתה חוסם את האתר, אבל מאחורי האתר הזה יש אולי משתמשים תמימים שבכלל לא מתכוונים לזה, ואתה חוסם גם אותם.

ניסן סלומינסקי: ולכן, אנחנו נעים כל הזמן על חבל דק בנושא.

ניסן סלומינסקי: על פי ההסדר המוצע, בית-המשפט מוסמך להורות לספקי אינטרנט – הגוף שעמו מתקשר הלקוח כדי לקבל שירותי אינטרנט – להגביל הספקת תוכן אינטרנטי למשתמשים שלהם.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק מאפשרת הוצאת צו שיפוטי רק ביחס לרשימה סגורה של עבירות – ארבעה סוגי עבירות שיהיו – שמתבצעות באמצעות האינטרנט וכשהגבלת הגישה חיונית למניעת המשך ביצוע העבירה באמצעות האתר: עבירות של סחר בסמים, או של מה שנקרא "סמי פיצוצייה", פרסומי פדופיליה, הבאת אדם לידי עיסוק בזנות ופרסום שירותי זנות והימורים.

ניסן סלומינסקי: כמו כן, ניתן להוציא צו כזה ביחס לאתרים של ארגוני טרור.

ניסן סלומינסקי: לצד הגבלת גישה, בית-המשפט יכול במקרים המתאימים להסתפק בהוצאת צו למנועי חיפוש, דוגמת גוגל, שיורה להם שלא לאפשר את מציאת האתר במסגרת תוצאות החיפוש באינטרנט.

ניסן סלומינסקי: כמו כן, אם האתר מאוחסן על שרת בישראל או בשליטת אדם או חברה ישראלית, יכול בית-המשפט להורות להם להסיר את האתר מהשרת כליל.

ניסן סלומינסקי: הבעיה שלנו היא שהרבה פעמים הם משתמשים בכלל במקומות – הם לא נמצאים בארץ, הם נמצאים אי-שם, ואתה לא יכול לדעת ולשלוט, ואתה צריך פה בישראל למנוע.

ניסן סלומינסקי: הדאגה שלנו זה ישראל, הדאגה שלנו היא לא במקומות אחרים.

ניסן סלומינסקי: חשוב לציין שבחלק משיטות ההגבלה, הוצאת צו להגבלת גישה לאתרי אינטרנט עברייניים עלולה לפגוע גם באתרים תמימים, כמו שאמרנו, ואנחנו לא רוצים לפגוע באתרים תמימים, שלא קשורים, אם זה לזנות, או לסמים, או לטרור.

ניסן סלומינסקי: למשל אם אתה מגביל גישה לכתובת, וכו', יכולים לשבת עליה כמה אתרי אינטרנט, חלקם עברייניים וחלקם תמימים, כמו להגביל גישה וכו', וכל הדברים.

ניסן סלומינסקי: בשל החשש לפגיעה באתרים תמימים והחשיבות בשמירה על חופש הביטוי וחופש המידע באינטרנט, מוצעת בהצעת החוק שורה של איזונים, ובכללם הבניית שיקול הדעת של בית-המשפט בבואו לשקול מתן צו, קביעה שצו הגבלת הגישה לא יכול לאפשר עקיפה של הוראות חוק האזנת סתר, ונוסף על כך, הפקדת ההחלטה בעניין מתן הצו בידי שופט ייעודי של בית-המשפט המחוזי.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, על פי הצעת החוק, הצו שיינתן צריך להיות מצומצם ככל האפשר, ובמידת האפשר להורות רק על הסרת החלק באתר האינטרנט המשמש לביצוע העבירה.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, מכיוון שהעולם הטכנולוגי משתנה כל הזמן, הצעת החוק מאפשרת גמישות לגורמי האכיפה בהפעלת האמצעים להגבלת הגישה.

ניסן סלומינסקי: אם ידוע מי המפעיל, יזמינו אותו לפני שופט, אבל הרבה פעמים אנחנו לא יודעים, ואם עוד ניתן הודעה מראש – – –

קריאה: ניסן, יש לנו יום ארוך.

ניסן סלומינסקי: במקום שש שעות זה יהיה שעה.

ניסן סלומינסקי: מכרו אותי בכל זה.

ניסן סלומינסקי: אז מה?

ניסן סלומינסקי: כבר אמרתי, אין לנו ברירה, אלה דברי ההסבר של החוק, נו, מה אני אעשה.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: אני כבר גומר.

ניסן סלומינסקי: אני אסיים.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, עוד חשוב לציין שבשל החשש מפני פעולות – אבל אני אזכיר לאופוזיציה את הנושא הזה, שאני אקצר וגם אתם תקצרו אחר כך בדיבור – עוד חשוב לציין שבשל החשש מפני פעולות התחמקות של אתרי האינטרנט שבהם מתבצעות העבירות, הוועדה החליטה שלא יהיה פרסום פומבי על מתן הצו לפני הוצאתו, אך ייעשה ניסיון לאתר את הבעלים או המפעילים של אתרי האינטרנט שאליהם הצו מתייחס, אולם לאחר מתן הצו יהיה פרסום באתרי האינטרנט של משרד המשפטים והמשטרה, וכן באתר החסום, לדבר החסימה, ותינתן אפשרות לכל מי שרואה עצמו נפגע ממתן הצו, לרבות תאגידים ועמותות שעוסקים בהגנה על אינטרס הציבור באינטרנט ויכולים לתרום לניהול הוגן של ההליך, להתייצב ולבקש את ביטול הצו או את צמצומו.

ניסן סלומינסקי: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות ובקשות רשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי, לאחר שישמיעו את ההסתייגויות ולאחר שידברו, אלה שביקשו לדבר, להצטרף ולאשר את הצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוגש על ידי הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה בהזדמנות הזאת כבר להודות לאורי מקלב, שהוביל חלק מההצעה הזאת.

ניסן סלומינסקי: שוב אני אומר, החוק הוא חשוב, כולנו מבינים אותו, נתגבר ונאשר אותו.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים למסתייגים לחוק.

יצחק וקנין: ראשונת המסתייגים – חברת הכנסת רויטל סויד, עשר דקות לרשותך, ואחרייך – חברת הכנסת יעל כהן-פארן, גם היא עשר דקות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: זה המקסימום שהן יכולות לדבר.

יצחק וקנין: זה בטווח של דקה עד עשר דקות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב בן צור, חבר הכנסת יואב בן צור, אתה גורם שם להמולה מיותרת, אני חושב.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, זו גרסתו של חבר הכנסת פרי שגורמת פה – – –

יצחק וקנין: פרי הוא עם רעיונות מאוד יצירתיים.

קריאה: – – –

רויטל סויד: אחר כך ברכה אחרונה, אז יש לנו איזה דקה.

רויטל סויד: אבל זהו, סיימתי, אז בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, יש לומר שאנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: אין ספק שהיא איזשהו צעד ראשוני מאוד בכנסת בכל הנושא של הסדרת חקיקה על ההתנהלות ברשת החברתית.

רויטל סויד: כולכם יודעים שאני יושבת-ראש הוועדה למאבק באלימות ובריונות ברשת, ובוודאי שואפת לשיח שאינו אלים, בריוני, מסית ופוגעני ברשת החברתית.

רויטל סויד: אנחנו בהחלט יכולים לראות את כנסת ישראל ככזאת שלא כל כך מיהרה לחוקק חוקים – אם אני מסתכלת על המצב יחסית לעולם הרחב, שם מתקדמים הרבה יותר מאתנו, בבחינת – המחוקק קצת צועד מאחורי – בלשון המעטה – מאחורי הקדמה הטכנולוגית.

רויטל סויד: דווקא השר ארדן, שיושב פה, אני חייבת לומר, השר לביטחון הפנים, הוביל תהליך מאוד מעניין במשטרת ישראל, את מערך מאו"ר, בכל הקשור לבני נוער וקטינים, ועכשיו מגיעה הצעת החוק הזאת, ואני חושבת שהיא הצעת החוק הראשונה.

רויטל סויד: אנחנו בהחלט נתמוך בהצעת החוק, למעט ההסתייגויות, שמדברות על פומביות והעלאת הנושא של הגבלת הגישה או הסרת האתרים – ההסתייגות שלנו מדברת על כך שאנחנו נרצה שיוכלו לבוא יותר אנשים שייפגעו ולהביע את ההסתייגויות, וכמובן עם החשש המאוד-מאוד מהותי שיש מפני הרחבה מעבר לעבירות של זנות, תועבה, שימוש בסמים מסוכנים, טרור וכיוצא בזה.

רויטל סויד: אבל אני רוצה להתייחס להיבטים קצת אחרים, מכיוון שאנחנו מדברים על חקיקה, ומלאכת החקיקה פה היא מורכבת מאוד, ואני יכולה לומר שהיא לא פשוטה, אבל יש דברים שהם לא מורכבים, ומה שלא מורכב זה הנושא של העלאת המודעות, ומה שלא מורכב זה הנושא של חינוך.

רויטל סויד: ובכל זאת, אף שאנחנו יודעים היום שבריונות, אלימות ושיימינג ברשת מתחילים כבר מבית-הספר היסודי, ואפילו אפשר שמכיתות א' וב', וזה לא מצדיק ולא מצריך חקיקה, עדיין משרד החינוך לא מצא לנכון להיערך עם תוכנית לאומית שתציף את התכנים האלה כבר מהכיתות הנמוכות, שלא לדבר על חטיבות הביניים.

רויטל סויד: ואם אנחנו מסתכלים על הנתונים – הנתונים הם איומים: אחד מכל שלושה ילדים הוא קורבן רשת.

רויטל סויד: בבריטניה, למשל, 16,000 נערים ונערות לא מגיעים באופן סדיר לבית-הספר רק כי הם חווים שיימינג ברשת.

רויטל סויד: מישהו ניסה לבחון מה קורה בארץ?

רויטל סויד: ממש לא.

רויטל סויד: אבל אנחנו כן יודעים שבארץ 12% מהילדים שחוו בריונות רשת לא דיווחו על זה הלאה; 35% לא נקטו שום פעולה.

רויטל סויד: אתם מבינים את מספרי בני הנוער והילדים שעל בסיס קבוע הם נפגעי רשת ואין מי שנותן להם מזור בשום דרך וצורה שהיא?

רויטל סויד: 90% מהמתבגרים לא מספרים על כך לאיש.

רויטל סויד: הצעת החוק שהגשתי היא הצעת חוק שאומרת שבכל מוסד ובכל גוף ציבורי חייב להיות ממונה על אלימות ברשת, בדיוק כמו שיש ממונה נגד הטרדות מיניות, או ממונָה, יותר נכון, בכל מוסד ציבורי, מישהו שיקבל את הפנייה, מישהו שיטפל בה, ידע לעמוד מול מעצמות התקשורת.

רויטל סויד: פניתי אל מנכ"ל משרד החינוך החדש, אבוהב, שעשה עבודה מצוינת בתפקידו הקודם, ואמרתי לו: אנחנו נמצאים חודש וחצי לפני חזרה לשנת הלימודים, וזו העת להיערך – זו העת להיערך בתוכנית לאומית למאבק בבריונות רשת בבתי-הספר ובשיימינג; זו העת להיערך בהוצאת כללי משמעת מאוד מאוד ברורים.

רויטל סויד: כמו שיש כללי משמעת במרחב הבית-ספרי – באלימות ממש; כך צריכים להיות גם כללי משמעת איך מתנהגים ברשת, כל קבוצות הווטסאפ – להחרים ילדים, להוציא ילדים, לפגוע בילדים, לכתוב עליהם דברים משפילים.

רויטל סויד: בית-הספר לא יכול להתנער מאחריות.

רויטל סויד: בכל בית-ספר חייב להיות מורה ממונה, והמורה הממונה הזה יהיה כתובת גם למי שנפגע וגם למי שפוגע.

רויטל סויד: לא יכול להיות שילד ייפגע – 90% מבני הנוער לא פנו לאף אחד ולא דיווחו, אחד מכל שלושה ילדים הוא קורבן – לא יכול להיות שבית-הספר יתנער מאחריות.

רויטל סויד: אם יהיה מורה ממונה בכל בית-ספר המצב ייראה אחרת, כמו שיש מרחב בית-ספרי נקי מאלימות, או לפחות מתיימר להיות נקי מאלימות, ומי שנוקט אלימות יש נגדו סנקציות.

רויטל סויד: מה עשו עם זה ברשת?

רויטל סויד: היום האלימות המילולית זהה לאלימות הפיזית, אם לא יותר גדולה מזה.

רויטל סויד: חוזר מנכ"ל, מורה ממונה, תוכנית לאומית – כל זה מחויב מציאות.

רויטל סויד: ודבר נוסף מחויב מציאות, לא רק בתחום החינוך בבתי-הספר: לשתף את חברות ומעצמות התקשורת.

רויטל סויד: הן כבר לא חיות יותר בחלל ריק, הן כבר לא מנותקות; הן חלק.

רויטל סויד: מעצמות התקשורת, תאגידי התקשורת, שבעבר ניסו לטעון שהם רק סטרט-אפים – היום מבינים שהם מעצמות, ואנחנו האזרחים.

רויטל סויד: אז דנו בזה בכל מה שקשור לטרור, והיום צריך לחיות ולדון בזה גם בכל מה שקשור לאלימות ובריונות של רשת – ויש להם אחריות.

רויטל סויד: היום פורסם הרווח הכספי שיש לפייסבוק – 66 מיליארד, 66 מיליארד דולר.

יעקב מרגי: למייסד.

רויטל סויד: למייסד.

רויטל סויד: אז לך תדע מה.

רויטל סויד: וכשאנחנו מדברים על סכומים כאלה, אפשר לצפות שחלק לא מבוטל מהסכום הזה יופנה לקמפיינים: קמפיין נגד בריונות רשת, קמפיין נגד אלימות רשת, קמפיין נגד שיימינג ברשת.

רויטל סויד: הם לא חיים יותר בחלל שהוא מנותק מהציבור ומציבור החוסים תחתם, וזה אנחנו.

רויטל סויד: ולכן, אם אני ככה אסכם את הצעת החוק הזאת, אז אפשר בהחלט לראות בה צעד אחד, אבל אנחנו גם צריכים להיזהר.

רויטל סויד: מכיוון שמדובר באמת באיזושהי מהפכה שנוקטת הליכים של הגבלת גישה, הגבלת איתור, צו הסרה, אז קודם כול יש לנו באמת את בית-המשפט, ויש זכות ערעור לאחר מכן, ועם זאת, גם מי שמוצא את עצמו באיזשהו אופן נפגע ולא זומן, יכול לבוא.

רויטל סויד: לנו יש הסתייגות, וההסתייגות שלנו באה ואומרת: תפרסמו את זה לפני כן ברשומות, באתרי האינטרנט, כדי שגם אם יש מי שנפגע והוא איננו יודע – לא שיבוא בדיעבד, אחרי שהגבילו, אחרי שהסירו, אלא יוכל לבוא ולומר את הדברים מראש.

רויטל סויד: ולסיום, אנחנו בתחילתה של דרך בכל מה שקשור לעידן הרשת החברתית.

רויטל סויד: החקיקה חשובה, אבל לא פחות מזה חשוב להעלות מודעות וחינוך.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן – גם לך עשר דקות – ואחרייך יעלה חבר הכנסת דב חנין, שגם לו עשר דקות.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חברי חברות וחברי הכנסת, השר, תראו, החוק שעולה כאן עכשיו, בסך הכול אנחנו תומכים בו, אנחנו לא מתנגדים.

יעל כהן-פארן: אנחנו רק – בואו נגיד את זה בעדינות – רוצים להביע כמה הסתייגויות, כי באמת הוא חוק נדרש, בסדר?

יעל כהן-פארן: הוא חוק נדרש – הוא מטפל בפשיעה, הוא מטפל במניעת פשיעה ברשת, דברים מאוד משמעותיים, פשעים חמורים, טרור, סמים, פדופיליה, זנות.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא נגד החוק, אבל אני חייבת להגיד שאני מסתייגת מהעוצמה המאוד-רבה, מהכלי המאוד-עוצמתי שהחוק הזה נותן בידי הרשות המבצעת, בידי המשטרה, בעצם, וזה מה שמעלה בי חששות – הכלי העוצמתי הזה, אפילו אפשר להגיד אמצעים די דרקוניים שהחוק הזה נותן בידי המשטרה.

יעל כהן-פארן: לדוגמה, השופט שידון בבקשות הצו להגבלת הגישה לאתרי אינטרנט יכול להסתמך על ראיות שהן לא קבילות בבית-משפט, אוקיי?

יעל כהן-פארן: המשטרה לא צריכה לפרסם את עצם הגשת הצו, את עצם הגשת הבקשה למתן צו, אלא רק בדיעבד.

יעל כהן-פארן: למעשה היה סעיף שהיא צריכה לפרסם את זה, וכל בעלי העניין שמרגישים נפגעים יכולים לפנות, אבל הסעיף הזה נמחק.

יעל כהן-פארן: זאת בעצם ההסתייגות שלנו – להחזיר את הסעיף הזה.

יעל כהן-פארן: כי בעצם יכול להיווצר מצב שבמעמד צד אחד אתר אינטרנט ייסגר, עם ראיות שהן לא ראיות קבילות משפטית במקרים אחרים, וגם חסויות, ואנחנו אפילו לא נדע על זה, אף אחד לא ידע על זה, ורק בדיעבד יפורסם שניתן צו.

יעל כהן-פארן: וזאת הנקודה הבעייתית.

יעל כהן-פארן: תמיד אתה מסתכל – אנחנו מסתכלים על החקיקה פה ומאילו תהליכים היא מתחילה, וכאן אני מאוד חוששת שנפתח פתח שכרגע כולנו מסכימים עליו שהוא לגיטימי, שכך צריך לפעול מול גורמים עברייניים, ואין שום ספק שאנחנו נסכים על סוגי העבירה שהחוק יטפל בהם, אבל בסופו של דבר, וזה החשש המרכזי שלי – בגלל שהממשלה הזאת מובילה אותנו כל הזמן במורד של מדרון מאוד מאוד חלקלק, שבו הדמוקרטיה שלנו הולכת ומידרדרת, אני מאוד מאוד חוששת שהכלי הזה שהמדינה נותנת לשלוחים שלה – בעוד זמן אולי לא כל כך רב אנחנו נראה שהוא פתאום מופנה גם כלפי עבירות שכרגע לא מוכללות בו.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת, אני לא רוצה להציע פה הצעות, אבל הקלות הבלתי-נסבלת שבה חוקים שמגיעים בזמן האחרון, בזמן של הממשלה הזאת, לבית הזה ועוברים – חוקים שרומסים את חופש הביטוי, חוקים שמשנים את האופי הדמוקרטי של מדינת ישראל – אז זה מה שמדיר שינה מעיני, ובגלל זה אני חוששת גם מהחוק הזה.

יעל כהן-פארן: בהקשר הזה אני גם רוצה להתייחס להצבעה שהייתה כאן קודם לכן, על הוועדה המיוחדת שתדון בחוק-היסוד, חוק הלאום.

יעל כהן-פארן: אז ההצעה שאנחנו מדברים עליה, ההצעה של חוק הלאום, בעצם אולי היה עדיף שהיא תכונה החוק לביטול הדמוקרטיה הישראלית.

יעל כהן-פארן: זה הרי איזשהו סרח עודף שאתם כל הזמן מנסים למצוא דרך להיפטר ממנו בכל הניסוחים השונים של החוק הזה.

יעל כהן-פארן: לפחות אתם מגשימים את רוח ההצעה שלכם כבר באופן שבו אתם מנסים לקדם אותה, תוך פגיעה בעקרונות הדמוקרטיים של הפרדת רשויות, ואתם מקימים איזושהי ועדה ככה כדי לעקוף כל מיני קשיים קואליציוניים, אופוזיציוניים – אני אפילו לא כל כך הבנתי עד הסוף מה הקשיים שלכם – ובדרך אתם פשוט מבזים את הכנסת, מחלישים אותה ומדרדרים את המוסדות הדמוקרטיים של מדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: אבל כנראה זאת המטרה.

יעל כהן-פארן: מה שהכי עצוב בהצעה שלכם זה שאתם לכאורה רוצים לעגן ולהגן על הזהות היהודית של המדינה באמצעות מתן הקדימות ליהדות שלה על פני עקרונות של משטר דמוקרטי, אבל יותר מכל ממשלה אחרת, הממשלה הזאת עסוקה בפגיעה בעם היהודי ובפגיעה בקשר עם העם היהודי ובבניו ובבנותיו בכל העולם.

יעל כהן-פארן: אתם מצטרפים לקמפיינים אנטישמיים בהונגריה, אתם כורתים את הברית שלנו עם יהדות ארצות הברית ויהדות התפוצות בהתנהלות הדורסנית שלכם.

יעל כהן-פארן: אם יש עם שצריך להכיר תודה להתפתחות הדמוקרטיה לאורך הדורות הרי זה העם היהודי.

יעל כהן-פארן: ההורים שלנו והסבים שלנו והסבתות שלנו הבינו את זה כשהם לקחו חלק פעיל בעיצוב של הדמוקרטיה במהלך המאה ה-20.

יעל כהן-פארן: עצוב שדווקא במדינה שלנו, כאילו כדי לקיים את הגוף, אנחנו חונקים את הרוח.

יעל כהן-פארן: מחר למשל יצוין כאן בכנסת הקונגרס הציוני הראשון, שהתקיים בבאזל לפני 120 שנה.

יעל כהן-פארן: מעט מהתנועות הלאומיות שצמחו באירופה, ובמיוחד במזרח אירופה, בסוף המאה ה-19, התארגנו במבנה דמוקרטי.

יעל כהן-פארן: התנועה הלאומית היהודית דווקא כן – אפילו לנשים הייתה שם זכות הצבעה לקונגרס, לפני 120 שנה.

יעל כהן-פארן: אבל את מה שהתחיל במופת דמוקרטי הממשלה הזאת כנראה רוצה להחריב ולהשכיח.

יעל כהן-פארן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, ואחריך – חבר הכנסת יואל חסון, גם הוא עשר דקות.

יצחק וקנין: אחרון המסתייגים – אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת דב חנין, עשר דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, כולנו בעד מאבק בעבריינות.

דב חנין: כולנו בעד מאבק בעבריינות, אבל לא כל אמצעי, עמיתי חברי הכנסת, מועיל למאבק בעבריינות, ולא כל אמצעי יוצר אתו תועלת יותר רבה מאשר הנזק.

דב חנין: אנחנו מדברים, עמיתי חברי הכנסת, על מנגנון שהוא בסופו של דבר מנגנון מסוכן, וכמו תמיד אנחנו מתחילים ומוזמנים להתחיל בתהליך הזה, של הפעלת המנגנון, מהמקרים הקיצוניים ביותר.

דב חנין: מי מאתנו מעוניין בעבירות זנות?

דב חנין: מי מעוניין בעבירות סמים?

דב חנין: אנחנו לא רוצים – לא רוצים עבירות סמים, לא רוצים עבירות זנות, לא רוצים פגיעות בבני אדם, לא רוצים עבירות אלימות.

גלעד ארדן: ולכן אתם לא רוצים שהממשלה תעביר חוקים.

דב חנין: לא, אדוני השר ארדן, דווקא האופוזיציה בכנסת הזאת מאפשרת לממשלה להעביר חוקים כאשר החוקים הם חוקים טובים.

דב חנין: יוצא לכם אחת לשבוע להביא הצעות טובות, ואנחנו מוכנים להצביע עבורן.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, הפגיעה בחופש האינטרנט היא מהלך מסוכן.

דב חנין: היא מהלך מסוכן.

דב חנין: ובמיוחד, אדוני השר, היא מסוכנת כאשר יש לכם חלופות מאוד טובות לפעולה.

דב חנין: הרי אותם מעשים עברייניים שנעשים באינטרנט הם מעשים גלויים ופומביים.

דב חנין: אין שום מניעה למשטרה להגיע לאותו אדם שפרסם הזמנה לזנות, פרסם קריאה לקנות סמים, פרסם קריאה למעשי אלימות.

דב חנין: אם הדבר הזה נמצא באינטרנט זה דבר פומבי, והמשטרה יכולה, ומוזמנת, וצריכה, ונדרשת, לפעול בצורה נחרצת, באופן מיידי, מול אותו אדם, להעמיד אותו לדין, אולי גם לעצור אותו, ולמנוע ממנו לעשות את אותם מעשים שהוא עושה ברשת.

דב חנין: הגישה הבסיסית במשפט הישראלי היא גישה שמעדיפה הענשה באיחור על מניעה מוקדמת.

דב חנין: זה ויכוח מאוד מאוד יסודי, שהתחיל בשאלות של חירות הביטוי מול האינטרס החברתי להגן על החברה מפני עבירות, מפני פגיעות בסדר הציבורי, מפני כל מיני מעשים שיש אתם נזקים חברתיים, או אולי אפילו מעשים כמו פגיעה בשם טוב, שגם הם, אדוני היושב-ראש, עלולים להסב נזקים עצומים.

דב חנין: הגישה הבסיסית אומרת: עדיף, במקום לחסום מראש את הביטוי, להעניש באופן אפקטיבי על מה שחורג מהשדה של הביטוי הלגיטימי – והכלים האלה נמצאים בידי המשטרה; יכולה המשטרה להפעיל את האמצעים שעומדים לרשותה, יכולה המשטרה להעניש, יכולה המשטרה להגיש כתבי אישום.

דב חנין: לא נכון לפעול בצורה שפוגעת בניטרליות של הרשת, לא נכון לפעול בצורה שחוסמת מראש אתרים, מורידה אתרים.

דב חנין: זוהי הגישה הפוגעת בחופש הביטוי, וזוהי הגישה שאיננה נדרשת למאבק ממוקד בעבירות – שאנחנו, כאמור, עמיתי חברי הכנסת, בעדו.

דב חנין: ולכן גישתנו היא שהמאבק נגד פעולה עבריינית – צריך לחזק אותו, צריך לתמוך בו, אנחנו תומכים בו, אבל הדרך לעשות את זה בוודאי איננה עוברת דרך המניעה המוקדמת והמוחלטת.

דב חנין: אנחנו גם מצטרפים לכל אותה רשימה ארוכה של הסתייגויות והצעות, שוועדת החוקה לא אימצה, לגבי צורתו של ההליך, לגבי הפגיעה בזכויות במסגרת ההליך.

דב חנין: אנחנו חושבים שהדבר הזה לא נכון, הדבר הזה מיותר, הדבר הזה לא משרת בצורה נכונה את המאבק נגד עבריינות, ובעיקר, הדבר הזה מוגזם, ועלול להיות גם מסוכן.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: אם כן, אדוני השר – אוסאמה סעדי, סליחה, סליחה, לפני כן לא ראיתי אותך.

יצחק וקנין: חמש דקות, אדוני, לרשותך.

יצחק וקנין: דב חנין השאיר לך את חמש הדקות.

אוסאמה סעדי: אנחנו סיכמנו מראש שהוא חמש ואני חמש, אז בסדר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו, בוועדת החוקה, כשדנו בחוק הזה – וכבודך, כבוד השר לביטחון הפנים, וגם כבוד שרת המשפטים, הגעתם לישיבה האחרונה – כמעט הייתה תמימות דעים בוועדה להצביע בעד החוק הזה.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי שנכון שמדובר בהצעת חוק חשובה במאבק נגד הימורים, נגד זנות, נגד סמים, ולכן מלכתחילה חשבנו להצביע בעד החוק הזה, אבל אמרתי אז, שכאשר הוספתם את העילה של טרור, ולסגור אתרים בגין תמיכה בטרור, אז – תמיד יש לנו חשש שיתחילו לפרש מה זה טרור, ומי הסמכות, ואיזה אתרים יסגרו או לא יסגרו, ולכן אתה זוכר, אדוני השר, שאני אמרתי שאנחנו לא נצביע נגד החוק הזה, כי בכל זאת יש בחוק הזה דברים טובים, אבל אנחנו לא נוכל להצביע בעד החוק הזה, ואז נמנענו בוועדה.

אוסאמה סעדי: כל הכלים שנותנים לרשויות כאשר נותנים סמכויות רחבות – אז תמיד החשש הוא שכוח השררה וכוח השלטון ינוצל, ואנחנו, לנו יש ניסיון מר כמיעוט בדברים האלה, שתמיד מנסים להשתמש באמצעים האלה נגד המיעוט ולפגוע בזכויות חשובות כמו חופש הביטוי.

אוסאמה סעדי: מובן שאנחנו נגד הסתה ונגד כל הדברים האלה, אבל תמיד כשבאים לפרש את זה מפרשים את זה על הדרך הרחבה ביותר, במיוחד כשיש שם את כל העניין הזה של מעמד צד אחד וחומר חסוי.

אוסאמה סעדי: אנחנו כבר נכווינו, ואני, שהייתי עורך דין, ואני יודע מה זה חומר חסוי, ובמעמד צד אחד, וכאשר נכנסים אל השופט ומתחילים רק בצד אחד, ללא אפשרות של הסנגוריה לעיין במסמכים האלה, תמיד יש לנו חשש שזה ינוצל לרעה.

אוסאמה סעדי: לכן אנחנו, עם כל זה שיש בחוק הזה דברים טובים של מאבק בהימורים, בזנות ובסמים, לא נוכל להצביע בעד החוק הזה.

אוסאמה סעדי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: אומנם כבר קראתי לך – לא לא, אדוני, אני אאפשר לו חמש דקות, לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: זה לפנים משורת הדין.

יצחק וקנין: מה אני אעשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אירוע רודף אירוע, והאדמה רועדת.

יואל חסון: יש פה עכשיו במליאה שר שאני מבקש לנאום את הנאום שהוא היה אמור לנאום עכשיו – את נאום ההתנתקות מנתניהו.

יואל חסון: בימים האלה, לצערי, אין אומץ על כיסאות עור הצבי, ולכן אשמש כפה לך, אדוני השר, ואנאם את הנאום שהייתם אתה וחבריך אמורים לנאום היום בערב כאן, במליאה.

יואל חסון: היית צריך לומר, אדוני השר: ערב טוב, אזרחי ישראל, בעקבות ההתפתחויות האחרונות, החלטתי לפרוש מתפקידי בממשלה.

יואל חסון: הודעתי לראש הממשלה כי איני יכול עוד.

יואל חסון: שתקתי כשקידם חוקים אנטי-דמוקרטיים, כי חשבתי שזה בשביל הלכידות של הליכוד; החרשתי כשהסית נגד התקשורת, כי אני מודה שהאמנתי שזה יחזק את ה-base; היה לי קצת לא נעים בבטן כשראיתי את הסטטוסים הליליים של נתניהו נגד כל מה שאינו הוא ורעייתו, אבל אני שר בממשלה, ושתקתי, כי הייתה לי עוד רפורמה לקדם, ועוד תוכנית להוביל, ועוד הסכם סחר גדול, וישראל לא יכלה בלעדיו.

יואל חסון: אבל הערב אני אומר כאן בשמך, אדוני השר, את מה שאתה היית צריך להגיד, והיית אומר כך – היית אומר שאינך יכול עוד.

יואל חסון: איני יכול עוד.

יואל חסון: יש רגעים בחייו של נבחר ציבור שבהם הוא חייב להגיד: עד כאן – עד כאן לשחיתות, עד כאן לפגיעה בביטחון המדינה, עד כאן לעסקאות עם קופונים שמהם נהנים חשבונות נסתרים מחו"ל; עד כאן להסתה, עד כאן לטירוף, עד כאן להישאר בכיסא בכל מקרה ובכל מחיר.

יואל חסון: זה היה אמור להיות הנאום שלך היום, השר ארדן, שלך ושל עוד חברים אחרים בממשלה.

יואל חסון: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אני חשבתי שאתה הולך לדבר על ההסתייגויות של החוק, אבל בזבזת שתי דקות.

יואל חסון: יש לי הסתייגויות מכל הממשלה, אדוני, לא רק מהחוקים שלה.

יצחק וקנין: בסדר, אבל – – –

יואל חסון: בכל אופן, אדוני, ממשלות לא נופלות, הן מתפרקות מעצמן.

יואל חסון: מי שנמצא כרגע סביב שולחן הממשלה חייב לקחת אחריות ולהראות לראש הממשלה את הדלת, ולא משנה מה יהיה אחר כך.

יואל חסון: נצא לבחירות, נתווכח, העם יבחר ויגיד את דברו לכאן ולכאן, אבל שחיתות לא תהיה פה.

יואל חסון: אני קורא לשרים כחלון, בנט, שטייניץ, ארדן, גמליאל, לכל השרים: הציבור מחכה לשמוע אתכם.

יואל חסון: אם לא תגידו דבר, זה כאילו השלמתם עם השחתת המערכת הציבורית והשלטונית של ראש הממשלה הזה.

יואל חסון: הרי ידעתם להגיד את הדברים ברור.

יואל חסון: השר ארדן, אני זוכר היטב מה אמרת כאן על ראש הממשלה אהוד אולמרט.

יואל חסון: אני זוכר מה אמר ראש הממשלה על אהוד אולמרט.

יואל חסון: אז הגיע הזמן, אדוני, שתדבקו במה שאתם אולי מאמינים ונמשיך הלאה, כי אנחנו אוהבים את ישראל ואנחנו רוצים להיפרד מנתניהו.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: אדוני השר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן, רשות הדיבור שלך לסכם את הדיון בהצעת החוק.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יואל חסון: אתה נואם את הנאום המפורסם?

גלעד ארדן: אני, דרך אגב, אם הייתי צריך כיו"ר סיעה לשלוח מישהו מכל חברי המחנ"צ לשאת את הדברים שחבר הכנסת יואל חסון נשא כרגע, האחרון שהייתי שולח – האחרון – היה יואל חסון.

גלעד ארדן: אם רוני בר-און היה כאן אז הוא היה האחרון, אבל כיוון שהוא לא כאן, יואל צריך להיות האחרון, כי כל אחד בגוגל יכול להיזכר בכל מה שיואל חסון אמר – – –

יצחק וקנין: גלעד, אני יכול להבין אותך, כי אני קצת מכיר את – – –

גלעד ארדן: בסדר, אבל בסדר – – –

יואל חסון: מה עם מה שאתה אמרת?

גלעד ארדן: אני הסברתי – בטח האזנת לי ברדיו – – –

יואל חסון: בוא נסכם ששנינו – – –

גלעד ארדן: אבל אני הסברתי שהתחושה הייתה, כשאהוד אולמרט היה בחקירות עם עוצמת ראיות מאוד מאוד גדולה, שיש מהלכים מאוד "גדולים", במירכאות כפולות, שהוא רוצה להוביל כדי להשכיח את החקירות האלה, אז בהקשר הזה אמרתי את מה שאמרתי.

יואל חסון: רצית לעצור את התהליכים – – –

גלעד ארדן: דעתי, כמי שחווה את תפקודו של ראש הממשלה, אני רואה שהוא מאוד מרוכז ומאוד ממוקד בניהול המדינה.

גלעד ארדן: זה שאתם קושרים אליו כל פרשייה, גם אם היא עדיין לא נקשרה אליו, או שאתם משתתפים בהפגנות תחת השלט ההזוי "ביבי אשם עד שתוכח חפותו", ויושב-ראש המפלגה שלכם, זה הדבר הראשון שהוא מוצא לעשות, עדיין לא מחייב אותנו לנאום את הנאומים מנותקי המציאות שאתה הצעת לי לנאום.

גלעד ארדן: אבל בסדר, אם זה יעזור לך בהתקדמות במחנ"צ.

גלעד ארדן: החלפת אותי כיושב-ראש צעירי הליכוד, נראה לי שעדיין פה המרחק הוא – זה עוד לא קרוב, להחליף אותי בתיק הנוכחי.

יואל חסון: יהיה טקס, אל תדאג.

גלעד ארדן: לא דואג.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה להפריז בסופרלטיבים להצעת החוק, שאני מקווה שתאושר עוד מעט כאן במליאת הכנסת, אבל לפחות מבחינת משטרת ישראל – ואני בטוח שהאופוזיציה מאוד רוצה לחזק את משטרת ישראל, ולא רק מדברים כאן גבוהה-גבוהה על שלטון החוק – מבחינת משטרת ישראל החוק הזה הוא היסטורי.

גלעד ארדן: זה חוק שהולך להעניק לגופי אכיפת החוק במדינת ישראל, ובראשם למשטרת ישראל, את הסמכות, ובעצם את האפשרות, סוף-סוף למנוע גישה לאתרים שמתבצעת בהם פעילות פלילית שמסכנת את שלום הציבור.

גלעד ארדן: כשהרבה פעמים חברי כנסת ניגשים אלי, גם מהאופוזיציה, ואומרים לי: איך, איך יכול להיות שמשטרת ישראל לא סוגרת את האתר הזה שמציעים בו לבני נוער לרכוש סמים סינתטיים, מה שמכונה בסלנג "נייס גיא" – הדבר האחרון שהייתי קורא לזה זה "נייס גיא", זה מחסל מוחות של צעירים ונוער, הורס להם את החיים – איך יכול להיות שיש אתר שמציע מכירת סמים אונליין ומשטרת ישראל לא עושה שום דבר?

גלעד ארדן: איך יכול להיות שיש אתרי אינטרנט שמציעים שירותי זנות, זנות קטינים, ומשטרת ישראל לא עושה דבר?

