ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 252, 2017-07-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ז בתמוז התשע"ז – צום קל לאלה שצמים – 11 ביולי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 22), התשע"ז–2017; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 53), התשע"ז–2017; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: שלוש ההצעות הוחזרו מוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק המועצה לגיל הרך, התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת רועי פולקמן בנושא: שמירה על בטיחות משרתי המילואים בדרכם הביתה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, גברתי המזכירה, נזכה לראות שר תורן במליאה?

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים?

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נתחיל עם הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ברושי, תפתח היום אתה את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, בימים האחרונים אנחנו עדים למקרים רבים של התנהגות שאינה הולמת מצד מורים ואנשי חינוך – האירועים מגיעים לתקשורת, ולצערנו גם לבתי-המשפט – כולל פגיעות מיניות של מורים בילדות ודברים נוספים, כפי שמתואר בתקשורת.

איתן ברושי: הגשתי הצעת חוק ביום ראשון לוועדת שרים לחקיקה כדי לקדם את היכולת לתת מענה.

איתן ברושי: משרד החינוך עומד חסר אונים פעם אחר פעם.

איתן ברושי: אין לו תשובה איך מגיעים מורים, ומנהלים, לעמדות חשובות בלי שמגלים את הבעיות ואת החולשות.

איתן ברושי: הצעת החוק מפרטת שיטה שעוצבה על ידי פרופסורים – פרופסוריות, במקרה הזה – בעלי יכולת גבוהה בסמינרים למורים, כדי ליצור מצב שהסמכת מורה תהיה בצורה יותר רצינית, לא פחות מאשר כשבודקים התאמה של אנשים לתפקידים פחות רגישים.

איתן ברושי: הנה, שרת המשפטים פה.

איתן ברושי: היא יכולה להעיד שוועדת השרים לחקיקה ביקשה לדחות בחודש.

איתן ברושי: כלומר, אין לממשלה תשובה על המצוקה.

איתן ברושי: מורים ומנהלים נכשלים, וועדת שרים מציעה לדחות את הפתרון ולא מציעה פתרון אחר.

איתן ברושי: חברים, המציאות של הימים האחרונים במערכת החינוך מעידה על כשל מתמשך.

איתן ברושי: לא מונעים כניסת אנשים – לעתים חסרי אחריות או לעתים עם פגמים – לטיפול בדבר היקר מכול, בילדים במערכת החינוך.

איתן ברושי: צריך לעשות דבר, ואפשר לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הכנסת מציינת את יום האזרחים הוותיקים והאזרחיות הוותיקות.

מסעוד גנאים: ביום הזה אני רוצה לשלוח ברכה והערכה לכל מבוגר, לכל קשיש.

מסעוד גנאים: הם זקוקים מאתנו לכל חיבוק ולכל תמיכה.

מסעוד גנאים: בזמן האחרון, אדוני היושב-ראש, היינו עדים להתקפות ואלימות כלפי המבוגרים והמבוגרות והקשישים בבתי-אבות או בבתי-חולים סיעודיים וכו'.

מסעוד גנאים: עלינו לעשות הכול כדי לתת להם את ההגנה וכדי להעניש כל פושע שמשתמש באלימות נגד קשיש.

מסעוד גנאים: בחברה הערבית יש כמה מרכזי יום לקשישים ובתי-קשישים שפועלים בצורה טובה ומשרתים את הציבור של הקשישים, אבל בביקורי שם כולם מציינים כמה בעיות, ובהן הבעיה שהמבוגרים והקשישים הערבים סובלים ממנה, שלא את כל הקצבה שמגיעה להם הם מקבלים, וזה בגלל שבחברה הערבית רוב האדמות או הרכוש רשום גם בשם הקשיש הזה.

מסעוד גנאים: אני פועל עם חברי ועם אלה הפועלים בשטח כדי לנסות ולמצוא פתרון.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מי אתה, ג'ורג' סורוס?

ענת ברקו: דובר רבות במיליארדר היהודי.

ענת ברקו: האם מדובר במיליארדר יהודי בשירות האויב, שמחפש את חיבוקה של ישראל אבל תוך כדי זה מממן גופים החותרים לחיסולה כמדינה יהודית?

ענת ברקו: קצת על פועלו של האיש.

ענת ברקו: רוב עמותות השמאל הקיצוני זוכות למימונו של סורס, וביניהן שלום עכשיו, בצלם, שוברים שתיקה, יש דין, מחסום watch ועוד גופים רבים שפועלים נגד המדינה.

ענת ברקו: הוא הקים בעמאן את המשרד הערבי האזורי – אזרחים פלסטינים בישראל, המממן ארגונים בישראל כמו עדאלה.

ענת ברקו: סורוס עומד מאחורי הארגונים ג'יי סטריט והמרכז להבנת המזרח התיכון, אשר מנהלים קמפיין להחלשת הקשר בין היהודים במדינת ישראל ליהודי ארצות הברית.

ענת ברקו: הוא מממן את השדולה האיראנית NIAC לקידום ההתגרענות של איראן – ומה, מה רוצה איראן?

ענת ברקו: מצהירה על חיסולה של מדינת ישראל, אי-אפשר לפספס את זה.

ענת ברקו: ויש לו שם הרבה מאוד עסקים.

ענת ברקו: אי-אפשר לפרט את כל הארגונים שהוא עובד אתם, ואי-אפשר לומר שהוא רק פילנתרופ.

ענת ברקו: יש לו כנראה רווח רב מתוך הארגונים החתרניים שלו, גם נגד מדינות, וכולם עובדים בהשמצת ישראל.

ענת ברקו: הוא מימן את ועידת דרבן, פסטיבל השנאה נגד ישראל, ובכל מקום שהוא יכול לממן וללכלך על מדינת ישראל הוא עושה את זה בחפץ לב.

ענת ברקו: יש משהו כנראה בהיותו ניצול שואה, יהודי, שהוא כל כך שונא את המדינה.

ענת ברקו: יכול להיות שזה נובע מהעבר שלו, יכול להיות שזה נובע מרקע או מדברים אחרים, ולא לנו הפתרונים.

ענת ברקו: אבל האם על האדם הזה מדינת ישראל צריכה לסנגר?

ענת ברקו: ברור שצריך לצאת נגד כל מי שחשוד באנטישמיות, אבל סורוס הוא האנטישמיות לשמה, פי כמה וכמה מכל שלט חוצות כזה או אחר.

ענת ברקו: אנחנו לא נגן על התליינים שלנו.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, אמש נרצחה אישה כבת 50, ככל הנראה על ידי בן זוגה, שרק בשבוע שעבר הוגשה נגדו תלונה על אלימות.

רויטל סויד: היא מצטרפת ל-18 נשים שנרצחו מתחילת השנה.

רויטל סויד: כשאנחנו רואים את התופעה הכל-כך קשה הזאת של רצח נשים, אנחנו יודעים שאוזלת היד מגיעה גם מהמשטרה, גם מהרווחה, ומכל מיני מקומות.

רויטל סויד: אבל יש קרן אור אחת בכל הסיפור הזה, וקרן האור האחת היא המעונות לנשים מוכות.

רויטל סויד: וכאשר אנחנו שומעים שמעונות עומדים בחשש מפני סגירה – עמותת לא לאלימות, שעומדת בראשה רות רזניק, כלת פרס ישראל, נאלצת לסגור שני מעונות לאחר שהם גייסו 20 מיליון שקלים להקמתם, רק בגלל שהם לא יכולים להפעיל אותם – זו שערורייה, ואי-אפשר לתת לזה יד.

רויטל סויד: שר הרווחה הבטיח שהוא יתקצב את המעונות האלה בסכומים שיאפשרו להם את המשך קיומם.

רויטל סויד: ואנחנו לא מדברים פה על מותרות, אנחנו מדברים פה על בתים ומעונות שמצילים חיי נשים וילדים, ולמרות זאת זה לא נעשה.

רויטל סויד: כשהן פנו שוב, נאמר להן שהן יקבלו הלוואה שהיא בערך בשווי 10% מהסכום.

רויטל סויד: לכל מעון נדרשים בין 300,000 ל-800,000 שקלים בחודש.

רויטל סויד: היום הם מקבלים, כעלות אחזקה של אישה וילדיה – וכל ילדיה – כ-15,000 שקלים.

רויטל סויד: הם לא מצליחים בשום דרך וצורה שהיא להתקיים.

רויטל סויד: כמה נשים עוד יצטרכו להירצח פה במדינת ישראל ולשלם בחייהן עד שמישהו יבין שזה לא רק נושא שצריך לטפל בו, אלא לפחות, מה שכן עובד, להמשיך ולהעמיד את זה לשירות אותן נשים?

רויטל סויד: לכן, אני קוראת לכל חברי בבית הזה לא לאפשר את סגירת הבתים האלה.

רויטל סויד: שר הרווחה ומשרד הרווחה חייבים להעביר את מלוא התקציב שהתחייבו לו.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום י"ז בתמוז, ורובנו צמים לזכר היום שבו הובקעו חומות העיר ירושלים וגם לזכר היום שבו שבר משה רבנו את לוחות הברית בעקבות חטא העגל.

אורן אסף חזן: היום בתאריך הלועזי ב-1947, 70 שנה לאחור, גם יצאה אוניית המעפילים אקסודוס לדרכה.

אורן אסף חזן: היה הרבה על מה לדבר בדקה הזאת.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה לנצל את הדקה הזאת כדי לדבר על משהו ששמעתי בשעה האחרונה.

אורן אסף חזן: אתמול החליטו בעיריית בית שמש להוציא כלבים להורג.

אורן אסף חזן: כל כלב שיהיה משוטט ברחוב – ניתנה הוראה לירות בו באש חיה.

אורן אסף חזן: תגידו, אנשים החליקו על הראש?

אורן אסף חזן: מי שיורה היום בכלבים, מחר מסוגל לתת הוראה לתת ירי בבני אדם.

אורן אסף חזן: זה דבר לא נורמלי.

אורן אסף חזן: יותר חמור – הדבר נעשה בשיתוף עם משרד החקלאות.

אורן אסף חזן: אז נכון שאנחנו יהודים, ועל פי ההלכה אסור לסרס.

אורן אסף חזן: אבל הפתרון אסור שיהיה ירי חי בכלבים.

אורן אסף חזן: יש מצוקה, יש בעיה – אומרים שהכלבים תקפו לא מעט בני אדם – אבל בעולם כולו וגם כאן בישראל, במיוחד כאן בישראל, יודעים לתת פתרונות הומניים למצב הזה.

אורן אסף חזן: אני קורא מכאן לעיריית בית שמש לבטל את ההחלטה הברברית הזאת, המסוכנת הזאת; לחזור בה.

אורן אסף חזן: אם היא צריכה עזרה איך למצוא פתרון, אני מוכן לשבת וללמד אותה את הדרך, אבל לא משתמשים בנשק חם רק כיוון שלא יודעים איך להתנהל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, היום יום ישראל בריאה ללא עישון, המאבק בעישון, ואני משתף אתכם בעדות נגד העישון ששיתפה בה ד' אותנו ואת האגודה למלחמה בסרטן: שמונה שנים שאני מעשנת סיגריות, מתקופת הצבא ועד לפני כמה חודשים.

עבדאללה אבו מערוף: פתאום הבנתי שאני מעשנת כבר שמונה שנים; מכורה כבר שמונה שנים; עבד של הסיגריה.

עבדאללה אבו מערוף: אז נזכרתי שכאשר התחלתי לעשן לא חשבתי שאתמכר.

עבדאללה אבו מערוף: לא ידעתי עד כמה הניקוטין משעבד וממכר, ולא שמתי לב שהתמכרתי לסיגריות כמו לאהבה נואשת.

עבדאללה אבו מערוף: אז גם הבנתי שמישהו פה עבד עלי בעיניים.

עבדאללה אבו מערוף: החלטתי לעשות משהו, ומהר.

עבדאללה אבו מערוף: מי יעזור לי?

עבדאללה אבו מערוף: איך אפסיק לעשן אם אני נהנית מכל סיגריה וסיגריה?

עבדאללה אבו מערוף: רציתי לדעת באמת מה הנזק שנגרם לי ושעלול להיגרם לי אם אמשיך לעשן.

עבדאללה אבו מערוף: התחלתי לקרוא על הנושא, וקיבתי התהפכה.

עבדאללה אבו מערוף: מילים כמו: קמטים בשפתיים, שיניים צהובות, נפחת של הריאות, סרטן השחלות, סרטן הגרון, סרטן כיס השתן, סרטן הריאות – כולן סחררו אותי.

עבדאללה אבו מערוף: הכרחתי את עצמי להמשיך לקרוא, וזה לא היה קל.

עבדאללה אבו מערוף: שטפתי את מוחי במידע, קראתי והזדעזעתי.

עבדאללה אבו מערוף: ואז הבנתי שרימו אותי, סידרו אותי, ואני שיתפתי פעולה לאורך כל הדרך.

עבדאללה אבו מערוף: עכשיו ידעתי את כל מה שחברות הסיגריות מסתירות מלקוחותיהן, רק שזה נודע לי לאחר שמונה שנים, לצערי – שמונה שנים שבהן קניתי סיגריות באלפי שקלים, שזרמו לכיסן של חברות הסיגריות.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא חשוב.

עבדאללה אבו מערוף: החשוב הוא שבריאותי ניזוקה, לצערי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: אילו רק הייתי יודעת את כל זה לפני שמונה שנים, כשהתחלתי לעשן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול נאחל צום קל לאלה שצמים.

אכרם חסון: בחצי השנה האחרונה הגשתי אולי ארבע או חמש פעמים בקשה לדיון מהיר בנושא העיקולים של רישיונות הנהיגה.

אכרם חסון: כפי שאתה יודע, אדוני היושב-ראש, עבר חוק שאם מישהו חייב כספים, מעקלים לו את רישיון הנהיגה ולא מודיעים לו.

אכרם חסון: ברגע שהוא בא לחדש את הרישיון מודיעים לו שהוא לא יכול לחדש את הרישיון כי יש עיקול, ואם מודיעים לו אחרי שנתיים – הוא מאבד את הרישיון וחייב לעבור שוב תיאוריה וטסט מההתחלה.

אכרם חסון: אני מבקש דיון מהיר מסיבה אחת: כי אני לא ראיתי שיש חוק שמגביל, למשל, רישיון של מהנדס אם הוא חייב כסף, או שלוקחים את הרישיון לרופא אם הוא חייב כסף או לוקחים רישיון לכל בעל מקצוע, כמו פסיכולוג או אחר.

אכרם חסון: אני חושב שהצעת החוק שהייתה אז היא הצעה לא דמוקרטית ולא אנושית מכמה סיבות: קודם כול, יש אנשים שחיים מהרישיון – אם הוא נהג מונית או נהג משאית או שהוא נוסע בשליחויות, אז הרישיון הוא מקור הפרנסה שלו, ואם אנחנו לוקחים לו את הרישיון אז הוא מאבד את הכול.

אכרם חסון: מצד שני, אם אדם נמצא בבית וחס וחלילה קורה אסון, ולקחו לו את הרישיון בגלל החוב הזה, אז הוא לא יכול להסיע מישהו לבית-החולים.

אכרם חסון: אני חושב שנעשה עוול לאזרחי ישראל, לעשרות אלפי נהגים.

אכרם חסון: אנחנו חייבים שההצעה הזאת תעבור, ופעם אחת נביא לתיקון העוול הזה ונמצא סידור אחר, שמי שחייב – את הכספים שלו ישלם, אבל לא באמצעות רישיון הנהיגה.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, דבר לא יאומן: אתמול בסביבות השעה 11:00 פרצה שרפה במסעדה בעיר טירה שבמשולש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תחנת כיבוי אש נמצאת מעבר לכביש, בתחום בניין עיריית טירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשבעל המסעדה הזעיק את כיבוי האש הוא הופתע שניידות הגיעו מכפר סבא, אחרי שזה כבר היה מיותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה קורה עם תחנת כיבוי האש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: התברר כי תחנת הכיבוי בטירה והניידת שחונה בתחנת כיבוי האש, שתופסת מקום וסככה – כמעט שנתיים אין להן אישורים, ואין משרות לעובדים, ואין כוח אדם שיפעיל אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פשוט רכב עומד, חונה, תופס מקום, ואולי המשרד לביטחון הפנים היה צריך לשלם שנתיים חנייה שם.

יולי יואל אדלשטיין: המצבר גם הלך בינתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כל כך מצחיק, כי זה עצוב.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עיריית טירה החליטה להחזיר את הרכב הזה – אפשר לקרוא לו "רכב" כי זה כבר לא כיבוי – עד שלמשרד לביטחון פנים יהיו תקנים והוא ישלח אנשים שהם מומחים לכיבוי אש, ויתייחס לאנשים כמו שצריך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי היום יש אנשים שהם תושבי טירה ובאים ומתנדבים, ואלה שהתנדבו עזרו לכיבוי השרפה, אבל כשזה היה מאוחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברשותך, כבוד היושב-ראש, שני משפטים על יום העישון: אני פונה לכל האזרחים, אני אפנה במשפט בערבית, ואני אתרגם אותו לעברית: (אומר בערבית ומתרגם:) הוא מגעיל, הוא משחית את הגוף והוא עולה כסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לציין כאן את היום הבין-לאומי ללא עישון שאנחנו מציינים כאן בכנסת בשיתוף עם חברי הכנסת גרמן, גליק ודב חנין.

תמר זנדברג: עבדאללה אבו מערוף הצטרף אלינו, והקריא קודם עדות של מעשן, על הנזקים, ואני רוצה להצטרף ולעשות אותו הדבר.

תמר זנדברג: זה המקום להודות גם להסתדרות הרפואית וגם לאגודה למלחמה בסרטן, ששותפים אתנו, ויזמו את היום הזה.

תמר זנדברג: עדות של אברהם ארגז: לפני חמש שנים חליתי בסרטן מיתרי הקול, שהתפתח לסרטן ריאות.

תמר זנדברג: שנים של ניתוחים וטיפולים קשים.

תמר זנדברג: הייתי מרותק למיטה ולמכונות.

תמר זנדברג: לא הבראתי מהסרטן, אבל עם הזמן לימדתי אותו לחיות יחד אתי.

תמר זנדברג: התחלתי לעשן לפני שחגגתי 16.

תמר זנדברג: נסחפתי אחרי פרסומות משכנעות שמי שמעשן הוא גבר.

תמר זנדברג: התמכרתי מייד.

תמר זנדברג: שנים עישנתי.

תמר זנדברג: במספרה שלי ספגתי עשן מהלקוחות מסביב.

תמר זנדברג: היום כשאני רואה פרסומת לסיגריות אני כועס ולא מאמין: איך זה עדיין קורה?

תמר זנדברג: אתם, חברי הכנסת – הוא פונה אלינו – הייתם רוצים שהילדים והנכדים שלכם יעשנו?

תמר זנדברג: הפרסום מכניס את הטבק אליכם הביתה, ישר לסמארטפון ולמחשבים של הילדים.

תמר זנדברג: צריך להגן על הבית.

תמר זנדברג: היום אני עם חור בגרון וחייב להשתמש בתותב.

תמר זנדברג: בזכות פרידה, קלינאית התקשורת של האגודה למלחמה בסרטן, למדתי לדבר מחדש.

תמר זנדברג: יש לי קול מתכתי, שלצערי מפחיד ילדים וגורם גם למבוגרים לסובב את הראש.

תמר זנדברג: לכל מי ששואל אני אומר: זה רק מסיגריות.

