ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 250, 2017-07-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א בתמוז תשע"ז, 5 ביולי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתה דחופה מס' 367 – אני מתכבד להזמין את סגן השר להגנת הסביבה, חבר הכנסת ירון מזוז, לעלות לדוכן כדי להשיב לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: מכירת חופי ארצנו.

יולי יואל אדלשטיין: כבר רשומים לי גם שואלים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, את יכולה לקרוא את נוסח השאילתה, ואז סגן השר ישיב.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני, בוקר טוב לכבוד סגן השר.

מרב מיכאלי: אדוני, השבוע הציגה המדינה לבג"ץ מפות מסודרות ונתונים של השטחים במרחק 100 מטר ומעלה מקו המים.

מרב מיכאלי: כ-41,000 דונם – זה סדר גודל של שלוש פעמים רמת גן – יאבדו את ההגנה מפני בנייה ויימכרו ליזמי נדל"ן.

מרב מיכאלי: רצוני לשאול את אדוני: מה עמדת המשרד, והאם תאפשרו זאת?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

ירון מזוז: מכובדי היושב-ראש יולי אדלשטיין, בוקר טוב, חברי חברי הכנסת, השר חיים כץ, כמוך, גם אני מוטרד מאוד מהיקף ואיכות השטחים שהוסרו לעת עתה מפרק החופים בתמ"א.

ירון מזוז: אנו מתכוונים לפעול באופן נחרץ למנוע את הפגיעה בחופים במסגרת המשך קידום התמ"א.

ירון מזוז: הפעולות הן במגוון מישורים: במישור התכנוני, במישור התקשורתי ובמישור הציבורי והפוליטי, במטרה להגן על כלל השטחים.

ירון מזוז: מה שאנחנו בעצם עושים זה להגדיר את החופים שכביכול הופקעו ליזמים בתוכנית שמגנה עליהם בתמ"א.

ירון מזוז: להלן כמה הישגים שאליהם כבר הגענו: שינוי מבנה התמ"א כך שייכנסו שטחים מעבר ל-100 המטרים הראשונים של חוף הים; ביטול חופים כפריים וסימונם כפתוחים; צמצום הפיתוח בחופים עירוניים ובחופים פתוחים; הגדרה של מכלולי חוף, צמצום אפשרות הפיתוח בתחומם ומאבק על כל חלק בנפרד; הגדרת פארקים חופיים שלא היו; הכנסת הצורך בתוכנית כוללת לחוף לכל רשות ורשות; עבודה עם התקשורת במטרה לעורר הד ציבורי ואת כל הארגונים שנוגעים בדבר.

ירון מזוז: אני מציע להעביר את זה בצורה מסודרת לדיון יותר רציני בוועדת הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא מעבירים שאילתה לוועדה, אבל גם אפשרות, להגיש בקשה.

ירון מזוז: אין בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכאלי?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, ולאחר מכן – גם חברי הכנסת דב חנין ותמר זנדברג רשומים לשאלה נוספת.

מרב מיכאלי: אדוני, תודה רבה, אני שמחה לשמוע שגם אדוני מוטרד והמשרד מתכוון לנקוט צעדים.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שאני חושבת שהצעדים צריכים להיות נחרצים עוד יותר, ואם יורשה לי – אם אדוני יוכל להעביר, באמת, לשר ולגורמים המקצועיים במשרדו – אני חושבת שזה דבר שראוי אפילו לחולל עליו משבר קואליציוני, כי זה הרס כל כך פיזי ומוחשי של האפשרות שתהיה לאזרחיות ולאזרחי המדינה באמת לגשת לדבר הבסיסי הזה, של חוף הים, זה נראה ממש מאוד דרמטי, ואי-אפשר לאפשר את זה.

ירון מזוז: את צודקת – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, נשמע את כל השאלות, ואז תתייחס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, אחריו – תמר זנדברג, ואז נשמע את התייחסותך.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני סגן השר, אתמול התבשרנו שוועדת העררים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה דחתה את ערעור היזמים בעניין חוף פלמחים, ואנחנו, בעקבות מאבק ממושך וארוך מאוד, יכולים לומר לציבור שחוף פלמחים יישאר בידי הציבור.