גלעד ארדן: אז כל פעם מחדש הלסת נשמטת בתדהמה כשאני עונה לאותם חברי כנסת: חברים, על פי פסיקת בג"ץ – אני לא אמתח ביקורת היום על בג"ץ – על פי פסיקת בג"ץ מ-2013, למשטרה אין סמכות להגביל גישה לאתרי אינטרנט, גם אם באתר מתקיימת פעילות עבריינית מובהקת, מפרת חוק, שאם היא הייתה במרחב הפיזי, באמצע הרחוב, מותר היה למשטרת ישראל לשים במעצר את האדם שעושה את הפעילות הזאת.

גלעד ארדן: קרי, אדם שעכשיו עומד ברחוב, מציע סמים לקטינים או מקדם שירותי זנות, ועוד באמצעות קטינים – מובן שהייתם מצפים, ובצדק, שהמשטרה תשים אותו מאחורי סורג ובריח, וגם תבקש מעצר עד תום ההליכים.

גלעד ארדן: מצד שני, אם זה קורה ברשת האינטרנט – זה בלתי נתפס, אבל אני שוב מסביר את זה, כי זו המציאות כיום במדינת ישראל – אין למשטרה סמכות להגביל את הגישה ולסגור את הגישה לאותו אתר אינטרנט.

גלעד ארדן: האמירה של דב חנין שנאמרה כאן כלפי המשטרה, הצעת הייעול שלו, היא הרי הצעה הזויה, פשוט מנותקת מהמציאות, כי אתר אינטרנט גם יכול להיות מופעל מקפריסין, כי האדם שמפעיל את האתר – יכול להיות שייקח זמן עד שהמשטרה תגיע אליו.

גלעד ארדן: אז מה מציע חבר הכנסת דב חנין?

גלעד ארדן: לא נורא, בשם החשש המנותק מציאות, כיוון שהחוק הזה הרי מחייב שופט מחוזי, אם אני זוכר נכון, שיקבל את ההחלטה – למשטרה פשוט זה מאפשר את הסמכות לפנות לבית-המשפט המחוזי ולבקש להגביל את הגישה לאתר שבית-המשפט המחוזי משתכנע שיש בו פעילות עבריינית.

גלעד ארדן: אז מה אומר דב חנין?

גלעד ארדן: לא, בוא בינתיים שיתמכרו עוד כמה קטינים לסמים – –

דב חנין: ממש לא, ממש לא.

גלעד ארדן: – – שיתבצעו עוד כמה פעילויות של זנות עם קטינים – –

דב חנין: זה לא נכון, ואתה יודע את זה.

גלעד ארדן: – – ובינתיים נחכה עד שהמשטרה תתפוס את מי – –

דב חנין: זה לא נכון, ואתה יודע את זה.

גלעד ארדן: – – את מי שמפעיל את האתר הזה.

דב חנין: זה לא נכון, ואתה יודע את זה.

גלעד ארדן: אז לשמחתי הרבה יש בכנסת הזאת עדיין חברי כנסת אחראיים, גם אם הם באופוזיציה בטעות, כמו חברת הכנסת רויטל סויד וחברי כנסת אחרים, שאצלם האחריות הציבורית גוברת על שיקולי קואליציה–אופוזיציה.

גלעד ארדן: לצערי, נראה שבשמאל הקיצוני אין הרבה חברי כנסת כאלה, אבל – אני זכרתי דווקא, חבר הכנסת חנין, שבענייני הגנת הסביבה התעלית מעל השיקולים האלה, אבל כנראה בנושאים האלה פחות.

גלעד ארדן: אני מזכיר שבעבר החוק שמאפשר סגירת שימוש, או הגבלת שימוש פיזי, כן עבר.

גלעד ארדן: הגבלת שימוש באינטרנט – כשאנחנו היום רואים את מה שקורה כשהפשיעה עוברת מהמרחב הפיזי למרחב הקיברנטי, זה לא רק בתחום של כספים, או כלכלה, או חדירה לחשבונות בנק, זה גם בדיוק בפשיעה כזאת, כאשר ההצעה של העבירה מתבצעת במרחב הקיברנטי, והעבירה עצמה בסוף, סגירת המעגל, היא במרחב הפיזי.

גלעד ארדן: ולכן, כשהבנתי את המצב המשפטי ההזוי, הבלתי-נסבל הזה, שבו פועלת משטרת ישראל – שמצד אחד הציבור מצפה ממנה לטפל בפשיעה בכל מקום, ומצד שני אין לה כלים וסמכויות לעשות זאת – אני פניתי לשרת המשפטים איילת שקד, וזה המקום להודות לה ולאנשי משרד המשפטים וליושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שיחד עם חבר הכנסת אורי מקלב באמת עשו מאמץ גדול לקדם חקיקה מאוד מורכבת, מאוד מאוזנת – מאוד מורכבת, מאוד מאוזנת – והביאו לתוצאה מאוד מאוד טובה, שבעיני תציל הרבה מאוד אנשים, נשים, בני נוער, מפעילות עבריינית ופעילות אלימה.

גלעד ארדן: כי החוק הזה בעצם יאפשר גם להגביל את הגישה לאתרים שמשמשים לפרסום זנות, הימורים, מכירה וסחר בסמים מסוכנים.

גלעד ארדן: וכמובן, לא נשכח את חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שבמקום לעודד סגירה של אתרים שמשמשים ארגוני טרור להפצת האידאולוגיה הנתעבת והמעוותת שלהם, כדי להפיץ שנאה ושקרים ולהסית אזרחים לפעולות רצחניות כמו, לצערי, מה שראינו ביום שישי האחרון בהר הבית, לצערי, במקום להתאחד סביב הצעת החוק הזאת, מעדיפים, בשם חששות לא ברורים – כי שוב, אני מזכיר, אלה לא החלטות של המשטרה לבדה; זו סמכות שניתנת למשטרה לפנות לבית-המשפט המחוזי ולבקש להגביל גישה לאתר שמפיץ שנאה ברמה של קריאה לתמיכה בטרור.

גלעד ארדן: ולא אוכל לסיים בלי להזכיר שהחוק הזה הוא אומנם צעד חשוב מאוד במאבק בפשיעה, וגם בהסתה לטרור, אבל זה רק חלק מהעניין.

גלעד ארדן: הדבר האמיתי והגדול יותר זה חוק הפייסבוק, שכשמו לא כן הוא – זה לא רק פייסבוק, זה גם טוויטר, זה גם חברות אחרות שממשיכות לעשות מיליארדים – כפי שהזכירה חברת הכנסת סויד – לעשות מיליארדים מהמידע שהן אוספות עלינו ולהכווין פרסומות באמצעות המידע הזה שהן יודעות עלינו, מה אנחנו אוהבות ואוהבים, אבל מצד שני לא מוכנות להשקיע את המשאבים הנדרשים כדי לקחת אחריות, להיות פרואקטיביים, לנטר את מה שקורה על הפלטפורמות שלהן ולהסיר את התכנים המסיתים ומעודדי השנאה והאלימות שמופצים ברחבי העולם, וגם במדינת ישראל, על הפלטפורמות שלהן.

גלעד ארדן: אז תודה לאל, בשנה האחרונה יש התקדמות משמעותית בהבנה של ממשלות בעולם לחשיבות של זה.

גלעד ארדן: לצערי זה קרה אחרי מספר רב של פיגועים ברחבי העולם, אבל היום גם מנהיגי ה-G7, ממשלות בריטניה וצרפת, מועצת אירופה, הרבה מאוד ממשלות וארגונים מבינים שצריך לחייב – ממשלת גרמניה – את חברות האינטרנט לקבלת אחריות וגישה הרבה יותר פרואקטיבית, ואני מאמין שבזכות חוק זה שמונח על שולחנכם לאישור, כשהוא יאושר כעת ויראו את פירותיו, אני מקווה שהכנסת גם תאשר במהרה את החקיקה שחשובה אולי יותר, בעניין חובתן של ענקיות האינטרנט לקחת גם הן חלק במאמץ ולהתמודד עם ההסתה לשנאה ואלימות.

גלעד ארדן: שוב, אני רוצה להודות לידידי חבר הכנסת אורי מקלב, שעשה חלק נכבד מהעבודה, ליושב-ראש הוועדה, ועדת החוקה, חוק ומשפט, ניסן סלומינסקי, שעשה כאן עבודה מהירה ומקצועית.

גלעד ארדן: וכמובן לחברתי שרת המשפטים איילת שקד, על קידום החוק החשוב הזה, תודה, ואני קורא לכנסת לתמוך בהצעת החוק.

גלעד ארדן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה.

קריאה: למה צריך עוד פעם?

יצחק וקנין: רבותי, אם אני לא פועל על פי התקנון, ההערה שלכם במקום.

יצחק וקנין: אבל ההערה שלכם – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: חברים, זה התקנון וזאת הבקשה.

יצחק וקנין: הוא יושב-ראש הוועדה.

יצחק וקנין: בהצבעה בקריאה שנייה ושלישית יושב-ראש הוועדה מסכם את הדיון.

ניסן סלומינסקי: טוב, אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, לא הארכתי, אבל טיפה הארכתי בהתחלה, בתקווה שאני לא אצטרך לעלות פעם שנייה, אבל בסדר, אין מה לעשות, אז אנחנו ננסה שוב.

ניסן סלומינסקי: במציאות התברר פתאום שיש איזושהי תופעה משונה; המשטרה קיבלה מאתנו, מהכנסת, כוח לחסום אתרים פיזיים.

ניסן סלומינסקי: נניח יש מקום שאנחנו יודעים שמוכרים בו סמים – למשטרה יש יכולת להיכנס, לעשות כל מה שנדרש כדי שיותר לא יוכלו למכור סמים.

ניסן סלומינסקי: אבל דא עקא שהמציאות מתפתחת.

ניסן סלומינסקי: לרדת, דוד?

ניסן סלומינסקי: טוב, אני רק רוצה לרענן את זיכרונכם, כל מה שדיברתי בהתחלה, לפני החוק, לפני שהציגו, כאילו הצגתי אותו גם עכשיו, ואני שוב רק אחזור ואברך את שני השרים, את גלעד ארדן, השר לביטחון פנים, ואת שרת המשפטים, איילת שקד, שבאמת התלכדו יחד, הבינו את החשיבות, הכינו את החוק הזה, ובעזרת אורי מקלב, שעזר לנו בהתחלה בוועדת החוקה, חוק ומשפט, וכל המצטרפים – העברנו את זה, ואני רוצה להודות לכולם.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכולם, מאחר שאני חושב שכולם פה, או הרוב הגדול, מסכימים לחוק, גם אם יש לכל אחד איזה הסתייגות קטנה, שנצטרף כולנו, נעביר את החוק הזה, ובעזר השם נאפשר למשטרה לסגור את כל האתרים – שנמצאים באתרים החברתיים.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יש כמה הסתייגויות של חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אתם מושכים את ההסתייגויות או שנצביע על ההסתייגויות?

מרב מיכאלי: נצביע.

יצחק וקנין: נצביע.

יצחק וקנין: רויטל סויד, להצביע על ההסתייגויות?

רויטל סויד: כן.

יצחק וקנין: להצביע, אוקיי.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגויות בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הסתייגות לסעיף 1, של חברי כנסת מכל האופוזיציה; אני רואה אותם פה, לא אקריא את כל השמות, הרשימה ארוכה: המחנה הציוני, הרשימה המשותפת, מרצ, יש עתיד.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על הסתייגות לסעיף 1, של קבוצת סיעת מרצ – חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג, ושל קבוצת סיעת המחנה הציוני – חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: בעד ההסתייגות – 34

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 39 מתנגדים, 34 בעד.

יצחק וקנין: ההסתייגות לא נתקבלה.

דוד ביטן: רגע, רגע, עוד אחת מתנגדת.

יפעת שאשא ביטון: לא הצלחתי להצביע.

יצחק וקנין: היא לא הצביעה או שלא נקלטה?

יפעת שאשא ביטון: לא, אין לי קליטה.

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: אם כן, אני אוסיף את השם שלך, דהיינו, יש לנו 40 מתנגדים ו-34 בעד, תומכים.

יצחק וקנין: אם כן, ההסתייגות לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אני מבקש מהמחלקה הטכנית לבדוק מה קורה.

יצחק וקנין: לחלופין – אנחנו מצביעים על הסתייגות לחלופין.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: בעד ההסתייגות – 34

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 40 מתנגדים, 34 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, ההסתייגות לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, כנוסח הוועדה, על סעיף 1.

יצחק וקנין: מי בעד סעיף 1, כנוסח הוועדה?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 63

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 63 בעד, תשעה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: סעיף 1 התקבל בקריאה שנייה בנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 2.

יצחק וקנין: הסתייגות לסעיף 2.

יצחק וקנין: קבוצת מרצ איננה?

יצחק וקנין: אין אף אחד ממרצ?

יצחק וקנין: אם אין, אני לא מצביע על ההסתייגות.

יצחק וקנין: אין – לא מצביעים על ההסתייגות.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על סעיפים 2, 3, עד 7, כנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: כנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: בעד סעיפים 2–7 – 62

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 62 בעד, תשעה מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיפים 2–7 התקבלו כנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 8, הסתייגות לסעיף 8, של קבוצת מרצ וקבוצת המחנה הציוני.

יצחק וקנין: להצביע?

יצחק וקנין: להצביע.

יצחק וקנין: מצביעים על ההסתייגות.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

דוד ביטן: נגד.

דוד ביטן: נגד.

דוד ביטן: נגד.

דוד ביטן: נגד.

דוד ביטן: רגע, איך אתם יודעים איך להצביע?

קריאה: מר ביטן – – –

דוד ביטן: קיבלתם הנחיות מבחוץ?

קריאה: עליזה מדריכה אותך – – –

דוד ביטן: מה הסיפור?

מיקי רוזנטל: זו הקרן החדשה אומרת לנו מה לעשות.

דוד ביטן: הקרן החדשה אומרת לכם.

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: בעד ההסתייגות – 33

מיקי רוזנטל: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 40 מתנגדים.

יצחק וקנין: 40 מתנגדים, 33 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, הסתייגות לסעיף 8 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על סעיפים 8 ו-9–17, כנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: כנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד סעיפים 8–17, כהצעת הוועדה – 63

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 63 בעד, תשעה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיפים 8–17 התקבלו כנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט, התשע"ז–2017, בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד החוק – 63

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 63 בעד, עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' מ/1098; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 22670; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 22) התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתנצל שתצטרכו כנראה לסבול אותי היום הרבה.

ניסן סלומינסקי: יש ארבעה חוקים – ארבעה חוקים שאני אצטרך להעביר.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהם חוקים חשובים.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, החוק שאנחנו מדברים עליו כרגע הוא חוק קצר – הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 22), התשע"ז–2017, והיא קצרה.

ניסן סלומינסקי: במהותה ההגדרה של תאגיד בנקאי, שמופיעה בסעיף 1 לחוק איסור הלבנת הון, התש"ס–2000, בדרך כלל כוללת את התאגידים הבנקאיים לפי חוק הבנקאות ותאגידי עזר.

ניסן סלומינסקי: דא עקא שבינתיים מתווספים תאגידים דומים, דומים לזה, שעליהם חל אותו עיקרון, והם לא היו באותה תקופה ולא נכנסו להגדרה של תאגיד בנקאי, וממילא כאילו חוק איסור הלבנת הון לא חל על זה.

ניסן סלומינסקי: לא חל על זה.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת באה להכניס גם אותם.

ניסן סלומינסקי: חברות כרטיסי האשראי, שפעלו בשוק סליקת כרטיסי החיוב, והן כולן היו תאגידי עזר, וכל הדברים הדומים האלה, נכנסים כיום.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להכניס אותם גם להגדרה של תאגיד בנקאי.

ניסן סלומינסקי: הם עונים על כל הקריטריונים, ולכן – שייכנסו, כדי שהרשות להלבנת הון תעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות: גם על פעילות של סולקים שאינם תאגידי עזר; מוצע להרחיב את ההגדרה של תאגיד בנקאי כך שתכלול גם סולק של כרטיס אשראי.

ניסן סלומינסקי: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואני חושב שגם אין בקשות – – –

טלי פלוסקוב: יש בקשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: יש?

טלי פלוסקוב: אני אגיד את זה כרגע.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אני פונה לחברי שיתמכו בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: כאמור, להצעת החוק הנ"ל לא הוגשו הסתייגויות, אך יש בקשות רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: אם כן, חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 22) התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, להצביע, רבותי.

טלי פלוסקוב: להצביע.

טלי פלוסקוב: כן, כן, בקריאה שנייה על החוק של הלבנת הון.

טלי פלוסקוב: חוק איסור הלבנת הון.

טלי פלוסקוב: בעד סעיף 1 – 40

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 40 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד החוק – 43

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 43 חברי הכנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 22), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שנייה וקריאה שלישית, ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1121; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 22006; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני רוצה להביא בפניכם את הצעת חוק הוצאה לפועל (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017.

ניסן סלומינסקי: סעיף 4א לחוק ההוצאה לפועל, 1967, מסמיך את שר המשפטים לקבוע בצו סוגים שונים של בקשות שמנהלי לשכות ההוצאה לפועל ועובדים מסוימים של מערכת ההוצאה לפועל רשאים לדון ולהחליט בהם וכו' וכו'.

ניסן סלומינסקי: ואולם, מכיוון שגורמים אלה הם בעלי סמכות לביצוע פעולות ולקבלת החלטות בנושאים מינהליים נוספים הנוגעים להתנהלות התיק, אשר יש להם השלכות על הצדדים, מוצע לתקן את הסעיף ולהקנות זכות ערר על כל הפעולות וההחלטות של מנהלי לשכות ההוצאה לפועל ועובדי מערכת ההוצאה לפועל, בין שבוצעו מכוח סעיף 4א האמור, שדיברנו עליו קודם, ובין שבוצעו מכוח סעיפי חוק אחרים; שזה יהיה יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מחברי לתמוך בהצעה הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: כאמור, לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: לכן, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: נא להצביע, רבותי.

טלי פלוסקוב: בעד סעיף 1 – 45

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 45 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מרב מיכאלי: – – –

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הוצאה לפועל (תיקון מס' 53) עברה בקריאה השנייה.

מרב מיכאלי: אני הצבעתי בטעות מהעמדה של עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: דקה.

טלי פלוסקוב: דקה, גברתי.

טלי פלוסקוב: ועכשיו אנחנו נעבור – רגע, רבותי – וכעת אנחנו נעבור להצבעה על אותה הצעת חוק בקריאה השלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע, רבותי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, איפה הצבעת?

מרב מיכאלי: בקריאה השנייה הצבעתי בטעות מהעמדה של עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: של עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי טוענת שבקריאה השנייה היא הצביעה בטעות בעמדתו של עמיר פרץ במקום בעמדה שלה, אז לשנות את השם של ההצבעה.

טלי פלוסקוב: בעד החוק – 50

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: רבותי, בעד – 50 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שנייה וקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1073, פ/604/20, פ/1217/20, פ/1229/20, פ/1240/20, פ/1900/20, פ/2019/20; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 18631, מושב שני, חוב' כ"ח, עמ' 13706, עמ' 13707, עמ' 13708, עמ' 13709 ועמ' 13712; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: ושוב אני מזמינה את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, להציג לנו את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הפעם זה יהיה טיפה יותר ארוך, כי החוק יותר מורכב, אבל אנחנו נשתדל לקצר אותו.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית ושש הצעות חוק פרטיות – הצעות חוק פרטיות של חברי הכנסת סתיו שפיר, רועי פולקמן, אורלי לוי אבקסיס, וחסרים לי עוד.

טלי פלוסקוב: איילת נחמיאס ורבין – יש לך?

ניסן סלומינסקי: טוב, עוד שניים.

ניסן סלומינסקי: אני לא זוכר מי עוד השניים.

קריאה: יעל גרמן ויאיר לפיד.

ניסן סלומינסקי: יאיר לפיד ויעל גרמן, אוקיי, תודה.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע למה לא כתבו.

ניסן סלומינסקי: היא כוללת שני מעגלים שונים של חקיקה – כי צריכים לדעת שהחוק עצמו, שעליו זה מבוסס, הוא חוק שלא מדבר אך ורק על דירות מגורים, הוא מדבר בכלל על כל ההשכרה של נכסים, ולכן חלק מהשינויים הם שינויים שלא מתייחסים אך ורק לדירות למגורים אלא מתייחסים לכל הדברים המושכרים.

ניסן סלומינסקי: זה מעגל אחד.

ניסן סלומינסקי: המעגל השני זה המעגל שמתייחס ספציפית לנושא של דירות למגורים.

ניסן סלומינסקי: אז אני אעשה את זה מהר.

ניסן סלומינסקי: המעגל הראשון מדבר בין היתר על פגמים ואי-התאמות.

ניסן סלומינסקי: מוצע להרחיב את המושג אי- התאמות הקיים בחוק, להוסיף הוראה בדבר אי-התאמה משפטית, להרחיב את חובת תיקון הפגמים המוטלים על המשכיר ועוד.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב – זה לא רק על דירות למגורים.

ניסן סלומינסקי: שינויים במושכר: מוצע לקבוע כי השוכר יהיה רשאי לבצע שינויים במושכר אך ורק אם קיבל את הסכמת המשכיר לכך, וכן לקבוע הסדר לגבי השבת מושכר שהשוכר ביצע בו שינויים, בהסכמה או שלא בהסכמה של המשכיר.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף זה סיום השכירות.

ניסן סלומינסקי: מוצע לקבוע כי אם לא הוסכם על תקופת השכירות, כל צד יהיה רשאי לסיים את השכירות על ידי מתן הודעה לצד שני בתוך זמן סביר.

ניסן סלומינסקי: כמו כן מוצע להבהיר את היקף החובות החלות על השוכר בעת החזרת המושכר.

ניסן סלומינסקי: ונושא אחרון שאזכיר במעגל הזה זה עסקאות בשכירות.

ניסן סלומינסקי: מוצע להבהיר שכוחה של זכות השכירות הוא קנייני, וככזאת היא יפה כלפי כל אדם.

ניסן סלומינסקי: לפי המוצע, משכיר שהקנה את זכותו במושכר לאחר, כל הזכויות והחיובים של המשכיר מומחים – כלומר, עוברים – לקונה, גם אם הלה לא ידע על קיומו של חוזה השכירות, וטענה שיש לשוכר בשל אי-קיומם כלפי המשכיר תעמוד לו גם כלפי הרוכש.

ניסן סלומינסקי: זה החלק האחד שחל על כולם.

ניסן סלומינסקי: החלק העיקרי של הנושא, שבגינו באמת עמלו חברי הכנסת, זה הנושא של דירות למגורים.

ניסן סלומינסקי: המצוקה של דירות למגורים – בעיקר בתל אביב ובירושלים, אבל כנראה גם בהרבה מקומות אחרים – היא מצוקה גדולה מאוד, וכתוצאה מזה המשכיר, שהוא בעל הכוח, יש לו הדירה, יכול לנצל את מעמדו ולהציע לאנוס את השוכר לדברים שלפעמים כבר מגיעים לרמה של אי-סבירות ובלתי הגיוניים.

ניסן סלומינסקי: לכן, החוק הזה בא להגן על השוכר, שהוא החלש, מפני המשכיר.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, היינו בוועדה ערים לכך שגם המשכיר קיים, וגם על המשכיר צריכים להסתכל וגם בו להתחשב; בסך הכול הוא בעל הנכס.

ניסן סלומינסקי: ודבר נוסף שהובא בחשבון זה שכאן צריך לצאת מתוך הנחה שלפעמים ביחסים שבין אדם שרוצה לשכור – הוא אומר: חבר'ה, אל תבלבלו לי את המוח, אני רוצה דירה ואני מוכן לקבל את הדירה הזאת איך שהיא, גם ככה.

ניסן סלומינסקי: מה אתם מכניסים לי תנאים שבגינם עכשיו הדירה הזאת לא תוכל להיות נכס שמושכר, ובסוף אני אשאר בלי דירה?

ניסן סלומינסקי: אז תנו לי – גם זו טענה שאתה לא יכול להתעלם ממנה.

ניסן סלומינסקי: ובתוך כל השיקולים האלה בסופו של דבר יצא החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב: המציעים, חלקם ויתרו על חלק מהדרישות שהיו להם בהתחלה, ויכול להיות שהם ישלימו את זה בעתיד, כמו הנושא של שכר דירה ושכירות לטווח ארוך וכו'.

ניסן סלומינסקי: אבל החוק הזה באמת, כדי שנוכל להעביר אותו, אז – אני אגיד רק בנקודות את אותן נקודות שהוספו.

ניסן סלומינסקי: צורה ותוכן של חוזה שכירות למגורים: מוצע לקבוע כי חוזה שכירות למגורים ייערך בכתב, וכי על החוזה לכלול, בין השאר, פרטים מהותיים כמו פרטי הצדדים לחוזה, תיאור הדירה המושכרת, תקופת השכירות, דמי השכירות, פגמים בדירה ועוד.

ניסן סלומינסקי: בנוסף, מוצע להסמיך את שר המשפטים לקבוע חוזה שכירות מצוי למגורים אשר ישמש את הצדדים לחוזה אם לא נערך חוזה שכירות למגורים.

ניסן סלומינסקי: נקודה אחת.

ניסן סלומינסקי: נקודה שנייה זה דירה הראויה למגורים.

ניסן סלומינסקי: מה זה דירה?

ניסן סלומינסקי: אנחנו ראינו גם באמצעי התקשורת מקומות שאנשים שוכרים, או הפוך – נגיד אנשים משכירים דברים, כוכים בתוך חניות בקומה מינוס 3, מה שנקרא, שאין שם אוויר לנשימה, אין אור ואין כלום, ואנשים שוכרים את זה כי אין להם ברירה.

ניסן סלומינסקי: מה זה דירה ראויה למגורים?

ניסן סלומינסקי: מוצע לקבוע כי המשכיר יחויב למסור את הדירה המושכרת כשהיא ראויה למגורים.

ניסן סלומינסקי: לעניין זה נקבעו בתוספת תנאים בסיסיים שאם לא מתקיים אחד מהם יראו את הדירה ככזאת שאינה ראויה למגורים, כדוגמת קיומה של מערכת ניקוז, מערכת חשמל – לנו זה נראה טריוויאלי; אתה אומר: איך אתה יכול להשכיר דירה שאין בה חשמל?

ניסן סלומינסקי: כן, גם זה יכול להיות, לכן אנחנו אומרים שלא יהיה – אוורור ועוד.

ניסן סלומינסקי: לפי המוצע, מסירת דירה שאינה ראויה למגורים תיחשב להפרת חוזה ותאפשר לשוכר לבטל את החוזה בכל עת.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף שנתון במחלוקת ותמיד המשכיר, בגלל שכוחו רב, יושב על השוכר ומחייב אותו, זה תיקון פגמים וליקויים.

ניסן סלומינסקי: מוצע לקבוע כי השוכר יהיה אחראי לתקן כל פגם שנגרם משימוש בלתי סביר שלו בדירה המושכרת.

ניסן סלומינסקי: השוכר, אם הוא לא השתמש נכון – הוא צריך לתקן.

ניסן סלומינסקי: מנגד, המשכיר יחויב לתקן כל פגם שאינו קל ערך שהשוכר אינו אחראי לתקן, בתוך הזמנים שנקבעו בסעיף; ויש שם זמנים, שלא יוכל – אין לו חשמל, עד שהוא יבוא לתקן, יגיד: חצי שנה תישאר בלי חשמל או בלי מים.

ניסן סלומינסקי: דבר כזה אסור שיהיה.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף – תשלומים שבהם נושא השוכר, גם פה, שלא יהיו מחלוקות מה השוכר צריך לשלם ומה המשכיר.

ניסן סלומינסקי: כדי להבטיח שהשוכר לא יישא בתשלומים שאינם קשורים באופן ישיר לשכירות בדירה, שהטלתם על השוכר אינה הוגנת ואינה ראויה, מוצע לקבוע כי השוכר לא יישא אלא בתשלומים המפורטים בסעיף, ובכלל זה דמי השכירות, מסים החלים על המחזיק בדירה, מה שנקרא ארנונה, תשלומים בגין צריכה של שירותים שוטפים – מים וחשמל וגז, שזה סביר, שהוא משתמש אז הוא צריך לשלם את זה – ותשלומים לוועד בית משותף.

ניסן סלומינסקי: עוד מוצע לקבוע סוגי תשלומים שבהם, בין השאר, לא יישא השוכר אלא המשכיר, ובכלל זה תשלומים כמו שכר טרחה של עורך דין או מתווך שפעל מטעם המשכיר.

ניסן סלומינסקי: אני לא מתייחס כרגע, בגלל קוצר הזמן – ואני מניח שהנואמים האחרים ידברו – אני לא מזכיר כאן את הנושא של המתווכים.

ניסן סלומינסקי: היה על זה דיון נפרד.

ניסן סלומינסקי: והנושא האחרון, שהוא חשוב, זה הנושא של ערבות.

ניסן סלומינסקי: מוצע לקבוע כי המשכיר יהיה רשאי לבקש כערובה את הסכום הנמוך מבין סכומים אלה:

ניסן סלומינסקי: סכום דמי השכירות בעד שליש מתקופת השכירות או סכום השווה לפי שלושה מדמי השכירות לחודש, וזאת אם מדובר בערובה הכרוכה בהוצאה כספית לשוכר.

ניסן סלומינסקי: עוד מוצע לקבוע כי המשכיר יהיה רשאי לממש את הערובות שבידו בשל התקיימות אחד התנאים הבאים בלבד: אי-תשלום של דמי השכירות, אי-תשלום של התשלומים הנוספים שהשוכר חב, אי-פינוי הדירה המושכרת בתום תקופת השכירות ואי-תיקון ליקויים שהשוכר אחראי לתיקונם.

ניסן סלומינסקי: להצעת חוק הזאת הוגשו הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אני שוב מבקש, כמו בפעמים הקודמות: יש הסתייגויות, אבל אחרי שייגמרו ההסתייגות, אני חושב שכולנו רוצים את החוק הזה – לשמור ולהגן על השוכר.

ניסן סלומינסקי: אז אני מבקש מכל חברי להצביע בעד בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות לחברי אוסאמה סעדי, שהוביל את החוק הזה בעוצמה ובחוכמה בנושא הזה, ליועץ המשפטי, לעורך הדין אלעזר שטרן, היועץ המשפטי שליווה אותנו, לצוות הוועדה אסף פרידמן, נטלי, אתי ונוגה ולאנשי שלי, כך שאני כבר לא צריך לחזור, אלא אם כן ירצו אולי למשוך זמן.

ניסן סלומינסקי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להנמקת הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, גברתי, לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: אחר כך – חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, איילת נחמיאס ורבין ומיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שוב, לרשותך עד עשר דקות.

סתיו שפיר: תודה רבה, גברתי, תודה רבה, חברי חברי הכנסת.

סתיו שפיר: אני מאוד מאוד מאוד נרגשת להעביר את החוק הזה, סוף-סוף, היום.

סתיו שפיר: חוק שכירות הוגנת יכניס סוף-סוף סדר, הוגנות וכללים סבירים ונאותים לחייהם של 2 מיליון ישראלים שוכרי דירות בישראל – 2 מיליון ישראלים שחיים בשכירות ועד היום חיו פשוט בג'ונגל.

סתיו שפיר: מזעקת האוהלים, שעלתה ברחובות ממש לפני שש שנים, ב-2011, ועד לרגע הזה, הדרך הייתה מאוד מאוד מאוד ארוכה, מה שהופך את ההתרגשות לגדולה יותר.

סתיו שפיר: החוק הזה הוא החוק של המחאה החברתית.

סתיו שפיר: דור שלם, הדור שלי, הופקר למחירי דיור בלתי אפשריים ונדחק לשוק השכירות, שבמשך עשרות שנים מדינת ישראל השאירה כג'ונגל פרוץ ופרוע.

סתיו שפיר: כשהגשתי את החוק הזה לפני שלוש שנים וחצי היו לו במשכן הזה יותר מתנגדים מתומכים.

סתיו שפיר: היה פה פער דורי מסוים, ואפשר אולי להבין אותו במספרים.

סתיו שפיר: בשנת 2000, מי שרצה לרכוש דירה ממוצעת היה צריך להשקיע בעניין בערך 80 משכורות; היום זה כמעט 150 משכורות בשביל דירה.

סתיו שפיר: תעשו את החישוב כמה שנים צריך לחיות בלי אוכל, שתייה, הוצאות חינוך, בריאות וכדומה כדי להצליח לרכוש דירה בישראל.

סתיו שפיר: יש עוד הרבה משימות בהמשך לחוק הזה כדי לפתור את בעיית הדיור, אבל הסדרת שוק השכירות היא הצעד הראשון והמחייב בדרך לשם, כדי לאפשר תנאים כלכליים הוגנים לשוכרי הדירות ולהוריד את הלחץ משוק הדירות לרכישה.

סתיו שפיר: בכל העולם הוכח ששוק שכירות ציבורי ופרטי מוסדר, עם כללים נאותים, שוק שמעודד שכירות ארוכת טווח, הוא מפתח בלתי ניתן להחלפה להורדת מחירי הדיור.

סתיו שפיר: אבל יש דבר נוסף בחוק הזה, ועליו אני מעדיפה לדבר כאן עכשיו, והוא הוכחה שלחץ ציבורי עובד.

סתיו שפיר: אפשר לבקש פה שקט?

סתיו שפיר: יש פה רעש נוראי – כי החלק הזה הוא חשוב ביותר.

סתיו שפיר: לחץ ציבורי עובד.

סתיו שפיר: החוק הזה שייך לציבור הישראלי.

סתיו שפיר: הוא שייך לדור האוהלים; הוא שייך למאות אלפי אנשים שצעדו ברחובות וצעקו: "העם דורש צדק חברתי".

סתיו שפיר: החוק הזה שייך לאלפי הסטודנטים שחתמו עליו והחתימו עליו סטודנטים רבים נוספים, ממכללת תל חי ועד מכללת ספיר, כדי לגרום לו סוף-סוף לעבור ולדרוש מהפוליטיקאים להסכים לו.

סתיו שפיר: החוק הזה שייך לכל השותפים שלי למחאה החברתית, ובעיקר לדפני ליף היקרה, שאם החוק הזה היה קיים לפני שש שנים, בעל הבית לא יכול היה להוציא אותה מהדירה בהתראה כל כך קצרה.

סתיו שפיר: הוא שייך לכל אנשי הצוות שלי, בעבר ובהווה – ואני רוצה להודות לכם אחד-אחד: בראש ובראשונה לסיון שור, שמלווה את החוק הזה ממש מראשיתו, והיא ממש חתומה עליו, ומגיעה לה תודה עצומה.

סתיו שפיר: סיון, כשניסתה להעביר את הדירה לשוכר אחר, שני שוכרים שונים הציעו לה כמעט שוחד כדי להתחרות על הדירה להשכרה; הוא שייך לברוך גורביץ, שנאלץ לשלם 6,000 שקל לתיווך שהוא לא הזמין.

סתיו שפיר: גם הדבר הזה ייעצר עכשיו אחרי שהחוק יעבור; לעידו שטסל, שחודש אחרי שנכנס לדירה בעל הבית הודיע לו שבתוך חודש מתחילים תמ"א 38 בבניין.

סתיו שפיר: גם זה יימנע עכשיו, כשהחוק יעבור; עינב לבנה, שבעל הבית שלה דרש להכניס לחוזה סעיף שמאפשר לו לפרוץ לדירה מתי שהוא רוצה, תשלום על ועד בית שלא קיים, רצה לשנות את תאריך הכניסה והיציאה באופן דינמי בתוך החוזה, וגם ביקש להצמיד את השכירות למדד הפירות והירקות.

סתיו שפיר: גם הדברים האלה כבר לא יוכלו להתקיים; לעופר נוימן, שבוקר אחד אחרי שלושה חודשים בדירה שהוא חי בה הוא התעורר מנפילה של הדלת, וככה סיפר לו בעל הבית שמתחילים שיפוצים ומעכשיו מתקלחים בדירה השנייה.

סתיו שפיר: הוא שייך לדרור מרדכי, שחי בדירה בלי כיור ונאלץ גם לשלם על תיווך, למרות שהוא לא הזמין אותו, וגם לעורכי דין, למרות שהוא לא הזמין גם אותם.

סתיו שפיר: גם זה ייפסק עכשיו, כשהחוק יעבור; לנטע גייסט, שגם היא עבדה על ההצעה הזאת המון והשקיעה בה הרבה מאמץ.

סתיו שפיר: הבן זוג של נטע הוא עולה חדש, ובעל הבית חשב שמאחר שמדובר בעולה חדש, אפשר לגרום לו לשלם על כל התיקונים בדירה כאוות נפשו, וגם להודיע לו שבועיים לפני היציאה שהחוזה נגמר וצריך לעוף מהבית.