תמר זנדברג: תראו את הסבל והמוות שהן גורמות.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: ראיתי כאן את שרת המשפטים.

יעל גרמן: אני מכבדת אותך, ואני מאוד מעוניינת שתשמעי את מה שיש לי לומר.

יעל גרמן: שרת המשפטים – –

יהודה גליק: שרת המשפטים.

יעל גרמן: – – אני מבקשת שתשמעי.

יעל גרמן: היום ציינו, כמו שאמרה חברתי תמר זנדברג, שיזמה את הכנס, יום ללא עישון.

יעל גרמן: בכל העולם כבר גילו, וגם כאן בארץ, שישנם שני אמצעים ברורים שמונעים את העישון, במיוחד אצל הילדים הצעירים.

יעל גרמן: א.

יעל גרמן: מניעת פרסום – לאסור בכל דרך שהיא פרסום לסיגריות; ב.

יעל גרמן: העלאת מיסוי.

יעל גרמן: ישנו עוד גורם אחד, והוא התמונות המפחידות על גבי חפיסות הסיגריות, שגם הן מונעות, בעיקר מהצעירים, להתחיל לעשן.

יעל גרמן: אנחנו מדברים על חיי אדם; אנחנו מדברים על כך שאנחנו מאבדים כל שנה 8,000 איש בגין עישון, ומתוכם 800 בגין עישון פסיבי.

יעל גרמן: אבל, אני מבקשת, יש לי הצעת חוק – ולכן פניתי אלייך, שרת המשפטים, כדי שתקשיבי – יש לי הצעת חוק שלמעשה היא העתק של הצעת חוק שקיימת גם בקנדה וגם בארצות הברית; הצעת חוק שמאפשרת לתבוע את חברות הסיגריות בגין הנזקים הבריאותיים וההוצאה על בריאות שנגרמה לאותם חולים שנפגעו בגלל העישון.

יעל גרמן: בקנדה ובארצות הברית הצליחו להוציא מחברות הסיגריות למעלה מ-300 מיליארד דולר בגין החוק הזה.

יעל גרמן: החוק הזה מוכן, הוא מתורגם לעברית, הוא מותאם למערכת החוקים שלנו.

יעל גרמן: אני כבר ישבתי עם האוצר, שכמובן בעד החוק.

יעל גרמן: אני זקוקה לתמיכתך ולתמיכת משרד המשפטים, וכמובן משרד הבריאות, כדי לקדם את החוק הזה, שיעשה מהפך ויביא למדינת ישראל עשרות מיליארדים שיאפשרו טיפול בחולים ומניעה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הכנסת ציינה עוד ימים חוץ מהעישון – גם את יום השפה הערבית ואת יום האזרחים הוותיקים.

יעקב מרגי: אנחנו בוועדת החינוך קיימנו דיון בנושא השפה הערבית וגם בעתיד – היום שאחרי של הספורטאים האולימפיים והספורטאים ההישגיים של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: היום גם י"ז בתמוז.

יעקב מרגי: לאחרונה יש קמפיין מתוזמר על המהלך המבורך של שר החינוך נפתלי בנט בסוגיית הזהות היהודית.

יעקב מרגי: קראו לזה הדתה, ואני קורא לזה מסע הפחדה.

יעקב מרגי: והייתי רוצה לעשות טסט קצר בקרב ילדי ישראל: בזמן שאנחנו דורשים מהם לדעת הרבה השכלה כללית, הרבה תחומים של עמים אחרים ותרבויות אחרות, כמה מהם יודעים מתי זה י"ז בתמוז – זה היום – מה קרה שם ולמה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהתשובות ידועות מראש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה.

יהודה גליק: אני רוצה לומר שבשבועיים האחרונים הרגשתי את המתיקות של חברי הכנסת מכל הבית במקרה האישי שלי – אשתי שוכבת כרגע ללא הכרה, עדיין בבית-החולים.

יהודה גליק: ובאמת, החיבוק שאני קיבלתי פה מכל חברי הכנסת – יש פה חברות אמיתית, וגיליתי את הפן האנושי של הרבה מאוד מחברי הכנסת, ואני מבקש בהזדמנות זו להודות לכולם על הדאגה ועל החיבוק והאכפתיות.

יהודה גליק: מעניין לעניין, אני מניח שכולכם שמעתם עכשיו ברדיו על הפיגוע הנורא שבו נהרגו 30 איש, ואנחנו כולנו שולחים את תנחומינו.

יהודה גליק: לא, הם לא נהרגו בפיגוע, רק בסיגריות, ולא רק היום – גם אתמול וגם מחר, וגם שלשום, וגם בשבוע הבא.

יהודה גליק: כל יום 30 איש מתים בישראל מסיגריות, ולנו לא אכפת.

יהודה גליק: ממשלת ישראל לא הכריזה על תוכנית, פרויקט לאומי; מדינת ישראל לא מוכנה לקדם איסור פרסום סיגריות.

יהודה גליק: מדובר במוצר שממכר.

יהודה גליק: מה התועלת שבו?

יהודה גליק: אין לו אפילו את התועלת של מכונית, שאתה אומר, אולי: תאונת דרכים לעומת התועלת שבו; אין בו את התועלת של הפלאפון, שאתה אומר: קרינה לעומת התועלת שאתה מקבל.

יהודה גליק: כל-כולו להרוג אותך, כל-כולו ממכר, ומגלגלים מיליארדים של שקלים רק על המימון של הפרסום – למעלה מ-60 מיליון שקל כל שנה.

יהודה גליק: מדינת ישראל חייבת לקדם – ובאמת, אני מברך את חברת הכנסת תמר זנדברג, שבשנה האחרונה עוסקים בזה בוועדה שלה.

יהודה גליק: שרת הבריאות לשעבר יעל גרמן, יחד עם דב חנין ואבו מערוף – כינסנו היום את היום בנושא הזה.

יהודה גליק: אסור שזה יהיה יום, חייבים מהרגע הזה.

יהודה גליק: כמו ששמענו שצה"ל הכריז שהוא יהיה נקי מסיגריות, כך מדינת ישראל, כמו מדינות אחרות – באוסטרליה זה כבר עבוד ובארצות הברית זה כבר עובד – מדינה ללא עישון.

יהודה גליק: אנחנו חייבים להתקדם למקום הזה, כי העישון זה מחלה – מחלת ילדים שהיא גם כואבת, גם ממכרת, גם מידבקת, גם מסכנת את הציבור שלא מעשן, וגם, לדאבוננו, סופנית.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בצירוף מקרים מאוד מעניין ציינו היום בכנסת יום של מאבק נגד איום מאוד מסוכן ויום שתיאר תקווה מאוד גדולה.

דב חנין: על האיום דיבר חבר הכנסת גליק.

דב חנין: סכנת המוות והפגיעה בבריאות מהעישון מחייבת את כולנו להיערכות אחרת.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין שאנחנו מדברים בשאלה שאיננה שאלה של בחירה אישית אלא היא קודם כול תופעה חברתית, תרבותית וכלכלית, ועם המנגנונים החברתיים, הכלכליים והתרבותיים האלה אנחנו צריכים להתמודד.

דב חנין: אבל היום ציינו גם יום שלטעמי שי בו תקווה גדולה – יום השפה הערבית.

דב חנין: ציינו אותו בדיונים בכל ועדות הכנסת ועוד מעט נציין אותו במליאה.

דב חנין: מבחינתי הוא יום של תקווה; הוא יום שבו אנחנו רואים ביחד איך אפשר לחיות אחרת בארץ הזאת בכבוד הדדי, בהיכרות הדדית, עם לימוד של שפה ותרבות מפוארת, שלמרבה הצער החברה שלנו מנוכרת אליה.

דב חנין: אנחנו מפסידים הרבה מהיחס שלנו לתרבות ולשפה הערבית.

דב חנין: זה לא פוגע רק באזרחים הערבים, במיעוט הלאומי הערבי בישראל; זה פוגע גם באזרחים היהודים, ברוב שנמצא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: נעשה הפסקה של דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לקדם כעת בברכה אורח נכבד המבקר היום במשכן הכנסת אשר מכבד אותנו כעת בנוכחותו, בראש משלחת פרלמנטרית ביציע האורחים, סגן יושב-ראש הפרלמנט של סין, מר שיאנגבה פינגצ'וֺ.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך הבא, אדוני הנכבד, לירושלים בירת ישראל המאוחדת, וברוך הבא אלינו למשכן הכנסת, לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בשנה זו אנו מציינים חצי יובל שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים של ישראל עם סין, וזוהי הזדמנות מצוינת עבורנו להוקיר את היחסים ההולכים ומתחזקים בין מדינותינו.

יולי יואל אדלשטיין: הקשר בינינו הולך ומתהדק ביתר שאת בשנים האחרונות, ואנו מייחסים לו חשיבות רבה.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל וסין הן שתיים מן המדינות המובילות בעולם בתחומי החקלאות, הביטחון, התרבות והמדע, ולשיתופי הפעולה בינינו יהיו השלכות מבורכות עבור העולם כולו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאמין כי המרחק הגיאוגרפי הרב בין המדינות מתקצר בזכות הקשרים הטובים שנרקמים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אנו בונים יחד גשרים איתנים שעליהם נוכל ללכת עוד שנים רבות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לך ולמדינתך, אדוני, על יחסכם החם לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת וחבריה אני מאחל לכם ביקור פורה ומוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים אתם בבואכם.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אנחנו נמשיך בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: נשארה לנו חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, קמנו היום בבוקר לשתי ידיעות מזעזעות על רצח שתי נשים במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אתמול מעל הדוכן אמרתי שנרצחו מתחילת השנה 16, ומישהו אמר לי: לא, 18.

עאידה תומא סלימאן: ואני התעקשתי שזה 16, כי אני עוקבת אחרי המצב.

עאידה תומא סלימאן: ולצערי הרב, כבר היום התברר שהגענו למספר 18.

עאידה תומא סלימאן: שתי נשים, אחת מהן בטוח התלוננה במשטרה על איומים על חייה ועל אלימות, ונשלחה הביתה.

עאידה תומא סלימאן: אותו בן זוג שרצח אותה היה במעצר ונשלח הביתה; נשלח כנראה כדי לרצוח אותה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאוזלת היד הזו, השאננות הזו בטיפול בנושא של אלימות נגד נשים היא כבר שערורייתית, ואפשר לקרוא לה רשלנות שגורמת להריגה.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לשתוק על זה; אנחנו כבר שבועיים מדברות על האפשרות שייסגרו שני מקלטי נשים במדינת ישראל, הרצח ממשיך וכלום לא קורה.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן לטפל בזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חשבתי שאגיע היום לכנסת בהרגשה יותר טובה, כי דווקא היום יש יום מיוחד לשפה הערבית, השפה שלי, שאני מרגישה אתה יותר מחוזקת, יכולה לדבר בה יותר בנוחות.

עאידה תומא סלימאן: אבל הידיעה הזאת העיקה על הכול.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין, שמביא את היום המיוחד זאת השנה השנייה, במיוחד באווירה של חקיקת חוק שיפגע במעמדה של השפה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום האזרחיות והאזרחים הוותיקים

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרנו, אנחנו מציינים היום שני ימים מיוחדים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון שבהם: ציון יום האזרחיות והאזרחים הוותיקים – הצעות לסדר-היום מס' 7226, 7519, 7524, 7571, 7572, 7587 ו-7588.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המילה "ותיק" היא בעצמה מילה ותיקה מאוד בשפה העברית.

יולי יואל אדלשטיין: אחת המשמעויות שלה היא נאמן.

יולי יואל אדלשטיין: אדם ותיק הוא אדם נאמן, אדם ישר, אדם שאפשר לסמוך עליו.

יולי יואל אדלשטיין: על האזרחים הוותיקים שלנו אנחנו יודעים שאפשר לסמוך.

יולי יואל אדלשטיין: הם אוצרים את ההיסטוריה והמסורת שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: הם אלו שמפיצים סביבם חוכמת חיים, המבוססת על ניסיון עשיר ומפוכח.

יולי יואל אדלשטיין: החברה שלנו נסמכת על הכתפיים הנאמנות שלהם ועל כן היא מצליחה לשגשג ולראות למרחקים.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל אנחנו מרבים להלל את החדשנות, וזה טוב; ההתקדמות האנושית מבוססת על היכולת לעדכן גרסה שוב ושוב במהירות הולכת וגוברת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל העולם לא שייך רק לצעירים, הוא שייך גם לאלו שהיו צעירים פעם והיום הם צעירים ברוחם.

יולי יואל אדלשטיין: המסורת היהודית תמיד חינכה לכיבוד הורים וזקנים.

יולי יואל אדלשטיין: היא חידשה את התובנה המוסרית כי לא הגבורה הגופנית ראויה לתהילה אלא קניין החוכמה.

יולי יואל אדלשטיין: אצלנו הזקן, זה ש"קנה חוכמה", הוא האיש שהוצב בראש הפירמידה החברתית.

יולי יואל אדלשטיין: מדינת ישראל היא אומנם מדינה צעירה אך מוטלת עליה האחריות לשמור על מעמד אזרחיה הוותיקים ולאפשר להם חיי כבוד ורווחה.

יולי יואל אדלשטיין: האחריות הזו צריכה להיות מתורגמת – והיא מתורגמת – להקלות ולסיוע כלכלי, אבל היא לא מסתיימת בכך: על כולנו מוטל לאמץ גישה עמוקה יותר כלפי האזרחים הוותיקים, גישה שמבוססת על תכונה נדירה אבל חשובה מאוד – ענווה.

יולי יואל אדלשטיין: מכל האזרחיות והאזרחים הוותיקים יש לכולנו הרבה מה ללמוד.

יולי יואל אדלשטיין: בהזדמנות הזאת אני רוצה להזכיר את חברנו אורי אורבך, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: לאורי יש זכויות רבות בתחומים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: אחד המרכזיים שבהם הוא הפעילות המבורכת שלו כשר לענייני אזרחים ותיקים.

יולי יואל אדלשטיין: אורי היה אמן אמיתי במזיגת יין ישן לכלים חדשים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא עשה את הבלתי-אפשרי והפך את הציבור של האזרחים הוותיקים לא רק למעוררי כבוד אלא גם למעוררי קנאה והשראה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שכולנו נדע להמשיך את הדרך המיוחדת הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה, ודאי, לכל אלה שיזמו הצעות לסדר-היום, והראשון שבהם הוא יושב-ראש השדולה, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אורן אסף חזן, יעקב פרי, טלי פלוסקוב, וכן הלאה לפי הרשימה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פה ביציע הצטרפו אלינו גם אחדים ממשתתפי היום המיוחד הזה שכינסנו היום בכנסת לרגל יום האזרחים הוותיקים והוותיקות.

נחמן שי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על שיתוף הפעולה והעזרה שקיבלנו היום מכל עובדי הכנסת.

נחמן שי: הצפנו את הבניין הזה ביותר מ-500 אזרחים ותיקים וותיקות.

נחמן שי: זה היה שיתוף פעולה יוצא מן הכלל, גם באירוע באודיטוריום וגם במרחבים פה.

נחמן שי: אני חושב שכולם יצאו מפה בהרגשה שהכנסת היא באמת הבית של עם ישראל, ומהיום – או כבר, ושוב ושוב – גם הבית של האזרחים הוותיקים והוותיקות.

נחמן שי: אני רוצה להודות גם לשותפי לשדולה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב ואיציק שמולי.

נחמן שי: לכולנו יש עוד כמה דברים לעסוק בהם היום, אבל אנחנו הקדשנו בסופו של דבר את כולו לדיונים רצופים בשבע ועדות של הכנסת.

נחמן שי: אני מודה לכל יושבי-ראש הוועדות האלה, שגם יושבים פה אתנו במליאה, על ששיבשו את עבודת הוועדות השוטפת לטובת האירוע המיוחד הזה, כל אחד בדרכו וכל אחד על פי נושאו.

נחמן שי: באמת זו הייתה הצדעה ללמעלה ממיליון אזרחים ואזרחיות ישראלים שנמנים עם קבוצת הגיל הזאת, אשר, כפי שאתם יודעים, הולכת וגדלה יותר מהר מכל קבוצה אחרת באוכלוסייה.

נחמן שי: אזרחים ואזרחיות מאריכים לחיות יותר מאשר הילודה, כך שהפירמידה, גם בארץ וגם בעולם כולו, מתהפכת והולכת.

נחמן שי: אני אומר לכם, רק לשם השוואה, באיזה סדרי גודל האוכלוסייה מתבגרת בעולם.

נחמן שי: ובכן, כיום שיעור בני ה-65 ומעלה הוא כ-8% – 608 מיליון איש.

נחמן שי: ב-2030 הוא יהיה 12%, ב-2050 – 16% ו-23% ב-2100, כלומר 2.55 מיליארד איש, בעוד – טוב, נוכל להיפגש אז, אדוני היושב-ראש, ולדון בעניין הזה – בעוד רק 73 שנים, זה כלום.

נחמן שי: 2.5 מיליארד איש.

נחמן שי: התופעה המבורכת הזאת חלה לא רק על אוכלוסיית העולם, היא כמובן חלה על אוכלוסיית ישראל, ואני צריך לציין שאנחנו אפילו רצים לפני המחנה כולו, והציבור הזה גדל והולך.

נחמן שי: התופעה הזאת יוצרת אתה גם התפתחויות שונות, לחצים שונים על מערכות חיים בישראל, אם זו המערכת הכספית-כלכלית שאנשים חיים בה ואמורים לקבל עזרה מהמדינה, אם זו מערכת הבריאות, מערכת הרווחה, המערכת העירונית.

נחמן שי: כל תחום ותחום במדינת ישראל נחשף פתאום לאיזשהו צורך חדש ולא יודע איך להיענות לו.

נחמן שי: ואז אנחנו מכבים שרפות, כדרכנו.

נחמן שי: חברתי טלי מובילה בוועדה שלה, ויפה הדבר, יחד אתנו, את הרעיון של תוכנית-אב לנושא כולו.

נחמן שי: לא יהיה אפשר יהיה לחמוק מכך.

נחמן שי: המדינה חייבת להיכנס למאמץ הגדול הזה ולעשות את העבודה, לא לטובתנו – אני יכול לדבר בלשון רבים – לא לטובתנו, אלא לטובת הדורות הבאים.

נחמן שי: עבודה כזאת, להכין אותה וגם ליישם אותה, זה יכול לקחת 20–30 שנה.

נחמן שי: אבל לא סביר שדור הביניים, וגם הילדים וגם הנכדים שלנו, שכבר נמצאים בסביבה, יגיעו לגיל הזה כשהמדינה לא ערוכה ומוכנה לטפל בהם.

נחמן שי: היום אנחנו רואים תופעות חמורות ביותר: עוני – אחד מתוך כל חמישה בשכבת הגיל הזאת – אנשים עניים, מתחת לקו העוני; בתי-האבות מתפוצצים מצד אחד, ומטפלים – חלקם, לא כולם – בצורה מוזנחת ומקוממת באזרחים הוותיקים; יש בעיות של אלימות במרחב הציבורי – פגיעות באנשים מבוגרים בסדרי גודל שונים – הרבה יותר מכל קבוצה אחרת.

נחמן שי: אני יכול לגעת עוד ועוד ולומר לכם שיש לפנינו מצוקה גדולה.

נחמן שי: החברה הישראלית לא יכולה לבגוד בהם, לא יכולה להפקיר אותם, לא יכולה להתנער מהם.