דב חנין: בעניין הזה הייתה זכות גדולה למשרד להגנת הסביבה, וגם לשר הקודם, חבר הכנסת גלעד ארדן, שהתייצב במאבק הזה ועשה הכול כדי להגן על החוף.

דב חנין: אבל הנה הבעיה – יש לנו חוק חופים טוב, במדינת ישראל, אבל בחוק הזה יש פרצה; הפרצה היא שתוכניות בנייה ישנות, כמו אלה שהיו בפלמחים, אפשר בכל רגע לשלוף אותן מהמגירה, והן מתגברות על חוק החופים הנפלא שלנו.

דב חנין: בשבוע הבא תגיע לוועדת השרים לענייני חקיקה הצעת חוק שחתומים עליה עשרות חברי כנסת, שכבר נומקה כאן, במליאה, ומוצע בה להתגבר על הפרצה הזאת בדרך מאוד מאוד מאוזנת; אנחנו לא מבטלים את התוכניות הישנות, אבל אנחנו קובעים שוועדת התכנון, שנקראת הוועדה לשמירה על הסביבה החופית, הוולחו"ף, תוכל לבחון את התוכניות האלה מחדש, להכניס בהן תיקונים, אולי גם לאשר אותן, אם היא חושבת שכן ראוי לאשר אותן, ואולי גם לפסול אותן, ולתת חלופה ליזמים במקום מה שהם מפסידים בחוף.

דב חנין: זו הצעת חוק מאוד מאוד חשובה וראויה, אבל כמו שאנחנו יודעים, על החוף שלנו יש איומים, כי החוף הזה קורץ – ליזמים, לנדל"ניסטים, ואנחנו צריכים את המשרד להגנת הסביבה במלחמה, להגן על החופים, להגן על הציבור, מפני האינטרסים האלה.

דב חנין: אנחנו מצפים לתמיכת המשרד בהצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואז נשמע את סגן השר מזוז.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, התוכנית שנחשפה, שדיברה עליה חברת הכנסת מרב מיכאלי, היא בעצם תוכנית מתאר ארצית – תמ"א 1.

תמר זנדברג: כידוע לך, במשך חודשים ארוכים, ואפילו הייתי אומרת שנים, משרד האוצר, שאחראי היום למינהל התכנון, טען בפנינו, חברי הכנסת, בוועדת הפנים ובמקומות אחרים, שאין פגיעה בחופים במסגרת התוכנית הזאת, ולמעשה תמ"א 13, שהיא תוכנית מתאר החופים, נשארת בעינה בתוך תמ"א 1.

תמר זנדברג: בעקבות עתירה לבית-המשפט, של ארגון אדם, טבע ודין, נחשפה התוכנית, ונחשף שלא היא, שאכן יש פגיעה, ויש שינוי מהוראות תמ"א 13, ובעצם תמ"א 1 פוגענית בחופים הרבה יותר.

תמר זנדברג: הייתי אומרת שמדובר גם בנסיגה של עשרות שנים מההגנה על החופים שמדינת ישראל כבר התקדמה אליה, מתוך הבנה שמדינת ישראל היא מדינה קטנה, אבל עם רצועת חוף גם ארוכה יחסית לגודלה, וגם מאוד מאוד מרשימה ומיוחדת; יש לנו חופים שבאמת אין כדוגמתם בעולם כולו, כולל מדינות החוף המרהיבות ביותר, שמושכות את תיירות הים והחוף הגדולה ביותר.

תמר זנדברג: עכשיו נשאלת השאלה למשרדך, משרד הגנת הסביבה: מה ייעשה כדי להגן על החופים האלה, ולא רק לעגן את ההגנה הקיימת, אלא להרחיב ולשפר את ההגנה, ולא לדרדר אותה אחורנית?