סתיו שפיר: גם זה כבר לא יוכל לקרות עכשיו, כשהחוק הזה עובר; לדניאל דותן, לעמרי שגב – שהוא אגב היחידי בצוות שלי שלא הייתה לו שום בעיה בשכירות, אבל אולי זה כי הוא עורך דין כבר הרבה מאוד זמן – ולכל מי שסייע בכתיבה ובמאבק; למאז"ה 9, מרכז הצעירים של עיריית תל אביב, נעם בר-לוי, למיכאל וולה, שאגב, עדיין מחכה לצ'ק הביטחון שלו מדירה שהוא עזב לפני חמש שנים.

סתיו שפיר: גם זה כבר לא יקרה, אחרי שהחוק הזה יעבור; לרון חולדאי, שהיה ראש העיר הראשון שתמך בהצעת החוק, ואחר כך לרוביק דנילוביץ, ראש עיריית באר שבע, ולראשי הערים הנוספים שהצטרפו בהמשך.

סתיו שפיר: לוועד שוכרי הדירות – אנשים מדהימים, לילך רובין ופבלו קאל בעיקר, שעבדו במשך הרבה מאוד זמן כדי להחתים אלפי שוכרי דירות על תנאים הוגנים לשכירות וחוזה הוגן, שיצא מהציבור עוד הרבה לפני שהוא עובר כאן במליאה; לד"ר אמילי סילברמן, לגיל גן-מור מהאגודה לזכויות האזרח, לאמנון פורטוגלי ממכון ון ליר, למומחי ה-OECD שסייעו לי בבחינת המודלים השונים בעולם והבנה של מה מתאים לישראל, למרכז הגר לדיור בר-השגה, לקליניקה האורבנית באוניברסיטת תל אביב, שתמכו ועזרו כולם בכתיבה של החוק המקורי – ליונתן לוי ביניהם, שגם הוא, נלקח לו כיור מהדירה ואחר כך נקדח חור בקיר של הדירה, והוא עד היום מחכה להחזרים מבעל הבית.

סתיו שפיר: גם זה יסתיים, אחרי שהחוק הזה יעבור; לשורה של אנשי ציבור, וביניהם חבורת סטנדאפיסטים מדהימה שעזרה לנו לנסות ולהפוך את ההצעה ולספר עליה לציבור הרחב, וביניהם תום אהרון, לילך ברנע לשם, גלית חוגי, תומר פישמן, גיא אדלר וגם אייל דץ, שעזר המון.

סתיו שפיר: ובעיקר – לחברי הכנסת שהיו שותפים מתחילת החוק הזה: לחיליק בר, חברי לסיעה, ולאורלי לוי אבקסיס, שהיו חתומים, יוזמים ביחד אתי בהצעת החוק הראשונה שהגשנו לפני שלוש שנים וחצי; לרועי פולקמן היקר, השותף שלי להצעה הזאת בכנסת הזאת, שעשה עבודה מאוד מאוד קשה כדי לקדם אותה ולהעביר אותה כאן; לכל חברי שדולת השוכרים, ובהם אורי מקלב, גילה גמליאל ועוד רבים נוספים; לשר האוצר ולשרת המשפטים וגם לקודמיהם בתפקיד; לפקידות המקצועית במשרד האוצר ובמשרד המשפטים, שעבדו הרבה מאוד זמן והשקיעו הרבה מאוד מאמץ בחוק הזה.

סתיו שפיר: ולכל השותפים והשותפות שלי לדירה אי פעם, על הסבלנות והאהבה, ולבעלי הבית, גם הנוכחיים.

סתיו שפיר: העם דורש צדק חברתי, וכדי להשלים את המאבק ואת החלום הגדול הזה שנצעק ברחובות לפני שש שנים עוד יידרשו הרבה מאוד מאמץ ועוד הרבה מאוד עבודה מהאנשים שיושבים כאן.

סתיו שפיר: החוק הזה נותן לי הרבה מאוד תקווה לכך שצעדים גדולים וחלומות גדולים אפשר להגשים ואפשר לממש, וכשהציבור רוצה – הציבור גם מצליח.

סתיו שפיר: ככל שיותר ויותר אנשים במדינה יבינו את זה, יבינו את הכוח האדיר שיש להם ואת הכוח שיש לנו, כשאנחנו עובדים ביחד, בודקים ולומדים ועושים את העבודה המקצועית הנדרשת ויוצאים לרחובות ומשכנעים ועובדים בשטח ולא מפסיקים להיאבק, בסוף אנחנו נצליח לממש את כל השאיפות האלה, ובאמת ליצור פה מציאות טובה יותר.

סתיו שפיר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: העם דורש – – –

טלי פלוסקוב: רועי פולקמן, עד חמש דקות לרשותך, בבקשה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לברך?

טלי פלוסקוב: הוא יסיים – אני אברך.

רועי פולקמן: כן, אנחנו בשלב ההסתייגויות דיבור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

רועי פולקמן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רועי פולקמן: חברי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר, אכן היה מרגש, ואכן זה באמת סמלי – וגם חברת הכנסת שלי יחימוביץ הייתה מעורבת בנושא הזה.

רועי פולקמן: באמת, הדרך ארוכה, ואני שמח, מה שנקרא, להיות פה בשלב של הרגל המסיימת, כי באמת בקואליציה הזאת עבדנו קשה מאוד בשנה וחצי האחרונות כדי שהחוק הזה יקרה.

רועי פולקמן: וכמובן, אני חייב להודות כאן לשרת המשפטים, שהיו עוד בינינו אי-הסכמות על הדרך הזאת, אבל היא אפשרה את זה, וכמובן – על הרוח הגבית של שר האוצר.

רועי פולקמן: אבל אני רוצה להגיד משהו על המהלך הכולל, מכיוון שבאמת, סתיו, דיברת על האירוע הזה, ובשבועות האחרונים, מאז שאנחנו ידענו שאנחנו הולכים להעביר בקריאה שנייה ושלישית את חוק שכירות הוגנת, אז כמובן יש אלה שמתלהבים, וכל אלה – –

שלי יחימוביץ': – – –

רועי פולקמן: לא.

רועי פולקמן: – – וכל אלה שמדברים על מה שאין.

רועי פולקמן: אני רוצה לדבר על המהלך הכולל.

רועי פולקמן: כי באו ואמרו: למה לא עשיתם פיקוח על השכירות, וכו'?

רועי פולקמן: המהלך הגדול, מבחינתי, כדי לשנות את עולם השכירות הישראלי, הוא שכירות יציבה, כיוון שהמציאות שבה דירה שכורה נתפסת כפתרון רק למי שאין לו או לסטודנטים שיכולים להרשות לעצמם.

רועי פולקמן: אני יכול לספר איזה סיפור אישי קטן.

רועי פולקמן: כנחלאווי, אני קניתי פעם טנדר רק בשביל שיהיה לי איך להעביר לחברים שלי דירות בחודשים יולי-אוגוסט.

רועי פולקמן: ובמשך שנים, נראה לי עד גיל 30 וקצת, החודשים האלה בשנה התבטאו בזה שהייתי מעביר עם החבר'ה שלי מהגרעין ומהצבא – – –

נחמן שי: היית "מוישה מובר".

רועי פולקמן: כן, לא היה לי מובר, היה לי טנדר, והייתי מעביר מכונות כביסה ומה שאתם לא רוצים, וארגזים.

רועי פולקמן: קניתי את הרכב הזה כי באמת זה היה נצרך אצל החבר'ה, ואז הייתה לי אפשרות לקנות טנדר וקניתי, ופשוט בחודשים יולי-אוגוסט עבדתי בהעברת דירות – של החבר'ה, לא לפרנסתי.

שלי יחימוביץ': אפשר להיעזר בך גם היום?

רועי פולקמן: אפשר גם היום להיעזר בי, אני לא רע בהובלות.

רועי פולקמן: כבר אין לי טנדר, אבל אני יכול לעזור.

רועי פולקמן: ואני אומר, אחד הדברים שרצינו לשנות – ומבחינתי זה רק הרגל המסיימת, אבל אחת קטנה – זה שאפשר יהיה לשכור דירות כאלטרנטיבה אמיתית באזורי ביקוש, ושאנשים צעירים לא יידחפו מהר מדי לקנות דירה.

רועי פולקמן: ואיך אנחנו נעשה את זה?

רועי פולקמן: כי כל הזמן אומרים לי: מה יש בחוק הזה – וציינה את זה לפני חברת הכנסת שפיר, הרבה דברים שתיקנו בחוק הזה: האפשרות לערבויות נורמליות, והאחריות לתקן את הדירה, והודעה מוקדמת, והתיווך – המון דברים ששיפרנו בחוק הזה.

רועי פולקמן: והחוק הזה מצוין גם לבעלי הדירות וגם לשוכרים, כי שוכרים לאורך זמן ומשפחות צעירות שיגורו בדירות שכורות זה טוב גם לבעלי הדירות.

רועי פולקמן: אבל זה רק קצה הקרחון במהפכה שאנחנו עושים עכשיו בעולם השכירות ההוגנת ובעולם השכירות היציבה.

רועי פולקמן: אנחנו מקדמים כבר השבוע בוועדת כספים חוק עידוד השקעות הון, כיוון שהעתיד, דרך אגב, של שוק השכירות בישראל הוא בנייני דירות שכורות; לא רק דירות פרטיות של אנשים פרטיים, אלא שייכנסו יזמים ויבנו בנייני דירות באזורי הביקוש, שבהן אפשר יהיה לגור בחוזים לחמש ושש שנים, והשכירות תהיה מנוהלת.

רועי פולקמן: חברת הכנסת טלי פלוסקוב מסיעתי דיברה על כמה זה משמעותי לעולים מחבר העמים וכמה זה משמעותי לקשישים.

רועי פולקמן: אז המהפכה תהיה בזה שנעודד יזמים; המהפכה תהיה ב-RFI שמשרד האוצר הוציא לפני שבועיים או שלושה, שדיבר על בעלי דירות שיעבירו לחברות ניהול את הדירות שלהם, עם תמריצי מדינה.

רועי פולקמן: גם זה יאפשר ניהול הגון יותר של דירות.

רועי פולקמן: וזה עובר דרך חוק שכירות הוגנת, שנמצא בשבועות האלה בוועדת הרפורמות בדיונים, כדי לעודד יזמים, באמצעות זכויות בנייה, לבנות דירות לשכירות ארוכת טווח ולשכירות מוזלת.

רועי פולקמן: כל המהלך הזה הולך לעבר עתיד שגם במדינת ישראל יהיו דירות שכורות לטווח ארוך שאדם ייכנס אליהן, ידע שהוא יכול לחתום על חוזה לשלוש, ארבע וחמש שנים, ושכר הדירה לא יעלה כל שנה, ולא ישגעו אותו פתאום כי צריך איזה חדר לסגור בבית כדי לאחסן או כי פתאום מישהו חזר וצריך לפנות את הבית בהתראה של שבועיים, או כל דבר אחר, אלא שזאת באמת תהיה אלטרנטיבה אמיתית לדירה קנויה, ושבן אדם לא יצטרך להידחף בעל-כורחו לדירה קנויה כשהוא לא מוכן לזה או לא צריך את זה.

רועי פולקמן: זה הפתרון בערים הגדולות בכל העולם, וזה יהיה גם בארץ.

רועי פולקמן: אז חוק שכירות הוגנת הוא סמל – הוא סמל שבאמת מתנהל כאן תקופה ארוכה, מתקופת המחאה החברתית, "ב' זה בית" ו"רוצים דיור הוגן" ו"רוצים שכירות הוגנת".

רועי פולקמן: אבל זו רק תחילתה של מהפכה, שלא כולה בחוק הזה, אלא בזה שיהיה כאן שוק של שכירות של ארוכת טווח לצעירים, למבוגרים ולכל מי שרוצה לגור באזורי הביקוש.

רועי פולקמן: וגם כשנטפל במחירי הדיור, גם אז דירה בתל אביב לא תהיה זולה, וגם אז צריך יהיה לאפשר לאנשים לגור בשכירות הוגנת במדינת ישראל.

רועי פולקמן: אז גם אם אני לא צריך כבר להעביר דירות בחודשים יולי-אוגוסט, אני שמח על הצעד הזה, כי אני חושב שהוא כן ישפר באופן משמעותי את שוק השכירות בישראל, וזאת תחילתה של מהפכה.

רועי פולקמן: אז תודה לכל השותפים – לחברותי חברות הכנסת שעבדו כל כך קשה בוועדה, ובראשן כמובן חברת הכנסת סתיו שפיר.

רועי פולקמן: וכמו שאמרתי, זה רק הצעד הראשון.

רועי פולקמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: זה באמת המקום לברך אותך, ידידי היקר רועי פולקמן, וחברת הכנסת קארין אלהרר, שלא נמצאת, על קבלת אות הפרלמנטר המצטיין מהמכון הישראלי לדמוקרטיה.

טלי פלוסקוב: כבוד מאוד גדול לחברי הכנסת ולצוות הנפלא שעובד אתם.

טלי פלוסקוב: הדוברת הבאה – חברת הכנסת אורלי לו אבקסיס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: אחרי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – חבר הכנסת דב חנין, שאני לא רואה אותו באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש.

אורלי לוי אבקסיס: חברי חברי הכנסת, למעלה משלוש שנים עברו מאז הצענו לראשונה, עוד בכנסת הקודמת, את חוק שכירות הוגנת.

אורלי לוי אבקסיס: איך הולך השיר?

אורלי לוי אבקסיס: בהתחלה היינו שלושה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אכן היינו שלושה, חברי חבר הכנסת חיליק בר, חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר, ולצערי הרב אנחנו מגיעים היום, ושמו של הראשון אולי במציעים – כי הצעת החוק הראשונה בשכירות הוגנת, יש להודות, הייתה של חבר הכנסת חיליק בר, שמשך את הצעת החוק שלו כדי שנוכל להגיש אותה שלושתנו במשותף.

אורלי לוי אבקסיס: אז חיליק, גם אם השם שלך לא רשום על הצעת החוק, טביעות האצבע שלך שם.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני בהחלט – את יודעת, אצלנו ביהדות אומרים: האומר דברים בשם אומרו מקרב, או מקדם, את הגאולה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני הרגשתי חובה לעשות זאת, חיליק.

אורלי לוי אבקסיס: אז באמת, לפני שבוע הצעת החוק הממשלתית לתיקון חוק השכירות והשאילה עברה קריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר בהצעת חוק ראויה ונכונה, שכן שוק השכירות הנו שוק פרוץ, המאפשר לבעלי הדירות להשכיר את נכסיהם בכל מחיר ובכל מצב – דירות קטנות, מרתפים, מלונות, מחסנים.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן כי אזרחי ישראל אשר תלויים בשוק השכירות ייכנעו לגחמות של בעלי הדירות השונים.

אורלי לוי אבקסיס: ואולם, בעוד תכלית החוק עומדת בעינה, הרצון להעביר את החוק בכל מחיר, לצערי הרב, הוביל גם להורדת הסטנדרטים באופן שאינו מאפשר לנו לעשות את התיקון האמיתי שרצינו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אפשר לומר: זה יום שמחה.

אורלי לוי אבקסיס: כשנולד ילד או כשהצעת חוק מגיעה לעולם, אז כולם מתפעלים וכולם שמחים וכולם מוחאים כפיים ואומרים מזל טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני חייבת להודות במשהו – ולא נעים לי להודות, כי זה חוק שגם אני יזמתי אותו: לא לילד הזה בדיוק פיללנו.

אורלי לוי אבקסיס: כשמגיע ילד לעולם אתה רוצה שהוא יהיה עצמאי, אתה רוצה שהוא יוכל ללכת לבד, שהוא יוכל להתנהל לבד.

אורלי לוי אבקסיס: אתה גם מתפלל שיהיו לו שיניים, כדי שיוכל לתת ביס במקרה הצורך.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר – איפה סלומי

אורלי לוי אבקסיס: נסקי – שעם כל הרצון ועם כל הנכונות שלנו להגיע לוועדה ולצקת שיניים לתוך החוק, נאלצנו לסרס בעצמנו את הילד שהבאנו לעולם.

אורלי לוי אבקסיס: נאלצנו לעקור לו את השיניים.

אורלי לוי אבקסיס: ולמה אני אומרת "לעקור לו את השיניים"?

אורלי לוי אבקסיס: כי חוק שהוא חוק הצהרתי בעיקרון – נכון, הצלחנו להכניס כמה דברים לתוך החוק; עדיין, הדברים המהותיים – הפיקוח על המחיר, להבטיח מהי דירה ראויה למגורים – אני אתן לכם כמה דוגמאות לאבסורד: משרד הבריאות, מצד אחד, סוגר השכם והערב מסעדות ששם אין הפרדה באמת טוטלית או אין איזושהי השגחה אמיתית לכך שלא יזלגו כל מיני בקטריות מהשירותים, חלילה וחס, למטבח; ומפקיר בצורה בלתי ראויה את אותם אזרחים, החלשים ביותר במדינת ישראל, שהולכים ושוכרים את הדירות הלא-ראויות במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: ותקשיבו לי טוב: הנושא של להפריד את הכיור של המטבח מכיור השירותים נתקל בהתנגדות נחרצת.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו בין יוזמי החוק מצאנו שקט תעשייתי.

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו חושב שבבית ראוי לא צריכה להיות הפרדה בין הכיור שבו מבשלים לבין המקלחת או השירותים, שבהם, סלחו לי על הביטוי, אנחנו עושים את – אני לא מוצאת מילה ראויה.

מיקי רוזנטל: הבנו, הבנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הבנתם את המסר.

אורלי לוי אבקסיס: האם ייתכן שבמשרד האוצר יושבת לה מרי אנטואנט?

אורלי לוי אבקסיס: כי התגובה של מעיין במשרד האוצר על הבקשה שלי להכניס לתוך גוף החוק הפרדה בין כיור המטבח לבין הכיור בשירותים – אי-אפשר להכין אוכל בשירותים, לא לעניין לשטוף את הפירות ואת הירקות שמהם אנחנו נכין אוכל לילדים בשירותים, ששם יש את כל חיידקי הצואה, האי-קולי וכדומה, ומסכנים את הבריאות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אומרת לי מעיין: אני לא מבינה, צריך להבין.

אורלי לוי אבקסיס: יש אנשים שפשוט רוצים לאכול במסעדות.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים שרוצים לאכול במסעדות הם לא האנשים שישכרו את הדירות האלה, ועליהם אנחנו רצינו להגן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שרת המשפטים אמרה שאם אנחנו נכניס כיור נפרד למטבח, יעדיפו בעלי הדירות להוציא אותן משוק השכירות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תקשיבו, טיעון יותר לא רלוונטי ויותר מזלזל באינטליגנציה שלנו עוד לא שמעתי.

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו מכם יכול לתאר סיטואציה שבה בעל דירה, במקום להוסיף בין 200 ל-500 שקל – גג – להתקנת כיור נפרד יעדיף להוציא את הדירה העלובה שלו משוק הדירות שהוא מרוויח עליה עשרות אלפי שקלים בשנה בשביל השקעה של 500 שקל?

אורלי לוי אבקסיס: במקרה הגבוה 500 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה לא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מישהו שם מנסה להגן, ואני לא יודעת על מי.

אורלי לוי אבקסיס: מדינת ישראל נותנת בכל שנה מיליארד ו-600 מיליון שקל השתתפות בשכר דירה לאותם זכאים של הדיור הציבורי שאין לנו דירות להעמיד להם.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו בודק לאיזה דירות אנחנו זורקים אותם?

אורלי לוי אבקסיס: לא כל השוכרים הם סטודנטים, וסטודנטים הם במצב זמני.

אורלי לוי אבקסיס: עוני, לצערי הרב, הוא הרבה יותר קבוע, ולפעמים הוא גם עובר בירושה, ואותם אנשים שהמדינה משלמת בעבור השכירות שלהם מיליארד ו-600 מיליון שקלים – ואני בכוונה אחזור על זה עוד פעם – לאותם בעלי בתים שאפילו לא אמורים או לא רוצים לעשות כיור נפרד בין המטבח לשירותים – יפה, אוקיי, תחשבו מה לגבי החשמל.

אורלי לוי אבקסיס: האם מפסק או חוטי חשמל חשופים ליד המקלחת זה בטיחותי?

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, חלק ממציעי החוק הסכימו גם לזה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעתי בהתנגדויות או בהסתייגויות להכניס שבאמת תהיה מערכת שתגן על אותם ילדים אם חס וחלילה יש קצר – שהפקק יקפוץ, ולא הלב שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר בחיי אדם, בילדים החלשים ביותר במדינת ישראל, שהמדינה לא יודעת להנפיק להם דירות, פרט לתעודת זכאות, אם במקרה יש להם – אז גם לא את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר, מי שתיה זורמים זה משהו שאנחנו ביקשנו.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשנו אספקת מים חמים ומים קרים בדירה.

אורלי לוי אבקסיס: גם לזה נענינו בשלילה.

אורלי לוי אבקסיס: פיקוח על המחיר, שבהצעת החוק הראשונית היה, ירד מהפרק, ואוי להם למציעים אם יעזו להעלות את זה שוב, כי יש איזשהו דיל שנסגר מאחורי הקלעים.

אורלי לוי אבקסיס: חיליק, נראה לך הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: היית מסכים, אם היית יוזם, שיהיה כיור אחד לשירותים ולמטבח?

אורלי לוי אבקסיס: מים זורמים?

אורלי לוי אבקסיס: אז באותה מידה שאמרו לנו שאנשים רוצים לאכול במסעדות, אז אנשים אולי רוצים לשתות מים מינרליים.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים ששוכרים את הדירות האלה לא רוצים מים מהברז.

אורלי לוי אבקסיס: מרי אנטואנט במשרד האוצר, והיא מכתיבה את הטון.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים לא יכולים, אין להם מטבח – שילכו לאכול בחוץ.

אורלי לוי אבקסיס: אין להם מים זורמים נקיים בברז – שילכו לקנות מים מינרליים.

אורלי לוי אבקסיס: איפה אנחנו חיים?

אורלי לוי אבקסיס: אין לחם, תאכלו עוגות?

אורלי לוי אבקסיס: וזה חוק שאני יוזמת בו, וזה חוק שאני שמחה שהוא עבר, וזה חוק חשוב.

סתיו שפיר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא לא, לא נכנסו לא קרים ולא חמים.

אורלי לוי אבקסיס: תשמעי, תראי, את יכולה לומר דברים, אבל אני הייתי בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: זה שיש מים זורמים – יש מים זורמים, יש מים זורמים.

אורלי לוי אבקסיס: אין מים זורמים קרים ומים זורמים חמים, ואין כיור במטבח.

סתיו שפיר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: סתיו, למה הסכמנו לוותר על הדרישה של פקק הבטיחות של החשמל?

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת אותך.

אורלי לוי אבקסיס: ולמה הסכמנו לוותר על ההפרדה בין הכיור במטבח לכיור בשירותים?

אורלי לוי אבקסיס: את באמת חושבת שמישהו היה מוציא את הדירות האלה משוק השכירות?

אורלי לוי אבקסיס: תשמעי, זה יום חג בעיקר למי שעשה את האוהלים ברוטשילד.

אורלי לוי אבקסיס: אני בעד, אני בהחלט גם מסכימה אתך שצריך להגיד כל הכבוד לדפני ליף, שהתחילה את כל המאבק הזה, שאולי בסופו של דבר אנחנו פה מחוקקים את החוק החשוב הזה – –

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – וכמובן גם לך וגם לאיציק שמולי ולכל מי שלקח חלק בזה, אבל לא לחוק הזה התפללנו.

אורלי לוי אבקסיס: בואו, צריך גם להודות בלב שלם – אנחנו יכולים להפוך את זה ליום חג, אבל זה חוק הצהרתי בעיקרו.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו בוועדה להכניס עוד כמה סייגים כאלה ואחרים כדי להציל את הרציונל שעומד מאחורי החוק, אבל זה לא קרה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם, הכניסה הנפרדת לבית – אנחנו שמענו עדויות מזעזעות על אנשים שבאו לבדוק דירות להשכיר ואמרו להם: בואו תראו איך נכנסים, ואז, מתוך איזשהו חלל של איזשהו מחסן של מישהו, מורידים פתאום סולם – כמו בסרטים, כאילו נכנסים, אתם יודעים – איך קוראים לזה – למחבוא, אולי, של נשק בתקופת ההגנה והאצ"ל והלח"י – מורידים פתאום איזשהו סולם נסתר מהגג למטה, ואומרים: תעלו, זה הפתח לדירה.

אורלי לוי אבקסיס: ואת חושבת שאנחנו ביטלנו את האופציות האלה?

אורלי לוי אבקסיס: הן קיימות, הן מתאפשרות היום בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה עשינו?

אורלי לוי אבקסיס: הצהרנו שצריך לדבר על כך שיהיה חוק שידבר על שכירות הוגנת.

אורלי לוי אבקסיס: אז הוא מדבר לא על שכירות הוגנת – על השכירות והשאילה.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו את השם "הוגנת" – הבינו שזה לא הוגן, כנראה, לקרוא לחוק הזה חוק שכירות הוגנת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו נסיים ונאמר שלא בדיוק הצלחנו להכתיב גם את אופי שוק השכירות לגבי העתיד, כי מאחר שאנחנו מחוקקים את החוק הזה ולא קבענו מהי דירה ראויה למגורים, אנחנו שומעים עכשיו כוונות – – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: עשר דקות כבר עברו?

טלי פלוסקוב: כן.

אורלי לוי אבקסיס: וואו, כל כך מהר, ויש כל כך הרבה עיוותים שעוד אפשר לתקן, ואולי כדאי להחזיר את החוק המקורי.

אורלי לוי אבקסיס: חיליק, אני אשמח לחתום אחריך ולעשות אותו עם השיניים של הילד שיבוא לעולם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני אומרת שעכשיו מה שקורה הוא שעיריות רוצות להקים לנו גם מרכזי עסקים וגם דירות להשכרה בחניונים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ותגידו לי עכשיו אתם, איזה אוויר ינשמו שם הילדים?

אורלי לוי אבקסיס: איזה אור יום הם יראו, ובסופו של דבר, איזה אוכל הם יאכלו?

אורלי לוי אבקסיס: כי את האוכל שלהם ההורים העניים שלהם יצטרכו לבשל בשירותים.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא הוגן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אדוני השר, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, גם אני אחד מיוזמי הצעת החוק הזאת, וגם אני מברך על ההתקדמויות שיש בה, אבל גם מצטער על הדברים שלא הצלחנו לקדם באמצעותה.

דב חנין: חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר תיארה כאן, במליאה, באותה רשימה של דוגמאות מהחיים, עם איזה מצבים מוטרפים, אבסורדיים ובלתי אפשריים שוכרי דירות היו צריכים להתמודד ולחיות בתקופה שלפני אימוץ החוק הזה, ואני שמח על כל התקדמות שמשפרת את מצבם של שוכרי הדירות.

דב חנין: שוכרי דירות במקרים רבים במדינת ישראל נאלצו, ועדיין נאלצים, לשכור מקומות שאינם ראויים למגורים, אינם ראויים למגורי אדם, ובחוק הזה יש התקדמות.

דב חנין: בחוק הזה יש התקדמות.

דב חנין: אני אומר תמיד שעל כל צעד קדימה צריך לברך, כל צעד קדימה משפר במשהו את המצב, אבל שום צעד קדימה לא צריך להסתיר מעינינו את המקום שאליו אנחנו רוצים להגיע.

דב חנין: אנחנו לא מסתפקים בצעד האחד בדרך הארוכה.

דב חנין: אנחנו עושים את הצעד האחד בדרך הארוכה ברצון ובאמונה, אבל אנחנו תמיד שמים לנגד עינינו את המקום שאליו ראוי וצריך להגיע.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש ספר שאני מאוד מאוד אוהב, תמיד אהבתי אותו, והוא נקרא בשם "עליסה בארץ הפלאות".

דב חנין: עליסה, כמו שאולי חלקכם זוכרים, נתקלת באחד משלבי העלילה בחתול צ'שייר.

דב חנין: היא שואלת את החתול הזה, החתול המחייך, היא שואלת אותו: מה הדרך מכאן?

דב חנין: הוא עונה לה: זה תלוי לאן את רוצה להגיע.

דב חנין: כשאנחנו מגדירים לעצמנו את ההתקדמות בנושא השכירות, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, קודם כול, לאן אנחנו רוצים להגיע.

דב חנין: אנחנו רוצים להגיע, עמיתי חברי הכנסת, בשורה התחתונה, למקום הזה שבו לבני האדם בישראל תהיה קורת גג.

דב חנין: כשאני אומר "לבני האדם בישראל תהיה קורת גג", זה אומר מנעד של פתרונות.

דב חנין: יש אנשים שיכולים לקנות דירה.

דב חנין: בהחלט, אני לא מתנגד שאנשים יקנו דירה.

דב חנין: אני בעד שאנשים יוכלו לקנות דירה, ושדירה למכירה תהיה משהו שהוא אפשרי.

דב חנין: אבל צריך להביא בחשבון שישנם כאלה שלא יכולים לקנות דירה, והאנשים האלה יצטרכו לשכור דירה.

דב חנין: ואנחנו רוצים שמי שאין לו אמצעים לקנות דירה וצריך לשכור דירה, יוכל לשכור דירה שמכבדת בני אדם, שמכבדת את השוכר, מכבדת את המשכיר ומכבדת אותנו כחברה.

דב חנין: אנחנו רוצים שאנשים יוכלו לשכור דירה במחיר שהוא סביר, שהוא פרופורציונלי להכנסות שלהם.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים להיאבק על מערכת של שכירות חברתית, מערכת של שכירות שבה אנשים יוכלו לשכור דירות כאשר שכר הדירה יהיה פרופורציונלי להכנסה שלהם.

דב חנין: שכירות חברתית כזאת מחייבת כניסה רבת עוצמה של המדינה לתמונת ההשכרה באמצעות בנייה ורכישה של דירות להשכרה בשכירות חברתית.

דב חנין: אנחנו צריכים להרחיב בצורה מאוד מאוד ניכרת את הדיור הציבורי, שהוא כלי חברתי אמיתי להתמודדות עם מצוקת שכירות; ללכת בכיוון ההפוך מהכיוון שבו המדינה הלכה ב-20 השנים האחרונות, של צמצום הדיור הציבורי והפיכתו לתשובה נקודתית לקבוצה הולכת ומצטמצמת של אנשים במצבי מצוקה קיצוניים, עם רשימת קריטריונים בלי אפשריים להשגה.

דב חנין: אבל כן, עמיתי חברי הכנסת, גם כאשר תהיה לנו מערכת חברתית ציבורית של שכירות חברתית, וגם כאשר תהיה לנו מערכת גדולה, רחבה, של דיור ציבורי, עדיין צריך להבטיח שגם השכירות הפרטית היא שכירות הוגנת, היא שכירות סבירה, והיא שכירות שאיננה נצלנית.

דב חנין: כאן, עמיתי חברי הכנסת, החולשה הגדולה, הגדולה ביותר, של החוק הזה, היא העובדה שלא הצלחנו בו לקדם, בגלל התנגדות הממשלה, את הרעיון של הגבלת העלייה של שכר הדירה; את הרעיונות של פיקוח על שכר הדירה; את הרעיונות של איזושהי תקרה ליכולת ההעלאה של שכר הדירה, שהיא לפעמים יכולת שרירותית לחלוטין.

דב חנין: את זה, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים להמשיך ולקדם, גם אם הממשלה מתנגדת.

דב חנין: וכן, עמיתי, חברי הכנסת, בהצעת החוק הזאת יש הוראות חשובות על מה כן צריך להיכלל בדירה כאשר היא מוצאת לשכירות, אבל לא כל הדברים שאנחנו רצינו ונאבקנו עליהם הצלחנו להשיג.

דב חנין: למשל – אני עובר אתכם על כמה מההסתייגות שחברתי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואני הגשנו יחד לוועדה ולא התקבלו.

דב חנין: תראו איזה דברים שהם דברים אלמנטריים – אלמנטריים; אני מציע לחברי הכנסת להצביע בעד ההסתייגויות האלה.

דב חנין: אנחנו, למשל, הצענו שיהיה מחויב שבדירה יהיה לפחות חלון שפניו כלפי חוץ, פתח אוורור ותאורה טבעית, הניתן לסגירה ופתיחה.

דב חנין: האם הדבר הזה לא אלמנטרי – חלון שפניו כלפי חוץ, פתח אוורור ותאורה טבעית הניתן לסגירה ופתיחה?

דב חנין: אנחנו הצענו שלדירה תהיה דלת ראשית בעלת אמצעי נעילה.

דב חנין: אני יודע שלחלק מהאנשים פה שנמצאים באולם הזה זה נראה לגמרי טריוויאלי.

דב חנין: מה, אפשר להשכיר דירה בלי דלת ראשית בעלת אמצעי נעילה?

דב חנין: אבל אם זה כל כך טריוויאלי אז תקבלו את ההסתייגות ונקבע שבדירה להשכרה יש גם דלת ראשית עם אמצעי נעילה.

דב חנין: למה הממשלה כל כך מתנגדת לדבר הזה?

דב חנין: אנחנו מציעים להגדיר שדירה היא לא ראויה למגורים כאשר יש בה רטיבות וטחב, כאשר יש בה חוטי חשמל חשופים, כאשר אין בה מפסק חירום ראשי ומפסק זרם למניעת התחשמלות.

דב חנין: מה, זה לא נראה לכם דבר אלמנטרי, חיוני, שבני אדם יגנו על עצמם ברמה הבטיחותית, ברמה, באמת, הבסיסית ביותר?

דב חנין: זה הגנה על חיים של בני אדם.

דב חנין: אנחנו הצענו למשל להוסיף להגדרת הדירה למגורים שיהיה בה מטבח שמתאים להכנסת מוצרי חשמל בסיסיים – מוצרי חשמל בסיסיים כגון מקרר, תנור, כיריים, דלפק ומקום בסיסי לאחסון.

דב חנין: האם נראה לכם, עמיתי חברי הכנסת – חבר הכנסת פולקמן – האם נראה לכם הגיוני שתהיה דירה שאין בה מטבח שמאפשר מוצרי חשמל?

אורלי לוי אבקסיס: הם לא קיבלו את הכיור.

אורלי לוי אבקסיס: אתה רוצה את זה?

דב חנין: כתבנו "בסיסיים", לא כתבנו את כל מוצרי החשמל שבעולם; כתבנו מוצרי חשמל בסיסיים – מקרר, תנור וכיריים.

דב חנין: איך אנחנו מצפים שאנשים שחיים בחברה שלנו יסתדרו בלי מקרר, תנור וכיריים?

דב חנין: אם יש להם דירה להשכרה, אם יש להם דירה בשכירות, הם לא זכאים שיהיו שם מקרר, תנור וכיריים?

דב חנין: דיברה חברתי אורלי לוי אבקסיס על הפרדה בין השירותים וחדר הרחצה לבין המטבח.

דב חנין: זאת הפרדה אלמנטרית.

דב חנין: כמו שהיא אמרה כאן, בצדק, הרי משרד הבריאות סוגר מקומות עסק כשאין הפרדה כזאת.

דב חנין: האם זה הגיוני שבמקומות מגורים לא תהיה הפרדה כזאת?

דב חנין: דובר כאן על שאלת המים החמים והמים הקרים – גם את זה אנחנו חושבים שצריך להכניס בחוק, ואנחנו מציעים לחברי הכנסת לתמוך בהסתייגות שלנו בעניין.

דב חנין: אנחנו מציעים שני כיורים, אחד במטבח ואחד בחדר הרחצה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בקצרה, החוק הזה הוא צעד קדימה.

דב חנין: אנחנו צריכים ללכת צעדים נוספים.

דב חנין: כדי ללכת את הצעדים הנוספים האלה אני פונה לכל חברי הכנסת, אבל קודם כול לחברי מהאופוזיציה, שלא מחויבים במשמעת קואליציונית.

דב חנין: בואו לפחות אנחנו, חברי הכנסת מהאופוזיציה, בואו לפחות אנחנו נתמוך בדרישות האלמנטריות האלה, שמופיעות בהסתייגויות, כדי לחזק את החוק הזה עוד יותר.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

טלי פלוסקוב: גם לרשותך עד עשר דקות.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, בבקשה, שלוש דקות, מה שתרצה.

טלי פלוסקוב: אחר כך אנחנו נבקש מחבר הכנסת ניסן סלומינסקי לסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: קודם כול, אני רוצה לברך את חברי, את סתיו שפיר, את פולקמן, חברת הכנסת לוי אבקסיס, על החוק.

מיקי רוזנטל: הוא התחלה, אתם יודעים שהוא התחלה.

מיקי רוזנטל: זאת לא פריצת הדרך שכולכם רציתם, מן הסתם – שנטפל במנגנון הזה של ההצמדה, שבאופן שרירותי אנשים מעלים להם את שכר הדירה ומעיפים אותם מהדירה, ומאלצים אותם לעבור מדירה לדירה, ואז אין משמעות לשכירות.

מיקי רוזנטל: המנגנונים האלה קיימים בכל העולם.

מיקי רוזנטל: אני לא יודע למה לא הצלחתם לשכנע את הממשלה, אבל אני בטוח שעשיתם את מיטב יכולתכם.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לברך אתכם על החוק, כי הוא באמת התחלה של משהו שמאוד חשוב שנטפל בו.

מיקי רוזנטל: שוק השכירות במדינת ישראל – אם היה שוק שכירות משוכלל, אז לא היה כזה לחץ על הדירות לקנייה.