נחמן שי: זאת האחריות שלנו, גם כאזרחים ישראלים, גם כבני אדם.

נחמן שי: לא יכול להיות שנעצום את העיניים ונגיד: האנשים האלה אינם קיימים פה.

נחמן שי: ואני אומר לכם, להפך, צריך להתייחס היום אל הקבוצה הזאת, אל הציבור הגדול הזה, כאל נכס, תרומה, תוספת, ולתת להם את כל היחס והגישה המועדפים שמדינת ישראל חייבת לתת.

נחמן שי: כשאנחנו אומרים אזרחים ותיקים, זה לא מדויק; הביטוי צריך להיות אזרחים בכירים –senior citizens – זאת אומרת, אזרחים שהם בכירים, הם יותר גבוהים במעמד מאזרחים רגילים.

נחמן שי: אז בלי לסדר פה עכשיו מעמדות חדשים בחברה, זו משמעות הביטוי באנגלית.

נחמן שי: אני מאוד שמח שניתנה לנו היום ההזדמנות לקיים את היום הזה.

נחמן שי: אני חושב שהמאמץ התודעתי שהכנסת עושה בוועדות, במליאה, ביום המיוחד הזה, יביא בסופו של דבר לשינוי הגישה הכוללת.

נחמן שי: ומאחר שאנחנו עסוקים במערכת פוליטית, אני אומר לכולכם: אנחנו נפעיל לחץ על כל מפלגות ישראל, תהיה הפוליטיקה שלהם בענייני החוץ אשר תהיה; תהיה הפוליטיקה שלהם מול הפלסטינים אשר תהיה.

נחמן שי: בנושא הזה, של אזרחים ותיקים נדרוש מהם שורה של דרישות:

נחמן שי: מי שרוצה את הקולות שלנו, של מיליון ויותר אזרחים ואזרחיות, יצטרך לעמוד בדרישות האלה.

נחמן שי: את המסע הזה אנחנו נכין לקראת הבחירות הבאות.

נחמן שי: תודה רבה לך ותודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב פרי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברתי היקרה השרה שקד, חברי וחברותי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני רוצה להתחיל דווקא מהסוף, מהדברים שאמר נחמן.

אורן אסף חזן: הוא אמר שיש היום מיליון, 1.2 מיליון אזרחים ותיקים במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל על זה הפוך.

אורן אסף חזן: כולנו בשלב כזה או אחר בחיים נהיה אזרחים ותיקים, ולכן, המחשבה – מי שהיום לא מבין שהיום אולי קל לו, נוח לו כשהוא קם בבוקר והולך לעבודה, כשהוא פותח את המקרר להכין ארוחת ערב, כשהוא יוצא בערב לסרט; הוא מסתכל על אנשים מרחוק משל הם היו חייזרים אפילו, ולא מבין שבעוד יום-יומיים – תאמינו לי, החיים בצ'יק עוברים – הוא גם יהיה באותו מקום, הוא פשוט מאבד את עצמו לדעת.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם שהרבה פעמים אני רואה אנשים על מסכי הטלוויזיה, או כאשר מקלט הרדיו פתוח, והם שומעים את השיר "אל תשליכני לעת זקנה", והם מחייכים, והם מתרגשים.

אורן אסף חזן: רק מה, הרגע הזה הוא רגעי לחלוטין; הוא נגמר שנייה אחרי שהשיר נגמר.

אורן אסף חזן: לצערי, אנחנו רואים את זה בהתנהלות היומיומית שלנו כאן בכנסת.

אורן אסף חזן: הרבה פעמים אנחנו רואים כתבה שמספרת על התעללות, לצערי, או על קשיים בחיי היום-יום, על הבדידות.

אורן אסף חזן: רבותי, הבדידות היא אחד האויבים הקשים מכול: אדם מגיע לביתו, יושב בין ארבעה קירות, אין מי שבא, אין מי שמבקר, אין טלפון שמצלצל.

אורן אסף חזן: הקושי הוא דבר שאי-אפשר אפילו להסביר אותו במילים, לא משנה כמה הנאום שלי יהיה ארוך.

אורן אסף חזן: הם – וגם כאן רואים את זה – כואבים, צועקים, נואמים, כותבים איזה פוסט בפייסבוק, אבל דה פקטו, בפועל, כמעט לא עושים שום דבר.

אורן אסף חזן: ולמה כמעט לא עושים שום דבר?

אורן אסף חזן: כי העניין הזה פשוט רחוק מהעין, וגם רחוק מהלב.

אורן אסף חזן: אני יכול רק למצוא את עצמי כאן, בתור מי שמייצג את הדור הצעיר, פעם ראשונה מבקש סליחה; מבקש סליחה ממי שנתנו את הכול כדי שהמדינה הזאת תקום על הרגליים, תתקיים.

אורן אסף חזן: אני לא מדבר רק ברמה האידיאולוגית, על אלה שחירפו נפשם, על אלה ששפכו דמם כדי שאנחנו נוכל להתקיים פה; להפך, דווקא ברמה החברתית עלינו, כחברה שדוגלת בערכים של אהבה, אחווה, רעות, שלום – הם אלה שעשו את הכול כדי שאנחנו נוכל להיות פה, והיום אנחנו, לצערי, לא מחזירים להם מספיק.

אורן אסף חזן: ובאופן אבסורדי, אנחנו לא מחזירים לעצמנו.

אורן אסף חזן: אז קודם כול, אני יכול להתנצל, אבל לצד ההתנצלות הזאת אני גם יכול להבטיח: בשנה שחלפה העברנו כמה חוקים שקשורים דווקא לאנשים שביום-יום אין מי שייצג אותם בכנסת, אין מי שיעשה להם לובי, אין מי שיזעק את זעקתם.

אורן אסף חזן: העברנו למשל את חוק המאבט

אורן אסף חזן: חים – חוק שהגשתי כבר בתחילת דרכי.

אורן אסף חזן: מאיפה בא החוק?

אורן אסף חזן: חבר הכנסת מלכיאלי, מאיפה הוא בא?

אורן אסף חזן: כמוני כמוך, יצא לנו לעבור ברחוב ולראות אדם שבקלות הוא יכול להיות הסבא שלנו, או הסבתא שלנו, עומדים בקושי תחת השמש, או לעתים תחת גשם עם איזו מצחייה קטנה מעל ראשם, ואיזה מקרר קטן, שלא לומר צידנית, כאשר הם שומרים על בית-הספר, על הקניון, על החניון, על אתר בנייה.

אורן אסף חזן: לאף אחד לא היה אכפת מהם; לא רק שהם היו שקופים, הם לא היו קיימים בכלל.

אורן אסף חזן: אז העברנו את החוק שקובע שיש לתת להם תנאים הולמים, המינימום של המינימום: עמדת שמירה מסודרת ומוסדרת כדי שהם יוכלו לסיים את היום שלהם ולהביא פרנסה הביתה, ולשמח את הנכדים, אם יש כאלה, בכבוד.

אורן אסף חזן: וזה המעט שאנחנו יכולים לעשות.

אורן אסף חזן: אני רוצה לומר תודה לכל אלה – יש יאמרו ותיקים, ואיך אמר את זה חבר הכנסת נחמן שי?

אורן אסף חזן: הם צריכים להיות בכירים.

אורן אסף חזן: אני רוצה לומר להם תודה, אדוני היושב-ראש, כי לולא המאבק היומיומי שלהם אנחנו לא היינו יכולים להיות פה ולנהל את המדינה.

אורן אסף חזן: אני רוצה לנצל את הדקה האחרונה שניתנה לי, ברשותכם, לנושא נוסף.

אורן אסף חזן: היום צוין בכנסת יום השפה הערבית.

אורן אסף חזן: לשמחתי, אחרי שנה וחצי, בשעה טובה, אפשר לומר שהתקדמנו עוד שלב.

אורן אסף חזן: הצעת החוק שלי ללימוד השפה הערבית בישראל בבתי-הספר החל מגיל צעיר הגיעה היום להכנה לקריאה ראשונה לוועדת החינוך.

אורן אסף חזן: יש לומר תודה רבה גם ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי.

אורן אסף חזן: אני מקווה מאוד – הסיכום שהגענו אליו עם משרד החינוך הוא שהם יבנו איזשהו נוסח שיהיה מוסכם, שלא יפגע בהם ברמה הפדגוגית אבל יביא בשורה שקובעת דבר פשוט: כל אזרח במדינת ישראל, בין שהוא יהודי שצריך ללמוד את השפה הערבית, ובין שהוא ערבי שחייב לדעת עברית כדי להרגיש חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, יזכה לקבל את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: אנחנו מקדמים את זה בחקיקה מסיבה פשוטה מאוד – שאולי היום זה הרצון של השר בנט ללמד את השפה הערבית המדוברת, אבל מחר יכול לקום פה שר אחר שיחליט שהשפה הזאת היא מוקצה, ולכן החקיקה חשובה.

אורן אסף חזן: בשניות האחרונות לנאום אני אגיד לשרה לשוויון חברתי ואזרחים ותיקים, השרה גילה גמליאל, שעושה לילות כימים למען האזרחים הוותיקים: אנחנו כאן לרשותך, וביחד אנחנו לרשותם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יעקב פרי: תודה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אזרחיות ואזרחים ותיקים ונכבדים, היום מציינת הכנסת את יום האזרחיות והאזרחים הוותיקים, אלה שהקימו במו ידיהם את מדינת ישראל, ביססו את כלכלתה ועיצבו את המארג החברתי המאפיין אותה.

יעקב פרי: אותם אזרחים ואזרחיות ראויים לכל הוקרה וכבוד על פועלם ומרצם.

יעקב פרי: ממשלת ישראל קיבלה על עצמה, בכמה החלטות ממשלה שונות, להיערך למצב של הזדקנות האוכלוסייה, אך נראה כי אין יד מכוונת אחת, ובמקום לראות את התמונה הכוללת, כל גורם ממשלתי רלוונטי עושה לביתו שלו.

יעקב פרי: נוכח העלייה בתוחלת החיים והזדקנות האוכלוסייה, המצב רק יחריף, על כן חייבת המדינה לעשות סוויץ' ולעסוק במציאת פתרונות הולמים יומם וליל.

יעקב פרי: יש מקום ויש הצדקה להכין וליישם תוכנית-אב לאומית לטיפול באזרחים הוותיקים, כזאת שתכיל את מכלול האספקטים הכרוכים בכך, מטיפול בגירעון האקטוארי של הביטוח הלאומי ועד עובדי הסיעוד והכנת תוכנית מתאר ארצית אשר תחייב עיריות להקים בתי-אבות ודיור מוגן.

יעקב פרי: הנתונים הקיימים בהקשר זה מדאיגים בכל היבט.

יעקב פרי: כבר היום קיים מחסור חמור בבתי-אבות ומוסדות סיעודיים, וכידוע, יש מחסור חריף בכוח אדם לטיפול באוכלוסייה הוותיקה, והסיעודית בפרט.

יעקב פרי: לצד עובדות אלו גם הנתונים המדאיגים על השינויים הדמוגרפיים מעלים חששות כבדים, שכן הם בוודאי ישפיעו על הכנסות המדינה וכלכלתה.

יעקב פרי: חובה על מדינת ישראל להתמודד ולהכין את הקרקע לעתיד ודאי זה, אשר אינו רחוק מאתנו.

יעקב פרי: אני קורא מכאן לממשלה הזאת ולממשלות שיגיעו אחריה: יש למצב – – –

יולי יואל אדלשטיין: ח"כינו הנחמדים וגברתי השרה, הדובר הפסיק את דבריו מכיוון שאתם מפריעים לו.

דוד ביטן: באמת?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יעקב פרי: כן, ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: אכן כך.

יעקב פרי: אני קורא מכאן לממשלה הזאת ולממשלות שיגיעו אחריה: יש להציב את נושא מוכנות המדינה להזדקנות האוכלוסייה בראש סדר העדיפויות.

יעקב פרי: רק כך תקבל האוכלוסייה הוותיקה את המענה הראוי לצרכיה; רק כך כלכלת ישראל תגבר על הקשיים הכלכליים הצפויים נוכח העלייה בתוחלת החיים.

יעקב פרי: עם זאת, אל לו למענה לאוכלוסייה הוותיקה להיות רק צופה פני עתיד.

יעקב פרי: תוכניות אלה חייבות להיעשות, אך חייבים, פשוט חייבים, לתת גם מענה מיידי למצוקות הקיימות כבר היום.

יעקב פרי: מדי שבוע כמעט אנו שומעים על העוולות שאליהן נחשפים הקשישים במישור הביורוקרטי, שבו הם ניצבים מול מחסומים, ובמישור הטיפולי, שבו חשופים קשישים להתנהגות ברוטלית ואלימה של מטפלים סיעודיים, מפלצות ללא רחמים.

יעקב פרי: עם מתן הכבוד הראוי להפרטה, למדינה אסור להתנער ממחויבויותיה לאזרחים הוותיקים שיישבו את ארץ אבותינו.

יעקב פרי: כלכלת ישראל חשובה, אך הערכים שעליהם מושתתת המדינה חשובים לא פחות.

יעקב פרי: נראה כי חלק מהערכים האלה אבדו לנו.

יעקב פרי: אנו שומעים רבות משפטים מהדהדים, כותרות: "אל תשליכני לעת זקנה", "והדרת פני זקן".

יעקב פרי: משפטים גדולים והגדרות לא יקדמו אותנו ואת האזרחים הוותיקים; רק מעשים, תקציבים, חקיקה מתאימה וממשלות שמחויבות לפתרונות, שמחויבות לתת מענה לצרכים המהותיים והבסיסיים שמעניקה מדינה יהודית מתוקנת – הם שיביאו לשינוי.

יעקב פרי: המילים "זקן" ו"זקנה", כפי שכבר אמר כבוד יושב-ראש הכנסת בדברי הפתיחה שלו, אינן מילים גסות.

יעקב פרי: בספר איוב – ואני מצטט – כתוב: "בִּישישים חֹכמה ואֹרך ימים תבונה".

יעקב פרי: חברותי וחברי חברי הכנסת, זוהי חובתנו המוסרית והערכית לטפל בבוגרי שבטנו.

יעקב פרי: זוהי חובתה של הכנסת לעסוק השכם והערב במענה הנדרש עבור הקשישים מכלל המגזרים.

יעקב פרי: זוהי חובתה של הכנסת לדרוש מהממשלה לנקוט את הפעולות הנדרשות להקלה על אחת מהאוכלוסיות החלשות אך החשובות ביותר.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בידיעה מרעישה: כל מי שיושב כאן – כך אני מקווה, לפחות – בסופו של דבר יהפוך להיות קשיש.

יולי יואל אדלשטיין: גם גישה אופטימית, אבל – – –

יעקב פרי: לא, לא יכול להיות.

טלי פלוסקוב: בגלל זה אמרתי שאני מקווה.

שלי יחימוביץ': דברי בשם עצמך.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: הזקנה – מה לעשות, חברים?

טלי פלוסקוב: מגיעה בסוף לכולם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לפתוח בכמה נתונים פשוטים, כדי לסבר לכם את האוזן על מה שמצפה לנו.

טלי פלוסקוב: בואו נדבר בשפת המספרים: בסוף שנת 2015 אוכלוסיית בני ה-65 פלוס מנתה 919,500 איש, כפי שציין חברי נחמן שי – 11%; עד שנת 2035 אוכלוסיית בני ה-65 פלוס אמורה לגדול ל-1,660,000 איש – 14.6%; היום בישראל גרים 408,700 אנשים מעל גיל 75, 117,700 אנשים מעל גיל 80, והכי חשוב – כ־3,100 איש מעל גיל 100; מאז שנת 1955 גדלה אוכלוסיית המדינה פי 4.6 ואוכלוסיית בני ה-65, לעומת זה – פי 10.6.

טלי פלוסקוב: כתוצאה מהשינוי הדמוגרפי המהיר הזה גוברים האתגרים, הצרכים והבעיות הייחודיות לאוכלוסייה זו.

טלי פלוסקוב: אני, מתוקף תפקידי כיושבת-ראש ועדת המשנה לעניין האזרחים הוותיקים בכנסת, נפגשת עם הקשישים מדי שבוע ורואה קשישים מאושרים, שרים, רוקדים, לומדים, ולצד זה גם שומעת את הצרות שלהם, רואה את העוני ואת תנאי המחיה הירודים של רבים מהם.

טלי פלוסקוב: אחת הבעיות הקשות שחלק מהקשישים מתמודד אתן היא בעיית הדיור.

טלי פלוסקוב: בעיה זו נוגעת במיוחד לקשישים העולים.

טלי פלוסקוב: בסקר שבוצע על ידי מכון ברוקדייל נמצא שרק ל-40% מהעולים הקשישים יש דירה בבעלותם – זאת, בהשוואה ל-85% מהקשישים שאינם עולים.

טלי פלוסקוב: הבעיה היא שאין כיום תוכנית לפתרון משבר הדיור הציבורי לקשישים.

טלי פלוסקוב: המצב הזה הוא תוצאה של התנהלות בלתי אחראית של ממשלות העבר.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שבמדינת ישראל, מדינת העם היהודי, יש ניצולי שואה שמחכים כבר 20 שנה לקורת גג מהמדינה.

טלי פלוסקוב: בעיה אחרת, המהווה קושי גדול עבור הקשישים, היא הבדידות.

טלי פלוסקוב: לפי נתוני הסקר החברתי של הלמ"ס משנת 2014, 37% מבני ה-65 פלוס מרגישים בדידות לעתים קרובות, ובגיל 75 ומעלה זה כבר מגיע ל-42% מהקשישים.

טלי פלוסקוב: תחושת הבדידות עולה עם ההזדקנות עקב הירידה במצב הבריאות והתפקוד האישי, כמובן, אובדן של בני זוג והצטמצמות הפעילות והקשרים החברתיים.

טלי פלוסקוב: למי שטרם הספיק להבין: הבדידות, חברים יקרים שלי – הבדידות הורגת.

טלי פלוסקוב: ומה לגבי ניצולי שואה?

טלי פלוסקוב: בישראל יש היום כ-200,000 ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: ניצולי השואה סובלים מבעיות ייחודיות שהן תולדה ישירה של השואה, בעיות המלוות אותם יום וליל, מפרות את שלוותם ומתעצמות עם השנים.

טלי פלוסקוב: מדובר בבעיות פיזיות, בריאותיות, מצוקות נפשיות או חרדות, והגרוע מכול – בדידות והיעדר רשתות תמיכה משפחתיות וחברתיות.

טלי פלוסקוב: כמו כן, רבים מהם אף אינם מסוגלים למצות את זכויותיהם בשל קשיי שפה, ביורוקרטיה ומצוקות בריאותיות ונפשיות.

טלי פלוסקוב: בישראל יש עמותות וארגוני זכויות לניצולי שואה שמטרתם לסייע לאותם ניצולי שואה ולקדם את רווחתם.

טלי פלוסקוב: עלינו לסייע ולתמוך בכל אותם ארגונים, אשר מגיעים לכל קשיש וקשיש, דואגים לכל מחסורו ומסייעים לו להתגבר על הביורוקרטיה ולמצות את הזכויות המגיעות לו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות גם למרכז הארגונים וגם לארגון חזית הכבוד, שנמצאים אתנו היום, על העבודה הנפלאה שאתם עושים לטובת ניצולי השואה, וברוב המקרים בהתנדבות מלאה, ללא שום תמיכה מצד הממשלה.