תמר זנדברג: כי כיום אנחנו עומדים מול מלחמה; תמ"א 1 הכריזה מלחמה על החופים, ואנחנו רוצים לנצח במלחמה הזאת, כי חוף פתוח ונגיש בלי בנייה לעשירים – זה האינטרס הציבורי הראשון במעלה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

ירון מזוז: טוב, כמו שידוע לכם, גם אני תומך בכך שצריכים להיות חופים לתושבי מדינת ישראל ולכלל המדינה, אבל בנושאים של תמ"א ושל כל הדברים האלה הייתי מציע לעשות את זה בצורה מסודרת – גם לדב, גם לך וגם למרב – תעבירו לי בבקשה בצורה מסודרת את העמדות שלכם; אני מבטיח לשבת עם אנשי המקצוע במשרד, להגיע אליכם באופן אישי ולשבת על הנושאים האלה, ולראות איך אנחנו נקדם אותם בצורה משותפת, ולהעביר גם את הנושא הזה, כמו שאמרתי קודם, לוועדת הפנים, כדי שניתן לזה הד תקשורתי כמו שצריך, כי רק בדרך הזאת, נקרא לזה ככה, הטייקונים מבינים.

ירון מזוז: אז אני מבקש שתעבירו לי את זה, ואני מבטיח לטפל בזה בצורה הכי מסודרת שיש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר להגנת הסביבה חבר הכנסת ירון מזוז, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: השר כץ יעלה לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 365, מאת חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: סגירת מעון יום בשכונת הדר יוסף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לוי, בבקשה, אתה יכול לקרוא את נוסח השאילתה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני השר, סגירת מעון יום בשכונת הדר יוסף – כ-50 משפחות קשות יום, בחלקן הגדול, בשכונת הדר יוסף בתל אביב קיבלו הודעה כי מעון היום המסובסד היחיד בשכונה – והדגש הוא על "המסובסד היחיד בשכונה" – ייסגר, ואין עוד גן מפוקח.

מיקי לוי: אני מבקש לשאול את אדוני: 1.

מיקי לוי: מה משרדך עושה כדי לסייע לאותן משפחות?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: האם יש פתרון אפשרי למצוקת ההורים?

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי מיקי, החלטה על סגירת מעון היא החלטה של הגוף המפעיל בלבד.

חיים כץ: ברור לך שהמשרד או השר לא יכולים לדעת אם מעון זה נסגר או עובר ממפעיל למפעיל.

חיים כץ: עם זה, בשמונת החודשים האחרונים נפתחו במדינת ישראל עוד 165 מעונות מסובסדים.

חיים כץ: התקציב של 2017 לבניית 108 מעונות נוספים הוקצה בינואר 2017.

חיים כץ: מעולם, אבל מעולם, לא הוקצה תקציב לביצוע מעונות במהלך שנה – בינואר.

חיים כץ: ביום שני הקרוב עולה בוועדת הכספים בקשת הרשאה להפעיל בנייה לחרדים-ערבים-פריפריה – של 2018, כבר – לתת להם הרשאה לצאת לבנייה ב-2018.

חיים כץ: זה עוד סדר גודל של 40 מיליון.

חיים כץ: אז – הייתה מהפכה בבנייה של המעונות.

חיים כץ: אני לא יודע בדיוק מה קורה במעון של נעמת בהדר יוסף, אתה גם לא מצפה ממני שאני אדע, אבל אני אומר לך, נוספו בשנה האחרונה כ-12,000 מקומות לילדים – מסובסדים – בכל המגזרים – החלוקה היא מגזרית; כשאני מקבל תקציב, זה מוגדר: 25% – ערבים, 15% – חרדים, 15% – פריפריה, 25% – כללי.

חיים כץ: אבל רק בשביל לסבר את האוזן, עיריית תל אביב, שקיבלה הקצאה של מעון, לא בנתה אותו.

חיים כץ: זאת אומרת, היא לקחה כסף מהתקציב שלי, ביקשה, קיבלה הרשאה, לא בנתה את המעון, והאוצר יחגוג בקבלת הכסף בחזרה.

חיים כץ: זה ככה, בשבילך.

חיים כץ: קיבלו – ביקשו הרשאה, קיבלו את הכסף, קיבלו הקצאה.

חיים כץ: אנחנו פה, בכנסת, צריכים לעשות סדר בעניין, שמי שמקבל הקצאה – יישוב שמקבל הקצאה – ולא בונה, שלא יקבל בפעם הבאה – שייתנו צ'אנס לאחרים שכן רוצים לבנות.