מיקי רוזנטל: הרי הטרוף הזה נובע מזה שאדם לא יכול למצוא לעצמו בית שהוא לא צריך להחליף אותו כל שנה, ואז הוא נאלץ לקנות דירה, גם אם אין לו כסף.

מיקי רוזנטל: אז אני מודה לכם על מה שעשיתם.

מיקי רוזנטל: צחי, למה אתה הולך?

מיקי רוזנטל: אני רציתי לדבר קצת אליך, לא?

צחי הנגבי: יש חדשות.

מיקי רוזנטל: יש חדשות?

מיקי רוזנטל: הבנתי.

מיקי רוזנטל: טוב, אבל בכל אופן אני אגיד לכם.

מיקי רוזנטל: האמת, אני לא רוצה לדבר לליכודניקים, אני רוצה לדבר לכל ראשי הסיעות של הקואליציה, שאני באמת באמת לא מבין אתכם.

מיקי רוזנטל: נאמר לצורך הדיון הזה שנתניהו צח כשלג, צח כשלג, שום דבר מכל הסירחון מסביב לא דבק באיש הזה – קדוש.

מיקי רוזנטל: קדוש.

מיקי רוזנטל: אבל קורים דברים מסביב, ולאף אחד מכם אין מה להגיד על זה?

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, עומק השחיתות הגיע עד הצוללת, עוד מעט סוחב אותנו למצולות, ובנט שותק.

מיקי רוזנטל: יש לו מה לצייץ בטוויטר על כל קשקוש שאיזה שמאלן אומר, אבל על זה אין לו מה להגיד.

מיקי רוזנטל: וכחלון, ידידי, מה קרה?

מיקי רוזנטל: תאוות השלטון גוברת על הבושה?

מיקי רוזנטל: אין לכם מה להגיד.

מיקי רוזנטל: כשחברה ציבורית כמו בזק שודדת מהציבור מאות מיליוני שקלים, אין לכם מה להגיד פתאום.

מיקי רוזנטל: איזו שתיקה רועמת מטורפת.

מיקי רוזנטל: אני אומר לכם, הכיסא יותר חשוב לכם כנראה מהגינוי של תאוות הבצע, כי אתם חבורה של צייצנים וגורפי לייקים בפייסבוק.

מיקי רוזנטל: השתיקה הזאת היא לא הגיונית.

מיקי רוזנטל: אל תגידו כלום על ראש הממשלה, אבל תגידו שזה לא יפה לקבל מתנות במאות אלפי שקלים, לא על ראש הממשלה; אל תגידו שום דבר על נתניהו, אבל תגידו, אם חלילה מדינת ישראל קנתה צוללת ומישהו חתך איזה קופון, ואולי אפילו לא היה צריך את הצוללת הזאת – אין לכם מה להגיד על זה?

מיקי רוזנטל: ואין לכם בושה גם.

מיקי רוזנטל: ושראש הממשלה הוא חבר של איש עסקים, וממנה מנכ"ל שאני אמרתי ךן בזמן אמת שהוא מושחת ושהוא משרת את נתניהו ולא פועל לטובת הציבור, והוא התווכח אתי והשמיץ אותי, והיום הוא נתון בכל מיני חדרי חקירות.

מיקי רוזנטל: ואתם שותקים.

מיקי רוזנטל: תתביישו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני פשוט ממתינה שיושב-ראש ועדת החוקה ייכנס לאולם להשיב לך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי יסכם לנו את הדיון.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן אנחנו נגיע להצבעות על ההסתייגות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לציין – כשחבר הכנסת ניסן סלומינסקי הציג לנו הצעת חוק הוא לא זכר את כל חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: יש לי כאן רשימה של יוזמי הצעות החוק הפרטיות: חברי הכנסת תמר זנדברג, יאיר לפיד, סתיו שפיר, אורלי לוי אבקסיס, דב חנין, רועי פולקמן, יעל גרמן, יחיאל חיליק בר – אתה בפנים, מי אמר שאתה כבר לא?

טלי פלוסקוב: אתה כאן – רחל עזריה, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, אלי אלאלוף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: זאת הרשימה המלאה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רבותי, אנחנו עכשיו נותנים ליושב-ראש הוועדה לסכם את הדיון.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה – – –

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אם אפשר לעשות את הסידורים ככה, קצת – אדוני יושב-ראש הקואליציה, זה לא מכובד.

טלי פלוסקוב: אם אתם רוצים לשוחח, בבקשה, לרשותכם – בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, עכשיו מתנהל כאן משא ומתן ער.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: טוב, לסכם את הדיון המרתק שהיה – נו, בטח שאי-אפשר כך לדבר.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת היקרים היוזמים, ואדוני יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן – חבר הכנסת דוד ביטן, אני מבקשת, תיקח את כל הקבוצה של חברי הכנסת – – –

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה באמצע דיון.

טלי פלוסקוב: סליחה, תצאו החוצה, תסגרו את כל העניינים בחוץ ותחזרו.

דוד ביטן: – – – מה, אסור לדבר?

טלי פלוסקוב: לא, אבל יושב-ראש הוועדה מסכם כאן את הדיון.

דוד ביטן: אני מנסה להגיע להסכם.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אז אנחנו כסיכום – אני אומר שוב: א.

ניסן סלומינסקי: אני מודע לזה שחלק מהמציעים, לא כל תאוותם באה לידי ביטוי בחוק הזה, והם צריכים להסתפק רק בחלק.

ניסן סלומינסקי: כפי שאמרתי בהקדמה, בהתחלה, אם זה לא יהיה דרך ההסתייגויות, אז יכול להיות שבמשך הזמן יוצעו הצעות חוק שינסו להשלים את מה שעכשיו בהסתייגויות לא הולך.

ניסן סלומינסקי: אבל כרגע זה החוק, ואני מקווה שלא – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה עם הכיור במטבח – – –

ניסן סלומינסקי: אני עוד מעט אגיע לכיור במטבח – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, זה היה הסיכום, יהיו שני כיורים: אחד בשרי ואחד חלבי.

ניסן סלומינסקי: הוויכוח היה איזה – החלבי או הבשרי – מה יהיה בתוך השירותים, החלבי או הבשרי?

ניסן סלומינסקי: אבל צריך שני כיורים, זה בטוח.

אורלי לוי אבקסיס: אין בחוק שני כיורים – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אבל לפחות אומרים שכדי לצאת מהמבוך הזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר, באמת, היו שני נושאים שליוו את הוועדה ולא נתנו מנוח לחברי הוועדה: האחד זה שני כיורים, והאחר זה הנושא של הצמידות בין המטבח לשירותים.

אורלי לוי אבקסיס: וגם המפסק נגד התחשמלות.

אורלי לוי אבקסיס: גם את זה – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אבל זה שיהיה חשמל זה הישג.

ניסן סלומינסקי: זה הישג שאת לא יכולה לקבל דירה בלי חשמל.

ניסן סלומינסקי: זה הישג, זה לא ככה.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה, לא חייב שיהיו מים.

ניסן סלומינסקי: היה כתוב שצריכה להיות יציאה של המים, אבל לא כתוב שצריכים להיות מים.

ניסן סלומינסקי: אז טוב, אז יש דברים.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, לגבי הנושא המרכזי, ההצמדה של השירותים למטבח, אז הגענו להסכמה דרמטית עם שרת המשפטים – הגעתי, וזה בא לידי ביטוי בוועדה, שתהיה מחיצה בין השירותים לשאר חלקי הדירה.

אורלי לוי אבקסיס: זה יכול להיות גם – – –

ניסן סלומינסקי: אמרנו מחיצה, לא הגדרנו איזו.

ניסן סלומינסקי: לא, את צריכה להבין שככל שהדרישות שלנו מהמשכיר יהיו גדולות יותר, אז יש סיכוי שפחות ופחות דירות יוצעו להשכרה.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, נראה לי שיוציאו – – – מהדירה?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: ואם בא לך מישהו ואומר: אני מוכן לקבל את הדירה הזאת גם עם כיור אחד, ואל תבלבלו לי את המוח.

ניסן סלומינסקי: מה אתם רוצים להתערב לי?

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: מצד אחד מדברים על חופש הביטוי ועל זכויות הפרט, והנה, אני, הפרט, בא ואומר: אני רוצה דירה גם עם זה – ואנחנו אומרים לו לא.

ניסן סלומינסקי: זה לא פשוט.

אורלי לוי אבקסיס: היום עושים אישור חוקי – – – החוק הזה נתן אישור חוקי להשכיר דירה עם מפגעים של חשמל וחשיפה למים – – –

ניסן סלומינסקי: מערכת חשמל יש.

ניסן סלומינסקי: יש מערכת חשמל, רק אין את הפחת.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ניסן סלומינסקי: אם אין פחת אז ישימו פחת.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אני מניח שיהיה עם בעל הדירה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני לא יודע, דיברתם על מים חמים וקרים, או שזה לא?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

קריאות: רק שיהיו מים.

ניסן סלומינסקי: אז את רואה?

ניסן סלומינסקי: יש עוד הרבה מה לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ניסן סלומינסקי: אורלי, חברת הכנסת אורלי, אז יש הרבה מה לתקן, ויהיה עוד מקום להתגבר.

ניסן סלומינסקי: את יודעת שהיום על כל נושא קטן כותבים דוקטורט, אז על כל נושא אפשר לעשות עוד חוק ועוד חוק ועוד חוק.

ניסן סלומינסקי: בקיצור, אם נחזור לעצמנו, בחוק הזה יש כמה עקרונות שמלווים אותנו, ולא כל העקרונות זורמים באותו כיוון; יש עיקרון אחד שלפעמים הוא סותר את העיקרון השני.

ניסן סלומינסקי: העיקרון הראשון והבסיסי שלנו בחוק הזה היה להגן על השוכר.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהשוכר הוא החלש בחבורה, אז אנחנו רוצים להגן על השוכר מפני המשכיר.

ניסן סלומינסקי: זו נקודה אחת, והיא חשובה מאוד.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, יש עיקרון חשוב, שזה זכויות הפרט.

ניסן סלומינסקי: בא אלינו אדם ואומר: רבותי, אני רוצה את הדירה הזאת.

ניסן סלומינסקי: אל תכתיבו לי תנאים ואל תגבילו אותי.

ניסן סלומינסקי: אני, השוכר, רוצה.

ניסן סלומינסקי: זכויות הפרט – מה, אנחנו יכולים להגיד לו לא?

ניסן סלומינסקי: כאן אנחנו מתערבים ואנחנו מכתיבים מה טוב בשבילך?

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: נו, מה אני אעשה, תשכנעי את ביטן.

ניסן סלומינסקי: זה התנאי השני.

ניסן סלומינסקי: ויש מהצד, אני אומר, גם את הנושא של המשכיר.

ניסן סלומינסקי: אי-אפשר לגמרי – צריכים להסתכל גם על המשכיר בנושא הזה, מה עוד שלא בכל הערים – תל אביב וירושלים באמת ידועות כמקומות מצוקה מבחינת השוכר, אבל יש הרבה מקומות בארץ שבהם המצב נורמלי, ואתה צריך להסתכל גם על השוכר וגם על המשכיר, ולהיות הוגן גם עם השוכר וגם עם המשכיר.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, משלושת העקרונות שהוצבו, שחלק מהם – אחד מהם אולי קצת שונה מהשני – ניסינו כאן לקבוע חוק.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחוק יצא – איך אומרים – – –

יעל גרמן: מה יהיה?

יעל גרמן: כמה זמן?

ניסן סלומינסקי: מה אתם רוצים?

ניסן סלומינסקי: יש דמוקרטיה, לא? יש קואליציה.

טלי פלוסקוב: אגב, יושב-ראש הוועדה במקרה הזה לא מוגבל בזמן.

ניסן סלומינסקי: נכון.

ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה שאני אעשה?

מיקי רוזנטל: הדמוקרטיה של סמוטריץ, אתה מתכוון?

ניסן סלומינסקי: לא, הדמוקרטיה היא גם שלך.

מיקי רוזנטל: הדמוקרטיה שלי ושל סמוטריץ זה לא אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: לא אמרתי, אבל במקרה הזה – זה כן.

ניסן סלומינסקי: אתם רואים – דוד, אני לא מבין; את החוק שלי הורדת כדי לחסוך זמן, ופה בסוף אתה מבזבז את כל הזמן הזה.

נחמן שי: דבר.

נחמן שי: דברי חכמים בנחת נשמעים.

מיקי רוזנטל: יש לך מה להגיד על הצוללות?

מיקי רוזנטל: יאללה, דבר, אני מקשיב.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, החוק הזה הוא באמת חוק שיש בו – צריכים לזכור שהחוק הזה, לא כולו – לפעמים, מי שלא בקי חושב שהחוק כולו נועד אך ורק לטפל בדירות למגורים, ואז הוא לא מבין איך חצי מהחוק שאנחנו מדברים עליו בכלל לא מתייחס לדירות.

ניסן סלומינסקי: אפשר?

ניסן סלומינסקי: אז אוקיי, אז אני רק רוצה להודות שוב לששת חברי הכנסת שנלחמו בעוז, חלקם במשך שנים, כמו סתיו ורועי, ואולי אחרים, שנים, כדי להגיע לרגע המאושר הזה, ולא נשברו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות להם, לששת חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אני מודה – עכשיו רק תודות – לכל הצוות שליווה אותי, והודיתי להם כבר בהתחלה, לכל האנשים.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אני מבקש מכל חברי להצביע בעד, ולפחות אלה שילכו עם ההסתייגויות, ברגע שייפלו ההסתייגויות – אני מניח שייפלו – להצטרף ולהצביע בעד החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: כל מי שמעוניין להצביע – נא לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: יש לנו פה לא מעט הסתייגויות שעליהן נצטרך כרגע להצביע.

טלי פלוסקוב: לסעיפים 1–12 לא הוגשו הסתייגויות, לכן כעת אנחנו נצביע על הסעיפים הללו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד סעיפים 1–12 – 56

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 56 חברי כנסת, אחד מתנגד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסעיפים 1–12 התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 13 הוגשו הסתייגויות על ידי חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דב חנין ויעל גרמן.

טלי פלוסקוב: מול מי אני פועלת בהצבעה?

טלי פלוסקוב: מול אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1 – להצביע?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1, לסעיף 13.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 25

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 25 חברי כנסת, 31 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2 – מצביעים?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 2, לסעיף 13.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 26

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 26 חברי כנסת, 31 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2 לא אושרה.

יצחק וקנין: בטעות הצבעתי אצל יגאל גואטה.

טלי פלוסקוב: ההסתייגויות מתחילת החוק?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק וקנין הצביע בטעות בעמדתו של חבר הכנסת יגאל גואטה – במקום יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: נא לתקן.

טלי פלוסקוב: כרגע אתה במקום.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 3 – מצביעים, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: מצביעים בעד או נגד הסתייגות מס' 3, לסעיף 13.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 26

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 26 חברי כנסת, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 3 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 4 – מצביעים?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להצביע על הסתייגות מס' 4, לסעיף 13.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 28 חברי כנסת, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 4 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 5?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מבקשים להצביע בעד או נגד הסתייגות מס' 5.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 27

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 27 חברי כנסת בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 5 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 6, גברתי?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להצביע בעד או נגד הסתייגות מס' 6.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 27

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 27 חברי כנסת, 32 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 6 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 7?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת שנצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 7? נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 28 חברי כנסת, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 7 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 8, של חברת הכנסת סתיו שפיר – האם להצביע?

טלי פלוסקוב: להצביע.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להצביע בעד או נגד הסתייגות מס' 8, לסעיף 13.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 8 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: כעת הוסרו כל ההסתייגויות לסעיף 13, ולא הוגשו הסתייגויות לסעיף 14, לכן אנחנו נצביע עכשיו על סעיפים 13 ו-14 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: סעיפים 13 ו-14, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: בעד סעיפים 13–14, כהצעת הוועדה – 62

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 62 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 13 ו-14 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: אחרי סעיף 14 – מצביעים, חברת הכנסת סתיו שפיר? כן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע על הסתייגות מס' 9, לאחרי סעיף 14.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 9.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 9 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: שוב אני פועלת מול אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, הסתייגות מס' 10 – להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 10, לסעיף 15?

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 10 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: 11 – מצביעים?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להצביע בעד או נגד הסתייגות מס' 11, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 26

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 26 חברי כנסת בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 11 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על הסתייגות מס' 12.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 12, לסעיף 15?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 27

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 27 חברי כנסת, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 12 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 13, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מצביעים?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 13, לסעיף 15?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 13 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 14, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 14.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 27

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 27 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 14 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הסתייגות מס' 15, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 28 חברי כנסת, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 15 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הסתייגות מס' 16, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 16 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: רבותי, כעת נצביע בעד או נגד הסתייגות מס' 17, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 17?

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 17 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, אנחנו מצביעים על ההסתייגויות שלך, 18 ו-19? כן.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 18, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 28

טלי פלוסקוב: נמנעים – 1

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 18 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 19, לסעיף 15.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 29

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 29 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 19 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 20, של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דב חנין ויעל גרמן – אנחנו נצביע כעת, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 20, לסעיף 15?

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 20.

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 29

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 29 חברי כנסת בעד, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 20 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: רבותי, הוסרו כל ההסתייגויות לסעיף 15, ולסעיף 16 אין הסתייגויות, לכן כרגע נצביע על סעיפים 15 ו-16 בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד סעיפים 15–16, כהצעת הוועדה – 64

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 64 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 15 ו-16 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: וכעת רבותי, אנחנו נצביע על כל הצעת החוק, הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ז–2017, בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד החוק – 64

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 64 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שנייה וקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1083; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 21357; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 241), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת שקט באולם, יושב-ראש הוועדה כבר הגיע לכאן.

טלי פלוסקוב: כל מי שרוצה לדבר – לצאת החוצה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, נא לצאת החוצה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לעזור לנו להרגיע את יושב-ראש הקואליציה קודם כול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, סיימנו?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 241), התשע"ז–2017.

משה גפני: הצעת החוק הזאת מדברת על כך שאם יש חברה שכל זכויותיה מוחזקות על ידי חברה ממשלתית שמטבע הפעילות שלה הוא דולר או אירו, ומנהל רשות המסים, בהתייעצות עם מנהל רשות החברות הממשלתיות, בדק את עמידתן בכללים שקבע שר האוצר באישור ועדת הכספים, הן יהיו רשאיות לנהל את פנקסיהן במטבע חוץ.

משה גפני: הצעת החוק הזאת, מקורה בחוק ההסדרים, והנה אחת הדוגמאות המעניינות: הופיעה הצעת החוק הזאת בחוק ההסדרים, והיא הייתה סעיף בחוק קצא"א.

משה גפני: לא קשור לקצא"א ולא קשור לחוק ההסדרים ולא קשור לשום דבר.

משה גפני: את קצא"א פיצלנו והיינו צריכים לדון עליה בנפרד – גם כן היה סיפור לא פשוט, הוא ודאי לא היה קשור לחוק ההסדרים, אבל אישרנו אותו בסוף, אחרי דיון שחלקו היה גלוי וחלקו היה חסוי, ובסופו אנחנו פיצלנו את הסעיף הזה, שמדבר על התעשייה האווירית בעיקר, אבל לא רק – פיצלנו אותו מתוך הפיצול של חוק ההסדרים, בגלל שהוא באמת לא קשור לחוק ההסדרים, לא קשור לכל הדברים האלה.

משה גפני: היה צריך להביא את החוק הזה, כפי שאנחנו מביאים אותו עכשיו – להביא אותו כחוק נפרד.

משה גפני: יש זמן, אפשר לדון עליו באופן מסודר, ואני מבקש כמובן את התמיכה של חברי הכנסת.

משה גפני: זה דבר טוב, זה חוק טוב.

משה גפני: אבל אני לומד מזה את מה שכולנו יכולים ללמוד – אין צורך בחוק הסדרים כדי להעביר חוק רגיל, נורמלי, לקיים עליו דיון.

משה גפני: ועוד ביקורת שיש לי על משרד האוצר, שאחרי שאישרנו את זה הגיע אחד מהפקידים של רשות המסים ואמר אחרי שבועיים שהייתה לו שם איזה טעות וכו', והוא ביקש שנדון מחדש בכל העניין כאילו אנחנו עובדים במשרד האוצר.

משה גפני: אנחנו לא עובדים בממשלה, גברתי היושבת-ראש.

משה גפני: הכנסת היא המחוקקת, והתהליך שצריך לעבור בחקיקה הוא תהליך שאנחנו מכירים, זה המקצוע שלנו.

משה גפני: ואני מציע שבממשלה תהיה קצת צניעות בעניין ויאפשרו לנו לנהל את העבודה.

משה גפני: החוק שמגיע לכאן הוא חוק שעמלנו עליו, עשינו בו את כל הנדרש, אישרנו אותו, ואם יש בקשות נוספות של רשות המסים – שיביאו בחוק נפרד ואנחנו נדון במה שהם יבקשו.

משה גפני: יש פה שינוי אחד בנוסח המקורי של הצעת החוק: נדרש אישור מנהל רשות המסים, להבדיל מבדיקתו, כי החברה עמדה בכללים, ואנחנו חשבנו שזה עודף רגולציה.

משה גפני: לא צריך שיהיה עוד אישור ועוד אישור ועוד אישור.

משה גפני: המנהל יכול להביא את הכללים, אנחנו עם שר האוצר, או הממשלה, אנחנו נאשר את זה.

משה גפני: לא צריך לעשות עודף רגולציה כשאפשר להתנהל נורמלי עם כללים ברורים וקבועים, והגענו להסכמה עם הממשלה.

משה גפני: החוק הזה הוא חוק טוב, ואני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בו בקריאה השנייה והשלישית.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני.

טלי פלוסקוב: להצעת החוק הנ"ל לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור, לכן אנחנו כרגע נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 241), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: זו קריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי שלא הצביע עכשיו, יש לו זכות להצביע בקריאה השלישית.

טלי פלוסקוב: בעד סעיף 1 – 23

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 23 חברי הכנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 241), התשע"ז–2017, עברה בקריאה השנייה ואושרה, וכרגע נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד החוק – 32

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 241), התשע"ז–2017, אושרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/709; "דברי הכנסת", חוב' כ"ח, עמ' 22403; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 35), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 35), התשע"ז–2017 – הצעת חוק שאני חתום עליה, אבל מי שיזם אותה היה חברי חבר הכנסת אורי מקלב.

מיקי רוזנטל: נכון.

משה גפני: והאמת היא שאם היה אפשר טכנית, היה צריך לצרף גם את חבר הכנסת מיקי רוזנטל לחוק.

משה גפני: זאת האמת.

משה גפני: אנחנו היינו בהרבה דיונים בוועדה – חוק לא גדול ולא מהפכני, אבל חוק כל כך פשוט שלא הבנתי איך עד היום זה לא קרה.

משה גפני: מציע חבר הכנסת מקלב בהצעת החוק המקורית שאם רוצים לתבוע אדם, מבוטח – רוצים לתבוע בבית-המשפט – אז לפי המצב הקיים אפשר לתבוע אותו, ויהיו לו הוצאות וכל מה שנלווה לעניין, ועומס על בתי-המשפט, וכל מי שירוויח מזה זה עורכי דין מכל הכיוונים, אבל האיש יפסיד.

משה גפני: מציע חבר הכנסת מקלב הצעה שהגיעה אלינו לוועדה, ואנחנו השתוממנו למה היה צריך התנגדויות וכל מה שנלווה לעניין.

משה גפני: הוא אומר ככה: לפני שהחברה תובעת את האיש ואומרת: אתה מוזמן לבית-המשפט כדי לדון בתביעה שחברת הביטוח מחייבת אותך, שישלחו לו מכתב ויגידו לו: תשמע, יש דבר כזה וכזה, אתה חייב לנו כך וכך כסף, תבוא לשלם, או תבוא להתדיין, או תבוא לדבר, או בוא נראה, אולי נסיים את העניין הזה.

משה גפני: למה צריך לקחת את האדם הזה לבית-המשפט כשאפשר לדבר אתו?

משה גפני: מה יותר פשוט מהעניין?

משה גפני: במהלך הדיונים הממשלה רצתה הסתייגויות כאלה, שלא בדיוק, ואנחנו הגענו למסקנה – אחת הטענות הייתה שגם בין החברות – למה אין ההודעה הזאת שצריך להודיע?

משה גפני: וחבר הכנסת מיקי רוזנטל תרם מאוד לדיון הזה.

משה גפני: הוא היה נחרץ יותר מחבר הכנסת מקלב.

משה גפני: ואני הייתי עם שניכם, אבל אני הייתי בצד הזה שבאמת לא יכול להיות הדבר הזה שמייד רצים לבית-המשפט, על כל המשתמע מכך.

משה גפני: זה דבר נורא פשוט, חוק צרכני נורמלי, ואנחנו בסופו של דבר מביאים הצעת חוק, והצעת החוק הזאת היא גורפת, היא מדברת כללית על העניין הזה שצריך הודעה 30 יום קודם.

משה גפני: אם האיש לא מגיש והאיש לא עונה ואין שום ברירה, הולכים לבית-המשפט, אבל ככה החברות שמטפלות בעניין הזה – כך חברות הביטוח, כך הממשלה – אי-אפשר ללכת לבית המשפט בלי שמתקבלת הודעה קודם לכן.

משה גפני: האמת היא שבסופו של דבר שכנענו גם את הממשלה.

משה גפני: הממשלה הגיעה לקראת הקריאה הראשונה, הגיעה עם הסתייגות, ולא ככה.

משה גפני: בקיצור, ביטלנו את ההסתייגויות שלה.

משה גפני: אין שום סיבה בעולם.

משה גפני: שכל אחד יחשוב לעצמו למה צריך את זה: למה צריך להטיל על בן אדם שבלאו הכי הוא יצטרך ככל הנראה לשלם כסף – למה להטיל עליו עוד הוצאות משפט ועוד עורך דין שהוא צריך לקחת ועוד כל מה שנלווה לעניין?

משה גפני: הוא הולך לחברת הביטוח, או שהוא הולך בעצמו או שהוא שולח מישהו, ומגיע אתם להסכמה.

משה גפני: החוק הזה, גברתי היושבת-ראש, עושה טוב לאזרחים.

משה גפני: עושה טוב.

משה גפני: הוא עושה טוב להיגיון, עושה טוב להסברה, וכדרכו של חבר הכנסת אורי מקלב, שמתמחה מאוד בחוקים הצרכניים האלה, שבסופו של דבר מדברים לאזרח הקטן, מתגברים על ביורוקרטיה ממשלתית – יש שם אנשים – – –

נחמן שי: אין אזרח קטן.

משה גפני: האזרח, אני מתכוון.

אלי אלאלוף: הגובה.

טלי פלוסקוב: יש גדול וגדול מאוד.

משה גפני: תודה על התיקון.

משה גפני: האזרח – באמת הוא עושה חוקים, כשהחוקים האלה – לפעמים אתם משתוממים למה זה לא קורה, מה צריך להיות כל התהליך הזה.

משה גפני: אני רואה ששכנעתי את חברי הכנסת, אז אני מבקש לתמוך בהצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ושלישית, ואני מודה גם לך, חבר הכנסת רוזנטל.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: רבותי, להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות דיבור, ולכן אנחנו נצביע כעת על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 35), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד סעיפים 1–2 – 31

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 31 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה, וכעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד החוק – 32

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 32, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 35), התשע"ז–2017, התקבל בקריאה שנייה ושלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב, רצית לברך?

אורי מקלב: אני לא רוצה, אני רק מבקש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, אתה יכול.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

אורי מקלב: חברי חברי הכנסת, אני ודאי מודה לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, לא רק שאתה – אתה גם הקטנת את עצמך, שרק הצטרפת, אבל מי שרואה את החוק כשנכנס לוועדה שלך וכשהוא יצא מהוועדה שלך – השבחת, כמובן יחד עם חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בצורה מהותית מאוד את החוק.

מיקי רוזנטל: אני תכף אסמיק, חלאס.

אורי מקלב: החוק שחוקק היום בקריאה שנייה ושלישית נותן הרבה יותר מהחוק הקיים, משלושה היבטים; אחד – שהחוק רק אמר שצריך ללכת קודם כול לשלוח מכתב.

אורי מקלב: אתם חייבתם את חברת הביטוח ללכת קודם כול לשלוח את המכתב – אי-אפשר ללכת לבית-המשפט – ולא רק כברירת מחדל או אפשרות.

אורי מקלב: זה דבר אחד.

אורי מקלב: דבר שני – שיש אפשרות של מחיקת כל התביעה; יש לשופט אפשרות למחוק.

אורי מקלב: אם חברת הביטוח לא הגישה את זה, לא שלחה מכתב, אפשר למחוק את כל התביעה.

אורי מקלב: גם זה דבר מהותי מאוד, שירתיע מאוד את חברות הביטוח.

אורי מקלב: והדבר השלישי שלא היה בהצעת החוק, ובוועדה חוקקתם גם את זה, זה החלק שזה לא רק אדם פרטי.

אורי מקלב: אנחנו אמרנו חברת ביטוח; זה גם לחברות.

אורי מקלב: התחלנו עם חנויות, התחלנו עם עסק זעיר – עברנו לכולם.

אורי מקלב: כל מי שהיום חברת הביטוח רוצה לתבוע, היא צריכה להודיע לו קודם, גם אם הוא גוף יותר גדול.

אורי מקלב: אלה שינויים משמעותיים.

אורי מקלב: תודה רבה לך, תודה ליועצים המשפטיים לוועדת הכספים, ותודה גם ליועצים המשפטיים של ועדת החוקה, שביושר אמרו שהחוק הזה לא קשור לוועדת החוקה אלא קשור לוועדת הכספים, אז מגלגלים זכות על ידי זכאי, וזה הגיע אליך.

אורי מקלב: ותודה לאנשי לשכתי ולעוזרי דוד זוהר, שהיה ממש שותף פעיל בהצעת החוק.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/724); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעות חוק בקריאה ראשונה, והחוק הראשון שאנחנו נדון בו – הצעת חוק המועצה לגיל הרך, התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אלי אלאלוף: תודה, יושבת-ראש הישיבה ידידתי טלי פלוסקוב.

אלי אלאלוף: חברי חברי הכנסת, אני חייב להגיד שזה לא חוק שלי בלבד; אני חלק מקבוצה מדהימה שמובילה את הנושא הזה הרבה שנים, ובראשם במיוחד, באמת, ידידי מנו טרכטנברג, יעקב מרגי, דוד אמסלם וגם החברות אורלי אבקסיס ויפעת שאשא ביטון – ושימו לב כמה יושבי-ראש ועדות יש בקבוצה הזאת.

אלי אלאלוף: אני חושב שנאומי יהיה קצר, אף על פי שזה מהפך, או מהפכה אמיתית, בטיפול בגיל רך.

אלי אלאלוף: הגיל הרך – אני מבקש בשם פרופ' רוזן להגיד – תגידו תמיד: לא מגיל אפס עד שש אלא מלידה עד שש, אחרת הוא יכעס עלינו.

אלי אלאלוף: שנית, הנושא הזה באמת נמצא בצורה מסוימת גם בדוח של מנו טרכטנברג וגם בדוח העוני.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שאחד המאמרים, יחד עם חברים שלי – לוינסון ועוד כמה – אנחנו כתבנו פעם מאמר שנקרא "של מי הילד הזה".

אלי אלאלוף: אתם יודעים שבלידה, המשרד המרכזי שמשפיע על הילד עד גיל שנה – אתם מנחשים?

אלי אלאלוף: עם טיפת חלב – משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: המשרד המרכזי שמשפיע חלקית על קבוצת הילדים מגיל שנה עד שנתיים, עד גיל שלוש, בעצם, זה משרד – אז היה כלכלה, עכשיו זה משרד הרווחה – עם גישה מאוד מיוחדת: לשחרר את האישה, שתלך לעבוד, כי היא לא צריכה לחנך; האישה לא מחנכת.

אלי אלאלוף: הילד לא צריך חינוך, לא צריך להתפתח בתקופה הזאת, ורק בגיל שלוש, בזכות הדוח של טרכטנברג, משרד החינוך לקח אחריות כוללת.

אלי אלאלוף: מגיל שלוש.

אלי אלאלוף: זה אומר שעד גיל שש, שלושה משרדים טיפלו בתינוק הקטן, המדהים, החשוב שלנו, ולא תמיד בתיאום מלא, אם בכלל, ולא תמיד בפיתוח תוכניות הולמות.

אלי אלאלוף: לצערי – ומותר לי להגיד גם בשמך, מנו – התנגדנו להעברת מעונות היום למשרד הרווחה, כי זה לא אקט חינוכי, אחראי, ממלכתי, אלא רק אקט פוליטי, וכנראה במדינה הזאת, גם פוליטיקה יש לה מקום.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שילד מתפתח מיום הלידה שלו, אם לא עוד כעובר – בטוח, אבל יודעים פחות.

אלי אלאלוף: אבל ברגע שהוא יוצא לאור, כל יום חשוב להתפתחותו, ואם לא מגיעים אליו ולא מביאים אליו את כל הידע העצום שקיים במערכות כדי שהילד יתפתח, הוא יהיה פחות ממה שהוא היה יכול להיות.

אלי אלאלוף: עוד יותר קשה כשאנחנו מדברים על ילדים שיהיו זקוקים, לצערנו, יום אחד לחינוך מיוחד.

אלי אלאלוף: ההתפתחות שלהם – כמה שיתגלה מוקדם אם יש להם בעיות, ההתמודדות עם הבעיה הזאת תהיה מוצלחת יותר אם נקדם כמה שיותר מהר את הטיפול בילדים האלה.

אלי אלאלוף: לצערנו, אנחנו יודעים, ולא במקרה מדברים על מספרים שלא יאומנו רק למשל בנושא האוטיסטים, ואנחנו רואים כמה יותר ויותר, לצערי, הגילוי המאוחר הוא פגיעה קשה בילדים, וכל אחד מאתנו ודאי מכיר עשרות מקרים מסביבו.

אלי אלאלוף: לכן, ההצעה להקים סוף-סוף מועצה לגיל הרך, מלידה עד גיל שש, היא אקט אחראי ממדרגה ראשונה של כל אחד מאתנו, ואני לא מבין למה לא הצלחנו.

אלי אלאלוף: אני חייב לתת לכם גילוי אישי נאות:

אלי אלאלוף: ב-1985 הייתי מנהל שיקום שכונות בדרום, והמרכז לגיל הרך הראשון שהקמנו בבאר שבע – בשכונה ד', והוא עדיין נמצא שם, צמוד למרכז הקהילתי לוין – היה אמור לתת שירות לכל האוכלוסייה של העיר, בכל התחומים שציינתי לפני כן.

אלי אלאלוף: זה נראה מהפכני, מטורף.

אלי אלאלוף: היום מרכזים לגיל הרך, לשמחתי – וזה לא מספיק – מעל 60–70 יש בארץ, והלוואי שנעשה עוד יותר, ואז נוכל לשלב טוב יותר את כל השירותים שציינתי כרגע באמצעות המשרדים השונים, אני מקווה, יום אחד.

אלי אלאלוף: ההמלצה שלנו – ואני מודה למנו, באמת, על ההתעקשות שלו – שהמועצה הזאת תהיה ת"פ של משרד החינוך.

אלי אלאלוף: היא קמה במשרד החינוך, והראש חייב להיות שר החינוך.

אלי אלאלוף: הוא אמור להפעיל את המועצה, של 21 חברים – זה פחות ממה שהציבור היה רוצה כחברים במועצה, אבל נאלצנו לצמצם, כדי שזו תהיה מועצה פונקציונלית שתוכל להתמודד עם האתגרים.

אלי אלאלוף: המועצה הזאת צריכה להגיש תוכנית לאומית לוועדת שרים.

אלי אלאלוף: אני תקווה שיעמוד בראשה שר החינוך – ותשימו לב שלא אני ולא מנו, ודאי, לא שייכים למפלגה שלו.

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים את זה מפני שהדגש בהתפתחות של הילד בגיל הזה הוא חינוך, אבל גם בריאות וגם חברתי, וכל תחומי החיים משפיעים עליו.

אלי אלאלוף: אנחנו גם רוצים שהמועצה הזאת תקבע סדרי עדיפויות, איך להתמודד.

אלי אלאלוף: היום להקים – אני חייב להגיד לכם מהניסיון האישי שלי, הרב, בנושא זה: הקמה של טיפת חלב חדשה היום זה לתת אחריות ענקית לאחות אחת.

אלי אלאלוף: כמה שהיא תהיה גדולה, היא לא תוכל להתמודד עם האתגר שנופל עליה.

אלי אלאלוף: לכן, אני חושב שההצעה הזאת טובה, טובה מאוד, אפילו, ואני מקווה ששר הרווחה, שהוא השותף הבכיר בהקמת המועצה הזאת, יבין את החשיבות שזה יהיה במשרד החינוך, אבל ישתף פעולה – גם הוא, גם שר הבריאות, ואני בטוח שזה יהיה, וגם שאר המשרדים, כדי שהמהלך הזה – קודם כול הוא טוב לילד ולמשפחתו, ואני אגיד גם את המילה הגסה: יחסוך גם הרבה כסף ובזבוז בטיפול בילד.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכל הגופים שהשתתפו אתנו:

אלי אלאלוף: מנו עשה כנסים מדהימים.