טלי פלוסקוב: לשמחתי, אחרי שנים של הזנחה, בקדנציה הנוכחית של הכנסת, הצלחנו להביא גם כמה הישגים משמעותיים לטובת ציבור הקשישים בישראל.

טלי פלוסקוב: מצטערת.

טלי פלוסקוב: אני אנסה לצמצם.

טלי פלוסקוב: אני רואה שחמש הדקות עברו יותר מדי מהר.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד הרבה מה לעשות.

טלי פלוסקוב: עד עכשיו עבדנו בשיטת כיבוי שרפות, רבותי.

טלי פלוסקוב: עולה בעיה – מנסים לפתור אותה, לפעמים מצליחים ולפעמים לא.

טלי פלוסקוב: הרבה פעמים הפתרונות המוצעים הם זמניים בלבד.

טלי פלוסקוב: מכאן, רבותי, כולנו מבינים: אי-אפשר להמשיך בדרך הזאת.

טלי פלוסקוב: קודם כול ולפני הכול יש לבנות תוכנית-אב לאומית לטיפול בקשישים – תוכנית כוללת, שתבטיח קיום בכבוד לאוכלוסייה המבוגרת בישראל בכל תחומי החיים; תוכנית שתדאג לכך שאריכות החיים ההולכת וגדלה במהירות תלווה באיכות חיים טובה; תוכנית שתביא לשינוי בהתייחסות לאזרחים הוותיקים, כך שיראו בהם נכס של מדינת ישראל ולא נטל למשק ולחברה.

טלי פלוסקוב: כן, רבותי, קשישים הם לא נטל.

טלי פלוסקוב: קשישים הם נכס של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אני מנסה לראות מה בכל אופן אני חייבת להגיד לפני שאני מסיימת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לפנות לכל מי שיושב כאן

טלי פלוסקוב: באולם ולכל שרי הממשלה: חשוב מאוד להבין שאם לא נטפל בקשישים, אנחנו עומדים בפני אחד המשברים החברתיים החמורים שידענו בחברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: כדי למנוע את זה עלינו לקדם תוכנית-אב לאומית לטיפול בקשישים, שתכלול את כלל משרדי הממשלה תחת גוף אחד.

טלי פלוסקוב: אדוני ראש הממשלה, זה צריך להיות בטיפול של משרדך.

טלי פלוסקוב: אם לא נתעורר היום ונתחיל לתכנן את הטיפול באוכלוסייה הוותיקה, מי שייפגע מכך היום הם ההורים שלנו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

טלי פלוסקוב: – – והבאים בתור יהיו אנחנו.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: באמת תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות, חברת הכנסת פלוסקוב, בשורה קטנה ביום כזה: שמעתי שסוף-סוף נחתם הסכם בין ממשלת ישראל לממשלת רוסיה, וכ-50,000 קשישים יזכו בפנסיות.

יולי יואל אדלשטיין: אז לפחות משהו משמח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: חברי חברי הכנסת, היום הכנסת מציינת שני ימים: יום אחד זה לציון יום האזרחים והאזרחיות הוותיקים, והיום השני זה יום השפה הערבית.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שיש קשר בין הדברים.

מיכאל מלכיאלי: אפתח בסיפור ששמעתי בילדותי – אני חושב שזה סיפור שממצה את הכבוד שיש לנו לזולת: פעם איזה ילד הולך ברחוב ורואה את הסבא שלו זרוק על הרצפה, אוסף נדבות, בגדים קרועים, ביום של חורף.

מיכאל מלכיאלי: אז הבן בא הביתה ואומר לאבא שלו: אבא, ראיתי את סבא נמצא בפינת הרחוב, וככה, אוסף כסף, אוסף נדבות; יום קר, אולי נזמין את סבא הביתה?

מיכאל מלכיאלי: אז האבא אומר לבן – האבא עסוק כולו, עומס של עבודה: תקשיב, בעליית הגג יש מעיל.

מיכאל מלכיאלי: קח את המעיל, לך תביא לסבא, שיהיה לו חם.

מיכאל מלכיאלי: הבן אומר לאבא: בסדר.

מיכאל מלכיאלי: עולה למזווה, לוקח את המעיל, לוקח מספריים, מתחיל לחתוך אותו.

מיכאל מלכיאלי: האבא אומר לבן שלו: תגיד לי, בשביל מה אתה חותך את המעיל?

מיכאל מלכיאלי: אומר לו: אבא, חצי מעיל אני משאיר לך, כשאתה תהיה זקן.

מיכאל מלכיאלי: המצווה הזאת של "והדרת פני זקן" התחילה כמצווה אלוהית.

מיכאל מלכיאלי: כבר בספר התורה מוזכרת החובה שיש לנו לכבד את הזקן.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני חושב שהמקום של כנסת ישראל בכיבוד של הזקן הוא לא רק באמירות.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו פוגשים אין-סוף חוקים – שלצערנו מתקדמים בהליך מאוד מאוד אטי – שתפקידם חוקים זו גמישות של הביורוקרטיה דווקא לאותם קשישים, דווקא לאותם אנשים, שמאוד מאוד קשה להם להתרגל לכל הקדמה החדשה.

מיכאל מלכיאלי: אספר לך, אדוני היושב-ראש, על הצעת חוק שאני מקדם בימים האלה: היא הגיעה אלי מאדם קשיש שקנה באחת מרשתות הסלולר חבילה של דיבורית, ב-30 שקל לחודש.

מיכאל מלכיאלי: חודש אחד, כשהוא פותח את החשבון בנק שלו, הוא מגלה 300 שקל.

מיכאל מלכיאלי: אז כמובן, הוא בטוח שיש טעות, אין סיבה שייקחו יותר.

מיכאל מלכיאלי: הוא מרים טלפון לחברת הסלולר ואומרים לו: לפני 18 חודשים חתמת, כשקנית את החבילה, שהחבילה תקפה ל-18 חודשים, ובעוד 18 חודשים זו חבילה אחרת.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר להם: כן, אבל לא ידעתי, זה חוזה שחתמתי מזמן.

מיכאל מלכיאלי: אז אומרת לו אותה חברת סלולר: נכון, אבל שלחנו לך מכתב שבעוד חודש מסתיימת התוכנית.

מיכאל מלכיאלי: אז הוא אומר לחברת הסלולר: אבל אני לא יודע, אני לא מצליח לקרוא.

מיכאל מלכיאלי: אז הם אומרים לו: כן, גם שלחנו לך את זה בסמ"ס.

מיכאל מלכיאלי: אז הוא אומר: אבל אני לא מסתדר עם הפלאפון; הבן שלו קנה לו איזה פלאפון מאוד יקר, שאבא שלו יוכל להתעסק, אבל הוא מצליח להסתדר – הוא בקושי מצליח להרים טלפון.

מיכאל מלכיאלי: הוא היה צריך לשלם 300 שקל.

מיכאל מלכיאלי: ואני מקדם עכשיו הצעת חוק, בגלל אותו סיפור, שחברות הסלולר יהיו חייבות – בעיקר לקשישים, אבל לא רק: אתה הולך להעלות לו את החבילה, והוא לא זוכר את מה שהוא חתם עליו לפני 18 חודש.

מיכאל מלכיאלי: תרים טלפון לאותו בן אדם – לדבר כולם יודעים – ותגיד לו: תקשיב, תדע לך, בעוד חודש החבילה שלך הולכת להסתיים.

מיכאל מלכיאלי: ואיך זה קשור ליום השפה הערבית?

מיכאל מלכיאלי: הייתי היום בדיון בוועדת העבודה והרווחה.

מיכאל מלכיאלי: פונים אנשים, ערבים שלא מצליחים לדבר עברית, ומגיעים לביטוח הלאומי – יש זכויות בביטוח הלאומי כמו שיש חובות – והביטוח הלאומי שולח להם מכתבים שהם לא מצליחים לקרוא.

מיכאל מלכיאלי: גם יהודים לא יודעים בהכרח לקרוא את זה, ובוודאי ערבים.

מיכאל מלכיאלי: ושולחים להם כל מיני מיילים עם תביעות שהם יכולים ליהנות מהן, והם לא מצליחים להגיע לזה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו בוועדה דרשנו מהביטוח הלאומי שכל נייר שהם מוציאים יהיה חייב להיות מתורגם ליהודים ולערבים, בעברית ובערבית ביחד, אני חושב שדווקא לאותם אנשים.

מיכאל מלכיאלי: אין לי ספק שהדור הערבי הצעיר כבר רובו הגדול יודע לדבר עברית, ויודע גם לקרוא עברית.

מיכאל מלכיאלי: הקשישים שבהם, מסתבר שפחות יודעים.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני חושב שחלק מהמחויבות שלנו לדאוג לקשיש זה בפישוט של הביורוקרטיה.

מיכאל מלכיאלי: הם לא עומדים בקצב של הקדמה שלנו – לתת להם בקצב שלהם, בהבנה שלהם, את כל המידע.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת דב חנין, ואז נשמע את התשובה של השרה לשוויון חברתי חברת הכנסת גילה גמליאל.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, קודם כול ברכות.

אילן גילאון: זו באמת הודעה מאוד משמחת על ההסכם עם ממשלת רוסיה לגבי הפיצויים.

אילן גילאון: זו החלטה משמעותית.

אילן גילאון: תודות – דוד ביטן, אני מבקש ממך – תודות לחברים שלי, ראשי השדולה, לטלי פלוסקוב ולנחמן שי ולאיציק שמולי.

אילן גילאון: בכלל, מרשים שאחד מהאנשים כמעט הכי צעירים בכנסת, אני חושב, או בין הצעירים בכנסת, עוסק בסוגיה הזאת.

אילן גילאון: ותק, אדוני, כפי שפתחת בנאומך ואמרת, הוא סממן לכבוד, או כך נחשב במשך הרבה מאוד שנים בחברה שלנו – הזקן היה תמיד חכם הכפר – אבל יכול להיות שאנחנו כבר מזמן לא בתוך המציאות הזאת.

אילן גילאון: מקומם של הוותיקים, אדוני, הוא ביחס ישיר למקומם של שאר האזרחים והאנשים שאנחנו אמורים להיות אחראים לגביהם.

אילן גילאון: כי האנשים הוותיקים הם אולי קבוצה שהופכת בתפיסת עולם קפיטליסטית, בצורה נמהרת, לאנשים פחות רנטביליים, או יותר אטיים; כמעט הייתי אומר – אני מקווה שאני קצת מגזים, אבל קצת אגזים ואומר: במדיניות שבה אם אין נכים אין עיכובים ואם אין זקנים אין בזבוזים, לא פלא שאנחנו אחת לשנה מקיימים את היארצייט הקבוע של כל אלה – פעם יום הנכה, פעם יום הקשיש.

אילן גילאון: ויש גם קשישים שהם בעצמם נכים.

אילן גילאון: תוחלת החיים מתארכת, כל אחד יודע.

אילן גילאון: השאלה היא מה איכות החיים שהטכנולוגיה מאפשרת, משום שאדוני, הניכור נשאר אותו ניכור; תפיסה מאוד עסקית, וקבלת החלטות על ידי מי שבאותו רגע נתון אינם בתוך הסטטוס של להיות אנשים מבוגרים.

אילן גילאון: ואנחנו ראינו את זה.

אילן גילאון: לי יצא, אדוני, לעמוד בראש ועדה שעסקה בפנסיה בקיבוצים, ואותה סוגיה הייתה גם שם.

אילן גילאון: לצערי הרב, התקבל מצב הרבה יותר טוב מאשר מקובל אצלנו במדינה באופן רחב, אבל גם שם הוותיקים בעלי הזכויות, אלה שיכולים להילחם פחות על זכויותיהם – גם הם נשכחו במקום הזה.

אילן גילאון: לא צריך להיות בתוך הסטטוס כדי לקבל את ההחלטות, משום שבסופו של דבר כל אחד יהיה ותיק וקשיש.

אילן גילאון: השרה איילת שקד, שומעים אותך עד פה, תודה; אם אתם רוצים לדבר, יש לכם כמובן יציאה.

אילן גילאון: לי יש הפרעות קשב, ואני מבקש להתחשב בכך.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: והבעיה, היא נאמרה כאן קודם, היא באיכות החיים.

אילן גילאון: תוחלת החיים בישראל היא 80 שנה לגבר ו-84 שנים לאישה, וטוב שכך.

אילן גילאון: אני מברך את עצמנו על כך, ולפי האנשים הוותיקים שראיתי היום, הם כולם יעברו ויעקפו את תוחלת החיים הישראלית.

אילן גילאון: השאלה היא בעיקר: איך חווים את עיקר חוויות החיים, אדוני היושב-ראש, בעצמאות ובכבוד?

אילן גילאון: אותה חברה שאנחנו קוראים לה חברה נגישה, שמאפשרת לכל אחד בסופו של דבר להתקיים ולהגיע – כי אתה יודע, אדוני, במכון המחקר של הכנסת גילו שבחיים האלה, הפלא ופלא, יש רק חיים אחד.

אילן גילאון: לא סגור מה קורה בעולם הבא; כאן – אחד.

אילן גילאון: ואם בחיים האלה כולם צריכים להיות מותשים ממאבק מתמיד על דברים שהיו מובנים מאליהם אלמלא מדד החמדנות היה כל כך גבוה, והחלוקה הייתה הרבה יותר הוגנת, אדוני – משום שעוני זה חלוקה לא נכונה של עושר, ואין לו שום ביטוי אחר.

אילן גילאון: ולא צריך להילחם על כל דבר; נכים לא צריכים להילחם על קצבתם, כמו שקשישים לא צריכים להילחם על קצבתם; ויש קשישים שהם נכים והיו נכים.

אילן גילאון: אבל אצלנו, במציאות המאוד-עסקית שלנו, שחושבת שמדינה היא עסק, אדם שהיה מוגבל, ברגע שהוא מגיע לגיל 67 – גבר, ו-62 – אישה – הוא מפסיק להיות מוגבל, אדוני; הוא הופך להיות קשיש, הוא מאבד את כל זכויותיו כמוגבל.

אילן גילאון: הוא הופך להיות קשיש, הופך פתאום לאצן אולימפי באולימפיאדה.

אילן גילאון: וזה לא נכון, כי קשיש מוגבל הוא קשיש מוגבל.

אילן גילאון: לכן, ה-new deal שיש לעשות אותו כאן זה: א.

אילן גילאון: ברמת ה-basic income – איפה שצריכה להיות הכנסת היסוד, אדוני, משם צריך להתחיל קו העוני, שעולה למעלה, ומפלס החרדה, שיורד למטה, כי לכל אדם במדינה שלנו יש את הזכות – ויש גם למדינה את האפשרות – שלא יפחד שיהיה לו קר מדי בחורף וחם מדי בקיץ; ושתהיה לו תקרה מעל לראשו; ושיהיה לו אוכל במקרר, שלא יצטרך לאכול בבית-התמחוי; ושהוא לא יצטרך להתלבט בין פרוסה לתרופה.

אילן גילאון: כאן צריך לעשות מורטוריום שלם בנדיבות רבה מאוד: להעלות את קצבת הנכות ואת קצבת הזקנה; לעשות מורטוריום כולל, אדוני, הגיע הזמן לגבי ניצולי השואה: כל מי שחי תחת משטר נאצי בכל מקום בעולם והוא מתאים לגיל – צריך לקבל.

אילן גילאון: היום כל מי שנמצא שם צריך להיות, בלי לברר שום דבר.

אילן גילאון: אלה הם הדברים, ולכן, העניין הוא עניין של חלוקה.

אילן גילאון: באמת, תרשה לי ממש 30 שניות.

אילן גילאון: אני רוצה לומר, בפרפרזה למשפט המפורסם של קורצ'אק, כששאלו אותו מהם ילדים, והוא אמר: ילדים הם כמו אנשים מבוגרים, רק שהם יותר נמוכים.

אילן גילאון: אנשים מבוגרים הם כמו אנשים רגילים, רק שהם יותר אטיים במבחן החברה וביכולת שלה להמתין להם במעלה הגבעה.

אילן גילאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, גברתי השרה, החברה שלנו חייבת חוב גדול לאזרחים הקשישים בארץ הזאת.

דב חנין: אנחנו חייבים חוב גדול לקשישים בארץ הזאת לא רק בזכות הדברים שהאנשים והנשים האלה עשו בעבר, לא רק בזכות התרומה שלהם לחברה, לכלכלה, לתרבות, להיסטוריה, למשפחות של כל אחד ואחת מאתנו – גם בזכות התרומה שלהם בעבר, אבל עמיתי חברי הכנסת, גם בזכות התרומה שלהם בהווה.

דב חנין: חלק גדול מאוד מהקשישים עד היום פעילים, מתנדבים, עוזרים לבני משפחה, מסייעים, מעורבים, ואנחנו צריכים בהחלט להתייחס אליהם גם ככאלה.

דב חנין: אני לגמרי מסכים לדבריה של חברת הכנסת פלוסקוב בעניין הזה.

דב חנין: אבל כאשר אנחנו מציינים את היצירה ואת העשייה הרבה של קשישים רבים בישראל, אנחנו צריכים בעת ובעונה אחת גם לראות את הקשיים ואת המצוקה שבה נמצאים קשישים רבים מדי בארץ הזאת.

דב חנין: קודם כול – העוני.

דב חנין: העוני בקרב הקשישים זו תופעה שצריכה להדיר שינה מעינינו.

דב חנין: אני מסתכל על הכותרות של החודשים האחרונים ונותן לכם רק דוגמה לכותרות: ה-OECD: ישראל בתחתית הטבלה בהענקת זכויות לקשישים סיעודיים – כותרת אחת; כותרת מהחורף האחרון: הקור חוזר – אבל לקשישים אין כסף לחימום; כותרת נוספת, מזעזעת במיוחד, אבל מאחורי הכותרת יש סיפורים: בלי בושה: משפחות מאשפזות הורים מבוגרים לימי החג.

דב חנין: ולא רק עוני יש בקרב הקשישים.

דב חנין: אנחנו מדברים על מערכת שפוגעת בהם גם כאשר מערכות התמיכה נפגעות.

דב חנין: למשל, כאשר עובדים סוציאליים מפוטרים אנחנו מגיעים למצב שבו דורשים מעובדים סוציאליים לטפל, כל אחת – כל עובדת סוציאלית – ביותר מ-500 קשישים.

דב חנין: זה בלתי אפשרי, זה לא יכול לקרות וזה גם לא קורה בעולם המציאות.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על בעיית העוני בקרב הקשישים, אני חייב להגיד משפט על תופעה שאני נתקל בה רבות, והיא התופעה של קשישים בציבור הערבי.

דב חנין: זה נכון שהחברה הערבית, יש לה מערכות תמיכה מסורתיות – משפחות מסייעות, יש מערכת של התגייסות שלמה מסביב לאדם המבוגר – אבל כאשר רמת העוני בחברה הערבית בישראל גבוהה, היכולת לסייע לקשישים נפגעת, נפגעת בצורה ניכרת.

דב חנין: אנחנו הבאנו בפני הכנסת הזאת, אדוני היושב-ראש, הצעת חוק להכפלת קצבת הזקנה.

דב חנין: אני חושב שהצעת החוק הזאת הייתה במקום.

דב חנין: לצערי, הממשלה התנגדה וההצעה נפלה על חודו של קול.