חיים כץ: אם יש יישובים שמקבלים את ההקצאות, והכסף מוגבל, והם לא בונים, וזה חוזר לאוצר, אז יצא שכרנו בהפסדנו.

חיים כץ: אני מקווה שעניתי לך.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אין שאלה נוספת לחבר הכנסת מיקי לוי, אבל יש שאלות נוספות לחברי הכנסת דב חנין ויעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, גם השבוע הזה היה שבוע נורא בתחום של תאונות בענף הבניין.

דב חנין: אנחנו בכל שבוע שומעים על עוד תאונה, פצועים, לעתים גם הרוגים, בענף הבניין.

דב חנין: אנחנו דיברנו על הנושא הזה פעמים רבות, ואני מברך על המהלך של חיזוק הפיקוח, מערך הפיקוח והסמכויות של הפקחים, בנושא של תאונות הבניין.

דב חנין: אבל יש עוד כלים שכדאי להשתמש בהם; בפני ועדת השרים לענייני חקיקה יגיע בימים הקרובים הנושא של תשובה על הצעת החוק שאנחנו העלינו כאן, בכנסת – אז ביקשתם לחשוב על זה – שאנחנו דורשים ממעבידים בעצם לפרסם מידע על תאונות עבודה שהתרחשו במקומות העבודה.

דב חנין: הדבר הזה מאוד מאוד חשוב.

דב חנין: המידע הזה הוא מידע חיוני – –

חיים כץ: כללי, לא רק בבניין, אתה מדבר.

דב חנין: לא רק בבניין.

דב חנין: – – הוא מידע שגם מאפשר לעובדים לדעת מה קורה, מה הסיכונים, מה הסכנות, והוא גם מטיל אחריות על המעבידים.

דב חנין: המדינה לא יכולה לבדה להתמודד עם כל הבעיות וכל הקשיים.

דב חנין: כיוון שהנושא הזה הולך להגיע להצבעה במליאת הכנסת בעוד שבוע, אני מנצל את ההזדמנות לפנות אליך, אדוני השר, כמי שענייני העובדים קרובים ללבו, לגרום לכך שנעביר את הצעת החוק הזאת, שמטילה על המעבידים אחריות נוספת ומאפשרת למדינה להתמודד בצורה אפקטיבית יותר עם המכה הזאת, של תאונות העבודה.

חיים כץ: והשאלה?

חיים כץ: והשאלה?

חיים כץ: מה רצית לשאול?

דב חנין: האם אתם תתמכו?

דב חנין: האם אתה תתמוך?

חיים כץ: אה, האם אני אתמוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר.

תודה, אדוני היושב-ראש, נכבדי השר, קודם כול אני מוכרח לומר, הייתי בוועדה שבחנה את – אני קורא לזה – הדרמה שעשית בשנה האחרונה בנושא של המעונות, יותר נכון בניצול התקציב שהמדינה שמה, גם מבחינת גודל התקציב, כמו שאמרת, אבל גם מבחינת האפקטיביות של להוציא אותו לפועל.

יש היום בהחלט עבודה שנעשית בכל הארץ.

רוב הרשויות המקומיות הבינו שהן עלולות לאבד את הכסף, ואני מברך אותך על כך.

אני חושב שתושבי המדינה ירגישו את זה בזמן הקרוב.

כהשלמה לדבר הזה, יש חשיבות גדולה מאוד למשפחתונים, כי המשפחתונים בעצם משלימים את החוסר במעונות שקיים בכל מקרה, באופן מובנה.

התברר באותה ישיבה שחלק מהתקציב שעצרו מרשויות מקומיות חזר לאוצר, בניגוד לעמדתכם ולדעתכם, כנראה.

השאלה שלי היא, האם אפשר להשתמש – לא האם – למה לא משתמשים בכסף הזה כדי לממן בינתיים את המשפחתונים ופתיחת מסגרות חדשות?

זאת שאלה אחת.

ושאלה שנייה: לאחרונה התחילו הכבדה ורגולציה מאוד מאוד חריפה בנושא המשפחתונים, לגבי תמהיל המשפחתונים, כמה תינוקות יהיו, כמה לא.