אלי אלאלוף: אני תמיד הופתעתי מהיכולת הארגונית שלו.

אלי אלאלוף: בראבו.

אלי אלאלוף: הרבה גופים, גם – שתבינו, השטח הלך בכיוון הזה גם לפני המערכת הממשלתית.

אלי אלאלוף: המהלך הזה הוא אחרי הממשלה.

אלי אלאלוף: הממשלה באה אחרי כל מה שנעשה, בעצם, ולכן לא היו הסתייגויות בהצעה שלנו, זה התקבל פה אחד בוועדה, ואנחנו מבקשים מהכנסת לאשר את זה בקריאה ראשונה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכל הצוותים, ואתם לא יודעים כמה – הצוות של מנו והצוות שלי, והצוות של הוועדה, והיועצים המשפטיים – עבדו על כל פסיק, ועוד חזרנו, ועוד פסיק, ועוד ניואנס כזה ואחר, ולכן יצא, לדעתי, חוק מצוין, שרק יקדם ויבנה את העתיד של ילדינו.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים, ובכך אני מודיעה על נעילת הרשימה.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים– חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל התברכה בשתי תופעות יוצאות דופן: הראשונה – שיעור ילודה מהגבוהים בעולם, הגבוה ביותר במערב, והשנייה – שיעור השתתפות של נשים בתעסוקה מהגבוהים ב-OECD.

מנואל טרכטנברג: הצירוף של שני נתונים האלה הוא יחיד במינו בעולם כולו; אין עוד מדינה שיש לה גם שיעור ילודה כל כך גבוה – 3.08 ילדים לאישה בגילים הרלוונטיים – ושיעור השתתפות של נשים כה גבוה.

מנואל טרכטנברג: אבל מה משתמע מזה?

מנואל טרכטנברג: מישהו צריך לטפל בילדינו.

מנואל טרכטנברג: כיום, לשני ההורים יש קריירות משמעותיות, והם לא, אתה יודע, עובדים במשרות חלקיות שאפשר לרוץ הביתה ולטפל בילדים.

מנואל טרכטנברג: הסבים גם הם ממשיכים לעבוד, המשפחה המורחבת הולכת ומצטמצמת, ומדינת ישראל מתנערת מאחריות לתופעה הכל-כך ברוכה הזאת שזכינו בה.

מנואל טרכטנברג: כיום אין אחריות מדינתית לילדינו, בוודאי לא עד גיל שלוש, וגם מגיל שלוש האחריות מאוד מוגבלת.

מנואל טרכטנברג: זה מתחלק בין ארבעה משרדי ממשלה שונים, וכל אחד מסתכל על היבט אחר של הילד.

מנואל טרכטנברג: אמרתי, כאילו מדובר במשפט שלמה, כאשר המלך שלמה עומד לא מול שתי אימהות אלא מול ארבע-חמש אימהות, וכל אחת רוצה את חלקה – חלק הבריאות, חלק החינוך, חלק ההתפתחות – כאילו אפשר לחלק את זה כך.

מנואל טרכטנברג: וכמובן, יש הרשויות המקומיות, שגם בהן יש פיצול כזה, ומולן – משרדי הממשלה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, הילד נופל בין הכיסאות, תרתי משמע.

מנואל טרכטנברג: היה צריך לעשות פה מהלך שהופך את העניין הזה על פיו: גוף אחד מקצועי, תחת שר אחד, שלוקח אחריות כוללת לילדים שלנו מלידה עד גיל שש, כולל הורות.

מנואל טרכטנברג: הורות, רבותי, זה עסק יתום; אין מי שמטפל בהורות במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: ועל כן, האחריות הזאת צריכה להיות במקום אחד – אחריות כוללת, תכנון לטווח ארוך, תוכנית רב-שנתית.

מנואל טרכטנברג: זה המנדט של החוק הזה – תקציב תוספתי לכל המטרות, עם סדרי עדיפויות, והמועצה היא הקובעת את סדרי העדיפויות וכך הלאה.

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם, המהלך הזה יכול להביא בשורה לא רק לילדים, לא רק להורים של היום, אלא לחברה הישראלית בכללותה.

מנואל טרכטנברג: צמצום פערים מתחיל ונקבע בגילים האלה.

מנואל טרכטנברג: מה שלא נצליח לעשות בגילים האלה לא יקרה אחר כך.

מנואל טרכטנברג: אז אנחנו יוצאים לדרך – זה עדיין לא הסוף, יש קריאה שנייה ושלישית, ואחרי זה גם צריך להקים את המועצה הזאת.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה, בזמן שלא נותר, להגיד שרק בשותפות כזאת, בעיקר בין חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, וחברי כנסת אחרים וכל הגורמים המקצועיים, של כל המשרדים – שאחרי ויכוחים קשים שיתפו פעולה והבאנו את התוצאה הזאת.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להודות לשר החינוך, שמשקיע הרבה בגיל הרך, לשר הרווחה, שבפרק זמן קצר מאז הוא קיבל את משרד העבודה קידם את בניית המעונות במדינת ישראל כפי שלא היה שנים רבות, ולמשרד הבריאות, ששם את נושא טיפות החלב על סדר-היום, בעיקר המנכ"ל, וגם השר, כמובן, וכמובן – לכל מי שעשה במלאכה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אני חשוב שאנחנו בפתח של לא פחות מאשר מהפכה בתחום הזה, ואני שמח מאוד שאנחנו נצביע על זה עכשיו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמנואל טרכטנברג.

טלי פלוסקוב: נתתי לך קצת יותר זמן, כי אני יודעת עד כמה זה חשוב לך ועד כמה אתה מאמין בהצלחתו של הפרויקט.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת.

מרב מיכאלי: נוכחת, נוכחת.

טלי פלוסקוב: מוותרת?

טלי פלוסקוב: נמצאת באולם ומדברת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נוכחת ומעוניינת לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מיקי רוזנטל: נוכחת והיא לא יכולה – – – את הפה.

מיקי רוזנטל: לא, האמת, צריך את מנו – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו נברך בקריאה שנייה ושלישית, בדרך כלל זה נהוג.

מיקי רוזנטל: איך הוא נלחם על זה.

טלי פלוסקוב: כן, כן, ברור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני רוצה, באמת, קודם כול, לפתוח בלברך את חברי חבר הכנסת פרופ' מנואל טרכטנברג, שבאמת, אתה יודע – אני לא יודעת אם אתה, כשבאת לכנסת, ידעת שזה מה שאתה תעשה, תמצא את עצמך בגיל הרך.

מרב מיכאלי: זה דבר מדהים.

מרב מיכאלי: אנחנו מתחילות מכלכלה ברמות הגבוהות ביותר, דרך ההשכלה הגבוהה, והנה אתה בגיל הרך.

מרב מיכאלי: כי בסוף, בסוף, אין שום ספק – והמחקרים באמת מראים את זה בצורה חד-משמעית – אני חושבת שכל מי שיש לה או היה לה פעם מגע עם ילד או ילדה בגילים האלה יודעת שאלה הגילים המכוננים; אלה הרגעים המכוננים.

מרב מיכאלי: הם קובעים לא רק את החיים של כל אחת ואחד מאתנו באופן אישי; הם קובעים את החיים של המדינה.

מרב מיכאלי: ואני רוצה להגיד שאני רוצה לברך, לחזק, ובאמת – להכביר שבחים על המחשבה ועל ההתוויה של ההתייחסות לגילים האלה, ואני רוצה להכביר ולהוסיף על זה – דיברנו על זה, ואני מקווה להביא במושב הבא חוק משלים, בעצם, שיטפל בהורות ובהורים של הילדים האלה, ויתפוס אותם, את ההורות וההורים, שבסוף בסוף הם אלה שנמצאים ונמצאות אתם, א.

מרב מיכאלי: מהרגעים הראשונים, ב.

מרב מיכאלי: בסופו של דבר הכי הרבה זמן.

מרב מיכאלי: וכשההורים פגועים ופגועות, לא משנה באיזה אופן, אפילו באופנים הכאילו-נורמטיביים, אבל בטח ובטח באופנים הלא-נורמטיביים, וכשההורים מתמודדות ומתמודדים עם קשיים שהרבה פעמים המדינה יוצרת להם – של חוסר במסגרות, של חוסר יכולת להתפרנס, של מחסור בשירותים חברתיים מספקים, גם שלא קשורים ישירות לגיל הרך, אלא לחיים שלהם – המצוקות האלה יוצאות ישר על הילדות והילדים.

מרב מיכאלי: והנזקים שקורים בגילים האלה – כשאחר כך הם יגיעו לטיפול דרך הרשות כבר יהיה מאוד מאוד קשה לתקן אותם, וברבות הימים באמת יתבטאו בפשע, יתבטאו במחלות, יתבטאו בחוסר יכולת תפקודית טובה בחברה.

מרב מיכאלי: ואת כל הדבר הזה לא רק שאנחנו רוצות ורוצים למנוע, אלא להפך.

מרב מיכאלי: החוק של מנו והחוק שאני מדברת עליו, עניינם – – –

מנואל טרכטנברג: ואלי.

מרב מיכאלי: ואלי, כמובן.

מרב מיכאלי: סליחה, מר אלאלוף, אני מתנצלת, אנחנו מעריצות גם אותך, אתה יודע את זה.

מרב מיכאלי: החוק שלכם – לא מדובר רק במניעה אלא מדובר בבנייה, מדובר בהשקעה, מדובר ביצירה, ביצירה של חברה יותר טובה ומדינה יותר טובה דרך – תסלחו לי על המינוח הכמעט-מחפיץ – הזרעים האלה, היצורים הרכות והרכים האלה, שהם באמת ההווה שלנו והעתיד שלנו, הם הפוטנציאל שלנו, איך להגיד, ובו אנחנו באמת צריכות וצריכים להשקיע את המקסימום.

מרב מיכאלי: אז שוב, כל הכבוד, ותודה רבה, וברכות, ומחזיקות אצבעות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין את העמידה שלך בזמנים.

טלי פלוסקוב: זה פשוט יוצא מהכלל.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: מוותר, אוקיי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, וקודם כול חברי הכנסת אלאלוף ומנו טרכטנברג, גם אני מברך, אבל צריך לומר שיש פה תקלה גדולה; לא של היוזמים – של הממשלה.

איתן ברושי: הגיל הרך זה הדבר החשוב ביותר.

איתן ברושי: אנחנו אומרים שעץ ששותלים אותו עקום לעולם לא יגדל ישר, אבל פה נולד דבר לא הגיוני: הקימו מועצה דו-ראשית.

איתן ברושי: ספק איך היא תפעל.

איתן ברושי: היא כפופה לשר החינוך ולשר הרווחה – – –

מנואל טרכטנברג: לא, לא, איתן.

מנואל טרכטנברג: זה לא נכון.

אלי אלאלוף: לא, לא, לא.

מיקי רוזנטל: אתה טועה בעובדות.

איתן ברושי: זה מה שאמרנו בישיבה.

מנואל טרכטנברג: הורדנו את זה.

טלי פלוסקוב: הצליחו להוריד את זה – שר החינוך.

טלי פלוסקוב: חבל שלא שמעת את יושב-ראש הוועדה.

איתן ברושי: שמעתי.

איתן ברושי: אבל הגיל הרך נמצא במשרד הרווחה.

אלי אלאלוף: לא, לא.

איתן ברושי: הוא עבר לחינוך?

איתן ברושי: הגיל הרך – חבר'ה, לא צריך לטשטש את הבעיה.

איתן ברושי: היה צריך מזמן להעביר את הגיל הרך לתחום משרד החינוך.

איתן ברושי: ילדים וחינוך זה במשרד החינוך, ויש פה תקלה שלא הייתה צריכה לקרות.

איתן ברושי: היא הייתה צריכה להיפתר כבר מזמן.

איתן ברושי: הייתה תקופה שבנט היה שר הכלכלה, אז הוא לא רצה לוותר על הגיל הרך; הייתה תקופה שלמשרד החינוך לא היה אומץ לקחת את זה, והיה שלב של ואקום במשרדים.

איתן ברושי: והנה, פתאום הממשלה עושה מהלך עקום ומעבירה בהסכם קואליציוני את הגיל הרך לשר הרווחה, משאירה את המחלקה שעוסקת בזה בבניין התמ"ת, כאילו מחכים עוד שזה יחזור לתמ"ת.

איתן ברושי: יש פה דבר לא הגיוני, וזה מחייב שיתוף בין משרדים.

איתן ברושי: כאשר ילדים עד גיל שלוש הם בכלכלה ובגיל לאחר מכן הם בחינוך – איזה דבר בנו פה?

איתן ברושי: במקום לנצל את ההזדמנות ולהעביר את הגיל הרך בשלמותו למשרד החינוך, שזה תפקידו, בהסכמים לא מובנים של הסדרים של ממשלה שלא בטוח למה היא דואגת יותר, היא פוגעת בחינוך, פוגעת בגיל הרך, ואסור לטשטש את השגיאה הזאת.

איתן ברושי: כי דווקא כשמנו ואלאלוף – והייתי שותף לחלק גדול מהדיונים.

איתן ברושי: כראש מועצה אזורית, עסקתי בכך רבות; כמזכיר התנועה הקיבוצית עסקתי בכך רבות.

איתן ברושי: אנחנו גם בולטים בגיל הרך – גם סמינר הקיבוצים, גם אורנים.

איתן ברושי: אני חושב שיש פה תקלה וחולשה, וספק איך זה יעבוד כשמשרד הרווחה אחראי לילדים מגיל שלוש – ומשרד הכלכלה היה בעבר – ועכשיו משרד החינוך, מהגילים של גן טרום-חובה וחובה עד גיל שש.

איתן ברושי: זה דבר לא הגיוני.

איתן ברושי: זה דבר לא נכון.

איתן ברושי: זו שגיאה גדולה, וצריך לומר לממשלה שהיא לא פועלת נכון בעניין.

איתן ברושי: שום מועצה לא תטשטש את חלוקת האחריות הלא-מובנת הזאת.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איתן ברושי: וצריך לומר שזה כישלון ולא הצלחה.

איתן ברושי: יש פה הישג לחברי היקרים, והייתי אתם בכנסים ובירכתי על כך, אבל שניהם אמרו לי, גם מנו וגם אלאלוף – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן ברושי: – – בהערות שהערתי בדיונים המקדימים, שאני צודק, שהחלוקה הזאת לא נכונה.

איתן ברושי: וצריך לומר לראש הממשלה שיתפנה מהעיסוקים שלו, ולשרים – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

איתן ברושי: – – תהיו הגיוניים, כל החינוך, מלידה ועד בכלל, צריך להיות במשרד החינוך.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אם תהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

נחמן שי: אני רוצה להצטרף לכל הברכות שנאמרו וייאמרו לשני יוזמי החוק, לחבר הכנסת יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף ולך, פרופ' עמנואל טרכטנברג.

נחמן שי: אני מאוד שמח שאתם מניחים אבן פינה חשובה כל כך לטיפול בגיל הרך במדינת ישראל, ובין היתר גם אומרים את מה שאמרת, מנואל, שישראל מצטיינת בילודה.

נחמן שי: שיאים עולמיים נרשמים פה בהשוואה למדינות מערביות אחרות – לא נחלק כרגע איפה יותר ואיפה פחות וכן הלאה.

נחמן שי: אנחנו מכירים את כל ההיבטים, אבל בסך הכול זו מדינה שצומחת וגדלה.

נחמן שי: אבל רציתי גם להביע את קנאתי הגלויה על ההצעה הזאת ולומר לכם שאני אשמח ואני אעשה כמיטב יכולתי כדי שהכנסת תראה לפניה גם את הצעת חוק המועצה לגיל המבוגר.

נחמן שי: אני חושב שבאותה גישה כל כך חכמה שאתם הצגתם פה נצטרך להתייחס גם, טלי חברתי, לאוכלוסייה המבוגרת, בני ה-60 פלוס ומעלה.

נחמן שי: ככל שאני עושה את זה, אני מסתכל על הצעת החוק שלכם – זה רק עניין של החלפת מילים, פשוט כך: אחליף את "הגיל הרך" במילים אחרות, וקיבלתי הצעת חוק מצוינת, כולל המועצה, הרכב המועצה, השר הממונה, המימון, ההתייחסות וכן הלאה וכן הלאה.

נחמן שי: ממש להעתיק, להדפיס ולהגיש.

נחמן שי: ואני אומר את זה כי הגישה שלכם היא גישה נכונה: לרכז את המאמצים, למקד אותם, לקבוע איזושהי סמכות מרכזית אחת שמסתכלת על התמונה הכוללת.

נחמן שי: הלוא מה אנחנו רוצים?

נחמן שי: אנחנו רוצים שתהיה איזושהי גישה ממלכתית מתואמת, וזה יכול להיעשות בצורה מושלמת באמצעות מועצה כזאת.

נחמן שי: אז אם בקצה אחד של הפירמידה – שעכשיו כבר התהפכה, אגב; הבסיס של הפירמידה הוא אצלנו, אתם בחלק הדק יותר שלה – אז אם בחלק הדק יותר שלה אתם מוצאים לנכון, והממשלה מסכימה ותומכת, והכנסת תומכת, אז אני ארשה לעצמי להיעזר בחוכמה המשותפת שלכם שייצרה את החוק הזה, ואנחנו נגיש גם – – –

אלי אלאלוף: לאותה ועדה – – –

נחמן שי: ונגיע לאותה ועדה, אלי, ונמשיך לבלות יחד שעות ארוכות, וניתן – אם נצליח, ואם הממשלה תסכים, והכנסת כמובן תתמוך – להביא הצעת חוק דומה על אותו פרינציפ, על אותו רעיון מכונן, גם לאוכלוסייה המבוגרת.

נחמן שי: אני חושב שעל ידי זה נטפל בשני – סליחה על המילים – הקצוות היפים, הטובים והמוצלחים של החברה הישראלית.

נחמן שי: עוד פעם, תודה רבה לשניכם – לך, אלי, ולך, מנואל.

נחמן שי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: אורלי לוי אבקסיס – איננה, לא נמצאת; חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא; חבר הכנסת יהודה גליק – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת מנו טרכטנברג, אני מברכת אותך באמת על הצעת החוק הזאת, החשובה, שהובלת במשך תקופה ארוכה, ואת חברי יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף בוודאי.

רויטל סויד: ברכות.

רויטל סויד: אני רוצה לדבר על נושא אחר.

רויטל סויד: בשבוע שעבר עברנו כולנו חוויה קשה מאוד של פיגוע בהר הבית, ושני שוטרים נהרגו.

רויטל סויד: משפחת סתאוי איבדה את בנם האיל, וחבר הכנסת לשעבר שכיב שנאן, חברי, אחי, ידידי, איבד את בנו כמיל.

רויטל סויד: ואז שוב צפה לה ברית הדמים, ואז שוב צפו להן האחדות והאחווה שיש בינינו לבין אחינו הדרוזים.

רויטל סויד: ואני שואלת את עצמי: איך ייתכן שאנחנו מדברים כל כך הרבה על ברית הדמים, אבל לא מדברים בחיי היום-יום בשום דרך וצורה על חיים יחד, על ברית אחים, על ברית של חיים; איך ייתכן שאנחנו נזכרים בעדה היקרה הזאת, בקשר הכל-כך אמיץ, במחויבות הכל-כך גדולה שלה, ושלנו, לארץ, למדינה, לאדמה הזאת, אלא רק בעתות של משבר, כאשר הם שוכלים את מיטב בניהם; איך יכול להיות שכאשר מגיעים למע'אר, לחורפיש או לכל מקום שבו בני העדה הדרוזית מאבדים את בניהם, ואנחנו באים ומצדיעים להם, באמת, בכאב, איך ייתכן שאנחנו לא נזכרים באותה מחויבות הדדית גם בימים רגילים, בימים של שוויון, בימים של הרס בתים, בימים של תוכנית חומש שאמורה להיות מיושמת אבל לא מיושמת, בימים שבהם אנחנו צריכים לראות גם את הביוב שזורם, את הכבישים, את החינוך, את התעסוקה.

רויטל סויד: איפה השוויון הזה בחיי היום-יום?

רויטל סויד: ואני קוראת לחברי כאן, בכנסת, ובכלל, לכולם, בואו ניזכר באחדות שיש בינינו לבין אחינו הדרוזים לא רק כאשר אנחנו מדברים על ברית דמים, אלא ניזכר בהם בחיי היום-יום.

רויטל סויד: ברית אחים, ברית חיים, שוויון.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סויד.

רויטל סויד: אני מצטערת.

רויטל סויד: אני גם רוצה למסור מפה בשמי ובשם כל חברי תנחומים למשפחות – שאומנם ניחמנו, אבל שוב.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: ברור.

יואל חסון: כולנו מצטרפים לזה, תודה רבה לך, חברת הכנסת סויד.

יואל חסון: בהחלט דברים חשובים.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא; חבר הכנסת מאיר כהן – לא נמצא; חבר הכנסת אכרם חסון – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – תמיד נמצאת.

איילת נחמיאס ורבין: ערב טוב, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, פרופ' מנו טרכטנברג, חברי חבר הכנסת אלי אלאלוף, אני מאוד מאוד מתרגשת לעמוד פה היום, ואני ממש רוצה לדבר על הצעת החוק, וגם לומר שבעיני זה אולי אחד הדברים הכי חשובים שאנחנו עושים בכנסת הזאת, וכמובן, אנחנו נצטרך לראות איך נותנים למועצה הזאת באמת את הכוח ואת העוצמה לעשות את השינוי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שגם עם חבר הכנסת אלאלוף וגם עם פרופ' טרכטנברג יש לי מתחילת הדרך בכנסת הזאת שיח שוטף על מה אנחנו צריכים לעשות למען הגיל הרך.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שסיפרתי פה יותר מפעם אחת את הסיפור על אחת מהשיחות שלי עם שמעון פרס כשנכנסתי לכנסת, שבא וביקש ממני לטפל בשני דברים: האחד – איך מגיל שנתיים מלמדים כל ילד במדינת ישראל שפה שנייה, והדבר השני זה העניין של גישה לתזונה בריאה לילדים מגיל לידה.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר כל כך קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו מחפשים את שוויון ההזדמנויות, פרופ' טרכטנברג, יש לנו רק מקום אחד אמיתי שבו אנחנו צריכים לחפש אותו, והוא נמצא בגיל הרך.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו מטפלים בנגישות של צהרונים, כשאנחנו מטפלים בנגישות של קייטנות, כשאנחנו מטפלים במאבק החופשות, אנחנו מטפלים בשוויון הזדמנויות.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד הדברים שאנשים לא מבינים, כי בסופו של דבר לאנשים שהיכולת שלהם והגישה שלהם להשכלה טובה ולפתרונות ראויים לחופשה יש נגישות פחות טובה, הם לא יוכלו ליהנות בבוא היום מחיים יותר פריבילגיים, ממוביליות חברתית, מהזדמנות לשנות את הגורל של עצמם ובאמת לדלג את העוני הבין-דורי, שאנחנו נחשפים אליו כל הזמן ובישראל רק הולך ומעמיק.

איילת נחמיאס ורבין: כי עם כל הכבוד לכל הנתונים שראש הממשלה אוהב להציג לנו כאן, אנחנו יודעים שהפערים והעוני רק מתרחבים, מעמד הביניים נשחק בצורה מטורפת, ואם בשנות ה-70 יכולנו למצוא מעמד ביניים חזק, איתן, במדינת ישראל, אנחנו יודעים שמעמד הביניים הזה הולך ונשחק.

איילת נחמיאס ורבין: וכשאנחנו באים למועצה לגיל הרך, אני באמת מסתכלת על אותם דברים שהופכים את ההזדמנות הזאת אולי להזדמנות היסטורית לעשות שינוי אמיתי למען הגיל הרך בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני באמת מקווה שייצקו תוכן במהרה לתוך המועצה הזאת, שבאמת יחברו את כל החוטים, מכל המשרדים, את כל האפשרויות, ובסופו של דבר אנחנו נוכל לדעת שאין ילד רעב במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: וכן, זה הישג שאפשר להגיע אליו.

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שנחשף לנושא ההזנה בבתי הספר ובגני הילדים יודע שמפעל ההזנה צריך לעבוד יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: וכל אחד מאתנו בעצם יוכל להיות שותף למהפכה אמיתית ולמוביליות חברתית בצורה הכי הכי משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת; חבר הכנסת יחיאל בר – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני משתתף בצער המשפחה של בנימין רוזנבאום מערד, שנהרג בתאונת דרכים היום ב-232 – סגן מפקד בגדוד המדברי, ששם משרתים בדואים, צ'רקסים, דרוזים, שעצרו במו ידיהם ובגופם שני פיגועים על כרם שלום.

חיים ילין: ואני לא יכול לדלג על הדבר הזה בלי להתחבר לאותם אנשים מדהימים ששומרים עלינו בירושלים, שנרצחו מהגב שלהם על ידי טרוריסטים עם תעודת זהות כחולה.

חיים ילין: אני לא יכול לדלג על זה, כי אני חושב שזה הזוי, המצב הזה, בתוך מדינת ישראל – שדרוזים, בדואים וצ'רקסים נמצאים אתנו כתף מול כתף, שסוחבים יחד את האלונקה, ויש מישהו שאת המעט הזה, שאנחנו יודעים להסתדר בו, רוצה לשבור.

חיים ילין: ועוד יותר – אני חייב להגיד שאני כל כך גאה בדמוקרטיה של מדינת ישראל, שיש לנו פה 13 חברי כנסת במפלגה שבמקום אחר אני לא יודע איפה הם היו, ואני כל כך גאה בהם, שהם נציגים – של מי?

חיים ילין: של רוצחים בדם קר.

חיים ילין: הם אפילו לא יוצאים נגד הפיגוע.

חיים ילין: ומאשימים עוד פעם – את מה?

חיים ילין: את הכיבוש.

חיים ילין: די.

חיים ילין: מספיק.

חיים ילין: אני לא יכול.

חיים ילין: אני גאה במדינה, גאה בכנסת, גאה בדמוקרטיה, אבל אי-אפשר להשפיל אותנו עד כדי כך.

חיים ילין: אז רציתי לדבר על החינוך, מנו, ולברך אותך, אבל אחרי שקיבלתי את הטלפון שעוד פעם יש הרוג ב-232, ועוד פעם החלטת ממשלה מלפני שלוש שנים שצריך לשים שם 250 מיליון שקל להרחיב את הכביש, כי מתים לנו שם אנשים יותר מאשר מקסאמים – אף אחד לא עושה כלום.

חיים ילין: ושר התחבורה, שהוא בולדוזר – לא יכול להיות שהוא לא מזיז את הכביש הזה, שהוא הציר המרכזי של עוטף עזה.

חיים ילין: אז לפחות הקדשתי לדבר הזה.

חיים ילין: אבל אני חייב, חייב, חייב, לתת איזו מילה למנו, וכמובן לאלי, שבא אתי מהדרום.

חיים ילין: אין פה מה לעשות – החוק הראשון שניסיתי להעביר בכנסת היה העברת הגיל הרך למשרד החינוך.

חיים ילין: חשבתי לתומי שאם שר הכלכלה לשעבר הפך להיות שר החינוך, אז הוא ירצה לקבל את זה.

חיים ילין: הוא קם פה על הבמה ואמר: אין לי כסף.

חיים ילין: הזוי לחלוטין ששר אומר "אין לי כסף" ולא רוצה לקבל יותר אחריות וסמכות, במו ידיו.

חיים ילין: והעקשנות שלך מנו, ושל אלי, הביאה אותנו – – –

יואל חסון: נא לסיים.

חיים ילין: הייתי בדיונים הראשונים וראיתי שלא צריכים אותי – אתם יודעים להילחם מצוין.

חיים ילין: מביאים לפה בשורה, אבל אני אומר, זו הפעם הראשונה שאני רואה שדנים במשהו שהוא ברמה האסטרטגית במדינת ישראל, בכנסת ישראל, מתוך ראייה כוללת.

חיים ילין: ואני מבקש רק דבר אחד משר החינוך – יש גם ועדה שקובעת או ממליצה; מנו, אתה ואני נמצאים בה: את החופש הגדול וההתאמה של החופש הגדול.

יואל חסון: נא לסיים.

חיים ילין: משפט אחרון – די עם הקרדיט.

חיים ילין: שר החינוך לא צריך להילחם על קרדיט, יש לו פה מלא שותפים.

חיים ילין: כולנו גידלנו ילדים, וכולנו יודעים מה ערך החינוך.

חיים ילין: אל תיקח את הכול.

חיים ילין: חבק את האנשים שעובדים למענך וממליצים לך, חבק את המינהלת הזאת שתוקם, ואתה תצא גדול לחלוטין גם אם לא תקבל כותרות.

חיים ילין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת מוזס, בבקשה, אדוני – אחרון הדוברים.

יואל חסון: הרשימה נעולה, רק שיהיה ברור.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ובראשם יושב-ראש הוועדה מר אלי אלאלוף, וגם אתה, פרופ' טרכטנברג, אתם מביאים את החוק הזה עד גיל שש – הצעת חוק המועצה לגיל הרך.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי: מה קורה בגיל שבע?

מנחם אליעזר מוזס: איך ייתכן שילד בן שבע בא עם סכין להב לבית-ספרו לפני שבועיים?

מנחם אליעזר מוזס: ומה הוא רוצה?

מנחם אליעזר מוזס: לדקור את חברו שמציק לו.

מנחם אליעזר מוזס: מה עם הגיל הזה?

מנחם אליעזר מוזס: איפה אנחנו עומדים עם החינוך?

מנחם אליעזר מוזס: הרי זו פשוט פשיטת רגל אם יכולים להיות כאלה דברים.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו עומדים בימי בין המצרים, בין שבעה עשר בתמוז לתשעה באב.

מנחם אליעזר מוזס: שבעה עשר בתמוז – יום צום, שאז הובקעה העיר על ידי שונאינו; תשעה באב – נשרף בית המקדש על ידי צוררינו.

מנחם אליעזר מוזס: פגשתי בשבעה עשר בתמוז, כאן, קבוצת בני נוער.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי אותם אם הם יודעים מה זה צום שבעה עשר בתמוז.

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא ידע.

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא ידע.

מנחם אליעזר מוזס: מעניין שעל הרמדאן הם כן ידעו, על הרמדאן.

מיקי רוזנטל: למה, אתה חושב שעל פרויד הם יודעים משהו?

מיקי רוזנטל: גם לא.

מנחם אליעזר מוזס: על הרמדאן הם כן ידעו.

מיקי רוזנטל: ועל שפינוזה הם יודעים משהו?

מיקי רוזנטל: גורנישט.

מיקי רוזנטל: גורנישט.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לך: אני לא יודע.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה שכאב לי, שלפני – – –

מיקי רוזנטל: גורנישט.

מיקי רוזנטל: הבורות חוגגת.

מיקי רוזנטל: זה לא שייך.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה שכואב לי הוא שלפני שבועיים התקיים דיון בוועדת החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: פרופ' מנואל טרכטנברג השתתף אז.

מנחם אליעזר מוזס: הכותרת הייתה: משבר הזהות החילונית על ידי ההדתה של משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: הביאו כמה נערים ושמעו את תלונותיהם.

מנחם אליעזר מוזס: אני מצטט – תלמיד בשם שקד אומר ככה – –

מיקי לוי: שם יפה.

מנחם אליעזר מוזס: – – בתעודות השנה – גם אתה היית?

מיקי לוי: לא, אני אומר: שם יפה, שקד.

מנחם אליעזר מוזס: כן.

מנחם אליעזר מוזס: בתעודת השנה קיבלנו גם ספרי תהילים, מדרש, בתוך התעודות שלנו, למרות שאנחנו בתי-ספר חילוניים.

מנחם אליעזר מוזס: רחמנא ליצלן, לא ידעתי שתהילים, שחיברוֹ דוד המלך, עליו השלום, שייך רק לדתיים וחרדים.

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לנוער, המנוער מכול?

מנחם אליעזר מוזס: ידע תורתי.

מנחם אליעזר מוזס: האם ספר התהילים, המלווה את עם ישראל מימי נעים זמירות ישראל – גם בעת שמחה, גם בעת צרה – שייך רק לחרדים ודתיים?

מנחם אליעזר מוזס: אז זאת תלונתו – שנתנו לו גם תהילים?

מנחם אליעזר מוזס: ציטוט שני: כל שנה בבית-הספר שלי כיתות ז' יוצאות ליום שדה בצפת, לבתי-כנסת עתיקים, לתפילות, ומדברים על חשיבות התפילין.

מנחם אליעזר מוזס: תלמיד שלישי: צריך להילחם בהדתה במערכת החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: אני אתן דוגמה אישית: אכלתי ארוחה שכללה בשר, אחר כך רציתי לאכול משהו חלבי, ואחותי בת השש אומרת לי שאסור כי לא עברו שש שעות.

מנחם אליעזר מוזס: ככה לימדו אותה בבית-הספר.

מנחם אליעזר מוזס: שומו שמים והזדעז

מנחם אליעזר מוזס: עי ארץ שיישמע דבר כזה.

מנחם אליעזר מוזס: הדתה של החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לכם משהו יותר חמור, ואני מצטט את עיתון הארץ, מפי מנהיגה החדש של מפלגת העבודה: "הדתה היא אחת התופעות החמורות בחברה הישראלית כיום – – – אני מתחייב לשים לכך סוף".

מנחם אליעזר מוזס: מאוד מעניין.

יואל חסון: נא, נא לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: זה שלמעלה מ-10,000 תיקים – – –

יואל חסון: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: משפט אחד, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אחרון.

מנחם אליעזר מוזס: זה ש-10,000 תיקים פתוחים של עבריינות של בני נוער – זו לא תופעה חמורה.

מנחם אליעזר מוזס: רק הדתה היא התופעה החמורה בחברה הישראלית כיום.

מנחם אליעזר מוזס: בושה וחרפה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק המועצה לגיל הרך, התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה, של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג וחברי כנסת נוספים.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק עברה, והיא חוזרת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1144); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה, תיקון 241, התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יואל חסון: בבקשה אדוני הכהן.

יואל חסון: סגן השר – – –

יצחק כהן: מה, כזה גבוה, מוזס?

יואל חסון: צומחים פה, גדלים פה.

יואל חסון: רק אתה קטן מפעם לפעם.

יצחק כהן: תדע לך דבר אחד: שהבושם הכי יקר – בבקבוק הכי קטן.

יואל חסון: שמעת מה הוא אמר?

יואל חסון: הוא אמר: הבושם הכי יקר זה הבושם הכי קטן.

יצחק כהן: חוץ מזה שאנחנו תמיד רואים את חצי הכוס המלאה.

יואל חסון: אבל במקרה שלך זה גם – – –

יצחק כהן: הגבוהים רואים את חצי הכוס הריקה.

יואל חסון: סגן השר, במקרה שלך זה לא גם הבושם הכי קטן, זה גם הבושם הכי יקר.

יצחק כהן: אוווו.

יצחק כהן: על כל פנים, רבותי – –

יואל חסון: בבקשה.

יצחק כהן: – – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה – דב חנין – תיקון מסד 241, ואני שואל, מנו, פרופ' טרכטנברג: זה תיקון 241 לפקודת מס הכנסה.

יצחק כהן: עכשיו, פקודת מס הכנסה היא פקודה – – –

מיקי רוזנטל: כמעט מנדטורית.

יצחק כהן: לא, לפני.

מיקי רוזנטל: כן.

יצחק כהן: טורקית – עברה למנדט – עברה אלינו.

יצחק כהן: לא הגיע הזמן לחוקק פקודת מס הכנסה כחול-לבן?

מיקי רוזנטל: נו.

מיקי רוזנטל: אדוני, אתה סגן שר האוצר.

מנואל טרכטנברג: – – –

מיקי רוזנטל: מה, אתה – אתה בא אלינו?

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו תומכים.

יצחק כהן: אתם בעד?

מנואל טרכטנברג: – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו בעד.

מנואל טרכטנברג: – – –

יצחק כהן: יוצאים לדרך.

יצחק כהן: בעזרת השם.

יצחק כהן: בלי נדר.

יצחק כהן: תיקון מס' 241.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במסגרת הניסיון שהצטבר בעניין שומות של יהלומנים, נמצא שבשל מאפיינים המיוחדים לענף היהלומים והקושי לאמוד את שווי המלאי לצורך חישוב ירידת ערך המלאי יש צורך בקביעת הוראות מיוחדות למדידת שווי מלאי עסקי בהקשר של יהלומנים.

יצחק כהן: בהתאם לכך, מוצע לתקן את סעיף 85 לפקודת מס הכנסה, שעניינו הערכת מלאי עסקי במקרים מסוימים, ולקבוע כי מדידת המלאי בענף זה לצורכי מס תבוצע ככלל על פי עלות המלאי בלבד.

יצחק כהן: כדי לתת מענה למקרים שבהם ניתן לאפשר מדידה של המלאי באופן אחר, השומר על האובייקטיביות על המדידה, מוצע לאפשר לשר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, לקבוע בתקנות סוגי יהלומים שלגביהם יימדד המלאי העסקי שלא לפי עלות המלאי אלא באופן אחר שייקבע.