דב חנין: אני שמעתי את השרה גמליאל, שנמצאת אתנו כאן בדיון, שהעלתה לאחר מכן הצעה משלה, והיא אמרה: אולי אנחנו לא יכולים להכפיל את קצבת הזקנה לכולם, אבל לפחות נעלה לאלה שאין להם לרמה של מינימום 5,000.

דב חנין: ואני לגמרי מצטרף לגישה הזאת.

דב חנין: אני חושב שאם אנחנו לא יכולים להכפיל לכולם – בואו ניתן קודם לאלה שאין להם תמיכות אחרות.

דב חנין: אבל ההצעה שלך, גברתי השרה, איכשהו נתקעה במערכת הממשלתית.

דב חנין: אני קורא לך מכאן לחדש את היוזמה, ואני מבטיח לך שאנחנו, מספסלי האופוזיציה, נתמוך בכל הכוח ביוזמה כזאת, כי אני חושב שהיוזמה הזאת תבטיח לקשישים בישראל לא לחיות בעוני ולא לחיות במצוקה.

דב חנין: ונקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש, היא סוגיית הביטוח הסיעודי.

דב חנין: הכנסת הזאת עשתה מהלך יוצא דופן.

דב חנין: בקצת יותר מעשר שנים שאני בכנסת אני לא זוכר הרבה החלטות מליאה, אבל הכנסת קיבלה החלטת מליאה, ופנתה לממשלה עם החלטה מפורטת, הצעה ודרישה להכליל את הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לחזור ולקרוא לממשלה להרים את הכפפה הזאת.

דב חנין: מדובר בכסף, יכול להיות שאולי אפילו מדובר בתוספת קטנה למיסוי.

דב חנין: אני מכיר סקרים שאומרים ש-90% מהאזרחים מסכימים להוסיף עוד 0.5% לתשלום הביטוח הבריאות שאנחנו כולנו משלמים ולהשתחרר מכל הביטוחים הפרטיים ולדעת שזה נמצא בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: הגיע הזמן לעשות את השינוי הזה.

דב חנין: זה נכון לקשישים שחיים אתנו, זה נכון לכל אחד ואחת מאתנו; זה נכון כדי שהחברה שלנו תהיה הוגנת וצודקת יותר.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השרה לשוויון חברתי, חברת הכנסת גילה גמליאל, להשיב לכל המציעים.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום אנחנו מציינים את יום האזרח והאזרחית הוותיקים, ובעיני, עצם הציון הזה כאן בכנסת – זה יום שבו כולנו צריכים להסתכל בהוד ובהדר אל עבר אותם אזרחים שבזכותם בעצם קמה מדינת ישראל.

גילה גמליאל: יש לנו הרבה על מה להתגאות במדינה שלנו, וכל זה בזכותן ובזכותם.

גילה גמליאל: אז לזה בראש ובראשונה היום הזה נועד כאן, בכנסת, והיו גם, לאורך כל היום, דיונים בוועדות, בשדולה שהוקמה במיוחד לטיפול בנושא.

גילה גמליאל: בנוסף, גם מטעם הממשלה אנחנו מכנסים חודש שלם, את כל חודש נובמבר, ואנחנו מרכזים בו פעילות אינטנסיבית עבור האזרחים הוותיקים.

גילה גמליאל: אז באמת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך על עצם ההתגייסות שלך לנושא, על כך שבזכותך כל הכנסת, בכל שלל פעילותה – ביחד עם היוזמים, הובלתם היום את היום המאוד-מרגש ונפלא הזה, שליווה, לאורך כל היום ממש, מאות של אזרחים ואזרחיות ותיקים שהגיעו לכנסת וקיבלו את הכבוד שמגיע להם בנושא.

גילה גמליאל: אין ספק שיש לנו עבודה רבה מאוד.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים להבין שנכון להיום אחוז האזרחים הוותיקים עומד על כ-11%.

גילה גמליאל: בשנת 2030 במדינת ישראל נגיע ל-20% מהאוכלוסייה שתהיה אוכלוסייה אזרחית ותיקה.

גילה גמליאל: מה שזה אומר מבחינתנו הוא שאנחנו צריכים להיות ערוכים.

גילה גמליאל: זה דבר מבורך, מן הצד האחד, שמדי יום אנחנו מקבלים שש שעות נוספות לחיים; מן הצד האחר, זה מצריך את כולנו ואת כל המערך הממשלתי, את כל המערך, כל הארגון במדינה, להיערך בהתאם להזדקנות האוכלוסייה.

גילה גמליאל: זו הסיבה שהמשרד לשוויון חברתי עובד בתקופה האחרונה על תוכנית אסטרטגית ארוכת טווח, שתתכלל את כל הצרכים של האזרחים הוותיקים מכל המשרדים השונים.

גילה גמליאל: נגיש תכנית סדורה, על מנת שנתמודד עם האתגרים שעומדים לפתחנו בהרבה מאוד מן הסוגיות.

גילה גמליאל: אין ספק שיש הרבה דברים טובים בכך שהרבה מאוד משרדים, כמעט כל המשרדים, מטפלים בנושא האוכלוסייה האזרחית הוותיקה; אבל יש בזה גם מן הקושי.

גילה גמליאל: יש הרבה מאוד דברים שהעליתם כאן היום, חברות וחברי הכנסת, שהם כל כך נכונים, כל כך ממוקדים.

גילה גמליאל: דיברו כאן קודם על חוק הסיעוד, שצריך להכליל אותו בתוך מה שמשלמים בעצם בביטוח הרפואי, כמה זה כל כך נשמע הגיוני וסביר וצריך כבר היה לבצע זאת מזמן.

גילה גמליאל: והתהליכים הביורוקרטיים האלה לוקחים זמן: כל הנושא של הקצבאות של האזרחים הוותיקים, זה נמצא במשרד הרווחה.

גילה גמליאל: ושם, סביב ההיבטים הללו, גם יש קושי, כל פעם מחדש, להתמודד – כיצד ניתן לקדם את כל הדברים.

גילה גמליאל: זו הסיבה שראיתי לנכון, במקום שכל פעם כל משרד יצטרך להתמודד לבד עם הצרכים שלו, עם העלויות הכספיות והתקציביות, צריך להתמודד מול האוצר – להציף את הדברים, את כל הצרכים, את כל האתגרים בתוכנית אסטרטגית, סדורה, מתכללת, מטעם המשרד לשוויון חברתי; כל משרד יציף בתוכה את הצרכים שלו וביחד נראה את התמונה המלאה של איך המדינה מתמקדת בהקצאת המשאבים עבור הצרכים, האתגרים שלפתחנו.

גילה גמליאל: נאמר כאן קודם על ידי חברתי חברת הכנסת טלי שכולנו נהיה אזרחים ואזרחיות ותיקים.

גילה גמליאל: אני רציתי רק לומר לך שזאת באמת השאיפה.

גילה גמליאל: עד 120 – זו הברכה הנפוצה בימי הולדת.

גילה גמליאל: אנחנו רוצים להגיע לשם.

גילה גמליאל: אבל אנחנו גם רוצים שתהיה איכות חיים; לא רק לחיות בכבוד, אלא לחיות באיכות חיים.

גילה גמליאל: וזו הסיבה שהמשרד שלי שם לו למטרה לקדם את כל תחום תרבות הפנאי שקיימת, כל נושא החיוניות, טיפול בסוגיית הבדידות – שהיא כל כך נוקשה, כל כך כואבת, ו-23% מהאזרחים הוותיקים שלנו מתלוננים על בדידות.

גילה גמליאל: אין דבר שהוא – מאוד קשה להיות לבד.

גילה גמליאל: לא טוב היות האדם לבדו, נאמר כבר במקורות שלנו, ואלה חלק מהדברים ששמנו לנו כיעד אסטרטגי.

גילה גמליאל: אז אימצתי את התוכנית המבורכת של השר אורי אורבך, זיכרונו לברכה, של פרויקט "שלישי בשלייקעס".

גילה גמליאל: הוספנו לו את הפלוס – תוספות: לא רק בימי שלישי ולא רק קולנוע בעשרה שקלים, אלא גם כל התיאטראות, וסיורים, וסגרנו רק בשבועות האחרונים את רשות הטבע והגנים – מסובסד, שש שעות, והם יכולים לבוא עם מדריכים מקצועיים, עם הסעות מסובסדות.

גילה גמליאל: הכול על מנת שכן יהיה ניתן לבוא וליצור את החברותא בין האזרחים הוותיקים – בינם לבין עצמם מן הצד האחד, אבל לא פחות חשוב: עם הדור הצעיר.

גילה גמליאל: יש המון מיזמים.

גילה גמליאל: כמי שאמונה גם על הצעירים וגם על האזרחים הוותיקים – פרויקטים של השילוב הבין-דורי: חייבתי את כל מרכזי הצעירים בארץ לתקציב פעילות חברתית עם האזרחים הוותיקים.

גילה גמליאל: הרבה מאוד פרויקטים של סבים וסבתות עם הנכדים והנכדות בבתי-הספר; הרבה מאוד מיזמים עם עמותות נוספות, כמו פרויקט והדרתָ, שבו בנות שירות לאומי מגיעות לאזרחים הוותיקים הביתה ונמצאות אתם על מנת להעביר, גם כן, עוד שעות שבהן יש איכות, זמן משותף.

גילה גמליאל: הרבה מאוד דברים.

גילה גמליאל: פרויקט כאן גרים – סטודנטים שמקבלים מלגת לימודים וגרים אצל אזרחים ותיקים.

גילה גמליאל: כאן יש הרמוניה, ופשוט הסיפורים נוגעים ללב, מרגשים עד דמעות.

גילה גמליאל: אני עצמי, כשלמדתי באוניברסיטת בן-גוריון גרתי אצל אזרחית ותיקה – וראיתי בזה יעד מרכזי, כי הפריון ההדדי בשותפות הזאת מוביל למקום שבו יש רק טוב.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לך, כבוד היושב-ראש, שיש כל כך הרבה דברים שאנחנו מקדמים סביב הנושא של האזרחים הוותיקים.

גילה גמליאל: אנחנו פותחים את הדלת בפני מי שלא סיימו את הלימודים בזמן היותם צעירים, בשל כל הקליטה שלהם: כשהם בנו לנו את המדינה הזאת הם היו צריכים לעבוד כל כך קשה.

גילה גמליאל: אני רואה את אימא שלי, שהגיעה לארץ והייתה במעברות והגיעה לכאן.

גילה גמליאל: היא הייתה צריכה, עם ההורים שלה – ויחד אתה הם 12 אחים – היא הייתה צריכה לצאת ולעבוד.

גילה גמליאל: יש המון כאלה בין האזרחים הוותיקים, שרוצים לבוא ולהשלים את הלימודים.

גילה גמליאל: אז כאן פתחנו להם את האפשרות הזאת, כן להשלים את ההשכלה.

גילה גמליאל: ומי שרוצים אפילו להרחיב את ההשכלה, ההעשרה, מעבר, בלימודים אקדמיים – גם כן, פתחנו בעבורם את האפשרות.

גילה גמליאל: לאמנים הוותיקים שלנו – וראינו את המצוקה שלהם עם גבי שושן, זיכרונו לברכה, שהתאבד בזעקה של מצוקה כלכלית – כאן קידמנו את הפרויקט שנקרא מיזם בשמחה, שבו אנחנו מתקצבים אמנים ותיקים והם מופיעים בפני אזרחים ותיקים ברחבי הארץ.

גילה גמליאל: כלומר, לקחנו את כל הפוטנציאל, האפשרויות, כדי לתת באמת מענה.

גילה גמליאל: בחזון שלי אני רוצה לראות את האזרחים הוותיקים, והאזרחיות, יושבים וחושבים: רגע, מה אנחנו נבחר לעשות היום?

גילה גמליאל: זה בדיוק היעד שלנו בהקשר של טיפול בסוגיית הבדידות ופתיחת האפיקים בתרבות הפנאי.

גילה גמליאל: בנוסף, קידמתי הצעת מחליטים בממשלה שנותנת מענה על ההיבט התעסוקתי.

גילה גמליאל: לא כולם הצליחו לצבור כספים לפנסיה, וחלקם גם מעוניינים – כחלק מסוגיית הבדידות הרצון שלהם הוא ללכת למקומות עבודה.

גילה גמליאל: קידמנו את פרויקט דרוש ניסיון.

גילה גמליאל: דרוש ניסיון נובע גם מהראייה המחקרית שטוענת שה-diversity בגילאות זה דבר שרק תורם לעסקים; לתת את הביטוי ואת האפשרות לאזרחים ותיקים להשתלב בעבודה לאחר היציאה לפנסיה.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שלהפתעתנו ולשמחתנו מעל 3,000 חברות וחברות גדולות פתחו את הדלתות בעסקים שלהן להצטרפותם של אזרחים ותיקים, לעבוד אתם.

גילה גמליאל: זה דבר שבעיני הוא מאוד מאוד מבורך.

גילה גמליאל: דבר לא פחות חשוב זה פרויקט משותף שלנו עם הרב של הכותל: אותן חגיגות בר-מצווה לניצולי שואה ובת-מצווה לניצולות שואה – להחזיר להם את הרגע, ולו במעט, את הזמן של אותן שעות נעורים שגזלו מהם.

גילה גמליאל: וזה, אני רוצה לומר לכם – אני רוצה לשתף אתכם בזה שזה אחד מהדברים היותר-מרגשים שאפשר להיחשף אליהם, וזה דבר שבעיני הוא מאוד מאוד מבורך.

גילה גמליאל: קידמנו גם את הנושא של התיעוד של כל יוצאי מדינות ערב ואיראן, אזרחים ותיקים שהסיפור שלהם לא נשמע.

גילה גמליאל: אנחנו, כמי שהגענו לארץ ישראל אחרי אלפיים שנות גלות – היופי היה תמיד הזיכרון, וחובתנו לזכור את הסיפור היהודי השלם ולתת להם את הביטוי גם כן, להשמיע, הפעם מקולם, מגרונם שלהם, את הסיפור האישי שלהם, שאותו חוו גם במקומות ובמדינות שהם גרו בהן וגם בעלייה שלהם לארץ, עם כל ההתמודדות, וכמובן את התרומה המאוד-עצומה להקמתה של מדינת ישראל.

גילה גמליאל: יש הרבה דברים, ויש לנו עוד הרבה מה לעשות, אין ספק.

גילה גמליאל: אני שמחה על שיתוף הפעולה בבית הזה.

גילה גמליאל: אין לנו כאן אופוזיציה ואין לנו כאן קואליציה.

גילה גמליאל: אנחנו משלבים זרועות על מנת לקדם דברים רבים ולתת מענה, עבורנו כולנו, לרצונות האישיים שלנו להגיע ולהזדקן בכבוד במדינת ישראל, ובאיכות חיים טובה ביותר.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי השרה.

יולי יואל אדלשטיין: רק שאלה קצרה אלייך.

יולי יואל אדלשטיין: מבחינה פרוצדורלית מה את מציעה?

גילה גמליאל: מה שרוצים המציעים.

גילה גמליאל: מבחינתי הם יכולים להסתפק בדברי, כי היה היום יום מקיף בכנסת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מסתפקים?

יולי יואל אדלשטיין: יש מישהו שלא מסכים להסתפק?

קריאה: או שנעביר לוועדת המשנה של העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: לוועדה של – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לוועדה של העבודה והרווחה.

גילה גמליאל: רוצה שנעביר?

גילה גמליאל: מצוין.

גילה גמליאל: אז נעביר.

יולי יואל אדלשטיין: אז להעביר לוועדה.

גילה גמליאל: אני בעד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אז השרה מציעה – – –

גילה גמליאל: אולי באמת אני אבוא להציג בפניכם את כל הדברים בצורה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

גילה גמליאל: בשמחה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אז השרה מציעה להעביר את הנושא לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, יש לנו עמדה נוספת, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, וגם השרה איילת שקד ביקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי נאפשר לה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: – – – ואם אחד מהם או שניהם יגיעו לגיל מופלג, אל תאמר להם "אוף".

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר אתם במילים טובות ורחם עליהם, ותאמר: אוי אלוהי, רחם עליהם, כפי שחינכו אותי וגידלו אותי כשהייתי קטן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה אל כל האזרחים: האבא והאימא הם שבילו לילות ערים בשמירה עליך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל אחד מאתנו יכול לשמור על ההורים שלו, אבל ההבדל הוא שהאבא והאימא שלך בילו את הלילה ערים כשהם רוצים שאתה תחיה, ואתה מבלה את הלילה ער לידם ואתה רוצה שהם ימותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני פונה אל כולם: תנהגו בטובה עם ההורים שלכם ותקשיבו לדבריהם, כי הדבר הקשה ביותר עבור המבוגרים הוא הבדידות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מנהג ידוע אצל המבוגרים שהם יכולים לספר לך את הסיפור כמה פעמים, וזה דומה למשל לכך שאבא לקח את הבן שלו לגן ושאל אותו על ציפור מסוימת, ושאל אותו: מה הציפור הזאת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בפעם השלישית הבן שלו צעק: לא אמרתי לך שהציפור היא ככה וככה וככה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האבא הוציא את מחברת הזיכרונות שלו שרשם, מולו, וקרא מתוכה: כשהיית בן שלוש שאלת אותי 21 פעמים את אותה שאלה על אותה ציפור, ואני עניתי לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אל תעזבו את ההורים שלכם לבד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים להיות בקשר אתם ולעזור להם כדי לחסל את הבדידות שהם חיים בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

יולי יואל אדלשטיין: שוכרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'בארין, התרגום עובד.

יולי יואל אדלשטיין: בדקתי באופן אישי.

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: היא תפתיע אותך, וגם – לא, אל תוריד את האוזניות – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה כשהיא תודיע מה בכוונתה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגלה לך סוד, לכן גם לא יכולתי לסרב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקדיש לשרה לאזרחים ותיקים קטע קצר שכתב השר אורי אורבך בערב ראש השנה תשע"ה, בספטמבר 2014.

איילת שקד: "ריבונו של עולם, אלוהי הזקנים, בקשה מהשר לאזרחים ותיקים / שתקבל תפילתי כתפילת זקן ורגיל, אפילו שעוד לא הגעתי לגיל: // יהי רצון מלפניך שתיתן שנה עסוקה יותר לכל הגמלאים, שתהיה שנה טובה יותר לזקנים הלא-בריאים / שתמצא אהבה לכל הבודדים והבודדות, / שתיתן לסקרנים ללמוד, לבליינים לרקוד, ולמי שרוצה – לעבוד / והכי חשוב, שנחזיר לגיל הזהב את הכבוד! // סליחה, ריבונו, אם אני קצת מציק / (ועוד בחרוזים שזה ממש מעיק) / אבל עודף פנאי עלול גם להזיק / אז דאג נא שהמבוגרים שלנו יוכלו להתנדב, / ושיתרמו מהניסיון שלהם ומהלב / שתהיה שנה יותר עשירה לזקנים החיים מלחם צר / (בטח יש לך קשרים עם שר האוצר) / ושישמחו בילדים ובנכדים, ואם אפשר, בנינים / כי בגיל הזה הדברים הגדולים הם הדברים הקטנים.

איילת שקד: // אבינו שבשמים היושב במרומים, חמול השנה על אהוביך הבאים בשנים.

איילת שקד: // וסליחה אם אני נשמע קצת מוטרד, / אבל ככה זה כשצריך לנהל משרד / שדואג לוותיקים בלי תקציבים ובלי רוב טקס, / כל השבוע וגם ב'שישי בשלייקעס'.