יש מקומות בארץ, במיוחד בריכוזים חרדיים, אבל גם בריכוזים אחרים, שבהם יש יותר תינוקות, כי הגדולים יותר הולכים למעונות, והקטנים – למשפחתונים.

היום נוצר מצב, למשל בבני ברק, שיש כמה וכמה משפחתונים שבגלל ההנחיה החדשה, של לא יותר משני תינוקות, המשפחתון נשאר ריק כשיש תורים ענקיים של אימהות עם תינוקות קטנים.

אני מבקש את התערבותך בעניין הזה, אני גם פניתי ללשכתך בעניין, ואני בטוח שכמו שאתה יודע להיכנס לעניין ולהביא אותו לנקודת הגמר, גם את זה תעשה.

תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

חיים כץ: טוב, אני אענה על שאלות.

חיים כץ: דב חנין, שמעתי את שאלתך והרצאתך בקשב רב.

חיים כץ: אני לא יודע אם אני אשיב לך, כי אני אבדוק, אבל יחד עם זה, מאוד עצוב לי מה שקורה בבניין.

חיים כץ: עצוב לי שהמדינה – יש לי בבניין 22 תקנים פתוחים לפקחים; אף אחד לא רוצה לבוא.

חיים כץ: אף אחד – כי המדינה חושבת שהיא רוצה לשלם למהנדס שכר של 5,000 שקל.

חיים כץ: לא רוצה.

חיים כץ: עכשיו הם אומרים: בוא, אנחנו נאפשר לך חוזים אישיים.

חיים כץ: אני לא רוצה.

חיים כץ: אני רוצה עבודה מאורגנת.

חיים כץ: וזאת עובדה – 22 תקנים פתוחים לפקחי בנייה.

חיים כץ: עם זה, הלכנו למהלך יפה של עיצומים כספיים, מכרז על רחפנים, צילומים – נתבע; כשהראשונים יתחילו לשלם על כל עבירה עשרות אלפי שקלים – פר עבירה – נראה מה יקרה.

חיים כץ: אני מקווה שדרך הכיס – דרך הכיס הם יבינו.

חיים כץ: אני עובר לחברי יעקב אשר.

חיים כץ: לצערי, בתקציב ש – סגרנו את הכספים שנקבל ב-2018-2017 – 350 מיליון ל-2017, 350 מיליון ל-2018, חתמנו גם על הקצאות שניתנו בשנת 2014 ולא בוצעו – הכסף יחזור לאוצר.

חיים כץ: לפני כשלושה חודשים החזרתי לאוצר 110 מיליון שקל שלא בוצעו.

חיים כץ: כנראה בתקציב נלחמו, נלחמו, כל אחד רוצה תקציב גדול, אבל כשמגיע – הייתה כתבה בעיתון שקיבל תקציב ובנו, לא בנו – אבל לא בנו, כי לא עניין.

חיים כץ: אני מכיר אחד שהוא בן אדם טוב, והוא בדרך כלל עוזר לאנשים – קוראים לו הרב גפני, בוועדת הכספים, והוא כנראה מכיר את נושא המשפחתונים.

חיים כץ: אני חושב שאני אתן לך עצה, אתה יודע, שבין אדם לחברו.

בלי קשר באיזו מפלגה הוא.

חיים כץ: בלי אישור אנחנו לא מדברים פוליטיקה.

לא – – –

חיים כץ: אנחנו מדברים על זה שאנחנו צריכים לתת מענה לפעוטות.

חיים כץ: אני לא מדבר פוליטיקה.

חיים כץ: בכל הקטע של המעונות אנחנו צריכים ללכת לכמה מהלכים: האחד, להעלות את התקינה.

חיים כץ: לא יכול להיות שמטפלת אחת מטפלת בשישה ילדים עד גיל שלושה חודשים, שבכלל לא יודעים להגיד מה כואב להם, והיא לא יכולה לרוץ להחליף חיתולים ולטפל בכולם – לא יכולה.

חיים כץ: ואם תהיה אחת לחמישה, או אחת לארבעה, הילדים האלה יקבלו טיפול יותר טוב.

חיים כץ: בלי שום קשר לשיוך מפלגתי – אני בטוח שגם מנו רוצה את זה, גם מיקי רוצה את זה, ודב חנין רוצה את זה, וחברי מרגי רוצה את זה, וגם אלי כהן וגם אתה.