יצחק כהן: יצוין כי לשם השלמת המהלך, בכוונת שר האוצר לפעול להתקנת התקנות הנזכרות לעיל בסמוך למועד חקיקתו של החוק המוצע.

יצחק כהן: הצעת החוק, וכן התקנות אשר יותקנו מכוחו, נוסחו תוך שיתוף פעולה מלא עם נציגי היהלומנים, בכוונה להסדיר את ענף היהלומים באופן הוגן וראוי.

יצחק כהן: התיקון הזה הוא תוצאה של דיונים ארוכים עם היהלומנים.

יצחק כהן: יש פה מוצר שלדעתי הוא מוצר טוב, ואני מבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני, סגן השר.

יואל חסון: קודם כול, רשימת הדוברים נעולה, ואנחנו עוברים עכשיו לסדר הדוברים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אפשר לבקש בקשה – שזה יגיע לוועדת הכספים?

יצחק כהן: לכספים, כספים.

חיים ילין: בסדר.

חיים ילין: אני רק – – –

מיקי רוזנטל: לא, תגידי – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: קודם כול, זה עובר לוועדת הכספים.

יואל חסון: לאן זה יעבור?

מיקי רוזנטל: לוועדת הכספים.

מיקי רוזנטל: רק לוועדת הכספים.

יואל חסון: ההצעה היא להעביר לוועדת הכספים.

יואל חסון: טוב, המשך הדוברים – –

יצחק כהן: אמרתי: כספים.

מיקי רוזנטל: – – –

יואל חסון: – – תמר זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת גנאים – לא נמצא; חבר הכנסת פריג' – לא נמצא; חברת הכנסת רוזין – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי?

יואל חסון: מיקי לוי?

יואל חסון: בבקשה.

מיקי לוי: אם הוא היה אומר שלפחות אני התחלתי את זה, אז לא הייתי – – –

יצחק כהן: לא ידעתי.

מיקי רוזנטל: הוא לא ידע.

יצחק כהן: לא ידעתי.

מיקי רוזנטל: זה מתום לב, לא מרוע, לא מזדון.

מיקי רוזנטל: הוא איש טוב.

יצחק כהן: – – – אני מפרגן לו.

מיקי רוזנטל: הוא איש טוב.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאמין לסגן השר שהוא לא ידע, אבל כל נושא התמחור בנוגע ליהלומים, עם היהלומנים – אלה מהלכים שהתחלנו עוד בקדנציה הקודמת, מהלכים ראויים.

מיקי לוי: התמחור היה כזה שכאשר היו מפסידים כסף על היהלומים עצמם, היו נותנים את המחיר הנמוך, וכאשר היו מרוויחים כסף, היו נותנים את מחיר המכירה, ואז היו נוצרים פערים בין מכירה לקנייה והיו מתחמקים מתשלום מס ראוי, הוגן ונכון.

מיקי לוי: ולכן הקביעה אומרת: מחיר הקנייה הוא המחיר הבסיסי.

מיקי לוי: אני מאחל לכם הצלחה.

מיקי לוי: זה חוק מאוד מאוד חשוב, שיכניס כסף לאוצר המדינה ויגרום לכך שישלמו מס אמת.

מיקי לוי: וגם ליהלומנים אני מאחל – – –

יצחק כהן: – – –

מיקי לוי: אני אומר: הוצאת את זה לפועל.

מיקי לוי: אמרתי, לא הקשבת.

מיקי לוי: הוצאתם את זה לפועל, ואני מברך אתכם על כך.

מיקי לוי: זה יכניס כסף לאוצר המדינה וילך למקומות נכונים, אני מקווה.

מיקי לוי: שיהיה לכם בהצלחה מכל הלב בעניין הזה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: אני אקרא את השמות, ומי שירצה לעלות ולדבר – פשוט שיגיד.

יואל חסון: חבר הכנסת מלכיאלי; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; חבר הכנסת איציק שמולי; חברת הכנסת עליזה לביא; חבר הכנסת יואל חסון – נמצא פה; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חברת הכנסת תומא סלימאן – מוותרת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא; מיכל בירן – לא נמצאת; מרב מיכאלי – לא נמצאת; יעל כהן-פארן – לא נמצאת; איתן ברושי – מוותר; איל בן ראובן – מוותר; אוסאמה סעדי – לא נמצא.

יואל חסון: נחמן שי, בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חברי חברי הכנסת, אני לא אגזול יותר מדקה אחת מזמנכם.

נחמן שי: תראו, אתמול הגישה המדינה את עמדתה בעניין אימוץ במשפחות של בני אותו מין, ועמדתה הייתה שלילית.

נחמן שי: את חוות הדעת הגיש משרד הרווחה.

נחמן שי: היום שר הרווחה אמר שדעתו שונה, ובעצם אולי לא הובנה, וזה נהדר, ואני ציפיתי שהוא ישנה את עמדת משרדו.

נחמן שי: כי באמת ובתמים אני מאמין שגם משפחות של בני אותו מין זכאיות להורות, לאותם רגשות בסיסיים של אב ואם, שתהיה להם משפחה ושהם יוכלו לחיות כמו כל אדם אחר, כי הם לא שונים בשום דבר אחר.

נחמן שי: אבל להפתעתי הרבה, הכול היה כמובן הצגה, כי בסופו של דבר השר רק אמר שמשהו בניסוח, בלשון.

נחמן שי: אנחנו לא לומדים עכשיו לשון עברית, אנחנו לומדים משהו מהותי.

נחמן שי: המשהו המהותי הוא האם הממשלה, והמדינה, היא בעד או נגד.

נחמן שי: ובכן, את זה שר הרווחה לא מוכן לשנות, ועמדתו היא עדיין שלילית.

נחמן שי: ואני רוצה לחזור ולקרוא מפה לשר הרווחה ולמדינת ישראל, שהגישה את התשובה הזאת, לשנות את דרכה ואת מדיניותה ולהבין שאי-אפשר לשלול ממשפחות של בני אותו המין את הזכות הבסיסית שלהן להקים משפחה באמצעות אימוץ.

נחמן שי: יש כל מיני דרכים להקים משפחה, אחת מהן היא אימוץ, ואי-אפשר לשלול מהם את מה שמתירים לאחרים.

נחמן שי: יתכבד שר הרווחה ויאמר: לא רק בלשון טעיתי, אלא גם בתוכן ובמהות טעיתי, ואני משנה את עמדתי.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא; חבר הכנסת יהודה גליק – לא נמצא; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא; חבר הכנסת מאיר כהן – לא נמצא; חבר הכנסת אכרם חסון – לא נמצא – סליחה, אדוני, נמצא גם נמצא; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת; חבר הכנסת יחיאל חילק בר – מוותר.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 241), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 22 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה תעבור להמשך דיון בוועדה המוסמכת, היא ועדת הכספים, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מרב מיכאלי: אדוני, תוסיף אותי לפרוטוקול – בעד.

יואל חסון: אני מוסיף את חברת הכנסת מיכאלי לפרוטוקול כמצביעה בעד.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1145); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת החוק הבאה – הצעת חוק הסדרים במגזר החקלאי המשפחתי (תיקון מס' 13) (סיום פעילות המשקמים והמינהלה והוראות מעבר לעניין הליכים קיימים), התשע"ז–2017.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק שר החקלאות ופיתוח הכפר, חבר הכנסת אורי אריאל.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: ערב טוב, ברשות אדוני היושב-ראש.

אורי אריאל: חברי חברי הכנסת, המינהלה להסדרים, או כפי שהיא כונתה – חוק גל, על שם חברנו חבר הכנסת גדליה גל, חוקק בשנת 1993 ונועד לפתור את משבר הענף החקלאי בישראל שהתרחש בשנות חקיקתו, מחשש ממשי לקריסתו.

אורי אריאל: במסגרתו נקבע כי הליכי השיקום יופקדו בידי משקמים, ובידם תינתן הסמכות המשפטית המלאה לטפל בחובות החקלאים ולהסדירם לפי שיקול דעתם.

אורי אריאל: הסדרת החוב פירושה כי המשקמים יכפו הסדרים העלולים לנגוס בזכויות הנושים להיפרע, אף כדי מלוא החוב המגיע להם.

אורי אריאל: יתר על כן, משמעות נוספת העולה מן ההסדר הנה כי אין לבתי המשפט וההוצאה לפועל סמכות לדון בחוב או לפעול למימוש גביית חוב, גם אם החלו בטרם חוקק החוק; אלו הועברו לדיון בפני המשקם.

אורי אריאל: מטרת ההסדר הייתה להימנע מפירוקם של המשקים החקלאיים שנקלעו למשבר פיננסי באמצעות פריסת חובותיהם, ובעיקר – על ידי מחיקתם, הכול בהתאם ליכולות הנצפות של המשקים החקלאיים לפעול במסגרת כלכלית בת-קיימא.

אורי אריאל: הסדר השיקום היווה תוכנית הבראה ארוכת טווח וכוללת, המתחשבת מחד גיסא בסיטואציה המשברית שנוצרה על כל המשמעויות החברתיות והכלכליות שלה, אולם מנגד מכירה במגבלות הטבעיות של המשק הישראלי בהעניקו גב פיננסי לתהליכי ההבראה.

אורי אריאל: בהתאם לכך, נקבעו בחוק הסדרים מיוחדים בנוגע להסדרת חובותיהם של גורמים חקלאיים.

אורי אריאל: ההסדר בחוק נועד ליצור מסגרת זמנית לפתרון המשבר הכלכלי שפקד את המגזר החקלאי המשפחתי באותה תקופה.

אורי אריאל: מאחר שהסדר זה עומד בתוקפו זה כ-24 שנים, ובשים לב לכך שעל פי הנתונים שפרסמה המינהלה, הרוב המכריע של חובותיהם של הגורמים החקלאיים כבר הוסדר, אין עוד הצדקה לקיומו של ההסדר הייחודי, ולכן פעלנו לסגירת המינהלה, כדי לחסוך את ההפעלה שלא לצורך.

אורי אריאל: התיקון המוצע: מיום 31 באוגוסט 2017 לא ימונו עוד משקמים, לא ייפתחו הליכים חדשים להסדרת חוב לפני משקמים, ובסופה של תקופת מעבר בת חצי שנה תופסק פעילותם של המשקמים, וכן פעילות המינהלה להסדרים במגזר החקלאי בע"מ שהוקמה כמסגרת מינהלית וארגונית לפעולתם.

אורי אריאל: ככל שנותרו חובות שניתן היה להסדירם לפי החוק אך לא נפתחו הליכים להסדרתם עד יום התחילה, יהיה אפשר לפעול בעניינם – בכפוף לכללי ההתיישנות – לפי הדין הכללי.

אורי אריאל: לאור האמור, מוצע להוסיף לחוק את פרק ז' כנוסחו המוצע, ולקבוע בו הוראות לעניין סיום פעולת המשקמים והמינהלה, וכן הוראות מעבר שיסדירו את הוצאתם לפועל של פסקי משקם שניתנו לפני יום התחילה אך טרם בוצעו, ואת הבאתם לידי סיום של הליכים להסדרת חוב שביום התחילה עדיין תלויים ועומדים.

אורי אריאל: מדוח המינהלה לשנת 2016 עולה כי היא צפויה להשלים את עבודתה לפי החוק ולהיסגר עד יום ט' באלול התשע"ז, 31 באוגוסט 2017.

אורי אריאל: עם זאת, ככל שהמינהלה לא תשלים את עבודתה עד המועד האמור, משרד החקלאות יקצה לה תקציב עבור כל חודש נוסף שבו היא ממשיכה לפעול לאחר המועד האמור, וזאת עד תום תקופת המעבר.

אורי אריאל: מאחר שהמינהלה הוקמה כחברה ממשלתית, הרי שגם פירוקה יהיה בהתאם להוראות חוק החברות הממשלתיות, התשל"ה–1975, בהחלטת ממשלה.

אורי אריאל: נתונים כלליים: חוב המגזר החקלאי בערכים של היום, סוף 2016, עמד על 27.5 מיליארד.

אורי אריאל: מזה הורידו בהפחתה אוטומטית 20% – אמרו: ריביות ודברים אחרים – והגענו לכ-23.5 מיליארד.

אורי אריאל: מזה החקלאים שילמו בסך הכול כ-2 מיליארד, בערך כ-10%.

אורי אריאל: אוכלוסיית הטיפול מורכבת בעיקר מ-478 אגודות וכ-29,000 יחידות משק.

אורי אריאל: המינהלה השלימה, נכון לסוף 2016, 98.5% מההסדרים ופירעונם.

אורי אריאל: ב-1.5% ניתן פסק משקם אך לא נפרע החוב.

אורי אריאל: כל מה שייוותר בטרם נפרע החוב עד 31 באוגוסט 2017 – בעת סגירת המינהלה – יעבור לגורמים הרלוונטיים, המופנים לחוק.

אורי אריאל: אבקש את תמיכתכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – לא נמצא; עיסאווי פריג' – לא נמצא; מיכל רוזין – לא נמצאת; מיקי לוי – לא נמצא; מיכאל מלכיאלי – לא נמצא; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; איציק שמולי – מוותר; חנין זועבי – לא נמצאת; עליזה לביא – לא נמצאת; עבד אל חכים חאג' יחיא – לא נמצא; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; זוהיר בהלול – לא נמצא; מיכל בירן – לא נמצאת; מרב מיכאלי?

מרב מיכאלי: מוותרת.

יואל חסון: מוותרת.

יואל חסון: יעל כהן-פארן – לא נמצאת.

יואל חסון: איתן ברושי, בבקשה, לא חשבתי שתוותר על נושא החקלאות.

מיקי רוזנטל: לא, בגלל שהוא לא מוותר – – –

יואל חסון: אם הוא היה מוותר, אנחנו לא היינו מוותרים לו.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה היה הסדר היסטורי שפתר בעיה של משבר בממשלתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

איתן ברושי: מי שהיה אז נציג המושבים בכנסת, חבר הכנסת גדליה גל, שיחיה, ושר החקלאות יעקב צור, ושר האוצר בייגה שוחט – לכולם אריכות ימים – הם פתרו משבר כלכלי גדול שאיים על המשק המשפחתי.

איתן ברושי: כתוצאה מכך, בהסדרים שנעשו – יצא לי להיות עוזר שר במשרד החקלאות כשמונתה המינהלה הראשונה, ובעצם מעגל נסגר בהחלטה לסיים את הפרק הזה, שהיה פרק חשוב ביכולת לקיים את המשק המשפחתי.

איתן ברושי: אבל התוצאות של ההסדרים הן גם סגירתם של משקים רבים, ובעצם המסר שאולי שר החקלאות היה צריך לומר לכנסת ולממשלה הוא שלא יהיה עוד פעם הסדר כזה, וצריך לעשות הכול שלא יהיה עוד פעם משבר כזה.

איתן ברושי: למשבר הייתה שותפה המדינה במידה רבה, ולכן היא גם הייתה חלק מהפתרון – פתרון יקר – גם במשאבים וגם בסגירת משקים.

איתן ברושי: צריך לומר גם לקואליציה וגם לאופוזיציה, שאני חלק ממנה, שהממשלה יוצרת תנאים שיכולים ליצור הסתבכות נוספת.

איתן ברושי: הממשלה אחראית לכך שהמגזר החקלאי הצטמצם – יותר מאשר בהסדר, גם במה שקרה אחרי ההסדר הזה.

איתן ברושי: אנחנו עדים למציאות שגם אחרי ההסדרים וגם אחרי שסגרו משקים וסגרו חובות, החקלאות של היום קטנה מאוד, מעט אנשים עוסקים בה, והיא הופכת יותר ויותר לכזאת שאיננה כדאית ואיננה מכבדת את מי שעוסק בה.

איתן ברושי: אם בעבר עיקר העיסוק של ההתיישבות והמשק המשפחתי הייתה החקלאות, ולכן המשבר הזה הקיף ציבור גדול כל כך באזורים מגוונים, היום עוסקים בחקלאות הרבה פחות.

איתן ברושי: כתוצאה מגודל המשקים – גם גודל הסכנה, ולכן צריך לומר לממשלה, וגם לחברי באופוזיציה: תהיו ערניים.

איתן ברושי: רק לא מזמן הסביר פה שר הכלכלה החדש למה צריך להביא תוצרת מחוץ-לארץ; רק היום ראינו בעיתונים מה רוצים עוד שעוד לא הביאו.

איתן ברושי: אם לא תישמר כאן החקלאות, יהיו עוד משברים.

איתן ברושי: לא יהיה משבר כזה גדול, כי רק אחוז קטן עוסק בחקלאות, אבל מדינת ישראל בלי חקלאות היא לא אותה מדינה, ומדינת ישראל בלי אדמה היא לא מדינה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

איתן ברושי: ולכן, צריך להודות שההסדר הזה היה חיוני, צריך להודות למי שקיבל את ההחלטות, צריך להודות למי שסוגר את ההסדר, אבל צריך להזהיר את הממשלה שאם תהיה מדיניות כושלת, יהיו משברים נוספים, ואולי זה יהיה המשבר האחרון.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ברושי.

יואל חסון: חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; נחמן שי – לא נמצא; אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; אחמד טיבי – לא נמצא; עמר בר-לב – לא נמצא; יהודה גליק – לא נמצא; רויטל סויד – מוותרת; יוסי יונה – לא נמצא; מאיר כהן – לא נמצא; אכרם חסון – מוותר; איילת נחמיאס ורבין – באופן מפתיע לא נמצאת; מיקי רוזנטל – מוותר; קסניה סבטלובה – לא נמצאת; אוסאמה סעדי – לא נמצא; יחיאל חיליק בר – מוותר.

יואל חסון: ניגשים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה על הצעת חוק הסדרים במגזר החקלאי המשפחתי (תיקון מס' 13) (סיום פעילות המשקמים והמינהלה והוראות מעבר לעניין הליכים קיימים), התשע"ז–2017.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 22 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, הצעת החוק תועבר להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1145); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: עכשיו יש לנו את הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 16) (החרגת המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה לגבי פעילותו בתחום הובלת המערכה נגד תופעת הדה-לגיטימציה והחרמות נגד ישראל), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג את החוק השר גלעד ארדן.

יואל חסון: כן, אדוני השר, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם ולבקש לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק חופש המידע – החרגת המשרד לנושאים אסטרטגיים, התשע"ז–2017.

גלעד ארדן: אני כבר אעשה ספוילר ואומר שבסוף ההסבר, השם של החוק כבר לא יהיה כל כך מדויק, כי אני מתכוון לקצץ חלק ממה שהחוק לכאורה חל עליו, ובעצם להוציא חלק מפעילות המשרד מהפטור הזה שאנחנו מבקשים כאן, אבל תחילה אני מבקש להסביר למה בעצם אנחנו מבקשים להטיל איזשהו סוג של חיסיון על חלק מפעילות המשרד לנושאים אסטרטגיים.

גלעד ארדן: ב-13 באוקטובר 2015 ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי, מה שמכונה הקבינט הביטחוני, הטילה על המשרד לנושאים אסטרטגיים, בהחלטה ב/30 – אני מצטט: את האחריות הכוללת "להובלת המערכה נגד תופעת הדה-לגיטימציה והחרמות נגד ישראל, במישור הגלוי ובמישור החשאי", ובכלל זה הטילה עליו שורה של תפקידים, המפורטים בהחלטה.

גלעד ארדן: בין היתר, בין התפקידים שהקבינט הביטחוני הטיל על המשרד – גם את היותו מה שנקרא קמ"ן המערכה.

גלעד ארדן: ארגוני הדה-לגיטימציה, כידוע, הם ארגונים שיש להם קשר הדוק גם עם הרשות הפלסטינית, עם ארגוני חרם כמו אל-חאק וארגונים אחרים שמנסים לפגוע במדינת ישראל, לבודד אותה, בעצם לנטרל את צה"ל מבחינת היכולת שלו להגן על אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: זה גם דרך פעילות במוסדות בין-לאומיים, זה גם דרך פעילות עם ארגונים אזרחיים, והתופעה הזאת בעצם כוללת שורה של ארגונים – גם בזירות גיאוגרפיות שונות: אירופה, ארצות הברית, דרום אמריקה, וגם בתת-מערכות שונות, כמו בתחום הכלכלה, בתחום המשפט, אקדמיה, תרבות.

גלעד ארדן: ולמרות הגיוון, גם בגיאוגרפיה וגם בסוגי הזירות, בין ארגוני החרם יש קשר הדוק, והם בעצם בנו רשת של פעילות לבידוד ולפגיעה במדינת ישראל, והם פועלים בצמוד לגורמים מסיתים ברשות הפלסטינית ומשתמשים ברטוריקה אלימה כנגד מדינת ישראל, הרבה פעמים גם ברטוריקה אנטישמית.

גלעד ארדן: נשיא צרפת מקרון התייחס לזה רק אתמול בנאומו.

גלעד ארדן: והמערכה הזאת, כפי שהסברתי, היא לא עוד איזשהו דיון פוליטי.

גלעד ארדן: בגלל זה גם הרבה מאוד ארגונים יהודיים שלא בהכרח מזוהים עם הימין פעילים במערכה הזו כנגד ה-BDS והדה-לגיטימציה, כי יש כאן קמפיין שקרי שמלבה שנאה, שהבסיס שלו זה הסירוב לקבל את היותה של מדינת ישראל מדינת הלאום של העם היהודי.

גלעד ארדן: ולכן, כיוון שמדובר במערכה לכל דבר – יש כאן יריב, יש שיטות, יש כלי נשק תודעתיים שמופעלים כנגד מדינת ישראל – אז בהמשך להחלטת הקבינט הביטחוני שתיארתי, המשרד, במהלך מאוד ארוך וסדור, בהתייעצות עם כל הארגונים הפרו-ישראליים בארץ ובעולם, גיבש אסטרטגיה לניהול המערכה נגד התופעה הזאת, והוא בעצם התחיל ליישם אותה ולהוציא אותה לפועל.

גלעד ארדן: ולמי מכאן שמכיר את העקרונות של מערכה, יש כאן ארבעה קווי פעולה משלימים: התרעה, הרתעה, התקפה והסברה – שכל אחד מהם אנחנו תרגמנו ליעדים, ליעדי משנה – – –

נחמן שי: הכרעה.

נחמן שי: המילה היא הכרעה.

גלעד ארדן: דווקא לא במקרה לא הזכרתי את המילה הכרעה, כי אני לא חושב שאפשר להכריע במערכה הזאת.

גלעד ארדן: יש בעולם הרבה מאוד מוסלמים שאני לא חושב שאנחנו נכריע אותם תודעתית לאהוב את מדינת ישראל ולתמוך בקיומה, ולכן המאמצים של דה-לגיטימציה למדינת ישראל, שהיו עוד מהקמתה – הם יימשכו, בעצימות כזאת, בעצימות אחרת.

גלעד ארדן: הם יימשכו.

גלעד ארדן: וכשאנחנו בעידן של סמארטפונים, היכולת שלהם להפיץ את השנאה ואת ההסתה היא יכולת שהתעצמה משמעותית בשנים האחרונות.

גלעד ארדן: עכשיו, בעצם למה אנחנו זקוקים לחוק הזה?

גלעד ארדן: כי אחד היתרונות המרכזיים שאנחנו זקוקים להם בניהול המערכה הזאת – בחלק מהנדבכים שלה החשאיות היא הכרחית, ואנחנו לא רוצים לפרוס לראווה בפני היריבים שלנו את שיטות הפעולה.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, היריב פועל במרחב התודעתי, הוא מנצל כל בדל מידע, וגם אם המידע אינו נכון הוא מעוות אותו ומפיץ שקרים.

גלעד ארדן: לפעמים הפעילות שלו – – –

מיקי רוזנטל: אפשר שאלה עניינית?

גלעד ארדן: קו מחשבה כל כך דק כמו שלי – לקטוע אותו – – –

מיקי רוזנטל: רגע, רגע, לא, לא, אתה מדבר לעניין, אבל אני רוצה לשאול אותך – – –

גלעד ארדן: ועוד לא סיימתי.

מיקי רוזנטל: אני יודע.

מיקי רוזנטל: אבל הרי החוק לחופש מידע מחריג את ענייני הביטחון; הרי אתה יכול לא למסור מידע מטעמי ביטחון המדינה.

מיקי רוזנטל: למה זה לא מספק אתכם?

גלעד ארדן: תראה, את אותה שאלה לכאורה היית יכול לשאול גם את השב"כ, גם את המוסד, גם את משרד הביטחון ועוד כל מיני גופים שחוסים תחת הפטור הזה.

גלעד ארדן: המקרה הזה הוא מקרה שונה.

גלעד ארדן: זה לא מובהק.

גלעד ארדן: אנחנו התרגלנו בעבר שפגיעה בביטחון זה רק פגיעה בביטחון הפיזי וטרור.

גלעד ארדן: פה יש מהלך שהוא יותר ארוך טווח.

גלעד ארדן: בטווח הקצר מדינת ישראל, משרד החוץ, יודעים להתמודד עם ההשלכות של ה-BDS והחרם, ואנחנו, ברוך השם, מנצחים ברוב הזירות הממסדיות.

גלעד ארדן: דרך אגב, גם בזה אני לא רוצה לפתוח פה לשטן, כן?

גלעד ארדן: בפיפ"א זה היה קרוב; יש לנו מאבק באינטרפול עכשיו.

גלעד ארדן: יש מקומות וזירות יותר ממסדיים שבהם בינתיים אנחנו מצליחים.

גלעד ארדן: אבל יש פה גם קרב תודעתי על מה יחשוב על מדינת ישראל הדור הצעיר ברחבי העולם; האם במה שמנסים להציג, באופן שקרי, על הרבה מאוד מהמעשים או ההתגוננות של מדינת ישראל לפעמים בפני הטרור, או מהם הערכים שאנחנו מאמינים בהם במדינת ישראל – וגם אני ואתה יכולים להיות חלוקים על החלטות שהממשלה מקבלת והאם זה דבר נכון או לא נכון.

גלעד ארדן: אני בטוח שגם רוב סיעות האופוזיציה לא יתמכו בהחלטות חרם כנגד מדינת – – –

מיקי רוזנטל: לגמרי.

מיקי רוזנטל: אני שואל רק לגבי האמצעים: אם יש סעיף שמחריג מטעמי ביטחון את חוק חופש המידע, למה צריך עוד חוק ספציפי?

מיקי רוזנטל: זה הכול.

גלעד ארדן: כי בחוק חופש המידע הקיים, הרבה מאוד – אני אסביר.

גלעד ארדן: המשרד לנושאים אסטרטגיים הוא לא משרד מבצע, אוקיי?

גלעד ארדן: הוא כמעט תמיד משרד מתאם, מתכלל, כיוון שיש פה הרבה מאוד זירות בעולם.

גלעד ארדן: משרדי ממשלה – כמעט כולם רלוונטיים לנושאים של החרם: פיפ"א – משרד התרבות והספורט רלוונטי, בידע ובקשר שלו להתאחדות; בזירות משפטיות – משרד המשפטים; לפעמים משרד המדע, לפעמים משרד החינוך.

גלעד ארדן: יש 150 ארגונים יהודיים בארץ ובעולם, ומישהו צריך לקום בבוקר ולחשוב איך הוא מתאם את כל המאמצים האלה, איך הוא דואג שדברים שלא נעשו בעבר ייעשו.

גלעד ארדן: ולכן חלק נכבד מפעילות המשרד היא או מודיעינית – לאסוף מידע על כוונות ארגוני ה-BDS – או התקשרויות – – –

יואל חסון: אדוני השר, האמת שלא ידעתי, אבל אמורה להיות לך הגבלה של עשר דקות, ועברת אותה כבר מזמן, אז בוא תסכם את העניין.

מיקי רוזנטל: אבל אני הפרעתי לו.

גלעד ארדן: קודם כול, אני לא ידעתי ששר – יש לו הגבלה – – –

יואל חסון: כן, בהצגת חוק כן.

גלעד ארדן: טוב, לומדים.

מיקי רוזנטל: אני גזלתי ממנו כמה דקות, רציתי תשובה עניינית.

נחמן שי: זה חשוב, זה חשוב.

גלעד ארדן: אין שקיפות פה בכנסת, אין שקיפות בכנסת.

גלעד ארדן: לא לשרים.

יואל חסון: גם כשאתה עולה לטרומית יש עשר דקות.

נחמן שי: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בוא ניתן לו לסיים.

גלעד ארדן: טוב, אז מה שרציתי להשלים בתשובתי זה שהרבה מאוד מהפעילות של המשרד היא בעצם לא של המשרד – היא התקשרויות או עם קהילות יהודיות או עם ארגונים פרו-ישראליים שזקוקים לעזרתנו – והרבה פעמים הם לא מעוניינים שהמעורבות של ממשלת ישראל או הסיוע שממשלת ישראל נותנת להם ייחשפו, כיוון שזה גם יחשוף אותם להסתה נגדם, לעיוות של הפעילות שהם מעורבים בה כדי להגן על עצמם או כדי להציג את האמת על מדינת ישראל; וגם, בין היתר, ההתקשרויות שקשורות לאיסוף מודיעין ממקורות גלויים שהמשרד עושה אלה התקשרויות שאנחנו לא מעוניינים להציג אותן לראווה ולחשוף בפני היריב מה היכולות שאנחנו משתמשים בהן.

יואל חסון: תודה.

גלעד ארדן: דבר אחרון שאני רוצה לומר – אחרי חשיבה עם עצמי ועם צוות המשרד, החלטתי שבעצם פרסומים גלויים של המשרד – כי יש מרכיב של המשרד שהוא מרכיב הסברתי, שנועד בעצם להציג מהי באמת מדינת ישראל – התקשרויות כאלה עם כלי תקשורת, שבמהותן המשרד חתום עליהן גם פומבית ואין לנו עניין להסתיר אותן, מהבחינה הזאת אנחנו נסכים בוועדה להחריג אותן מהפטור הזה – –

יואל חסון: תודה.

גלעד ארדן: – – ולמעשה לתת לציבור את כל המידע על ההתקשרות: מה שולם, למי שולם, כמה שולם, אבל זה במה שקשור, שוב, לעניין ההסברתי, הפוזיטיבי, הפרסומי, שבו המשרד בעצם מזוהה כמי שעומד מאחורי הפעילות הזאת.

יואל חסון: תודה רבה.

גלעד ארדן: לגבי יתר הפעילויות, אני מזכיר, הפעילות שלנו – למשרד יש יועצת משפטית, המשרד נותן דין וחשבון למבקר המדינה, ואם ועדות הכנסת ירצו לקיים דיונים חסויים, גם זה בסדר גמור מבחינתנו.

גלעד ארדן: אבל מבחינת מסירת המידע על ההתקשרויות הללו החוצה, אנחנו חושבים שיש בה פגיעה שתסכן את היכולת שלנו לנצח את ארגוני החרם, וזאת הסיבה שביקשנו את הפטור.

גלעד ארדן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יואל חסון: תמר זנדברג, חברת הכנסת – לא נמצאת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – לא נמצא; עיסאווי פריג' – לא נמצא; מיכל רוזין – לא נמצאת; מיקי לוי – מוותר; מיכאל מלכיאלי – לא נמצא; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; איציק שמולי – מוותר; חנין זועבי – לא נמצאת; עליזה לביא – לא נמצאת; עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; זוהיר בהלול – לא נמצא; מיכל בירן – לא נמצאת; מרב מיכאלי – לא נמצאת; יעל כהן-פארן – לא נמצאת; חבר הכנסת ברושי – לא נמצא.

יואל חסון: איל בן ראובן מבקש לדבר.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני אתנגד להצעת החוק מן הטעם שלעתים צריך אכן להסתיר מידע לצורך ביטחון המדינה, אך הכללה בעניין זה איננה ראויה.

איל בן ראובן: להכללות יש תוצאות, ולעתים הן רעות.

איל בן ראובן: ואני רוצה לדבר על אחת מהן – קשה ומאוד כואבת ורלוונטית בימים אלו.

איל בן ראובן: ריח רע עולה באחרונה, ריח שעולה ונעשה מסריח, מפרשיות שחיתות, אחת עוכרת לזו שאחריה, והזרם רק הולך וגבר.

איל בן ראובן: כמה בדיחות ציניות נשמעות, ובעיני מתחילות להיות מאוד עצובות, על המושג: לא יהיה כלום כי אין כלום.

איל בן ראובן: לכלבי השמירה כאן בכנסת של השחיתות שעולה וצומחת אני ממליץ: לפחות שתקו.

איל בן ראובן: הציבור מתחיל למאוס בהסברים.

איל בן ראובן: אני בעד לתת ליועץ המשפטי ולאנשיו לעשות עבודתם, ולעומק.

איל בן ראובן: אני גם סמוך ובטוח שבסיום עבודתם – וראוי שמהר ככל האפשר – יאמרו את דברם ללא כחל ושרק.

איל בן ראובן: אני מוטרד מאוד מאפשרות חדירת השחיתות למרחב שלכאורה מוסתר, ובצדק, מעין הציבור – מרחב הביטחון.

איל בן ראובן: היותו מוסתר מפאת ביטחון המדינה מחייב מערכות בקרה מאוד הדוקות, ובראש ובראשונה מחויבות אישית עמוקה לניקיון כפיים של מקבלי ההחלטות ברמות הבכירות ביותר ושל מובילי תהליכי הרכש במערכות הביטחון.

איל בן ראובן: לא ייתכן שמעסקת צוללות למדינת ישראל, שחלקה בוודאי ראוי להסתרה – מהכלים החשובים ומהמסווגים ביותר – עולה ריח כל כך נורא של שחיתות, של כספים שייעודם ביטחון והם מונחים בכיסיהם של מקורבים כאלה ואחרים.

איל בן ראובן: אני קורא מכאן לראש הממשלה, לשר הביטחון, ליועץ המשפטי לממשלה: עצרו, נקו את האורוות, ורק לאחר מכן המשיכו או תעצרו את התהליך.

איל בן ראובן: קולות כאלה נשמעו מגרמניה, וראוי שיישמעו גם כאן, ובקול רם, בישראל.

איל בן ראובן: זה נכון לעסקת הצוללות, וזה נכון למען ולטובת עסקאות אחרות שבדרך.

איל בן ראובן: רבותי, לא ייתכן – אתית, ציבורית ואולי, ואני מדגיש אולי, פלילית – שעורך הדין של ראש הממשלה יעסוק בכסף גדול בעסקת צוללות שבה ראש הממשלה מקבל את ההחלטות, ובניגוד לעמדת שר הביטחון; ולא ייתכן שראש הממשלה ייתמם ויאמר: לא ידעתי.

איל בן ראובן: גם אם לא ידעת, יש לך אחריות לסביבתך, ואני מציע: קח פעם אחריות גם על כישלון.

איל בן ראובן: אני קורא לעצור את עסקת הצוללות לסדרה של בדיקות ואחריה לקבל החלטות.

איל בן ראובן: כפי שעוצרים את חיל האוויר ואת צה"ל לאחר כשל בטיחותי כזה או אחר, ניתן וצריך לעצור לשם מניעת כשל של שחיתות ציבורית או פלילית במערכת הביטחון.

איל בן ראובן: עד כאן על ביטחון.

איל בן ראובן: כשמחברים לכך את שאר החקירות והרפש שפוגע בימים אלה בכלכלה ובחברה הישראלית – על כל אלו אני קורא לראש הממשלה: זה הזמן לקחת אחריות, גם אם לא פלילית, ולהכריז: כשלתי, כשלנו, והמסקנה ברורה.

איל בן ראובן: גם זו מנהיגות.

איל בן ראובן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איל בן ראובן.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

קריאה: – – –

יואל חסון: רשום.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: רק שתדע שיש עכשיו חדשות בערוץ הכנסת, אז אף אחד לא רואה.

נחמן שי: אז זה לא טוב, אוי ואבוי.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: יכולת לחסוך.

יואל חסון: שלוש דקות, כן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק שמביאה הממשלה הוא חוק רע.

נחמן שי: צריך לגנות אותו, צריך להצביע נגדו וצריך להישמר מפניו.

נחמן שי: יש פה תיאבון גדול להגדיל את הכנפיים שנפרסות מעל המושג ביטחון ולהכניס תחתן עוד ועוד ועוד, ואם נפתח את הפתח הזה, אז נמצא את עצמנו עם עוד כמה סוגיות, עוד כמה עניינים, אולי עוד כמה משרדים שגם הם ירצו להתחפש.

נחמן שי: החוק הזה הוא צנזורה בתחפושת, וצנזורה – אנחנו יודעים מהי, והיא קיימת במדינת ישראל, ואפשר תמיד להפעיל אותה.

נחמן שי: אני גם חושב שהצנזורה, במידה מרובה אבד עליה הכלח, אבל היא עדיין קיימת, ובאופן כזה או אחר שומרת על כמה וכמה סודות.

נחמן שי: אז אם הדברים הם ברמת סודיות גבוהה – תפעילו צנזורה ותמנעו את הפרסום שלהם, אם תצליחו – כי אני אומר לכם שהמציאות היא שכמעט אין סודות יותר.

נחמן שי: אבל עכשיו יש פה התחכמות.