איילת שקד: / ותן לנו כוח, לילדים ולהורים, להבין שהעולם לא שייך רק לצעירים.

איילת שקד: "

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת איילת שקד, שרת המשפטים, שהביאה, ודאי, מדברי השר אורבך המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נקיים הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד להעביר את הנושא לוועדה, יצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להסיר את הנושא מסדר-היום יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 26, אין לזה מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך הטיפול בו.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום השפה הערבית

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הדיון המיוחד לציון יום השפה הערבית, הצעות לסדר-היום מס' 7403, 7501, 7510, 7589, 7600 ו-7601.

יולי יואל אדלשטיין: זו הפעם השנייה שהכנסת מקדישה דיון מיוחד לחשיבותה של השפה הערבית, ואני מברך על כך שיוזמתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין צוברת תאוצה.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שחי בישראל יודע שהחלל שלנו מלא בשפות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: בהליכה קצרה ברחובות ירושלים אפשר לשמוע עברית משובחת, אך גם אנגלית ורוסית, צרפתית מתובלת באמהרית, לדינו, יידיש וכמובן – ערבית.

יולי יואל אדלשטיין: כל שפה היא אוצר בלום של תקוות וחששות, כל שפה מעשירה אותנו בריחות ובטעמים מיוחדים.

יולי יואל אדלשטיין: העושר הלשוני בישראל מחזק אותנו ומעמיק את זהות החברה כולה.

יולי יואל אדלשטיין: לשפה הערבית תמיד היה מקום מיוחד במדינת ישראל; עבור כמעט חמישית מאזרחי המדינה זוהי שפת הדיבור היומיומית.

יולי יואל אדלשטיין: זו גם המציאות עבור רבים בציבור היהודי שעלו מארצות ערב ועוד נושאים משם זיכרונות רבים.

יולי יואל אדלשטיין: במידה רבה, העברית והערבית הן שפות אחיות.

יולי יואל אדלשטיין: חוקי הדקדוק וצורת ההגייה דומים בשתי השפות.

יולי יואל אדלשטיין: במשך השנים מאות מילים "עברו את הכביש" מהערבית והתנחלו בעברית, וגם להפך.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט כל ישראלי, גם בלי שהוא מודע לכך, יכול להבין בלי שום בעיה מילים וביטויים על טהרת הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מברכים אחד את השני בשלום אבל גם באהלן – חברת הכנסת עליזה לביא, אני מברך אותך באהלן, ואת לא מקשיבה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': לא ציפינו שתגיד את זה.

יולי יואל אדלשטיין: כשהכול מסתדר אנחנו מבסוטים, וכשלא מסתדר, אז המצב נאחס.

יולי יואל אדלשטיין: אבל המילים האלו יכולות לבלבל.

יולי יואל אדלשטיין: האמת היא שאנחנו, הציבור היהודי בישראל, לא יודעים מספיק ערבית.

יולי יואל אדלשטיין: מעטים מאוד מאתנו מתייחסים ברצינות הראויה ללימוד ולהבנה של השפה שאותה מדברים האנשים שנוסעים לידנו ברכבת או עובדים לצדנו בעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: חוסר האפשרות לתקשר מעצים את הפחד.

יולי יואל אדלשטיין: חוסר ההבנה ההדדי מוליך היישר לחשדנות.

יולי יואל אדלשטיין: את החומות הגבוהות שבינינו, יהודים וערבים בישראל, לא נוכל להפיל ביום אחד, אבל אם יהיו לנו מילים משותפות, יהיו לנו כלים שבעזרתם נוכל להתחיל במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: כל מילה נוספת שאנחנו רוכשים בשפת הזולת היא כמו פטיש שסודק עוד קצת את חומות הניכור.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי מטרה חשובה מאוד, ואני שמח שהיא מושמעת כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז יאללה, לעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מזמין את יוזם היום, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, תפאדל.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו יעלה חבר הכנסת אבי דיכטר.

אחמד טיבי: אללה יוסתור.

יוסף ג'בארין: סלאם עליכום.

יוסף ג'בארין: לפחות רק להודות לך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט חיפשתי יושב-ראש שלא יצטרך תרגום.

יוסף ג'בארין: אז בלי תרגום?

יוסף ג'בארין: אני אדבר בלי תרגום, ואחר כך אני אעבור לערבית.

יוסף ג'בארין: כמו שאמר כבוד היושב-ראש, זו השנה השנייה ברציפות שאנחנו מציינים את יום השפה הערבית, ואני בתחילת דברי רוצה להודות ליו"ר הכנסת על ההסכמה וגם על התמיכה, ולמזכירת הכנסת על הליווי של ההוצאה לפועל של כל הפעילות הזאת.

יוסף ג'בארין: השאיפות שלנו עדיין גדולות הרבה יותר: להגיע לכך שכמעט באופן קבוע הערבית תהיה שפת דיון רשמית בתוך הפרלמנט.

יוסף ג'בארין: בין יום השפה הערבית הראשון לשני ביקרתי בפרלמנט הקנדי וראיתי איך השפה האנגלית והשפה הצרפתית הן שתי שפות עבודה באופן קבוע, אז נקווה שנוכל פעם להגיע למצב הזה גם במשכן הזה.

יוסף ג'בארין: תודה לכם על התמיכה.

חמד עמאר: עכשיו אני מפעיל לך את הזמן.

יוסף ג'בארין: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: כבוד יושב-ראש הכנסת הנכבדה, עמיתי ועמיתותי חברי הכנסת, זו השנה השנייה ברציפות שבה אנחנו עורכים יום מיוחד עבור השפה הערבית, ואנחנו נפגשים כאן במליאת הכנסת לאחר דיונים חשובים שהתקיימו בכמה ועדות בכנסת.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות בתחילה ליושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין ולמזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ על מה שהגישו לנו ועל כך שהם נתנו לנו הזדמנות לקיים את הפעילות הזאת, כולל לספק תרגום סימולטני בכנס שהתקיים באולם נגב, וגם כאן, במליאת הכנסת.

יוסף ג'בארין: אין ספק שאנחנו שואפים שהתרגום הסימולטני הזה יהיה תרגום קבוע כאן בכנסת, ולא רק ביום הזה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות גם לאלון גל, האחראי לטקסים והתוכניות – תודה, אלון – שליווה אותנו במהלך הימים האחרונים ותרם להצלחת היום הזה.

יוסף ג'בארין: תחילה אני רוצה להודות גם לראשי הוועדות הפרלמנטריות שהקדישו היום את דיוניהם לנושא השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך בכנסת; אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה; יפעת שאשא ביטון, מהוועדה לזכויות הילד, שגם ביקשה ממני לנהל את הישיבה בוועדה; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, אני מודה לך; תמר זנדברג, יושבת-ראש הוועדה למאבק בעישון ובאלכוהול; עמיתי דב חנין, יושב-ראש ועדת התחבורה הציבורית בוועדת הכלכלה, וחבר הכנסת אורי מקלב, יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

יוסף ג'בארין: כל הוועדות האלה דנו היום בהיבטים חשובים של מעמד השפה הערבית וקבעו המלצות חשובות, ואנחנו נעקוב אחר ביצוע ההמלצות האלה.

יוסף ג'בארין: כמו כן, אני רוצה להודות למוסדות על השתתפותם בהצלחת היום הזה ובהוצאתו לפועל.

יוסף ג'בארין: אני מודה גם למרכז מוסאוא, לאקדמיה ללשון הערבית, מכון ון ליר, האגודה לתרבות ולשפה, יוזמת קרן אברהם, הפורום להסכמה אזרחית, עמותת סיכוי, האגודה לזכויות האזרח, אקדמאים למען השוויון – אלה תרמו גם באיסוף חתימות של מאות אקדמאים ופעילים שהתנגדו לכל פגיעה במעמדה של השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: עמותת אלמאנרה, מכון אמיל תומא למחקר ישראלי-פלסטיני וגם איגוד הכרמל לסופרים הערבים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות לצוות הלשכה שלי על העבודה המצוינת שהם עשו.

יוסף ג'בארין: אלמלא העבודה שלהם לא היינו יכולים לקיים את התוכנית הזו, וכן אני מודה לעמיתי וידידי: עורך הדין וסים חוסרי, מרכז צוות העבודה, פיראס דרויש, חמאדה חאג' דאוד ומוחמד חלאילה.

יוסף ג'בארין: כמו כן, אני רוצה להודות לכל האורחים שהשתתפו אתנו ביום הזה מאז הבוקר.

יוסף ג'בארין: אני רואה שיש כאלה שעדיין נמצאים אתנו עד הרגע.

יוסף ג'בארין: תודה לכם, תודה לתלמידים של המנהיגות הצעירה מאום אלפחם ותודה רבה לכם.

יוסף ג'בארין: בוועדות האלה, וגם בדיון שהיה בכנס היום, בלטה דאגה גדולה למעמדה של השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר בקצרה שלא ניתן לדבר על השפה הערבית ועל יום השפה הערבית מבלי להתריע, להזהיר, מפני הסכנות של חוק הלאום, שכולל את הסעיף שמבקש לבטל את המעמד הרשמי של השפה הערבית או לפגוע במעמדה וליצור הייררכיה, בחוק-היסוד, בין הערבית לעברית.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה לומר, אם השפה הערבית היום מתקשה להגן על מעמדה בשטח למרות שהיא שפה רשמית, זה ברור שאנחנו ניתקל בקשיים רבים עוד יותר בהבטחת מעמדה של השפה הזו אם החקיקה הזו תאושר.

יוסף ג'בארין: השפה הערבית היא שפה רשמית בארץ מאז קום המדינה, וביטול המעמד הרשמי של השפה הזאת הוא בעצם עוד נכבה עבור השפה הזאת ועבור הדוברים שלה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני רוצה לציין, לפחות בשמם של 1.5 מיליון ערבים פלסטינים שחיים בארץ כאן:

יוסף ג'בארין: הניחו לשפה שלנו.

יוסף ג'בארין: הניחו לזהות שלנו.

יוסף ג'בארין: אל תיגעו בהיסטוריה שלנו, בשורשים שלנו, בעתיד שלנו.

יוסף ג'בארין: אני אומר יותר מזה אפילו: קחו את כל שולי הדמוקרטיה ותשאירו לנו את השפה שלנו.

יוסף ג'בארין: קחו את השוליים של חופש הביטוי והשאירו לנו את השפה שלנו.

יוסף ג'בארין: וכפי שאומר השיר הערבי המפורסם, קחו את התפקידים ואת הרווחים, אבל תשאירו לי את הזהות של הלאום.

יוסף ג'בארין: אני מסיים בדברים שמצוטטים מתאופיק זיאד: עשרים בלתי אפשריים, בלוד, ברמלה ובגליל – כאן יש לנו עבר, הווה ועתיד.

יוסף ג'בארין: ואל עבר העתיד הזה אנחנו נהיה ביום מן הימים, כפי שאמר דרוויש, מה שאנחנו רוצים להיות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת אבי דיכטר.

אבי דיכטר: (אומר בערבית: כבוד יושב-ראש הישיבה, חברי הכנסת, כבוד השרה,) השפות מתפתחות באבולוציה, לא ברבולוציה – זה יהיה מח'לוט, יהיה עברית וערבית, לטובת כולם.

אבי דיכטר: השפות מתפתחות באבולוציה, לא ברבולוציה, אבל המפגש, (אומר בערבית: המפגש בין השפות), הוא דבר שמניב מילים מאוד מעניינות, מאוד חדשות.

אבי דיכטר: אני ברשות

אבי דיכטר: כם אתרכז בנושא הזה.

אבי דיכטר: (אומר בערבית: לא נדבר על פוליטיקה עליונה, נישאר עם פוליטיקה תחתונה.

אבי דיכטר: ) כשהייתה האימפריה העות'מנית בשטח אז הערבית ספחה וספגה אליה הרבה מאוד מילים.

אבי דיכטר: כל המילים של הכונדרג'י ובנשרג'י – מתקן הנעליים, הסנדלר, ומתקן הפנצ'רים, הפנצ'ר מאכער – אלה מילים שהגיעו מהעידן הטורקי.

אבי דיכטר: בכלל, כל מילה שיש בה ארבע אותיות שורש היא מילה טורקית.

אבי דיכטר: מילים עם שלוש אותיות שורש הן תמיד בערבית או בעברית.

אבי דיכטר: אבל כשהיה פה המנדט הבריטי, אז זה מעניין איך מילים מאנגלית הפכו להיות פעלים בערבית.

אבי דיכטר: בסיני אתה עד היום יכול לשמוע: "גוטרנא הנו, גוטרנא הנה".

אבי דיכטר: המילה "גוטרנא" היא מילה מאוד מעניינת – היא באה מאנגלית; כי הבריטים אמרו Go there, והבדואים הפכו את זה לפועל, "גוטרנא": גוטרנא הנו – הלכנו לשם, הלכנו לפה.

אבי דיכטר: מועסכר אל-בורייג' מועסכר לאג'יין – מחנה פליטים במרכז עזה.

אבי דיכטר: ומי שמכיר את השם – אתה שואל את (אומר בערבית: נכבדי המחנה) מה מקור השם אל-בוריג', והם מסבירים לך שאל-בורג' היה מגדל, (אומר בערבית: מגדל גבוה.

אבי דיכטר: ) אבל בפועל המילה היא מ-bridge, גשר ואדי עזה, שנבנה בזמנו על ידי הבריטים.

אבי דיכטר: זו בעצם המילה שממנה באה המילה בריג'.

אבי דיכטר: אפילו כשברית המועצות לשעבר הייתה מאוד מעורבת במדינות הערביות אז הפתגם המוכר לכולנו, חוט ראסכ בין א-רוס וקול יא קטאע א-רוס, קיבל פתאום משמעות אחרת.

אבי דיכטר: במקור זה היה: שים את הראש שלך בין הראשים, ותגיד, מי שיוריד את הראש, יוריד את הראש.

אבי דיכטר: אבל פה היה מדובר ב-double meaning, אז חוט ראסכ בין א-רוס, זה היה: שים את הראש שלך בין הרוסים – או ברית המועצות, שהייתה אז – ומה שיהיה יהיה.

אבי דיכטר: כשאנחנו הגענו לשטחי יהודה, שומרון ועזה היה מאוד מעניין לראות את ההשפעה של זה על השפה הערבית העממית.

אבי דיכטר: מי שזוכר פז'ו 404, היה הרכב הפופולרי ברצועה – ביג'ו ארבעמיה וארבע – בעיקר בגלל שאפשר היה לקחת שני נוסעים ליד הנהג, כי הגיר היה ידני.

אבי דיכטר: ואז התפתחה שפה מאוד מעניינת – וין ראיח?

אבי דיכטר: עא-תל אביב.

אבי דיכטר: כיף בתרוח?

אבי דיכטר: באג'ינא עא-תל אביב.

אבי דיכטר: באג'ינא עא-תל אביב.

אבי דיכטר: שו באג'ינא עא-תל אביב?

אבי דיכטר: הוא אומר: נסענו בפז'ו לתל אביב, זה הפך להיות פועל: נסענו לתל אביב – באג'ינא עא-תל אביב.

אבי דיכטר: פעם שאלתי מישהו: כיף באג'ית אל תל אביב?

אבי דיכטר: איך נסעת לתל אביב?

אבי דיכטר: הוא אמר: באג'ינא באל-פלוכס – נסענו בפולקסווגן.

אבי דיכטר: זאת אומרת זה הפך להיות פועל יומיומי.

אבי דיכטר: שוואטח, שטחים, הפכה להיות מילה שגורה.

אבי דיכטר: אבל לידיעתכם, המטבע היום בעזה הוא לא הדינאר, הוא לא הלירה המצרית, הוא לא הדולר.

אבי דיכטר: המטבע הוא השקל – שוואכל.

אבי דיכטר: שוואכל זאת צורת ריבוי של המילה שקל.

אבי דיכטר: אפילו הפועל לזוז, שזה פועל שמשתמשים בו הרבה מאוד – זוז מפה, בדרך כלל פקודה צבאית – מעניין איך העזתים לקחו את המילה הזאת.

אבי דיכטר: אתה אומר לו: תלך מפה, אז הוא אומר: אזאווז לוויין?

אבי דיכטר: אני אזוז לאן?

אבי דיכטר: כלומר כפועל לכל דבר ועניין.

אבי דיכטר: כשישראל, בעיקר ב-20 השנים האחרונות, התחילה להשתמש במזל"טים מעל הרצועה, ולמזל"ט יש הרעש הידוע, "זזזן", זה הפך להיות פועל.

אבי דיכטר: איך אומרים בערבית עזתית מזל"ט?

אבי דיכטר: זנאנה, שעושה "זזזן", את הרעש הזה.

אבי דיכטר: זה הפך להיות פועל.

אבי דיכטר: אבל דרך נוספת להסתכל על השפה היא גם להסתכל עליה כמדד לשוביניזם.

אבי דיכטר: זה מאוד מעניין לראות, גם בערבית, לא רק בערבית: גבר, זלמה טייב – זלמה חי.

אבי דיכטר: ביגולו: חי.

אבי דיכטר: מראה חיה – אישה חיה, אישה בריאה, אומרים: חיֶה.

אבי דיכטר: אבל חיֶה זה גם חיֶה תחת אל-תבן.

אבי דיכטר: זה גם נחש, למי שמכיר.

אבי דיכטר: אבל גם בעברית זה לא נשמע הכי טוב, בינינו: חי וחיה – גם כן, מדד שוביניזם מסוים.

אבי דיכטר: גבר שפוגע במישהו אומרים לו: זלמה מוס'יב.

אבי דיכטר: על אישה אומרים: מוס'יבה, אבל מוס'יבה זה גם "אסון".

אבי דיכטר: אגב, גם בעברית זה לא נשמע טוב: גבר מכה, ואישה מכה, אבל למכָּה יש גם משמעות קשה, די דומה לערבית.

אבי דיכטר: גבר שמתמנה לשופט – אומרים קאדי; על אישה שופטת אומרים קאדייה.

אבי דיכטר: אבל קאדייה, מה לעשות, זה גם מחסלת או מוציאה להורג.

אבי דיכטר: חבר פרלמנט – נאאב; אבל בערבית נאאבה לא אומרים, מפני שנאאבה זה אחד משמות הג'הנם – תהום.

ג'מעה אזברגה: – – –

אבי דיכטר: אבל תראו, כדי שלא נצא מפה – בסוף אנחנו כולנו אומרים: א-נסוואן בלאאהום בלאא ובלאאהום בלאא – עם אישה קשה, בלעדיה אי-אפשר.

אבי דיכטר: אשת חיל מי ימצא.

אבי דיכטר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': סייד א-ראיס, כבוד היושב-ראש, חברים וחברות.

עיסאווי פריג': למען האמת התלבטתי באיזו שפה לדבר – האם לעשות כמו יוסף, לעשות את היום החגיגי הזה ולדבר בערבית או לנסות ולהעביר מסרים?

עיסאווי פריג': זה אכן אמור להיות חג, אבל בכל זאת.

עיסאווי פריג': (אומר דברים בערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: יסלחו לי חברי הערבים, ויוסף, אני אדבר בעברית, כי אני מתכוון לדבר בעברית, כי אני במקרה ביום הזה.

עיסאווי פריג': דיכטר נתן לנו שיעור בלשון, ואני רוצה להתייחס למה שאמרת.