חיים כץ: עברנו פה על כל אלה שיושבים פה, קצת ממגזר המפלגות.

חיים כץ: המטרה שלנו היא לעזור לילדים האלה, שצריכים את העזרה.

חיים כץ: ולמען האמת יש גם בעיה אובייקטיבית בבני ברק, של חוסר קרקע לבנות מעון.

חיים כץ: היישוב מאוכלס בצפיפות יתרה, וצריך לנסות למצוא פתרונות.

חיים כץ: צריך לנסות למצוא פתרונות – לבניית מעונות.

חיים כץ: ואני מקווה שאתם, אנשים אינטליגנטים, תעשו חושבים ותראו איך אתם מביאים תוצאה.

חיים כץ: אני אשמח להיות קבלן הביצוע שלכם, כשאתם תביאו לי את היכולות התקציביות, לעזור לכם מאוד לגרום לכך שלכל הילדים – כל הילדים, גם מעונות שיקומיים, וגם מעונות רגילים – יהיה מספיק, ולא יהיה מחסור.

חיים כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הכלכלה והתעשייה, חבר הכנסת אלי כהן, לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 369, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: פיטורי עובדי חברת ויסוניק בקריית גת.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: רשמתי.

עיסאווי פריג': היה דיון שלם אתמול בוועדה בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: מכובדי השר, עובדי מפעל ויסוניק בקריית גת טוענים בשם ההנהלה שהמפעל ייסגר בסוף השנה, בשל רצון החברה האם להעביר את המפעל לסין.

יעקב מרגי: עובדים במפעלים נוספים, כולל ביישובי עימות, חוששים מסגירתם.

יעקב מרגי: רצוני לשאול: 1.

יעקב מרגי: מה המידע שבידך על מפעל ויסוניק?

יעקב מרגי: 2.

יעקב מרגי: האם ידוע על מפעלים נוספים בדרום שפעילותם בסכנה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מרגי, אני חושב שהנושא הזה, שעולה לסדר-היום כשאילתה דחופה, הוא חשוב ומרכזי, ואנחנו עוסקים בו רבות.

אלי כהן: אנחנו משקיעים לא מעט בנושא של פתיחת ופיתוח מפעלים בדרום.

אלי כהן: ככלל, אנחנו רואים היום צמיחה מאוד משמעותית בבנייה למגורים בנגב, ולצדה אנחנו רוצים לראות תעסוקה.

אלי כהן: ככלל – ואני אגיד כרקע – כיום יש שפל ברמת האבטלה במדינת ישראל, שפל של 30 שנה – אנחנו עומדים על רמה של מתחת ל-5%.

אלי כהן: מפעלים כמו ויסוניק – אנחנו כמובן שמענו על זה רק מהתקשורת, ברגע ששמענו נעשתה פנייה גם לוויסוניק – ואגב גם לסוגת, שהודיעו גם הם, סמוך להם, שגם הם שוקלים – במטרה לראות וללמוד אם אפשר לסייע.

אלי כהן: בד בבד עם זה פנינו לאינטל, והם ציינו שיקלטו חלק מהעובדים.

אלי כהן: סיכמתי גם עם שר העבודה והרווחה, חיים כץ, שיצא מכאן לפני רגע, לקיים יריד תעסוקה ממש בקריית גת.

אלי כהן: אני באופן אישי וצוות המשרד שלי נהיה מחר ב-8:00 בבוקר בקריית גת כדי להיפגש עם הגורמים ולשמוע אותם.

אלי כהן: אנחנו נמצאים, חבר הכנסת מרגי, במצב של טרנספורמציה; ראינו שבאותו שבוע נכנסת לישראל חברת אמזון, ומביאה 800 עובדים, ומנגד – סגירה של מפעלים.

אלי כהן: באופן טבעי תהליך כזה יהיה ויימשך, כלומר יהיו עוד מפעלים שייסגרו, זה טיבם של החיים, ובמדינת ישראל אנחנו מחפשים את היתרונות היחסיים שיש.