נחמן שי: אומרים: אם לא נצליח להפעיל את הצנזורה – כי הצנזורה יודעת היטב מה אפשר להכיל במונח "צנזורה" ומה אי-אפשר – נמנע מחוק חופש המידע לחול על חלקים מהפעילות של המשרד לעניינים אסטרטגיים.

נחמן שי: למה לא עשו את זה על עניין איראן בשעתו?

נחמן שי: גם בזה המשרד טיפל פעם.

נחמן שי: לא שמעתי.

נחמן שי: דווקא כשהגיעו ל-BDS, אותה מערכה שבסך הכול היא מערכה גלויה, ועוד לא השתכנעתי שיש בה איזה פרקים חשאיים מרוח המוסד והשב"כ ומוסדות הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל – דווקא פתאום עכשיו התעוררו.

נחמן שי: ואני אומר לכם, זה פינוק.

נחמן שי: זה חוסר יכולת לשמור על מידע ולנהל את העסק כמו שצריך, ואז רוצים לקבל כל מיני גושפנקות כאלה ואחרות, מתוך המדינה, ולמנוע את החוק.

נחמן שי: אני לא חסיד מוחלט של החוק לחופש המידע.

נחמן שי: אני חושב שיש דברים שלא צריך למסור, ועובדה גם שהמחוקק קבע שביטחון יהיה חריג.

נחמן שי: אז אם החוק קבע שאפשר להחריג את הביטחון, והצנזורה לא רוצה לקחת את זה על עצמה כי היא מבינה שאי-אפשר, סימן שלא צריך את זה.

נחמן שי: אז יפה עשה השר שהוא ויתר.

נחמן שי: הוא קצת הכניס את העז ועכשיו העז יוצאת, והוא אומר: התקשרויות אנחנו נאשר.

נחמן שי: התקשרויות זה סיפור נפרד; נגיע לוועדה ונדבר על ההתקשרויות האלה של רכישת תוכן בכלי תקשורת.

נחמן שי: בעיני זה דבר מגונה בפני עצמו, אבל לא זו הבעיה.

נחמן שי: הבעיה היא שהמשרד צריך לנהל את ענייניו כראוי, ושמה שהשמש צריכה לשזוף אותו, היא תשזוף.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; אחמד טיבי – לא נמצא; עמר בר-לב – לא נמצא; יהודה גליק – לא נמצא; רויטל סויד – מוותרת; יוסי יונה – לא נמצא; מאיר כהן – לא נמצא; אכרם חסון – מוותר; איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת.

יואל חסון: מיקי רוזנטל.

חיים ילין: מיקי, כשמדברים על – – – הוא תמיד – – –

מיקי רוזנטל: לא, לא.

מיקי רוזנטל: אני לא הולך לדבר עכשיו על – אדוני השר, רגע, אתה יכול להקשיב לי שנייה?

מיקי רוזנטל: אני באמת רוצה – – –

גלעד ארדן: אני מתקרב לשמוע יותר טוב.

מיקי רוזנטל: לא, לא, ברצינות.

מיקי רוזנטל: אני לגמרי – – –

יואל חסון: דבר אלינו, חבר הכנסת – – –

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: אדוני השר, בשיא הרצינות.

מיקי רוזנטל: יש שלושה סייגים לחוק חופש המידע: הראשון זה מסירת מידע שפוגע בפרטיות, השני הוא כשזה פוגע בסודות מסחריים, והשלישי – נוגע לביטחון המדינה.

מיקי רוזנטל: אפילו משרד הביטחון, אדוני השר, אפילו משרד הביטחון לא מבקש את מה שאתה מבקש.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שנדון בפרטים בוועדה והכול באמת ייראה סביר.

מיקי רוזנטל: אבל עצם – לא, באמת.

מיקי רוזנטל: אני – – –

גלעד ארדן: המשרד שלי הוא אפילו לא שני חדרים במשרד הביטחון.

מיקי רוזנטל: במשרד הביטחון.

מיקי רוזנטל: היא הנותנת, אדוני השר.

גלעד ארדן: אז יש מחלקות במשרד הביטחון שכן מקבלות את זה.

מיקי רוזנטל: היא הנותנת.

גלעד ארדן: ברור שמשרד הביטחון לא יבקש על כל מה שהוא עושה.

מיקי רוזנטל: אז למה אני עולה ואומר לך את זה?

מיקי רוזנטל: כל דבר שפוגע בביטחון המדינה הוא סיבה טובה לסרב לבקשה לפי חוק חופש המידע, ואתה יודע את זה טוב מאוד.

מיקי רוזנטל: עכשיו, יכול להיות שיש דברים שאני לא יודע ולא מבין בהם, אבל משהו בחוק חופש המידע אני כן מבין, ואני יודע שהמדינה על רשויותיה השונות – אפילו עיריות לא מוסרות מידע שעלול לפגוע, בביטחון הציבור אפילו, לא רק בביטחון המדינה.

מיקי רוזנטל: ולפיכך, אני באמת הבנתי את המטרה.

מיקי רוזנטל: אנחנו שותפים אתך למאבק ב-BDS.

מיקי רוזנטל: אנחנו שותפים אתך, אבל אני לא בטוח שהכרחי לצמצם את חוק חופש המידע – שהוא חוק חשוב, ואתה יודע את זה.

מיקי רוזנטל: כי בסוף, אתה יודע, אין דבר טוב נגד המאבק בשחיתות כמו הנושא הזה של שקיפות, ולא ברור שבאמת, ליעד שאתה רוצה להשיג – שהוא מבורך – הצעדים שאתה מבקש לנקוט הם הכרחיים.

מיקי רוזנטל: קח את זה בחשבון, זה הכול.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – לא נמצא; יחיאל חיליק בר – מוותר.

יואל חסון: סתיו שפיר, בבקשה – אחרונת הדוברות, והרשימה נעולה.

סתיו שפיר: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: תראו, החוק הזה הוא חוק שלא צריך לעבור.

סתיו שפיר: נושאים שנוגעים – השר ארדן, אני אשמח שתקשיב לדברים שלי.

סתיו שפיר: אתה גם הוזמנת להגיע ולהסביר את הדברים האלה לאורך כל השנה האחרונה בוועדת השקיפות.

סתיו שפיר: היכן מתחיל הסיפור הזה?

סתיו שפיר: כשאנחנו בחנו פרסום התקשרויות בוועדת השקיפות לפני יותר משנה וחצי היה משרד אחד שבאופן מאוד מאוד חריג לא פרסם את ההתקשרויות שלו – המשרד לנושאים אסטרטגיים.

סתיו שפיר: הגיעה נציגה של המשרד, ושאלנו אותה: מדוע אתם לא מפרסמים?

סתיו שפיר: מה הבעיה?

סתיו שפיר: היא אמרה: עוד לא בדיוק התארגנו על עצמנו; עוד חסרים פה עובדים; אנחנו ממש בהתחלה; אנחנו עוד לא יודעים; בהמשך זה יהיה.

סתיו שפיר: קבענו ישיבה מיוחדת.

סתיו שפיר: הגיעה אחרי כמה חודשים מנכ"לית המשרד, אישה מאוד מאוד רצינית, סימה ואקנין-גיל.

סתיו שפיר: היא באה וסיפרה לנו על נושאים רחבים וחשובים יותר שהמשרד עוסק בו, נושאים שצריך להגיד – נושקים לתחומים שאמור לעסוק בהם משרד החוץ.

סתיו שפיר: אבל מה?

סתיו שפיר: בעוד משרד החוץ מקבל תקציב לפעולות של 82 מיליון שקלים בשנה, המשרד לנושאים האסטרטגיים קיבל בערך 166 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: משרד חדש-ישן, פורק, חזר, אוחד, משרד שנפתח ב-2006 כחלק מפשרה פוליטית, נסגר, הוקם מחדש, אוחד עם המשרד למודיעין, הופרד עוד פעם, צורף לו אחר כך תחום ההסברה – כל פעם תופרים את התיק הזה איכשהו.

סתיו שפיר: הוא קיבל יותר תקציב מתקציב הפעולות של משרד החוץ; מחליף היום את משרד החוץ ואת מערך החוץ בהרבה מאוד מקומות בעולם, בגלל למשרד החוץ אין כסף והוא נמצא בקריסה מתמדת, מתמשכת ומכוונת – אבל לא רוצה לדווח לציבור מה הוא עושה עם הכסף שלנו.

סתיו שפיר: כמה נחמד.

סתיו שפיר: אפשר לבוא ולהגיד שהכול בעצם צריך להיות מוחרג.

סתיו שפיר: תראה, אי-אפשר לקבל את הדבר הזה.

סתיו שפיר: גם לפני שנה, כשחבר הכנסת עמר בר-לב ואני הבאנו לדיון את הנושא של שקיפות במשרד החוץ, אמרו לנו: אל תדברו על שקיפות במשרד החוץ.

סתיו שפיר: אסור לספר מה קורה שם.

סתיו שפיר: אסור שתהיה שקיפות.

סתיו שפיר: אלה נושאים שצריכים לדבר עליהם רק מאחורי דלתות סגורות.

סתיו שפיר: אבל הסיבה והעובדה שאין שקיפות היום במה שקורה במערך החוץ היא חלק מהגורם המוביל לכך שמערך החוץ קורס – כי אף אחד לא מדבר על זה, כי למדינת ישראל אין היום שר חוץ.

סתיו שפיר: אתם יודעים באיזה עוד מדינות אין שר חוץ כמו שקורה כאן?

סתיו שפיר: באיי סיישל, בפיג'י; מדינות שנמצאות בלב האוקיאנוס – אין להן שר חוץ.

סתיו שפיר: אבל כנראה שמישהו כאן גם רוצה שישראל תהיה, או תתנהג, כאילו היא נמצאת בלב האוקיאנוס.

סתיו שפיר: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את המצב הזה שבו מערך החוץ מפורק לרסיסים ומוקמים משרדים כאלה ואחרים.

סתיו שפיר: כבוד השר, אני אשמח לתשומת לבך.

סתיו שפיר: אני יודעת שהנושא הזה באמת חשוב לך, ולכן אני גם מבקשת ממך לזרוק את הצעת החוק הזאת כבר עכשיו לפני, שהיא תסב עוד נזק.

סתיו שפיר: אנחנו לא יכולים לאפשר מצב כזה, וזה לא שווה שום תיק שבעולם, שמערך החוץ של מדינת ישראל יקרוס בצורה שהוא קורס בשנים האחרונות.

סתיו שפיר: אין היום תיאום בין המשרד לנושאים אסטרטגיים לבין משרד החוץ, אין להם שום שיתוף פעולה אמיתי – או המשרד לשיתוף פעולה אזורי.

סתיו שפיר: יושב פה גם כבוד השר של המשרד.

סתיו שפיר: אין שום שיתוף פעולה והתכווננות ברורה כדי להתמודד עם היעדים האסטרטגיים של מדינת ישראל; התקציב מפוזר; הדיווח לציבור לא קיים; אין תוכנית עבודה ואף אחד לא רוצה לדבר עליה.

סתיו שפיר: ועכשיו, הפלא ופלא, יומיים לפני שאמורה להגיע שוב מנכ"לית המשרד שלך לוועדת השקיפות אתם מביאים את החוק הזה, שלא הייתה לו ואין לו שום תוחלת, כי כל דבר שפרסומו יפגע חלילה בביטחון המדינה, או באינטרסים אסטרטגיים שלו גם ככה מוחרג מחוק חופש המידע.

יואל חסון: תודה.

סתיו שפיר: משפט אחד, אדוני.

סתיו שפיר: מה שאתם עושים עכשיו, והנושאים שאתם מחריגים – זה מה?

סתיו שפיר: זה זה שהמשרד לנושאים אסטרטגיים נותן תמיכה למצעד למען ישראל בניו יורק?

סתיו שפיר: זה דבר שצריך להיות מוחרג?

יואל חסון: חברת הכנסת שפיר, נא לסיים.

יואל חסון: תודה.

סתיו שפיר: זה דבר שצריך להסתיר?

גלעד ארדן: לא.

סתיו שפיר: אין בזה שום ערך חוץ מלתרום לחיסולו של מערך החוץ של מדינת ישראל, והדבר הזה הוא סכנה.

סתיו שפיר: איפה שאין שקיפות לא ניתן לקיים דיון ציבורי רציני ולא יהיה ניתן לממש את הצרכים האסטרטגיים של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על חוק חופש המידע (תיקון מס' 16) – בבקשה, תסכם.

גלעד ארדן: גם להגן על שמי הטוב – שאין לי, מה, מה שנותר.

מיקי רוזנטל: אנחנו תקפנו אותך?

מיקי רוזנטל: אנחנו שאלנו אותך שאלות.

יואל חסון: תנו לו, חברים.

גלעד ארדן: אני מאוד מעריך את המאבק של חברת הכנסת שפיר בנושא השקיפות, באמת, בלי שום ציניות.

גלעד ארדן: אני מאוד מאמין בערך של השקיפות, באמת.

גלעד ארדן: עובדה, המשרד לביטחון פנים מנהל תקציב של 16 מיליארד שקלים.

גלעד ארדן: אף פעם לא באתי לבקש, בשום תחום שאני אחראי עליו, פטור ממתן שקיפות.

גלעד ארדן: המשרד לנושאים אסטרטגיים – ההיקף הכספי שלו הוא מאוד מאוד מצומצם, אין בכלל מה להשוות.

גלעד ארדן: הסיבה היחידה שאני השתכנעתי – והיום אני פה ומחר אני אולי לא אהיה במשרד הזה – היא שהשותפים שלנו, הארגונים היהודיים בעולם, הם שרוצים ומבקשים, כחלק מניהול המערכה; הם טוענים, ואנחנו קיבלנו את זה.

גלעד ארדן: גם לא סתם שרת המשפטים השתכנעה שהטיעון הזה הוא טיעון הגיוני.

גלעד ארדן: תעשי ועדה חסויה, אולי – נשקול לפתוח כל מה שתרצי.

גלעד ארדן: אבל לתת לכל אחד?

גלעד ארדן: כאילו מה – ארגוני החרם יגישו בקשות במסגרת חופש המידע ואנחנו נספק להם איך אנחנו מתכוונים להילחם בהם?

גלעד ארדן: את מי אנחנו נשכור?

גלעד ארדן: איזה משרד עורכי דין באירופה אנחנו נשכור כדי שיתבע אותם שהם חוסמים סופרמרקט שמוכרים בו מוצרים ישראליים?

גלעד ארדן: זה נראה לך הגיוני?

סתיו שפיר: – – –

גלעד ארדן: נכון, מצעד תמיכה בישראל, שאנחנו בגלוי נותנים לו כסף – בבקשה, שיהיה פתוח.

גלעד ארדן: אמרתי שחזרתי בי לגבי – זה באופנה, כמו יאיר לפיד – חזרתי בי לגבי פרסומים גלויים, ואנחנו נפתח אותם.

גלעד ארדן: לכן, אני מבקש לתמוך בחוק ולהעביר אותו – אני לא יודע לאיזו ועדה – –

יואל חסון: זה היה בגלל חוסר ניסיון?

גלעד ארדן: מעודף ניסיון.

גלעד ארדן: – – לוועדת חוקה, לשם הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: ועדת החוקה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על חוק חופש המידע (תיקון מס' 16) (החרגת המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה לגבי פעילותו בתחום הובלת המערכה נגד תופעת הדה-לגיטימציה והחרמות נגד ישראל), התשע"ז–2017.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25

יואל חסון: נמנעים – 1

גלעד ארדן: אני מקוזז עם תמר זנדברג.

יואל חסון: גם אני מקוזז.

יואל חסון: 25 בעד, 12 מתנגדים, אחד נמנע.

יואל חסון: הצעת החוק עוברת, או חוזרת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/725); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 48) (בחירות במוסדות ובבתי-חולים), התשע"ז–2016.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד ביטן.

יואל חסון: אדוני, אתה רוצה להציג את זה או שאתה לא רוצה?

יואל חסון: אין דוברים ואפשר להצביע עליה מהר.

יואל חסון: אולי תנסה לשלב אותה בסדר-היום.

יואל חסון: אני לא יודע אם אפשר.

דוד ביטן: איך לא הגיע?

יואל חסון: אדוני, דבר על הצעת החוק, בבקשה.

יואל חסון: אתה זוכר על מה?

דוד ביטן: זוכר, זוכר.

דוד ביטן: מדובר בהצעת חוק שתאפשר לשוהים בבתי-אבות – תשושים, סיעודיים או אחרים – להצביע בבחירות המוניציפליות בלי לטרוח וללכת לקלפי שבה הם צריכים להצביע, זאת אומרת, ללכת לקלפי באותה עיר או בעיר אחרת.

מרב מיכאלי: – – –

דוד ביטן: בסדר-היום, בסוף.

דוד ביטן: את מחזיקה סדר-יום שהשתנה כבר.

דוד ביטן: דבר נוסף – הכנסנו גם הצבעה בבתי-חולים לרשויות המוניציפליות, כמו שיש בכנסת.

דוד ביטן: בעניין הזה זה עבר ועדת שרים; מכיוון שזה תיקון הצעת חוק שהגשתי, זה עבר גם ועדת שרים.

דוד ביטן: יש לנו מחלוקת עם משרד הפנים איך הם עומדים לבצע את העניין הזה.

דוד ביטן: הם ביקשו מאתנו איזו ארכה.

דוד ביטן: זה לא קשור להצבעה בקריאה ראשונה.

דוד ביטן: לקראת הקריאה השנייה והשלישית נשב עם משרד הפנים ונראה איך אנחנו ממשיכים את זה.

דוד ביטן: כרגע אני מבקש מהחברים להצביע בעד.

דוד ביטן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אין דוברים, ולכן ניגש להצבעה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 48) (בחירות במוסדות ובבתי-חולים), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 34 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1147); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת החוק הבאה:

יואל חסון: הצעת חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ז–2017.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק השר לביטחון הפנים, השר ארדן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם ולבקשכם לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק חסימת גישה לשירותי בזק לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ז–2017.

גלעד ארדן: בשנים האחרונות נפוצה במדינת ישראל תופעה של פרסום מספר טלפון שדרכו מבוצעות עבירות של פרסום שירותי זנות וסחר בסמים.

גלעד ארדן: מספרי טלפון כאלה מופצים באופן גלוי, על מדרכות בערים ובבתי-ספר.

יואל חסון: עשר דקות, אדוני, אתה יודע.

גלעד ארדן: עכשיו פתאום הפנמתי שכאשר החוק בא ממני, אז המחנ"צ לא תמך בהגבלת גישה לאתרי אינטרנט.

מרב מיכאלי: הצבענו – – –

גלעד ארדן: רק רויטל סויד, לא כולם.

מרב מיכאלי: הצבענו בעד ההסתייגויות, אבל הצבענו בעד החוק, סליחה.

גלעד ארדן: טוב, אז אני חוזר בי.

יואל חסון: תחזור בך.

יואל חסון: אם היה לך טיפה יותר ניסיון, לא היית כושל בזה.

גלעד ארדן: ההפך – רק בגרות מביאה אותך להסכים לחזור בך, שיער לבן.

גלעד ארדן: מספרי טלפון כאלה מופצים באופן גלוי, על מדרכות בערים ובבתי-ספר – שכחו לכתוב לי על שמשות של מכוניות, גם – וזאת למרות השימוש הבלתי-חוקי שנעשה בהם.

גלעד ארדן: מובן כי שימוש זה עלול לפגוע בציבור, ובפרט בציבור הזקוק להגנה, כגון קטינים ומכורים לסמים מסוכנים ומסכנים.

גלעד ארדן: העובדה שמדובר פעמים רבות בפרסום של מספר טלפון ללא בעלים רשום – קו טלפון שהתשלום עבורו נעשה מראש, הידוע בכינויו prepaid – מקשה פעמים רבות להגיע אל הגורם העומד מאחורי הפרסום.

גלעד ארדן: במקרים כאלה הצעד האפקטיבי ביותר שיש בו כדי להביא להפסקת ביצוע העבירה באמצעות קו הטלפון הוא חסימת הקו.

גלעד ארדן: הצעת החוק הנוכחית נועדה לתת כלים בידי משטרת ישראל וגורמי אכיפת החוק להתמודד עם התופעה – שהפכה כבר מזמן למכת מדינה – וכדי לחדד באופן מיטבי את המסר בדבר הפסול הגלום בפרסום שירותי זנות וסחר בסמים, ויהיה בה כדי לסייע במאבק בעבירות חמורות נוספות, כסרסרות למעשי זנות, הבאת אדם לידי עיסוק בזנות וסחר בנשים לשם עיסוק בזנות.

גלעד ארדן: בהצעת החוק מוצע להגדיר את העבירות אשר מכוחן ניתן יהיה להוציא צווים לניתוק קווים.

גלעד ארדן: עוד מוצע לקבוע כי השר לביטחון הפנים יהיה השר האחראי לביצוע הוראות החוק ויהיה רשאי לקבוע תקנות לשם יישומו של החוק הנוגעות לאופן החסימה, לשליחת הודעה למנוי מספר הטלפון העומד בפני ניתוק ולקביעת הודעה שתושמע לכל מי שיתקשר למספר טלפון שנותק בשל ביצוע עבירה.

גלעד ארדן: אני מבקש להודות לחברות הכנסת מרב מיכאלי ויוליה מלינובסקי, שדחפו את הצעת החוק והגישו גם הצעות חוק פרטיות בנושא – שכבר הסכמנו לאשר אותן, והן יוצמדו להצעת החוק הממשלתית עם קידומה.

גלעד ארדן: לאור האמור, אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת חוקה חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; מסעוד גנאים – לא נמצא; עיסאווי פריג' – לא נמצא; מיכל רוזין – לא נמצאת; מיקי לוי – מוותר; מיכאל מלכיאלי – לא נמצא; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; איציק שמולי – מוותר.

יואל חסון: עליזה לביא – מבקשת.

עליזה לביא: אדוני השר ארדן, אני רוצה לברך אותך ואת חברותי חברות הכנסת מרב מיכאלי ויוליה מלינובסקי על העבודה הרבה בחוק הזה ועל המודעות.

עליזה לביא: באמת, זה כלי שייתן – לבלשים, לאנשים שעובדים ונמצאים בשטח.

עליזה לביא: בדיון בסוגיה הזאת בוועדת המשנה למאבק בסחר ובזנות שאלתי את הבלשים שהשתתפו בו: במה אנחנו יכולים לסייע בידכם?

עליזה לביא: מה יהיה אפשר באמת לתת כדי לבוא ולמגר את התופעה הנוראה הזאת של פיזור כרטיסים, ושל הסיפור הזה שנמצא יום-יום ברחובות שלנו, גם בלי שהתבקשנו?

עליזה לביא: והילדים שלנו נחשפים.

עליזה לביא: הם אמרו: אם באמת החוק הזה יהיה, והוא יהיה כלי עבורנו, נוכל לבוא יחד ולתקן ולמגר.

עליזה לביא: הגיע הזמן, באמת כולנו – ביום רביעי גם נביא את הצעת החוק להפללת לקוחות הזנות – שנבין כולנו שצריך לבוא ולראות איך שנת 2017 תהיה שנת בשורה, ומדינת ישראל תגיד ברמה הערכית: זנות היא אסורה.

עליזה לביא: בואו נראה איך בכל הכלים אנחנו נאבקים, ממגרים, משקמים, ואומרים: די לזנות במדינת ישראל.

עליזה לביא: אני רוצה לברך אתכם על החוק, ואותך, אדוני השר, שמהרגע הראשון, כשהצהרת לפני כמה חודשים, עד היום, אנחנו באמת מקדמים את החוק הזה.

עליזה לביא: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת עליזה לביא.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – נמצא ומוותר; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; זוהיר בהלול – לא נמצא; מיכל בירן – לא נמצאת.

יואל חסון: מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, אני ממש שמחה שהגענו ליום הזה.

מרב מיכאלי: אנחנו מחכות כל כך הרבה זמן, מתחילת הקדנציה, למעשה, כאשר השר לביטחון פנים נכנס לתפקידו, ובשאילתה כאן אני שאלתי מה מתכנן אדוני לעשות עם התופעה השערורייתית והכל-כך כואבת של כרטיסי הזנות, אלה שגם מטנפים לנו את הערים, גם משחיתים – לא רק בוגרים, אלא גם ילדים וילדות – ובסוף שלהם, באמת, נמצאות נשים בסוג של עבדות, בסוג של אונס מתמשך, בכאב ומצוקה אין-סופיים.

מרב מיכאלי: כבר אז, צריך להגיד, השר ארדן הבטיח לטפל בעניין.

מרב מיכאלי: זה לקח המון, המון המון, המון, ועוד קצת המון זמן, אבל בפינתנו מוטב מאוחר, ועוד חיים שלמים לפנינו – המאבק בזנות הוא רק ככה עולה מדרגה בימים אלה.

גלעד ארדן: לדעתי, החוק היה מוכן שבוע אחרי שדיברתי.

מרב מיכאלי: אז אם ככה, נשמח שגם משרד המשפטים עשה את מה שהיה צריך, ואפשר למשרד – – –

גלעד ארדן: – – –

מרב מיכאלי: אבל בסדר, בוא, אנחנו פה היום כבר מברכות.

מרב מיכאלי: ולכן, חברות וחברים, כמו שאמרה עמיתתי עליזה, חברתי, וכמו שאומר באמת החוק שהגשנו – שני חוקים – חברתי יוליה מלינובסקי ואני, הדבר הבסיסי הזה, שיש מספר שגבר יכול להתקשר אליו ובצד השני הוא מקבל מין תפריט של נשים, שרובן המכריע באות מרקע קשה מאוד של כל מיני סוגים של מצוקה – אם פגיעה מינית בילדות, אם פגיעה מינית במהלך החיים, תמיד מצוקה כלכלית, וכמובן כפייה מתמשכת על ידי מי שמחזיק אותן בתוך המערכת הזאת, שמספק אותן בתור שירות אחר כך – את הדבר הזה אפשר לעזור למגר באמצעות ניתוק קו הטלפון הזה.

מרב מיכאלי: בסוף, באמצעות הכרטיס הזה, ברגע שבאמת תמצא אותו המשטרה, היא תוכל לנתק את הקו, ולא יהיה אפשר להגיע ולנצל את הנשים האלה ולהכאיב להן כל כך.

מרב מיכאלי: שוב, זה עוד צעד, זה לא יפתור את כל הבעיה.

מרב מיכאלי: זה לא הדבר היחיד שצריך לעשות, אבל זה צעד חשוב ומשמעותי בדרך.

מרב מיכאלי: אני רוצה לספר לכם ולכן שאנחנו עשינו ניסוי.

מרב מיכאלי: לקחנו מכינה קדם-צבאית שבאה אלי לדבר אתי על הזנות ועל איך למגר את הזנות.

מרב מיכאלי: אנחנו עשינו ביחד פרויקט: הדפסנו כרטיסים פיקטיביים עם מספר טלפון, ואחרי שבני ובנות המכינה הזאת עברו הכשרה משמעותית, הם ישבו לענות בטלפון לעשרות רבות מאוד של גברים שצלצלו.

מרב מיכאלי: ובאמת, הם שמעו לראשונה בחיים שלהם שאומרים להם: סטודנטית בת 20 – זו בעצם הרבה פעמים קטינה, ממש בגיל 16 –הם שמעו לראשונה, שיכול להיות שבעצם היא נאנסת על ידי אבא שלה מגיל 5חמש ויכול להיות, ויש סיכוי לא רע בכלל, שהיא עושה את זה באמת ממצוקה כלכלית איומה ונוראה, שהיא צריכה לכלכל שני ילדים בבית.

מרב מיכאלי: ותתפלאו, יש בהחלט גברים שזה משנה להם, וכשהם שמעו את מציאות החיים הזאת, הם ויתרו על התענוג המפוקפק של לגרום עוד מצוקה ועוד כאב לנשים – שבאמת, עדיין לא עשינו מספיק, ואנחנו עדיין לא עושות ועושים מספיק, בשביל להוציא אותן מהמצוקה הזאת.

מרב מיכאלי: אז שוב – לברך את המשרד לביטחון פנים, תודה למשרד המשפטים על העבודה ולשר גלעד ארדן, ואינשאללה במהרה בימינו יוכל להיות מושלם תהליך החקיקה ולהיכנס באמת לתוקף וליישום.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת מיכאלי.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – לא נמצאת; איתן ברושי – לא נמצא; איל בן ראובן – מוותר; אוסאמה סעדי – לא נמצא; נחמן שי – מוותר; אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; אחמד טיבי – לא נמצא; עמר בר-לב – לא נמצא; יהודה גליק – לא נמצא; רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת יוסי יונה.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסי יונה – מה אתה עושה?

יוסי יונה: משוחח.

יואל חסון: אתה רוצה לעלות לדבר?

יוסי יונה: לא.

יואל חסון: מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר כהן – מוותר; חבר הכנסת אכרם חסון – לא נמצא; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת; יחיאל חיליק בר – מוותר.

יואל חסון: חברת הכנסת נורית קורן – אחרונת הדוברות.

יואל חסון: בבקשה, גברתי, יש לך שלוש דקות.

יואל חסון: תעשי אתן מה שאת חושבת.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נורית קורן: השרים – השר גלעד ארדן, וגם השר בנט; טוב לראות אותך פה – חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שהחוק הזה חשוב ביותר, כי זה מציק גם לאנשים שגרים בסביבה שיש אנשים שרוצים להציע את השירותים, שירותי זנות.

נורית קורן: אני יכולה לספר – ואדוני השר גלעד ארדן, אני רוצה להודות לך על שלקחת את הנושא הזה של הכרטיסים עם מספרי הטלפון ברצינות, וכבר עכשיו, עוד לפני שהחוק עצמו יצא לפועל, השוטרים פועלים בסביבה, ובמיוחד בתל אביב, ומנקים את הסביבה.

נורית קורן: יש מקום אחד בתל אביב שאני מכירה, ששם ללא הרף היו מחלקים כרטיסים, ופוגעים גם בנושא של איכות הסביבה בניירת, וגורמים נזקים למכוניות, כי אתה רואה שיש לך את המדבקה, פותח את החלון, ואחר כך – מלא בעיות.

נורית קורן: והדבר הגרוע ביותר הוא המטרד.

נורית קורן: יש עסקים בתל אביב שמקיימים כאלה מקומות, וזו בעיה גדולה.

נורית קורן: אדוני השר, אני רוצה להחמיא לך על כך שבאמת המשטרה עובדת ובאה ומוציאה את הניירת, ונגרעת תופעה אחת לפחות בשני רחובות שאני מכירה.

נורית קורן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת קורן.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: בעד – 28, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ז–2017, עברה.

יואל חסון: אני מוסיף בעד את חבר הכנסת – – –

נחמן שי: לא, בזריזותי הצבעתי גם אצל מיכל בירן וגם אצלי, כי זה היה בדרך, תוך כדי.

יואל חסון: אז התוצאה היא 27 בעד, כי חבר הכנסת נחמן שי בטעות הצביע גם בעמדה שלו וגם בעמדה של חברת הכנסת בירן.

יוסי יונה: ואני לא הספקתי להצביע.

יואל חסון: וחבר הכנסת יוסי יונה לא הצביע, אבל מבקש להוסיף את תמיכתו – בעד בחוק.

יואל חסון: החוק הזה יועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך דיון.

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו לשאילתה של חברת הכנסת עליזה לביא.

יואל חסון: השר לביטחון פנים, אתה מוזמן לענות על השאילתה.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא, תשאלי את השר בנושא אי-אכיפה בעבירת צריכת שירותי זנות מקטינים.

יואל חסון: נא להקריא את הנוסח המדויק, בבקשה.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר לביטחון פנים, השר ארדן, בישיבה משותפת של ועדת המשנה למאבק בזנות והוועדה המיוחדת לזכויות הילד שקיימנו דיווחו גורמי האכיפה שבשל היעדר מוחלט של אכיפת החוק בעבירת צריכת שירותי מין מקטין אין חקירות, וכתוצאה מכך אף אין הרשעות; זאת, למרות החוק הקיים, אדוני, וגם למרות החמרת הענישה לאחרונה.

עליזה לביא: רצוני לשאול: מדוע המשטרה אינה נוקטת את כל האמצעים הדרושים לאכוף את החוק על העבריינים?

עליזה לביא: תודה.

גלעד ארדן: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

גלעד ארדן: השאלה שלה הייתה בנוגע לאכיפה בצריכת זנות מקטינים, בהמשך לדיון שהתקיים בוועדה המיוחדת לזכויות הילד וועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.

גלעד ארדן: באותו דיון טענה נציגת פרקליטות המדינה כי בשל היעדר אכיפה משטרתית בעבירה של ניצול קטינים לזנות לא מוגשים כתבי אישום.

גלעד ארדן: על פי הנמסר לי ממשטרת ישראל, האמירה שלפיה אין אכיפה אינה נכונה, שכן במרבית המקרים עבירות של ניצול קטינים לזנות נחקרות יחד עם עבירות נוספות וחמורות כמו אינוס, מעשה מגונה או סרסרות, וברוב המקרים יחידות החקירה מסווגות את התיק בהתאם לעבירה החמורה יותר, שבצדה גם העונש החמור יותר.

גלעד ארדן: כלומר, זה נראה כאילו אין תיקים, כי באותו תיק יש כמה עבירות, והתיק מסווג לפי העבירה החמורה יותר.

גלעד ארדן: למשל, אם יש בו גם אונס וגם הדחת קטין לזנות, התיק יסווג לפי אונס, למרות שיש בו כמה עבירות שבסוף מוגש בגינן כתב אישום.

גלעד ארדן: בגלל הסיבה הזאת אין אינדיקציה אמיתית למספר התיקים הקיימים הלכה למעשה בעבירות של ניצול קטינים לזנות.

גלעד ארדן: עם זאת, בשנה האחרונה הונחו גורמי השטח להקפיד ולסווג תיקי חקירה גם בעבירות של ניצול קטינים לזנות, נוסף על עבירות המין החמורות.

גלעד ארדן: חשוב להדגיש כי קיים קושי מובנה באכיפה לגבי התופעה בשל העובדה שמכל מיני סיבות מדובר בעבירות שבהן הקטינים לא מגדירים את עצמם כעוסקים בזנות ואינם מעוניינים לשתף פעולה עם המשטרה, וכך גם הגורם העברייני המנצל אותם.

גלעד ארדן: מכיוון שקיים תת-דיווח למשטרה, ומנגד, מידע רב המצוי במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ובעמותת עלם איננו מגיע לפתחה של המשטרה, הוחלט לקיים שולחנות עגולים לטיפול משותף בתופעה.

גלעד ארדן: בתוך כך יחלו משרדי הממשלה הנוגעים לעניין בשיתוף המידע הקיים על קטינים המנוצלים בזנות ובהעברת המקרים המתאימים להליך הפלילי.

גלעד ארדן: בנוסף, נמסר לי כי מתוכנן בימים אלה מבצע אכיפה ארצי של אגף החקירות והמודיעין בנושא זנות קטינים שמטרתו להגיע אל הצורכים את אותם שירותי זנות.

גלעד ארדן: בשל העובדה שהמרחב המקוון משמש היום פלטפורמה לשלל פעילות עבריינית, ובכלל זה עבירות של ניצול קטינים לזנות, פעלנו גם במישור הזה, והיום אישרנו בקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק לחסימת גישה לאתרי אינטרנט – בין היתר כדי לתת עוד כלי למשטרה לאכוף בעבירות מהסוג הזה ולהגיע מהר יותר גם למנצלים, גם לצרכנים וכמובן גם לקטינים, שהם הקורבן המנוצל המשמעותי.

גלעד ארדן: לסיום, אנחנו מקימים, כידוע לחברת הכנסת לביא, את מערך המאו"ר, ופעילותו תחל כנראה באוקטובר.

גלעד ארדן: ייעודו – מניעה ואכיפה בתופעות של אלימות, פשיעה ועבירות מין ברשת, והוא אמור לסייע רבות גם הוא בטיפול בתופעה הזאת ובעוד תופעות פליליות שנוגעות לקטינים.

גלעד ארדן: כמובן, לסיכום, אני מצפה ממשטרת ישראל להיות מחויבת לטיפול ולשמירה על ביטחונם של קטינים ולעשות יותר ממה שנעשה עד היום.

גלעד ארדן: אני בהחלט אתן לכך תשומת לב.

יואל חסון: שאלה נוספת.

יואל חסון: בבקשה.

עליזה לביא: אדוני, ברשותך, כמי שנמצאת בשטח ורואה ומכירה, דרושות גם פעולות יזומות וגם הרבה מאוד שיתופי פעולה.

עליזה לביא: בהנחיות של פרקליט המדינה שיצאו ב-23 ביוני 2014 הוא מקדיש את סעיף 8 ומבקש: גם כאשר המידע שנאסף בידי המשטרה אינו מצביע על חשד, יש עניין ציבורי רחב בפעילות של אכיפה נמרצת כמפורט בסעיפים הקודמים.

עליזה לביא: יש כאן, אדוני, הנחיות של הפרקליט גם לגבי זנות קטינים וקריאה לכם לבוא ולראות בעוד כלים.

עליזה לביא: אני שמחה על הפריסה של המידע שכרגע פרסת בפנינו ומברכת על הקמת מאו"ר, אבל אדוני, המידע קיים גם אצל הארגונים.