עיסאווי פריג': ) ברשותכם, חברים, זה לא סוד: השפה הערבית היא שפה רשמית עד שהתוכנית הגנוזה של ראש הממשלה והחברים בחוק הלאום תצא לפועל, ואז נתחיל עם המאבק החדש.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לקחת אתכם למקום אחר.

עיסאווי פריג': אני כסטודנט למדתי באוניברסיטה העברית.

עיסאווי פריג': אשתי למדה ערבית.

עיסאווי פריג': יש לה תואר שני בערבית.

עיסאווי פריג': היא למדה באוניברסיטה העברית ערבית.

עיסאווי פריג': אז תקשיבו עכשיו: מי המורים שלה?

עיסאווי פריג': יהודים.

עיסאווי פריג': אין לה אף מורה ששפת האם שלו ערבית.

עיסאווי פריג': והיא צריכה לסיים תואר ראשון ותואר שני בשפה הערבית מהאוניברסיטה העברית וללכת ללמד בתיכון ובחטיבה את השפה.

עיסאווי פריג': איך המסלול הזה יוצא?

עיסאווי פריג': קיבלנו תוצאות.

עיסאווי פריג': בשנים האחרונות, ותקשיבו, חברים – יעל, עזבי את הפלאפון עכשיו, עזבי את הפלאפון.

יעל גרמן: אני מקשיבה – – –

עיסאווי פריג': עזבי.

עיסאווי פריג': בשנים האחרונות, תארי לעצמך, הבגרות שהערבים עושים בערבית, שלוש יחידות, ארבע יחידות, חמש יחידות, זה הציון הכי נמוך בכל תעודת הבגרות.

עיסאווי פריג': ויש לי מורה לערבית, אבו חאלד – – –

מסעוד גנאים: – – –

עיסאווי פריג': אבל ידוע, אתה בא מההוראה.

עיסאווי פריג': הסטודנטים הערבים בבתי-ספר, במתמטיקה – ציונים מאוד מצוינים, אנגלית – מצוינים, עברית – טובים מאוד, פיזיקה, כל המקצועות.

עיסאווי פריג': בערבית בקושי אתה משיג את ה-80.

עיסאווי פריג': שפת האם, שפת האם, בקושי משיגים את ה-80.

עיסאווי פריג': אני שואל, איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': אז אני שואל אתכם: סטודנט שלומד באוניברסיטאות – יש לנו שמונה אוניברסיטאות, ואחוז הסטודנטים הערבים הוא 11%.

עיסאווי פריג': בחיפה יש לנו 25% סטודנטים ערבים, שלומדים גם בפקולטות.

עיסאווי פריג': איך – תארו לעצמכם, הכשרת מורה שבאה מהאוניברסיטה העברית, והמרצים שלו, זאת לא שפת האם שלהם, אפילו אחד.

עיסאווי פריג': עד הרגע הזה אין אפילו מרצה אחד שהוא ערבי באוניברסיטה העברית בחוג לערבית.

עיסאווי פריג': בדוק, אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

עיסאווי פריג': הכוונה שלי היא אחרת.

עיסאווי פריג': איך אנחנו מצפים מהסטודנט הזה, שעובר את המסלול, שיכשיר סופרים ויכשיר אנשי שירה?

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': אבל הנתון המעניין ביותר, ואני בדקתי את זה: הסטודנטים היהודים מביאים ציונים של 80–90 ומעלה, והסטודנט הערבי בקושי מביא את ה-70–80.

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': אני שואל.

עיסאווי פריג': איך זה קורה?

עיסאווי פריג': בדוק.

עיסאווי פריג': הסטודנט היהודי משיג תוצאות יותר מהסטודנט הערבי.

עיסאווי פריג': האם לא הגיע הזמן להתייחס לשפה, שהיא נכס?

עיסאווי פריג': אנשים הולכים, לומדים שפות.

עיסאווי פריג': שפה זה נכס לחיבור בין אנשים, לחיבור מסחרי, לחיבור תרבותי, בכל הרמות, בכל הרמות.

עיסאווי פריג': יש לנו נכס, שפת מרחב, שפה של כל האנשים מסביב.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, הנכס הזה – שנים על גבי שנים, 70 שנה שאנחנו מתייחסים אליו בזלזול.

עיסאווי פריג': השפה הערבית היא שפה רשמית על הנייר אבל בפועל היא שולית, היא לא קיימת במרחב הציבורי, היא לא קיימת באוניברסיטאות, היא לא קיימת במוסדות המדינה.

עיסאווי פריג': מה, השפה היא לא אויב, שפה צריכה לקרב בין אנשים, ואם לא נתחיל, נפסיד.

עיסאווי פריג': ואני מאוד מקווה שזירת המאבק הנוספת שתהיה בחוק הלאום – תפנימו את עוצמת הטעות והשגיאה שאתם מתכוונים לעשות בעניין השפה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, סלאם עליכום, מסא אל-ח'יר וגם מסא אל-נור.

יעל גרמן: אלה כמעט הדברים היחידים שאני אוכל לומר בערבית, למרות שאני למדתי ערבית.

יעל גרמן: למדתי שנתיים ערבית, קיבלתי גם כנראה ציון טוב, כמו שאמר עיסאווי.

יעל גרמן: אבל האמת היא שכשאני מנסה לזכור מה נשאר לי מהערבית, אני מצטערת, המשפט היחיד שזכור לי זה (אומרת בערבית: יום אחד ג'וחה יצא אל השוק,) ובטח היה שם המשך, משהו מבדח.

יעל גרמן: זה מצער מאוד.

יעל גרמן: זה מצער מפני שאני מאמינה שכל אחד מאתנו צריך לדעת את השפה, שהיא רשמית.

יעל גרמן: עם זאת, כאשר הייתי שרת הבריאות, חברי הכנסת הערבים הסבו את תשומת לבי שבאתרים של בתי-החולים אין תרגום לערבית; יש עברית ואין תרגום לערבית.

יעל גרמן: דאגתי לכך שבכל האתרים של בתי-החולים יהיה כתוב גם בערבית, כי אני מאמינה ששפה זו נגישות.

יעל גרמן: וכאשר אדם מגיע לבית-חולים והוא לא מבין את השפה – אני משערת לעצמי שישנם כמה מהאוכלוסייה הערבית, בוודאי היותר-מבוגרים, שלא מסוגלים להתבטא בעברית או לא מבינים את השפה העברית; כשהם מגיעים לבתי-החולים ומנסים להסביר מה מציק להם, ומנסים לדבר אתם, ולא מדברים אתם בשפתם, זה ממש כמו אדם נכה שלא מסוגל ללכת.

יעל גרמן: זו נגישות.

יעל גרמן: ולכן, להערכתי, צריך שבכל בית-חולים יהיה אדם שיוכל לתרגם את העברית לערבית, יהיה אדם שיוכל להנגיש את השפה, שהיא שפה רשמית, על פי החוק, לאותם אנשים שעדיין לא יכולים לדבר את העברית.

יעל גרמן: השפה היא גם כבוד.

יעל גרמן: כשאדם מדבר בשפתו, הוא יכול להתבטא כראוי, הוא נשמע טוב יותר, הוא נשמע רהוט, הוא נשמע גם חכם יותר.

יעל גרמן: כאשר אדם לא יודע את השפה, פעמים רבות הוא נשמע, לדאבוננו, טיפש.

יעל גרמן: הוא יכול להיות אדם חכם בצורה בלתי רגילה, אבל הוא לא מסוגל לבטא את עצמו בשפה שהוא לא יודע.

יעל גרמן: ולכן כל כך חשוב שאחינו הערבים יזכו לכך שהחוק יתממש, ושהשפה הערבית אכן תהיה שפה רשמית לכל דבר ועניין, לא רק על גבי הנייר, לא רק בחוק, אלא גם בפועל.

יעל גרמן: ומי ייתן וכל אלה שעומדים כאן ומדברים, גם היום וגם בימים אחרים, על חשיבותה של השפה הערבית, על חשיבות השמירה של החוק שהשפה הערבית תהיה אכן שפה רשמית, מי ייתן והם יילחמו על כך שהחוק יישאר כפי שהוא.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום מציינים את יום השפה הערבית בכנסת.

אכרם חסון: אגיד כמה משפטים בערבית, ואחר כך אעבור לעברית.

אכרם חסון: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: תחילה, אנחנו מאוד מאוד גאים בכם ובשפה שלנו, שהיא אחת החשובות בעולם.

אכרם חסון: אין שפה שהיא יותר טובה משפה ואין שפה שגוברת על שפה.

אכרם חסון: ההבדל בין השפות הוא מה שיצרו בני אדם.

אכרם חסון: בואו נעשה את השפה הערבית שלנו, נהפוך אותה לשפת שלום ולא שפת רצח.

אכרם חסון: בואו נהפוך את השפה שלנו לשפה של תעשייה ושגשוג, שפה של חקר ומדע ומתמטיקה, והעולם וההיסטוריה מעידים על זה.

אכרם חסון: בואו – – – את השפה שלנו על החברות שסובבות אותנו.

אכרם חסון: השפה הזאת היא שפת השירה והמשוררים, שפת הדתות השמימיות, שפת ההיסטוריה המכובדת.

אכרם חסון: בואו נהפוך אותה לשפת השלום, כדי שהנכדים שלנו יגידו: אנחנו מדברים את שפת השלום והאהבה ולא הדם.

אכרם חסון: ) אדוני היושב-ראש, השפה הערבית הנה שפה רשמית במדינתנו.

אכרם חסון: ראשית, אני מציע שנתמוך, אנחנו וכל חברי הבית, בהצעת החוק ללימוד השפה בכל מוסדות החינוך, עוד בבתי-הספר היסודיים.

אכרם חסון: שנית, מי שמנסה לפגוע במעמדה של השפה הערבית פוגע בשפה העברית.

אכרם חסון: כיום אנחנו, אזרחי מדינת ישראל הערבים, מדברים עברית ומתגאים בכך, ועל כן הציפייה היא שכל יהודי ילמד ערבית, גם כדי להבין את רחשי לבם של שכניו.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, שפה היא גשר לשלום ולהידברות בין עמים.

אכרם חסון: רק לאחרונה קראתי על תופעה חדשה, שחיילי צה"ל התחילו להשתמש במילים בערבית בכל מגע עם פלסטינים – מילים חיוביות, כמובן, כגון כול עאם ואנתום בח'ירף רמדאן כרים.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, המילים הפשוטות הללו גרמו להפגת מתח ושנאה, שברו דיסטנס בין חיילים לאזרחים, ובסופו של תהליך הייתה ירידה משמעותית באלימות בחודש הרמדאן בכל הגדה.

אכרם חסון: חברי חברי הבית, בכל שני וחמישי מונחת הצעת חוק לשינוי מעמד השפה הערבית או קוסמטיקה כזאת או אחרת.

אכרם חסון: בואו נניח לשפות; יש לנו מספיק צרות על הראש.

אכרם חסון: בואו נהפוך את שתי השפות הקרובות זו לזו ומקורן יחיד לשפת השלום והאחווה בין העמים.

אכרם חסון: (אומר בעברית: כל שנה אתם ואנחנו והשפה הערבית והעברית באלף טוב ושלום.

אכרם חסון: ) תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה.

יעל גרמן: לשים אוזניות?

יוסי יונה: עם אוזניות.

יוסי יונה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: כבוד יושב-ראש הישיבה, חברי הכנסת היקרים, בשנה שעברה הייתה לי הזדמנות.

יוסי יונה: דיברתי בערבית והנאום היה שיטתי, אבל לצערי, כפי שאתם יודעים, אתמול היו בחירות, פריימריז במפלגת העבודה, ולא הייתה לי הזדמנות לכתוב נאום שיטתי בערבית, לכן אני מעדיף לדבר ככה באלתור.

יוסי יונה: בואו נדבר על הנושא הזה ועל הרשמים שלי לגבי הנושא הזה.

יוסי יונה: אני אדבר בצורה לא מתוכננת ולא מהדף.

יוסי יונה: בואו נגיד – אני הייתי שקוע בבחירות לראשות המפלגה באופן עמוק עמוק.

יוסי יונה: תמכתי באבי גבאי מהסיבוב הראשון, והחלטתי שאני רוצה ללכת אתו.

יוסי יונה: הצלחנו.

יוסי יונה: אני מודה לאללה ולחברי המפלגה על שהם הצביעו לנו.

יוסי יונה: )

איציק שמולי: יוסי, זה מספיק כואב לנו בעברית, לא צריך בערבית.

יעל גרמן: אתה מודה לאללה.

יוסי יונה: אני אמרתי שאני מודה גם לאלוהים וגם לתומכים של המפלגה, לא?

יעל גרמן: בעברית אף פעם לא שמעתי אותך אומר "בעזרת השם".

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: ההורים שלי דתיים, וכשאני בא אל ההורים שלי אני אומר ברוך השם.

יוסי יונה: זה רגיל, נכון?

יוסי יונה: )

חמד עמאר: יש לכם אפשרות לקבל תרגום.

רויטל סויד: הוא מנע מאתנו בכוונה.

רויטל סויד: הוא מנע מאתנו בכוונה.

חמד עמאר: לא, לא, את יכולה לקבל תרגום.

חמד עמאר: מי שמבקש – אתה יכול להעביר אליהם, בבקשה?

חמד עמאר: הם רוצים לקבל תרגום.

יוסי יונה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: חברי היקר, בוודאי בבחירות אנחנו, מפלגת העבודה, מפלגה אחת.

יוסי יונה: יש קצת בעיות, אבל אני מתייחס לכל חברי הכנסת, ובמיוחד חברי היקר שיושב מולי, איציק שמולי, וגם לרויטל סויד – חברים יקרים.

יוסי יונה: אנחנו משפחה מאוחדת.

יוסי יונה: אתמול היו הבחירות ואמרנו: אנחנו הצלחנו, אבל מפלגת העבודה היא שהצליחה, כי אני חושב שאנחנו יצרנו אופק חדש.

יוסי יונה: הממשלה הנוכחית גרמה לעם לשרת אותה במקום שהיא תשרת את העם; במקום שהיא תשרת את הציבור, הציבור משרת אותה.

יוסי יונה: והאופק החדש הוא שאנחנו מתכוונים לממשלה, ואנחנו רוצים שמפלגת העבודה תהפוך את עצמה לתחליף לממשלת נתניהו.

יוסי יונה: זאת המטרה המרכזית.

יוסי יונה: זאת המטרה המהותית שלנו.

יוסי יונה: לכן, התחרות הפנימית בתוך מפלגת העבודה לא חשובה; זה לא דבר חשוב מאוד.

יוסי יונה: הדבר החשוב הוא שאנחנו ניצור, או נבנה, מפלגה חזקה, רחבה, שתמשוך תמיכה רחבה מצד הציבור הישראלי: מזרחים, אשכנזים, יהודים, ערבים – מכול הקבוצות בחברה הישראלית; שניצור תחליף, אלטרנטיבה לממשלת נתניהו, ממשלה שתשרת את העם.

יוסי יונה: בשנים האחרונות יש הידרדרות קשה בשירות הציבורי, ואנחנו רוצים להחיות את מדינת הרווחה לטובת כל אזרחי ישראל, ערבים ויהודים כאחד.

יוסי יונה: זה דבר מאוד חשוב.

יוסי יונה: ולגבי המאבק הישראלי–פלסטיני, אנחנו חותרים להגיע להסכמים אזוריים שיכללו פתרון של הסכסוך הישראלי–פלסטיני על סמך שתי מדינות לשני עמים.

יוסי יונה: נוסף על זה אנחנו חותרים להשתלבות של כל ערביי ישראל בכל התחומים בחברה הישראלית, ואנחנו חושבים שזה משרת את האינטרסים הבסיסיים של החברה הישראלית, ערבים ויהודים כאחד.

יוסי יונה: אם ירצה השם, נשיג את המטרות האלה יחד.

יוסי יונה: אנחנו רוצים עזרה ותמיכה מכל הציבור הישראלי.

יוסי יונה: תודה רבה.

יוסי יונה: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא אדבר בעברית ברגע זה, וגם לא בערבית.

מאיר פרוש: אולי ננסה את שפת היידיש.

מאיר פרוש: אבל לפני שאני מתחיל עם היידיש אני רוצה לומר מה שחשבתי כאשר שמעתי כאן חברי כנסת עולים: חברי כנסת יהודים מדברים ערבית; חברי כנסת ערבים מנסים לדבר ערבית עמוקה יותר.

מאיר פרוש: חכמינו אומרים: יפה שעה אחת של תשובה ומעשים טובים מכל חיי העולם הבא.

מאיר פרוש: על אותו משקל חשבתי: יושבים פה רק שעה אחת, אולי פחות משעה, חברי כנסת שביום מן הימים אחד את השני היה בולע – לא חלילה פיזית, אבל פוליטית.

מאיר פרוש: יושבים ומדברים, בשעה שבכל העולם יושבים וחושבים מה קורה בישראל, הפלסטינים עם הישראלים, הישראלים עם הפלסטינים.

מאיר פרוש: והנה, כאן יש לנו שעה אחת של קורת רוח, ואולי זה טוב מכל חיי העולם הבא.

מאיר פרוש: על כל פנים, כל אחד אמר את דברו, ואני רוצה לומר את מה שמשרד החינוך עושה.

מאיר פרוש: משרד החינוך רואה חשיבות רבה בהנחלת השפה הערבית לילדי ישראל.

מאיר פרוש: חשיבותה הרבה של השפה למדינת ישראל ולאזרחיה נובעת ממרקם האוכלוסייה במדינת ישראל, ממיקומה הגיאו-פוליטי של המדינה, ובעיקר מהצורך בהידברות וקיום דיאלוג וחיים משותפים בין דוברי השפות השונות.

מאיר פרוש: אנחנו מאמינים כי לימוד השפה יסייע להעמקת התקשורת בין העמים, להכרת התרבות ולטיפוח סובלנות ורגישות.

מאיר פרוש: כפי שנאמר מעל במה זו בעבר, לימודי השפה הערבית הם לימודי חובה במערכת החינוך בכיתות ז' עד ט' בהיקף של שלוש שעות שבועיות לכל כיתה בבתי-הספר העבריים, וזה נובע מחוזר מנכ"ל תשס"ז–2009.

מאיר פרוש: בכיתות י', י"א, י"ב המקצוע הנו מקצוע בחירה, ובמסגרתו מוצעים שני מקצועות: ערבית ועולם הערבים והאסלאם – לימודי המזרח התיכון.

מאיר פרוש: המשרד מעודד את בתי-הספר בארץ ללמד את השפה ומעניק תמיכה תקציבית לחטיבות הביניים ולחטיבות העליונות.

מאיר פרוש: בחטיבות הבינים מוענקת שעה צבועה, שהיא שעת עידוד להוראת הערבית לכל כיתת לימוד שבה נלמדת הערבית בהיקף של שלוש שעות שבועיות.

מאיר פרוש: בחטיבות העליונות מוענקות כ-2,300 שעות לבתי הספר, על פי תבחינים, במטרה לתמוך בתחומי הדעת ערבית ועולם הערבים והאסלאם ולהגדיל את מספר הלומדים בתחומים האלה.

מאיר פרוש: בבתי-הספר היסודיים נלמדת הערבית כתוכנית רשות, זולת מחוז צפון והעיר חיפה, שבהם, ישנה חובת למידה בכיתות ה'-ו'.

מאיר פרוש: ההחלטה באשר לאזורים האלה התקבלה בשל מרקם האוכלוסייה ובמטרה לגשר ולחבר.