אלי כהן: אם ראית היום, חבר הכנסת מרגי, פורסם, ובצדק, באחד המקומות, שכיום במשק הישראלי חסרים לא מעט עובדים.

אלי כהן: לפי הנתונים שיש בידינו חסרים 11,000 עובדים בתחום התעשייה, ולכן אנחנו פועלים להתאים אותם למקצועות הקיימים.

אלי כהן: לרוב התחלופה היא כזאת שמקומות עבודה ומפעלים פחות רווחיים נסגרים, ומגיעים מפעלים יותר רווחיים.

אלי כהן: ברגע שמגיע מפעל יותר רווחי, המשמעות היא שהוא גם יכול לשלם לעובדים שכר גבוה ונאות.

אלי כהן: אגב, אני לא מחפש, כמדיניות, להביא למדינת ישראל בכלל, ולפריפריה בפרט, מפעלים שמשלמים שכר מינימום, אלא להביא לשם מפעלים איכותיים.

אלי כהן: אנחנו משקיעים היום דרך מרכז ההשקעות 840 מיליון שקל בשנה, ודרך רשות ההשקעות 1.6 מיליארד שקל בשנה, כדי לתת מענקים.

אלי כהן: אנחנו נותנים לטובת כל מי שיפתח בקריית גת קרקע בפטור ממכרז, סבסוד של עלות הפיתוח, מענקים בהיקף שבין 20% ל-30%, והשתתפות במסלולי תעסוקה.

אלי כהן: הורדנו את המס לחברות היצואניות ל-7.5% בלבד, ולכן – אנחנו מתייחסים לכל דבר.

אלי כהן: אתה יודע, גם מפעל של 50 עובדים בשתולה מעניין אותנו, קל וחומר, כפי שציינת, חבר הכנסת מרגי – ואני מעריך את הפנייה – של 350 עובדים בקריית גת, ולכן אנחנו לא אומרים: אוקיי האבטלה בשפל, חסרים 11,000 עובדים, השוק יעשה את שלו.

אלי כהן: לא.

אלי כהן: אנחנו רואים את התפקיד שלנו, כממשלה, וגם כמשרד הכלכלה והתעשייה, להתערב ולהבטיח שיהיה בנושא הזה מקום.

אלי כהן: זימנו גם את ויסוניק וגם את סוגת, ומחר בבוקר נהיה שם.

אלי כהן: אני רוצה עוד לומר לך, שאנחנו העמדנו בשנים האחרונות תמיכה בדרום של 1.4 מיליארד ש"ח, שהובילו להשקעות של 23 מיליארד ש"ח ול-6,000 עובדים – בקריית גת עצמה אנחנו בשלוש השנים האחרונות פתחנו והרחבנו 15 מפעלים; במהלך החודשיים הקרובים יש אצלנו עוד שני מפעלים שהגישו בקשה לקבל מאתנו מענקים, והנחינו לתת להם עדיפות, כדי להבטיח, בהחלט, שבקריית גת יהיה מענה.

אלי כהן: אנחנו גם שמחים לראות את ההתפתחות בקריית גת, ההתפתחות למגורים.

אלי כהן: אנחנו רוצים להמשיך את הפיתוח גם בנושא הזה, של קריית גת, ולכן השאלה היא במקומה, ואנחנו עם היד על הדופק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי כהן, שר הכלכלה והתעשייה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – גם לדב חנין.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני מודה לך על המעורבות ועל האקטיביות – לא חיכית, ופעלת.

יעקב מרגי: אבל השאלה: האם אנחנו כמדינה, עם כל הביורוקרטיה שלה, יודעים לעודד את המפעלים החדשים האלה?

יעקב מרגי: אני מברך על היוזמה להביא מפעלים חדשניים במקום מפעלים שהם לא רווחיים, אבל האם אנחנו יודעים לעודד את המפעלים החדשים האלה לקלוט – ממש בעידוד, שיהיו להם תמריצים – לקלוט דווקא מקרב העובדים המפוטרים?

יעקב מרגי: אם לא, לחלופין, האם אנחנו יודעים להכשיר את העובדים שייפלטו מהמפעלים האלה להיקלט במפעלים החדשים?

אלי כהן: אכן.