עליזה לביא: אנחנו יודעים איפה בני הנוער הצעירים הללו נמצאים בזירות, ודרושה פה הרבה מאוד יצירתיות – גם של השוטרים וגם במבצעים יזומים שלכם; לומר לצרכני זנות הקטינים "די" ולאיים – אתה יודע מה, אדוני?

עליזה לביא: להפחיד, כן, להפחיד.

עליזה לביא: יש אכיפה במדינת ישראל.

גלעד ארדן: טוב.

גלעד ארדן: אני מקבל את הערתך, ונשתדל לשפר את הפעילות ולהרחיב אותה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני השר.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

גלעד ארדן: יש לי עוד שתי שאילתות.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: חברת הכנסת חנין זועבי לא נמצאת כאן, לכן השאילתה נמחקת.

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לא נמצא כאן, לכן השאילתה שלו גם היא נמחקת.

יואל חסון: אתה לא צריך להשיב, ואפילו לא לשלוח להם.

גלעד ארדן: מה, זה לא היה מספיק חשוב להם, הנושאים האלה, כדי להישאר עד שעה כזאת?

יואל חסון: תסביר למה אתה חושב שזה לא היה חשוב להם.

גלעד ארדן: לא יודע, אולי הם צריכים ללכת להפגין נגד המשטרה, או בעד עוד הסתה.

גלעד ארדן: אינני יודע מה הסיבה.

גלעד ארדן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: הודעת סגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ומשה גפני בנושא:

נאזם בדר: פקודת השירות המשותף שהרמטכ"ל מוביל, שמגמתה לבטל את היחידות הנפרדות בצה"ל; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת זהבה גלאון, מיקי רוזנטל, ענת ברקו וקארין אלהרר בנושא: המדינה מפקירה את הלומי הקרב.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1146); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום – הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ז–2017.

יואל חסון: יציג את החוק חבר הכנסת אלי בן-דהן, סגן שר הביטחון.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן.

אלי בן-דהן: ביום ג' באב תשע"ה, 19 ביולי 2015, נחתם הסכם עם ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיה.

אלי בן-דהן: עניינו של החוק המובא לאישור הכנסת הוא בהסדרה בחקיקה הפנימית הישראלית של האמנות הבין-לאומיות שנחתמו בשנתיים האחרונות על ידי שר הביטחון עם שר ההגנה של יוון.

אלי בן-דהן: מטרת האמנות היא להסדיר היבטים משפטיים ולוגיסטיים הכרוכים בשיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות.

אלי בן-דהן: כדי ליישם את ההסכמים יש צורך בחקיקה שתתאים את המשפט הפנימי של מדינת ישראל להוראות ההסכם.

אלי בן-דהן: לפיכך, החוק המוצע כאן בא לתת להוראות ההסכמים תוקף של חוק.

אלי בן-דהן: הסדרה כזאת קיימת גם עם ממשלת ארצות הברית, ועוד מעט גם נביא הסדרה כזאת עם ממשלת קפריסין, והכוונה היא כמובן לאשר את האמנה שכבר ממילא נחתמה ולתת לה תוקף לגבי החוקים הפנימיים של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: הצורך בגיבוש האמנות נובע משיתוף פעולה אסטרטגי של צבא הגנה לישראל עם יוון, הכולל גם פעילויות צבאיות משותפות מסוגים שונים, לרבות תרגילים משותפים בכמה תחומים.

אלי בן-דהן: ההסכם עוסק בעיקר בנושאים של סמכות שיפוט בפלילים, פטור מתביעות נזיקין בין הצדדים והסדר חלופי בנוגע לתביעות של צדדים שלישיים, פטור ממס, היתר לנשיאת נשק, חקירת תאונות, מתן שירותים רפואיים וכיוצא באלה.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, ההסכמים הללו, האמנות הבין-לאומיות שמחייבות, לאחר שהכנסת תשלים את הליך החקיקה, יובאו לאשרור הממשלה בהתאם לתקנון לעבודת הממשלה כדי שייכנסו לתוקף.

אלי בן-דהן: אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעביר אותה לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יואל חסון: לא, כתוב לי ועדת החוקה.

יואל חסון: אז אתה רוצה חוץ וביטחון.

אלי בן-דהן: חוץ וביטחון, כן, זה יותר מתאים.

יואל חסון: חוץ וביטחון, מאה אחוז.

אלי בן-דהן: חוקה זה לא מתאים.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני סגן השר.

יואל חסון: עוברים לדוברים.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת דב חנין – לא נמצא; חבר הכנסת מסעוד גנאים – לא נמצא; עיסאווי פריג' – לא נמצא; מיכל רוזין – לא נמצאת; מיקי לוי – מוותר; מיכאל מלכיאלי – לא נמצא; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; איציק שמולי – מוותר; עליזה לביא – לא נמצאת; עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; זוהיר בהלול – לא נמצא; מיכל בירן – לא נמצאת; מרב מיכאלי – לא נמצאת; יעל כהן-פארן – לא נמצאת; איתן ברושי – לא נמצא; איל בן ראובן – מוותר; נחמן שי – מוותר; אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; אחמד טיבי – לא נמצא; עמר בר-לב – לא נמצא; יהודה גליק – לא נמצא; רויטל סויד – מוותרת; יוסי יונה – לא נמצא; מאיר כהן – לא נמצא; אכרם חסון – לא נמצא.

יואל חסון: איילת נחמיאס ורבין – מבקשת.

יואל חסון: יוון, בכל זאת.

יואל חסון: יאסו.

איילת נחמיאס ורבין: קליספרה.

יואל חסון: קליספרה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, מאוד מאוד בקצרה, אני רוצה לברך את הממשלה על ההסכם החשוב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: שיתוף הפעולה עם יוון – וגם הצעת החוק הבאה, שעוסקת בשיתוף הפעולה עם קפריסין – הוא אחד הדברים האסטרטגיים הכי משמעותיים שישראל הצליחה להתקדם בהם בשנים האחרונות.

איילת נחמיאס ורבין: אומנם, אדוני סגן השר, זו גם תוצאה של סיטואציה שהתפתחה באזור מול טורקיה, אבל אני חושבת שמדובר בהסכם מהותי, משמעותי, שמעמיק את שיתוף הפעולה ומייצר לנו עוגן משמעותי מאוד באזור הטרילטרלי ישראל-יוון-קפריסין.

איילת נחמיאס ורבין: השבוע היה המשך הידברות, ובספטמבר יש עוד מפגש טרילטרלי של הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהפעולה הזאת היא מהותית ומייצרת בשבילנו סוג – אני מקווה שבבוא היום זו לא תהיה חלופה אלא יותר סוג של שיתוף פעולה שאליו אנחנו נוכל לצרף מדינות נוספות באזור.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לממשלת יוון ולראש הממשלה, שעושים כל כך הרבה כדי לחזק את שיתוף הפעולה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן מפה כל מה שנותר לי לומר בשם כולנו זה "אפחריסטו פולי".

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא פה; אוסאמה סעדי – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יואל חסון: חיליק?

יואל חסון: מוותר.

יואל חסון: עוברים להצבעה על הצעת חוק ליישום הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה היוונית בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 15 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק תעבור להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1146); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת החוק הבאה:

יואל חסון: הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ז–2017.

יואל חסון: יציג את החוק סגן שר הביטחון, חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום ט"ו באדר א' התשע"ו, 24 בפברואר 2016, נחתם הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי בחוק הקודם, ההסכם הזה הוא הסכם במעמד של אמנה בין-לאומית, והאמנה מסדירה את מערכת היחסים בין מדינת ישראל לבין קפריסין - בין הצבאות, מערכת של אימונים אחד עם השני, כפי שראינו באחרונה, שכוחות של צה"ל ביצעו תרגיל גדול בקפריסין – והסדרה של כל מערכת היחסים לגבי פעולות שקורות במישור הרפואי, במישור התאונות, במישור של תביעות נזיקין מצד ג' או תביעות אחרות.

אלי בן-דהן: כל התביעות הללו, כל ההסדרים, יבואו לידי מימוש בחוק הקיים היום, שלמעשה מסדיר בחקיקה פנימית של מדינת ישראל את אותה אמנה בין-לאומית שמדינת ישראל כבר חתמה עם קפריסין.

אלי בן-דהן: על כן, אני מבקש מהכנסת לאשר את החוק הזה בקריאה ראשונה.

אלי בן-דהן: גם הוא, אדוני, יובא לדיון בוועדת החוץ והביטחון להשלמת הליכי החקיקה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יואל חסון: הרשימה נעולה.

יואל חסון: תמר זנדברג, חברת הכנסת – לא נמצאת; מסעוד גנאים – לא נמצא; עיסאווי פריג' – לא נמצא; מיכל רוזין – לא נמצאת; מיקי לוי – מוותר; מיכאל מלכיאלי – לא נמצא; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; איציק שמולי – מוותר; עליזה לביא – לא נמצאת; עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; זוהיר בהלול – לא נמצא; מיכל בירן – לא נמצאת; מרב מיכאלי – לא נמצאת; יעל כהן-פארן – לא נמצאת; איתן ברושי – לא נמצא.

יואל חסון: איל בן ראובן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, גם אני רוצה לברך, להצטרף לברכות על ההסכמים החשובים האלה.

איל בן ראובן: יצא לי לפגוש אנשים שהשתתפו בתרגילים שלא נמצאים במדינת ישראל.

איל בן ראובן: זה פותח מרחב מאוד מאוד מעניין, יכולות מאוד מאוד מעניינות וחשובות, ולא פחות מכך – אם אנחנו מסתכלים מזרחה למה שקורה, אני חושב ששווה מאוד בהסכמים כאלה להבטיח את השכונה המערבית לנו, שתהיה באמת בידיים טובות, תחת הסכמים כאלה ואחרים, ובעיקר – תמנע אפשרות של כניסת גורמים אחרים למרחב הזה.

איל בן ראובן: ולכן, אני בהחלט מברך על כך, ואני חושב שראוי להמשיך ולפתח את היחסים האלה.

איל בן ראובן: זה טוב לצה"ל וטוב למדינת ישראל.

איל בן ראובן: תודה.

יואל חסון: תודה לחבר הכנסת בן ראובן.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: מוותר.

יואל חסון: אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; אחמד טיבי – לא נמצא; עמר בר-לב – לא נמצא; יהודה גליק – לא נמצא; רויטל סויד – לא נמצאת.

קריאה: מוותרת.

יואל חסון: היא מוותרת.

יואל חסון: היא פה נמצאת והיא מוותרת.

יואל חסון: יוסי יונה – לא נמצא; מאיר כהן – לא נמצא; אכרם חסון – לא נמצא; איילת נחמיאס-ורבין – מוותרת; מיקי רוזנטל – לא נמצא; קסניה סבטלובה – לא נמצאת; אוסאמה סעדי – לא נמצא; יחיאל חיליק בר – מוותר.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר המעמד של כוחותיהן, התשע"ז–2017.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 13 בעד, מתנגד אחד.

יואל חסון: הצעת החוק עברה, ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוץ והביטחון.

רועי פולקמן: תוסיף אותי אם אפשר.

יואל חסון: מוסיף את רועי פולקמן.

רועי פולקמן: בעד.

יואל חסון: בעד.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1141); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת החוק הבאה:

יואל חסון: הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017.

יואל חסון: יציג את החוק, בשם שר הבריאות, השר נפתלי בנט.

יואל חסון: השר נפתלי בנט.

יואל חסון: השר נפתלי בנט.

איילת נחמיאס ורבין: השר בנט.

יעל גרמן: אפשר את רשימת הדוברים, בבקשה?

יואל חסון: רשימת הדוברים תועלה במחשבה עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש, אני מצטערת להגיד לך, אבל הוא שמע רק אותי שקראתי לו.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה קראת לו הוא לא שמע.

יואל חסון: כשאת מדברת כולם מקשיבים.

יואל חסון: לי הוא פחות מקשיב, אבל זה בסדר.

יואל חסון: יש רשימת דוברים במחשב, כך נאמר לי.

יואל חסון: הרשימה נעולה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אשיב מטעם שר הבריאות.

נפתלי בנט: חוק הסכמים לנשיאת עוברים פורסם בשנת 1996.

נפתלי בנט: בעת חקיקת החוק סבר המחוקק כי יש לאפשר פונדקאות לקבוצה מצומצמת – איש ואישה שהם בני זוג, שאינם יכולים להביא ילדים לעולם עקב בעיה רפואית המונעת מהאישה לשאת היריון או שיש חשש ממשי שהיריון יסכן את בריאותה.

נפתלי בנט: בחלוף השנים עלה הצורך לבחון את האפשרות לתיקון החוק ולהרחבת מעגל הזכאים לביצוע ההליך בישראל.

נפתלי בנט: יוזכר כי הליך פונדקאות, שבו נעשה שימוש בגופה של אישה אחרת לשם הבאת ילדים לעולם, הוא הליך רגיש ביותר, המעורר שאלות אתיות, רפואיות ומשפטיות.

נפתלי בנט: ועדת מור יוסף, ועדת מומחים ציבורית שמונתה על ידי מנכ"ל משרד הבריאות ב-2010, הצביעה על כמה חששות ביחס להרחבת הזכאות לביצוע ההליך: ראשית חששה הוועדה כי הרחבת הזכאות להליך הפונדקאות תבוא בהכרח על חשבונן של הנשים הלוקות בבעיה רפואית, אשר החוק ביקש לתת להן מענה מלכתחילה.

נפתלי בנט: בנוסף, ככל שתישמר ההקפדה המתחייבת על התאמת הנשים הפונדקאיות להליך הפונדקאות, אף שההליך יהפוך כביכול לפתרון תיאורטי לכלל המעוניינים, בפועל הוא יהווה פתרון לעשירים בלבד, וזאת עקב מחסור בנשים פונדקאיות.

נפתלי בנט: חשש נוסף שהעלתה הוועדה היה שהגדלת הביקוש לאימהות נושאות תגרום להקלת הדרישות ולאישור נשים שאינן מתאימות לתהליך מורכב זה.

נפתלי בנט: בהתחשב באמור לעיל, וכביטוי לאיזון בין זכויותיהם של הורים מיועדים לבין זכויותיהם וטובתן של הנשים הנושאות, מוצע להרחיב באופן מבוקר את מעגל הנשים הזכאיות לביצוע הליכי פונדקאות בישראל גם לנשים ללא בן זוג, כל עוד הן סובלות מבעיה רפואית המונעת מהן לשאת היריון כאמור, ובלבד שהביציות שבהן ייעשה שימוש במסגרת ההליך יהיה של האם המיועדת היחידה.

נפתלי בנט: בכך יהיה למעשה לאפשר לכל אישה הסובלת מבעיה רפואית לעבור את ההליך בישראל, ללא קשר לשאלת מעמדה האישי.

נפתלי בנט: עוד מוצע לעגן בחקיקה תנאים נוספים לביצוע הליך פונדקאות, שמטרתם להגן על הצדדים להליך ועל הילד שייוולד, כגון תנאי שלפיו הוועדה המאשרת את ההליך תבדוק אם ההורים המיועדים הורשעו בעבירה שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה קיים חשש של ממש לפגיעה משמעותית בטובת הילד שייוולד, תנאי הקובע כי הגיל המרבי לאימהות נושאות יעמוד על 38, תנאי שלפיו לא ייעשו יותר משלושה ניסיונות להשתלת ביציות מופרות באם הנושאת ועוד.

נפתלי בנט: הצעת החוק היא הצעה ממשלתית, ונכתבה בתיאום עם כל המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים לנושא, והממשלה החליטה לתמוך בה.

נפתלי בנט: לאור האמור לעיל, אני קורא לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו לרשימת הדוברים.

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, ההחלטה הזאת אומנם מרחיבה במובן מסוים את האוכלוסיות שזכאיות ליהנות – אם אפשר לקרוא לזה כך – מהחוק הקיים, מחוק ההסכמים לנשיאת עוברים, אבל בהמשך ישיר למה שהיה גם אתמול, היא בעת ובעונה אחת מדירה קבוצה שלמה באוכלוסייה שמבקשת ליהנות מהזכות להורות, שהיא זכות שאמורה להינתן לכל אזרח באופן שוויוני.

איציק שמולי: והמדיניות הזאת, כפי שבאה לידי ביטוי גם אתמול, היא מדיניות מבישה, היא מדיניות מכוערת, היא מדיניות מפלה, שזורקת את מדינת ישראל באמת עשרות שנים אחורה.

איציק שמולי: בהתייחס למה ששמענו אתמול, יש הורים טובים ויש הורים גרועים, והנטייה המינית שלהם והזהות המינית שלהם לא קשורה לעניין כהוא זה.

איציק שמולי: הניסיון והקול שעולה מתוך הממשלה – קול שפעם אחת בא ואומר: זוגות חד-מיניים לא רשאים לאמץ, מכיוון שחס וחלילה איזה מטען הם יטילו על הילד שלהם; ובנוסף לזה, ההחלטה הזאת, שאמרנו מה יש בה, אבל צריך להזכיר ולהגיד מה אין בה: אין בה הזכות של זוגות חד-מיניים להשתמש או להיעזר באם פונדקאית כדי להביא ילדים לעולם.

איציק שמולי: זה דבר פסול וזה דבר מגונה, והדבר הזה, דינו לחלוף מהעולם, אם בהצעת חוק פרטית – כי ממשלתית כנראה לא תבוא – ואם בעקבות החלטה של בית-המשפט העליון.

איציק שמולי: הנושא הזה מצוי על שולחנו של בית-המשפט, ואני מאמין שלא בעוד הרבה זמן השערים האלה ייפתחו עבור אוכלוסייה שלמה במדינת ישראל שעד היום הודרה, עד היום הודרה והופלתה באופן מכוער.

איציק שמולי: ואני באמת, אפילו לא קורא לממשלה, כי אני יודע שמשם לא תצא הבשורה בעניין הזה.

איציק שמולי: אני רק בא ואומר את הדבר הזה: הזכות להיות הורה היא זכות בסיסית, וכל אחד רשאי ליהנות ממנה.

איציק שמולי: ואני חושב שכל הטיעונים שעלו פה בדבר המחירים שזה גובה מהאם הפונדקאית הם טיעונים שהם רלוונטיים, אבל הם רלוונטיים גם לזוגות הטרוסקסואליים שמשתמשים או נעזרים באותו השירות.

איציק שמולי: אז אני מאוד מאוד מקווה שאם לא בימים האלה, אנחנו – אם בעזרת בית-המשפט ואם בעזרת חקיקה פרטית – נצליח להביא מזור ושוויון לעולם הזה גם בהליכי האימוץ וגם בהליכי הפונדקאות.

איציק שמולי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; יהודה גליק – לא נמצא; נחמן שי – מוותר; מיכל רוזין – לא נמצאת; מסעוד גנאים – לא נמצא; עיסאווי פריג' – לא נמצא; עבדאללה אבו מערוף – לא נמצא.

יואל חסון: יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, בלית ברירה ותחת מחאה אני אצביע בעד החוק הזה, מפני שהוא נותן באמת לאותן נשים יחידניות, שהיום החוק משנת 1996 אינו מאפשר להן להביא ילד לעולם באמצעות פונדקאות, הוא ייתן להן – גם לא לכולן, לחלק מהן.

יעל גרמן: אבל זהו לעג לרש.

יעל גרמן: זהו עלה תאנה שלא מצליח אפילו לכסות את ערוותה של הממשלה הזאת ושל משרד הבריאות.

יעל גרמן: מה למעשה משרד הבריאות עושה?

יעל גרמן: הוא למעשה רוצה לסתום את הפה לתביעה שנמצאת בבג"ץ; הוא רוצה לסתום את הפה לבית-המשפט העליון.

יעל גרמן: הוא בא ואומר: הנה, הגשנו חוק פונדקאות.

יעל גרמן: איזה חוק פונדקאות זה?

יעל גרמן: ששולל מבני זוג מאותו מין את הזכות שהוכרה בכל העולם, וגם כאן בארץ, כזכות להורות.

יעל גרמן: אני רוצה לספר לכם שרק החודש פסק בית-המשפט העליון בארצות הברית וקבע שכל יחס שונה להורות להט"בית הוא לא חוקתי.

יעל גרמן: הזכות לשוויון כוללת הכרה שווה להורות.

יעל גרמן: אבל לא צריך ללכת לארצות הברית.

יעל גרמן: רק לפני שנתיים-שלוש, ב-2014, השופט ג'ובראן קבע שמדיניות המבקשת לעצב את הזוג ההטרוסקסואלי כטבעי ומנגד מטילה נטל על בני זוג הומוסקסואלים להוכיח את כשירותם להורות – מדיניות מפלה זו, לצד הפגיעה העמוקה בכבוד ובשוויון, פוגעת בזכות החוקתית הקיימת לכל אדם לחיי משפחה.

יעל גרמן: היא מתייגת קבוצת אוכלוסייה שלמה כמי שעל פי טבעה אינה כשירה להורות.

יעל גרמן: והנה, אחרי שבית-המשפט קבע את זה, אחרי שבכל העולם מכירים בזכות של בני זוג מאותו מין להורות, אנחנו, המדינה שלנו, מגישה תגובה לבג"ץ ואומרת שבני זוג מאותו מין אינם ראויים לאמץ ילדים.

יעל גרמן: אבל היא עוד מתחכמת ואומרת: לא, הם ראויים רק במידה שהילדים המאומצים אינם מאומצים על ידי הורים רגילים.

יעל גרמן: זאת אומרת, אותם ילדים שזקוקים להכי הרבה טיפול, שהם ילדים בעייתיים – הם, בסדר שבני זוג הומוסקסואלים ייקחו אותם, אבל את הילדים הרגילים, רחמנא ליצלן, לא.

יעל גרמן: מה זה אם לא הומופוביה?

יעל גרמן: זאת הומופוביה – הומופוביה ברשות, הומופוביה מצד המדינה שלנו, מדינה – וכאן אני מבקשת גם ממך, ביטן, שתקשיב.

יואל חסון: אין סיכוי – – –

יעל גרמן: יש סיכוי.

דוד ביטן: – – –

יעל גרמן: תקשיב מה המדינה שלנו כותבת באתר רשמי של משרד החוץ.

יעל גרמן: באתר רשמי של משרד החוץ, תחת הכותרת Gay Rights in Israel, זכויות של הקהילה הגאה, היא כותבת: Equal Rights; לאחר מכן היא כותבת, לא סתם: Equal Adoption Rights, זכויות אימוץ שוות.

יעל גרמן: באתר רשמי של מדינת ישראל כתוב שקר שמדינת ישראל לא מתביישת לעבוד בניגוד לו.

יעל גרמן: אז מדינת ישראל, בתשובה שלה לבג"ץ אתמול – דרך אגב, בשתי תשובות, גם בבג"ץ לאימוץ וגם בתשובה שלה בבג"ץ על הפונדקאות – –

יואל חסון: תודה.

יעל גרמן: – – הוכיחה שהיא צבועה, משקרת ומדברת בשני קולות: באנגלית היא מתפארת כביכול בזכויות ומשקרת, ובעברית היא מקיימת חוסר שוויון בפני החוק.

יואל חסון: תודה לך, גברתי.

מיקי לוי: כל הכבוד – – –

יואל חסון: חבר הכנסת טלב אבו עראר – לא נמצא.

יעל גרמן: אתר רשמי של משרד החוץ.

יואל חסון: חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא.

יואל חסון: עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מתנגד לחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהזכות להורות – אסור לה להתנגש עם הזכות של הילד להורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ופונדקאות כזאת, היא יכולה להביא ילדים לעולם – הם, אין להם אבא, וכשאין אבא – מבחינתי, מבחינה הלכתית, בלי נישואים אסור, חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הדת שלי וזה מה שאני מאמין בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני מסביר גם מעבר לזה.

יעל גרמן: מה קורה לאם שהיא אלמנה, או לאם שהיא – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: שתתחתן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם היא רוצה עוד ילדים – שתתחתן.

יעל גרמן: אבל כבר יש לה ילד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בסדר – –

יעל גרמן: היא אלמנה ויש לה ילד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אז תסתפק.

יעל גרמן: מה היא צריכה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שהאבא נפטר, זה לא אומר שאנחנו צריכים להביא ילד שאנחנו מתכננים שהוא יהיה בלי אבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש הבדל גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה למשמעות של האבא והבן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בן שואל את אבא שלו: מה ההבדל בין החיוך שלי לחיוך שלך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האבא עונה לו: אתה מחייך כשאתה שמח, וגם אני מחייך כשאתה שמח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העניין של האבא – שאני לא רוצה שייוולד ילד בלי אבא שידאג לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של המבנה של המשפחה והחשיבות של מבנה המשפחה – אנחנו בחוקים האלה הורסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברים, בלי משפחה – – –

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו דעתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בלי משפחה הילד יהיה חסר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הילד לא יהיה שווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שלא תיתן לו האימא, מה שהיא לא תיתן לו, הוא ירגיש חסר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, חוקים כאלה של פונדקאות, שמכירים את האבא, מכירים את האימא, וזוג שיש להם בעיה אולי רפואית, שיש להם בעיה מסוימת של התאמות ודברים אחרים – הפונדקאות, גם לפי ההלכה שלי, לפי הדת שלי, מותרת, ואפילו מעודדים אותה, כי הזכות להורות היא זכות בסיסית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל גם לילד צריך לדאוג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, העניין הזה של רק לחשוב, להיות אנוכי כזה: אני לא רוצה להתחתן אבל רוצה את הילד כי זכותי להורות – אל תפגעי גם בילד שאת חושבת שאת צריכה לאהוב אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו יודעים שהיצר של האימהות אצל האימא, היצר של האישה שרוצה להיות אימא, זה יצר קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו המשכיות של החיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא אוהבים למות, אבל אנחנו יודעים שאנחנו הולכים למות, וזה שאנחנו רוצים שיהיו לנו ילדים, שיהיו לנו בנים, זה חלק מהיצר שאנחנו לא רוצים למות, כי אנחנו רוצים שמישהו ימשיך אותנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא צריכים לפגוע בזה שימשיך אותנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – לא נמצא.

יואל חסון: מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: לא תכננתי לעלות, אבל בגלל חבר הכנסת חאג' יחיא אני עולה.

יואל חסון: בזכותו.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חאג' יחיא, אני רוצה להגיד לך, כנראה לא נפגשת עם אותם ילדים שמחים, גם בגילים של גן, גם בגיל בית- –פר, כאלה שמעניקים להם מסגרת משפחתית, בהרבה מקרים אולי הרבה הרבה יותר טובה ממסגרת משפחתית טבעית של בעל ואישה.

מיקי לוי: יתרה מכך, יתרה מכך – יש הרבה מאוד – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: נפגשתי עם יתומים.

מיקי לוי: לצערי, יש נשים שלא מצאו בני זוג והן משפחה חד-הורית, אז אתה רוצה למנוע ממנה את הזכות הזאת להרות?

מיקי לוי: מה לגבי – אני מבין שבאוכלוסייה שאתה מייצג, הקהילה הלהט"בית אינה מקובלת עליכם.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד לך שאחד העוזרים שלי, דובר, הוא ובן זוגו הביאו ילד לעולם.

מיקי לוי: הם היו צריכים לנסוע עד נפאל כדי להביא את הילד, ואני רואה שם משפחה שמחה לחלוטין.

מיקי לוי: אני מכיר את הילד.

מיקי לוי: אני לא מבין על מה אתה מדבר.

מיקי לוי: הזכות להורות, הזכות לקיים משפחה ולתת מסגרת לילד – מסגרת חמה – הזכות הזאת היא זכות בסיסית, שהבית הזה אינו יכול להניף את השוט, לא הדתי ולא שום שוט אחר, אלא הצורך הטבעי שבצלמו נבראנו, וזו הזכות שמוענקת לכל אדם ואדם.

מיקי לוי: רצוי שנתעורר, ורצוי שנתקדם, ורצוי שנחשוב מחוץ לקופסה.

מיקי לוי: אחרת.

מיקי לוי: ואני מזמין אותך לפגוש את אותם ילדים שמחים.

מיקי לוי: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שגם – – –

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; חברת הכנסת זהבה גלאון – לא נמצאת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – לא נמצאת; מיכאל מלכיאלי – לא נמצא; חבר הכנסת אכרם חסון – לא נמצא; איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חברת הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת; חברת הכנסת מיכל בירן – לא נמצאת; חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא; חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת; חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – לא נמצא; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת יחיאל חילק בר, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אדוני, אני רק רוצה לדבר על חוק שקשור לסיפור של עוברים.

יחיאל חיליק בר: היום עסקתי בזה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גרמן, אולי תצטרפי אלי לחוק.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לדבר על העוברים המוקפאים.

יחיאל חיליק בר: יש בישראל היום בנק של עוברים מוקפאים שבו 200,000 עוברים מוקפאים.

יחיאל חיליק בר: הבנקים של העוברים עולים על גדותיהם; אין מה לעשות עם זה.

יחיאל חיליק בר: אלה בדרך כלל עוברים של זוגות שסיימו את הטיפולים.

יחיאל חיליק בר: היו צריכים עובר אחד, נשארו עוד שישה-שבעה, ולא יודעים מה לעשות אתם.

יחיאל חיליק בר: מה היום החוק אומר – או יותר נכון, מה התקנות אומרות?

יחיאל חיליק בר: יש בעצם שלוש אופציות לעוברים הללו: 1.

יחיאל חיליק בר: שימוש של ההורים הביולוגיים; 2.

יחיאל חיליק בר: השמדה של העוברים; 3.

יחיאל חיליק בר: תרומת העוברים למחקר בתאי גזע.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק שאנחנו עובדים עליה, ואני מקווה שתאושר ותעובד יחד עם משרד הבריאות והגורמים, היא לאפשר לתרום את העוברים הללו – בהסכמת הזוגות, כמובן, ומי שלא, אז לא, וזה ילך לאחת משלוש האופציות האחרות – כרגע בעיקר לאימהות יחידניות שרוצות להרות ואין להן האופציה הזאת.

יחיאל חיליק בר: היום כל האופציות ברפואה הפרטית, בדרך כלל, להשתלת עובר או להפריות וכו', הן אופציות שעולות המון המון המון כסף, ובדרך כלל ברפואה הפרטית, ורוב האנשים לא יכולים לשים ידם על העוברים הללו.

יחיאל חיליק בר: ההצעה שאני מציע היא שהסיפור הזה של מתן העוברים הללו מהעודפים – אם אפשר להגיד על דבר כזה "עודפים" – מאותו מאגר, מאותו בנק, יהיה במסגרת הרפואה הציבורית, ויינתן לאימהות יחידניות במסגרת הרפואה הציבורית כאופציה רביעית.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, אני רוצה לקחת את התקנות שקיימות היום ומדברות על שלוש האופציות – של השמדה, שימוש על ידי ההורים הביולוגיים או מחקר לתאי גזע – ולהוסיף אופציה רביעית: תרומה שלהם או מתן שלהם לאימהות יחידניות, ולעגן את כל הדבר הזה בחקיקה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהדבר הזה יהיה בשורה אמיתית להרבה נשים יחידניות בארץ שרוצות להביא עוד ילד וירצו לבחור באופציה הזאת במסגרת הרפואה הציבורית, ואם זה אכן מה שיהיה – ואני מקווה שחבר הכנסת דוד ביטן מהקואליציה יסייע לנו להעביר את זה – זה בהחלט יהיה בשורה גדולה, גם לכיס של אותן אימהות יחידניות, אבל בעיקר בעיקר לחלום שלהן להרות ולהביא ילד.

יחיאל חיליק בר: אז תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה לך, חיליק בר.

יואל חסון: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, אחרונת הדוברות.

יואל חסון: בבקשה, שלוש דקות.

סתיו שפיר: תודה, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: לפני שנה בערך השתתפתי בכנס בין-לאומי בארצות הברית בתמיכת ישראל, כנס שהיו שותפים לו הרבה מאוד חברי קונגרס מאמריקה, ובו דיברנו וניסינו לשכנע את הקהילה הבין-לאומית לתמוך, להתחבר ולקשור את הקשר העמוק עם מדינת ישראל.

סתיו שפיר: כל חברי הקונגרס שדיברו לפני ודיברו על ישראל היו שותפים להצגה של דבר אחד: כמה שבישראל היחס לקהילה הלהט"בית הוא שוויוני ומדהים ומשוחרר, אחר לחלוטין מכל מה שקורה במזרח התיכון, ובכלל, מדינת ישראל היא מהמובילה במערב של הקהילה, ולראיה – ראו את מצעדי הגאווה המפוארים שיש בתל אביב.

סתיו שפיר: מה אני אמורה להגיד כשאני שומעת את הדברים האלה?

סתיו שפיר: מה הייתי אמורה להגיד כשישבתי בכנס הזה וידעתי שהדברים שהם אומרים נשמעים מאוד מאוד טוב וגם עושים רושם טוב?

סתיו שפיר: גם ראש הממשלה לא פעם התפאר בסרטונים שלו – באנגלית – כמה שהיחס לקהילה הגאה הוא שוויוני ונפלא.

סתיו שפיר: מה אני אמורה לענות?

סתיו שפיר: הרי כולנו יודעים שזו בדיחה, ומה שקורה פה עכשיו זו בדיחה.

סתיו שפיר: חוק שהוגש ומועבר בכזאת דחיפות רק כדי לסכל בג"ץ שפסק הדין בו אמור לצאת ממש בכל רגע, בכל יום, בג"ץ חשוב ביותר; חוק שבתוכו יש איזושהי הבטחה סמויה שאולי הוא גם יכיל את הפונדקאות להורים להט"בים, אבל אולי ואולי ואולי – זה לא נמצא בתוך החוק.

סתיו שפיר: מה אנחנו אמורים להגיד כשבשנים האחרונות מדינת ישראל, במקום לצעוד קדימה, הולכת אחורה, במקום להתקדם ל-2017, מעבירה אותנו לתקופות שכבר היו אמורות לעבור מזמן?

סתיו שפיר: ההודעה שיצאה אתמול משרת המשפטים ושר הרווחה, ששוללת אימוץ להורים להט"בים – מה זה הדבר הזה?

סתיו שפיר: מי אתם שתקבעו בכלל אם הורים להט"בים הם הורים טובים או לא הורים טובים?

סתיו שפיר: אתם יודעים מה?

סתיו שפיר: אני מכירה גם כמה הורים סטרייטים שוואללה, לא היו הורים מי יודע מה – כן, כן, במשפחות שבהן יש גבר ואישה, אם ואב.

סתיו שפיר: אתם תקבעו שזוגות הומואים וזוגות לסביות לא יכולים לאמץ ילדים?

סתיו שפיר: שהם לא הורים טובים מספיק בשבילכם?

סתיו שפיר: מה זה הדבר הזה?

סתיו שפיר: יושב פה שר החינוך, שרוב הדיון יושב עם אוזניות ומנסה בכוונה שלא להקשיב לחברי הכנסת – אולי בגלל שהוא ראש המפלגה ההומופובית ביותר שיש בכנסת ישראל, שחבריה משתלחים בקהילה בזה אחר זה כל הזמן; אחד הכריז על עצמו כהומופוב מוצהר, הצעיד בהמות כנגד מצעד הגאווה.

סתיו שפיר: אחר כך, כשקורים אירועים חמורים ביותר, כמו הרצח של שירה בנקי במצעד הגאווה, אז אתה בא ומסביר שזה לא יכול להיות ככה, ומנסה להתחנף לקהילה ולהיראות כליברל גדול, אבל עכשיו אתה יושב פה ושותק.

סתיו שפיר: יושב ושותק, שם את האוזניות, מתעלם.

סתיו שפיר: לשר החינוך של מדינת ישראל אין מה להגיד בסוגיה שכל כך הרבה בני ובנות נוער מושפעים ממנה, בסוגיה שהעובדה שאנחנו עכשיו בכלל דנים בדבר הזה ושאין פה שוויון מלא היא שמובילה לגלי האלימות, למתקפות על להט"בים, שיכולים חלילה גם להביא לרצח הבא.

סתיו שפיר: מה זה הדבר הזה?

סתיו שפיר: תתבייש לך, שר החינוך.

סתיו שפיר: היה מצופה ממך לבוא היום ולעלות פה ולדאוג להרחבתו של החוק הזה.

סתיו שפיר: הורים להט"בים זכאים גם הם להיות הורים.

יואל חסון: תודה.

סתיו שפיר: הם יהיו הורים לא פחות טובים ממך, הורים לא פחות טובים מכל מי שיושב כאן.

סתיו שפיר: מדינת ישראל מזמן כבר הייתה צריכה לעשות את הצעדים האלה, והחושך הגדול שאנחנו רואים פה בהצעות החוק האלה, בהצהרות, בתשובות לבית-המשפט, הוא חושך שהיה צריך מזמן כבר לעזוב את המשכן הזה.

סתיו שפיר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: ההצבעה היא על – – –

סתיו שפיר: אולי שר החינוך רוצה להגיד משהו?

יואל חסון: הוא יתחבר לאוזנייה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת חוק לוועדה – 12

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 12 בעד, מתנגד אחד.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017, תועבר להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ד בתמוז התשע"ז, 18 ביולי 2017, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.