מאיר פרוש: לפני כשנה אושרה על ידי משרד החינוך תוכנית לימודים לבתי-הספר היסודיים לכיתות ה'-ו' המבוססת על הוראת השפה המדוברת בשילוב מיומנויות של ראשית הקריאה והכתיבה.

מאיר פרוש: במהלך שנת הלימודים הנוכחית, תשע"ז, פותחו במשרד עבור המורים יחידות הוראה שיהוו בסיס להוראה בכיתה.

מאיר פרוש: כמו כן, נערכו השתלמויות במחוזות והמורים הודרכו כיצד להורות את תוכנית הלימודים החדשה בכיתות בשנת הלימודים תשע"ח.

מאיר פרוש: היחידות החדשות שפותחו נחשפו בפני המורים המשתלמים ופורסמו באתר המפמ"ר – – –

אילן גילאון: פרוש.

מאיר פרוש: אתה רוצה ללכת?

מאיר פרוש: הן פורסמו באתר המפמ"ר לשימוש המורים בכיתות, הן בגרסה מקוונת והן בגרסה קשיחה, הניתנת להדפסה עבור התלמידים והמורים להוראה בכיתה ולתרגול בבית.

מאיר פרוש: בשנת הלימודים תשע"ח, חבר הכנסת גילאון, נוסף על היחידות שפותחו, המהוות בסיס עיקרי להוראה, ניתן יהיה להשתמש בחומרים נוספים המצויים לרשות המורה, בספרי לימוד ובחומרי למידה מאושרים, וכן בחומרים שהמורה חיבר לתרגול בנושאים המצויים בתוכנית החדשה.

מאיר פרוש: התוכנית, כפי שנמסר לחברי הכנסת בדיון המיוחד שהתקיים כאן בעבר, מתמקדת בשיח בערבית מדוברת בנושאים יומיומיים ובהכרת התרבות הערבית, וחושפת את הלומדים לאותיות ולמילים בערבית.

מאיר פרוש: התוכנית שמה דגש על השיח הדבור, במטרה להגביר את המוטיבציה של הלומדים הצעירים ללמוד את השפה הערבית, לטפח בהם את אהבת השפה ואת הסובלנות כלפי דוברי שפות אחרות, ולא פחות מזה – להכין אותם לקראת המשך לימוד הערבית בחטיבת הביניים, ששם, כאמור, זה לימוד חובה.

מאיר פרוש: הלימוד במסגרת התוכנית חווייתי, ויתבצע בעיקרו בשפה הערבית המדוברת.

מאיר פרוש: הוא יתמקד במיומנות ההבעה בעל פה וישולבו בו, עד כמה שניתן, שירים, משחקים, סיפורים, סרטונים ועוד, במטרה להגביר את ההנאה מלימוד השפה.

מאיר פרוש: אני יכול להוסיף, בהקשר של היום המיוחד הזה, ולספר לחברי הבית שלאחרונה, בהנחיית שר החינוך, הוחלט במשרד כי משנת תשע"ח תלמידים אשר יבקשו את תעודת הבגרות שלהם בתרגום לשפה הערבית – יקבלו זאת.

מאיר פרוש: תעודת הבגרות המתורגמת תכיל את שמות המקצועות בערבית, וכן את שם בית-הספר.

מאיר פרוש: מה אפשר לעשות, את שם התלמיד עדיין לא – וכנראה גם לא נוכל לתרגם אותו לערבית, שכן משרד החינוך נסמך על מרשם האוכלוסין, ובו מופיעים השמות בעברית בלבד.

מאיר פרוש: יחד עם זאת, המשרד ימשיך לבחון דרכים נוספות על מנת להביא לתרגומה המלא של תעודת הבגרות בהתאם לכלים שברשותו.

מאיר פרוש: אני חושב שזוהי עוד בשורה המעידה על מדיניות המשרד ועל החשיבות שמקנה המשרד לשפה הערבית.

מאיר פרוש: לכן, אם החברים מסתפקים בתשובה, אפשר לסכם כך, ואם החברים רוצים שזה יעבור לוועדת החינוך, ושם יוכלו לשאול שאלות את הפקידים של המשרד – גם את זה אפשר לעשות, אדוני היושב-ראש.

מאיר פרוש: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מה אתם – – –

עבדאללה אבו מערוף: ועדת החינוך.

חמד עמאר: ועדת החינוך.

חמד עמאר: אנחנו נעבור להצבעה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לסיכום היום הזה, אני חושב שכולנו כאן

דב חנין: בכנסת עברנו היום חוויה חיובית ביום השפה הערבית, בדיונים, ברמה שלהם, בענייניות של היום, בהצעות הרבות שנשמעו כאן.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לדווח על העבודה שלנו בוועדת המשנה לתחבורה ציבורית בנושא מעמדה של השפה הערבית.

דב חנין: יש התקדמות גדולה בשנה האחרונה: יש יותר שלטים בתחנות אוטובוס, יש יותר שילוט אלקטרוני, יש גם יותר כריזה.

דב חנין: אבל יש גם אתגר גדול לפנינו.

דב חנין: אנחנו צריכים לשאוף למצב שבו באוטובוסים, ברכבות, בתחנות בישראל, יהיו שלטים וכריזות בעברית ובערבית.

דב חנין: אנחנו יכולים לראות שברכבת הקלה בירושלים, ששם כל הכריזה היא בעברית וערבית, כל השלטים הם בעברית ובערבית, גם בקרונות וגם בתחנות, הדבר הזה מתקבל בצורה טבעית לגמרי על ידי ציבור משתמשים גדול מאוד מאוד ומגוון.

דב חנין: מזה צריך ללמוד שכשאנחנו כמערכת ציבורית מספיק ברורים, ומעבירים מסר מספיק חד וחד-משמעי ששתי השפות צריכות להיות נוכחות במרחב הציבורי, הציבור מקבל את זה.

דב חנין: הוא מקבל את זה בהבנה, מקבל את זה ברצון, וזה רק תורם טוב לכולנו.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מהמציעים אני שואל את חבר הכנסת עיסאווי פריג': להעביר את זה לוועדת החינוך?

חמד עמאר: אכרם?

חמד עמאר: אין בעיה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה תועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/722); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון) (תיקון מס' 6) (בדיקות משנה ותשלום אגרה בעדן בתקופת המעבר), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה, של חבר הכנסת אלי אלאלוף.

חמד עמאר: יציג – מיכאל מלכיאלי.

עבדאללה אבו מערוף: זה החוק של המזון?

חמד עמאר: אנחנו מתחילים בחוק המזון.

חמד עמאר: חבר הכנסת מרגי לא נמצא, לכן – אני לא רוצה להוריד את זה מסדר-היום.

שלי יחימוביץ': מה?

שלי יחימוביץ': זו הצעת חוק חשובה.

שלי יחימוביץ': למה לא להעלות אותה?

חמד עמאר: אחרי זה חבר הכנסת שמולי.

חמד עמאר: אני לא יכול להחליף באמצע.

חמד עמאר: אני לא רציתי להוריד מסדר-היום.

חמד עמאר: לא רשום לי שמישהו מחליף את חבר הכנסת מרגי.

חמד עמאר: לא רציתי להוריד מסדר-היום – התחלתי בחוק השני.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה ראשונה את הצעת חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון) (תיקון מס' 6) (בדיקות משנה ותשלום גרה בעדן בתקופת המעבר), התשע"ז–2017.

מיכאל מלכיאלי: עקבות דיוני מעקב בוועדת הבריאות בנוגע ליישום רפורמת המזון ובעקבות פניות של הגורמים המעורבים, עלו שאלות פרשניות בנושא גביית אגרות על בדיקות משנה לבשר עוף בתקופת המעבר.

מיכאל מלכיאלי: התברר כי יש מחלוקות פרשניות לגבי חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), התשע"ו–2015, בין משרדי הממשלה ובין המרכז לשלטון מקומי.

מיכאל מלכיאלי: לפי המוצע בהצעת חוק זו, במקום חיוב באגרה לפי חוקי העזר בעד בדיקות המשנה לבשר עוף, אשר להבנתנו גורמת כיום לייקור האגרות לעומת המצב שלפני רפורמת המזון וכתוצאה מכך – להעלאת יוקר המחיה, תיגבה מבתי השחיטה אגרה אחידה לגבי בשר עוף שחוט היוצא מהם.

מיכאל מלכיאלי: מוצע כי חיוב זה לא יחול על בשר עוף המיועד לייצוא.

מיכאל מלכיאלי: מוצע גם להבהיר כי בשר עוף שאינו עובר לאחר צאתו מבית השחיטה פעולה שנחשבת ייצור לא יהיה חייב בבדיקת משנה נוספת, וזאת גם אם בדרכו לשיווק הוא מגיע למרלו"ג או לבית-קירור.

מיכאל מלכיאלי: הצעת חוק זו קיבלה את תמיכתה של ועדת השרים לחקיקה בכפוף להמשך הסכמות עם כמה משרדי ממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות ליועצת המשפטית של הוועדה, עורכת הדין נעה בן שבת, אשר לבקשתי הכינה את הצעת החוק יחד עם נציגי המשרדים הרלוונטיים – בריאות, חקלאות ומשפטים.

מיכאל מלכיאלי: אני מבקש ממליאת הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – מוותר; תמר זנדברג; אמיר אוחנה; זהבה גלאון; מיכל רוזין; טלב אבו עראר; עבד אל חכים חאג' יחיא; ג'מאל זחאלקה; עיסאווי פריג'; ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום היה יום השפה הערבית, ביוזמתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואני מברך אותו על כך.

אחמד טיבי: השפה היא כלי לתקשורת בין בני אדם.

אחמד טיבי: היא מבטאת זהות, תרבות ומורשת, ומעבירה תכנים ורגשות.

אחמד טיבי: ידיעת השפה של האחר מחזקת את הקשר וההבנה ומאפשרת ניהול דיאלוג שבו כל צד מייצג את עצמו, את מחשבותיו ואת מורשתו באמצעות מילים, כשכל צד מדבר בשפתו שלו ומבין את שפתו של האחר, ומהווה אלמנט חשוב מאוד בקביעת זהותם של קבוצות ועמים וביצירת יחסים ביניהם.

אחמד טיבי: בישראל השפה הערבית מוכרת כשפה בעלת מעמד רשמי בתוקף דבר המלך ומועצתו, המנדטורי.

אחמד טיבי: חוק זה קובע שהשפה הערבית היא שפה רשמית בישראל, והוא חל עד היום הזה.

אחמד טיבי: לפי החוק מוטלת חובה כללית על הממשלה לפרסם את כל הפקודות, המודעות הרשמיות והטפסים הרשמיים בעברית ובערבית.

אחמד טיבי: חוק הלאום, שעובדים עליו כיום, מאיים לרסק את מעמד השפה הערבית ולבטל את מעמדה כשפה רשמית.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר בפגיעה לא רק בשפה אלא בקולקטיב הערבי-פלסטיני שנמצא כאן בתוך מדינת ישראל, וזה חלק ממבול החקיקה האנטי-ערבית, הגזענית, המפלה והמדירה של הקואליציה ושל הממשלה הזאת.

אחמד טיבי: רמת הלשון הנמוכה של אנשים בתקשורת ובפוליטיקה היא בעלת משמעות מעשית.

אחמד טיבי: כשאין לך שליטה טובה בלשון, ובמיוחד כאשר השפה שבידך היא פחות טובה, עד כדי כך שבני אדם אחרים מתבטאים בדרגת ביטוי גבוהה הרבה יותר משלך – אומר הדבר שיש בעיה.

אחמד טיבי: יש פגם, אולי גם בצורת החשיבה, אולי גם בצורה שאתה מעביר את הדברים שלך ואיך אתה מציג את הדברים או את ה-case שלך.

אחמד טיבי: האמת היא שהשפה הערבית היא שפה עשירה; היא אחת השפות היפות ביותר.

אחמד טיבי: אונסק"ו קבע ב-1948 שהיא שפה רשמית שלישית – אנגלית, צרפתית וערבית.

אחמד טיבי: אני לא יודע כמה אתם שומעים ערבית, אבל תקשיבו לשיר בשפה מדוברת, בדואית, אס'ילה – אצילה ואותנטית.

מיקי לוי: לאט, שנבין.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "ראיתי את סוסי הפרא.

אחמד טיבי: הם אני.

אחמד טיבי: / צפיתי בסוסים המשתוללים.

אחמד טיבי: הם יודעים כבודי.

אחמד טיבי: / הסוסים אינם נותנים להניח מושב על גבם.

אחמד טיבי: אין הוא מתכופף בפני ההשפלה.

אחמד טיבי: / אלוהים, תן לנפשי להתמיד באצילותה.

אחמד טיבי: / ראיתי כוכב בלילה עת השליך קרני אוֹרוֹ.

אחמד טיבי: / אני דומה לסוהיל.

אחמד טיבי: היזהר מהטלת רומחי.

אחמד טיבי: / ראיתי את הרומחים עומדים.

אחמד טיבי: ראיתי את חופר השוחות.

אחמד טיבי: / אני חופר השוחות והרומח דומה לקומתי.

אחמד טיבי: / ראיתי את ההרים המתנשאים בוואדי השדוף.

אחמד טיבי: / אני אציל, קומתי מתנשאת אל על וההרים בראשי.

אחמד טיבי: / אין חופר בסלע שלי זולת הַסֵּבֶל.

אחמד טיבי: מי הוא הממלא מקומך?

אחמד טיבי: עזות הנפש היא ממלאת מקום הסלע שלי.") שוכראן.

חמד עמאר: היה מאוד קשה לתרגם את זה.

אחמד טיבי: אי-אפשר לתרגם את זה.

קריאה: אז תתרגם את זה.

חמד עמאר: לא, קשה מאוד, אני אומר לכם.

חמד עמאר: מסעוד גנאים – אינו נוכח; איילת נחמיאס ורבין; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; נאוה בוקר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון) (תיקון מס' 6) (בדיקות משנה ותשלום אגרה בעדן בתקופת המעבר), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 15, אין מתנגדים ואין נמנעים.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה – לפרוטוקול – בעד.

חמד עמאר: הצעת החוק חוזרת לוועדת העבודה והרווחה להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: תרשום אותי בעד.

חמד עמאר: לפרוטוקול, לרשום גם את חבר הכנסת דב חנין, גם את חבר הכנסת אבו עראר וגם את חבר הכנסת ג'מעה.

חמד עמאר: [מס' כ/711; "דברי הכנסת", חוב' ל', עמ' 22523; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג את הצעת החוק בשם יושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת מרגי – הצעת חוק מופלאה, ביוזמת חבר הכנסת יונה.

איציק שמולי: הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017, שהוגשה מטעם חברי הכנסת יוסי יונה, דב חנין וקבוצת חברי כנסת נוספים.

איציק שמולי: חוק חינוך חינם לילדים חולים נועד להבטיח מתן חינוך חינם לילדים הנאלצים להיעדר מהמסגרת החינוכית שבה הם לומדים מפני שעליהם להתאשפז בבתי-חולים או לשהות בביתם, או לקבל בבית-החולים לפי הוראת רופא לתקופה הקבועה בחוק.

איציק שמולי: חינוך חינם כאמור יינתן לילד המאושפז בבית-חולים – במסגרת חינוכית בבית-חולים, ולילד חולה – בביתו.

איציק שמולי: ילד לפי החוק מוגדר כמי שזכאי לחינוך חינם לפי חוק לימוד חובה, או שהוא ילד בעל צרכים מיוחדים כהגדרתו בחוק חינוך מיוחד, התשמ"ח–1988.

איציק שמולי: הגדרה זו נועדה להחיל את החוק על כלל הילדים, כך שכל ילד חולה יזכה ללימוד חינם בעת מחלתו, על מנת שיוכל לשוב ולהשתלב בלימודים הסדירים לאחר החלמתו.

איציק שמולי: על פי החוק הקיים, הזכאות לחינוך חינם כאמור לילד חולה השוהה בביתו היא רק מעל גיל חמש.

איציק שמולי: בשל הגבלה זו, ומאחר שכיום חל לימוד חובה על כלל הילדים מגיל שלוש ומעלה, ילדים חולים בני שלוש שנים עד חמש שנים אינם זכאים לחינוך חינם בביתם לפי החוק, אף שחל עליהם לימוד חובה כאמור.

איציק שמולי: לפיכך, מוצע לתקן את ההגדרה "ילד חולה" ולבטל את הגבלת הגיל הקבועה בה, כך שהזכאות לחינוך חינם לילדים חולים בביתם לפי החוק תחול על כלל הילדים החולים שחל עליהם לימוד חובה, ובכלל זה על ילדים בני שלוש וארבע שנים.

איציק שמולי: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשרה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא בקשות דיבור.

חמד עמאר: לכן אנחנו עוברים, כמקשה אחת, לקריאה שנייה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 18, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 19, אין מתנגדים ואין נמנעים, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה, יוזם החוק, מבקש לברך.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: הרבה חברי כנסת חתמו על החוק.

חמד עמאר: בבקשה.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: הרבה חברי כנסת חתמו על החוק, יותר מ-60 – כמעט 70 חברות וחברי הכנסת חתמו על החוק הזה, ואני מודה לכל אלה שחתמו ותמכו בהצעת החוק הזאת.

יוסי יונה: בראש ובראשונה אני רוצה לומר תודה למשרד החינוך ולמשרד האוצר, לשרי החינוך והאוצר, שתמכו בחוק ומתקצבים אותו.

יוסי יונה: אני רוצה לומר תודות מיוחדות לחברי יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, שפעל לסייע להעביר את החוק עוד במושב הזה, כך שהוא ייכנס לתוקף כבר בשנת הלימודים הקרובה; ליועצת המשפטית של ועדת החינוך עורכת דין מירב ישראלי ולמתמחה ירדן הומינר; תודה למנהלת הוועדה יהודית גידלי על כל הסיוע והליווי; לעורך דין הרן רייכמן, מנהל הקליניקה למשפט ומדיניות חינוך בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה על ניסוח החוק וסיוע לקידומו.

יוסי יונה: חברתי יעל גרמן שאלה לפני כן כיצד הדבר הובא לידיעתי.

יוסי יונה: אם כן, הקרדיט ניתן להם, הם הביאו את הדבר לידיעתי ואנחנו ביקשנו לקדם את החוק כאן.

יוסי יונה: ליועצת של חבר הכנסת מרגי, פנינה שלי איפרגן, על הסיוע והקשב.

יוסי יונה: באמת היית נהדרת לאורך כל התהליך הארוך.

יוסי יונה: תראו, אני רק שנתיים בכנסת ולא ידעתי כמה זמן לוקח להעביר חוק כל כך פשוט, כל כך מתבקש וכל כך הגיוני.

יוסי יונה: שנה שלמה עבדנו כדי שהחוק ההגיוני והמתבקש הזה יעבור, והוא גם ביטוי לכך שניתן לעשות המון פעמים שיתופי פעולה בין חברות וחברי קואליציה, חברות וחברי אופוזיציה ומשרדי ממשלה.

יוסי יונה: אז כל אלה שיש להם את הקרדיט בהעברתו של החוק הזה – תודה רבה.

יוסי יונה: מי ייתן ואנחנו נוכל להעביר חוקים דומים רבים, שלמעשה בסופו של יום משרתים את הציבור, ובמקרה הספציפי הזה – את ילדי ישראל.

יוסי יונה: תודה רבה, ואני שמח שהחוק עבר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ח בתמוז התשע"ז, 12 ביולי 2017, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.