אלי כהן: קודם כול, אנחנו נקיים יריד תעסוקה ספציפי לנושא של עובדי ויסוניק וסוגת, ולכן הפנייה שנעשתה לאינטל התייחסה אליהם ספציפית.

אלי כהן: דבר שני, היקף ההשקעות של המדינה בשנים האחרונות בהכשרות טכנולוגיות היה נמוך, 50 מיליון שקלים בלבד, ולכן, למעשה, בתקציב האחרון התקבלה כאן, בבית הזה, החלטה לגרום לכך שהיקף ההשקעה בחינוך הטכנולוגי יעלה מ-50 מיליון שקלים ל-200 מיליון שקלים, ולכן זה היקף ההשקעה, כדי שנעשה את אותה טרנספורמציה למקצועות שחסרים.

אלי כהן: אני שמח לומר לך שעיקר המקצועות שחסרים הם בנושא של מקצועות טכנולוגיים מתקדמים.

אלי כהן: בחודשיים האחרונים הייתי מעורב בהתדיינות עם המשרד לביטחון פנים, עם השר ארדן ועם מפכ"ל המשטרה, להבטיח שמדי השוטרים ייוצרו כאן, בישראל, אבל אני חייב להגיד, חבר הכנסת מרגי, לא לעד חוסן; למדינת ישראל אין יתרון בייצור מדי משטרה.

אלי כהן: פעלנו לעשות – פעלתי ונלחמתי, ולשמחתי הם הבינו את החשיבות כן לייצר את זה בישראל, אבל אנחנו, בתקופה הזאת, שהצלחנו להשאיר את הייצור בישראל, צריכים לדאוג להכשרות לאותם עובדים, שיוכלו לעבוד, כי אנחנו לא נוכל להתמודד עם שכר עבודה של 500-400 דולר במזרח הרחוק, גם לא במחיר של שער חליפין כזה – גם במחיר של ארבעה שקלים שער חליפין לדולר, עדיין למדינת ישראל אין יתרון בעבודה זולה מול המזרח.

אלי כהן: ולכן, אנחנו כל הזמן עושים מעבר; ולכן, אם אתה רואה את התמונה – אני רואה את אמזון עם 800 עובדים, ואת אינטל, שקולטת עוד 500 עובדים, ומפעלים שהם פחות רווחיים יוצאים.

אלי כהן: אבל לא כולם הם מהנדסים, ולא כולם הם בוגרי מחשבים.

אלי כהן: ורק בסוגיה האחרונה: אנחנו נותנים, במשרד, כמה מאות מיליוני שקלים מדי שנה לטובת מסלולי תעסוקה.

אלי כהן: כלומר, אנחנו רוצים לדחוף קבוצות אוכלוסייה מסוימות למעגל העבודה.

אלי כהן: בין הקבוצות גברים חרדים, בני מיעוטים ונשים.

אלי כהן: אלה קבוצות האוכלוסייה שאנחנו, המדינה, משתתפים לרוב בשכר שלהן בהיקף של כ-30% למשך שלוש שנים.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: נרדמתי בשמירה – שאלה נוספת גם לדב חנין, ואז השר ישיב בנפרד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, זו פעם ראשונה שלך בכהונתך.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, התמונה בנגב היא מדאיגה: דיברנו על מפעל ויסוניק – 450 עובדים; מפעל סוגת – 60 עובדים; מפעל סינרג'י בשדרות – 100 עובדים; מפעל אביב בנגב – 70 עובדים.

דב חנין: כל אלה מפעלים שנסגרים או נמצאים בסכנת סגירה בשבועות האחרונים.

דב חנין: זאת תמונה מדאיגה, ואכן, משרד הכלכלה חייב לפעול פה בצורה נמרצת.

דב חנין: אני מאוד מקבל את עמדתך, אדוני השר – אנחנו לא נוכל להתחרות ולא רוצים להתחרות בסין, לא בתנאי ההעסקה, לא בשכר.

דב חנין: אנחנו לא סין, לא רוצים להיות.

דב חנין: עם זאת, יש מקום להתערבות מאוד מסיבית של המדינה כדי להתמודד עם משבר התעסוקה.

דב חנין: ויש לי שתי שאלות – – –

אלי כהן: חנין, איזה משבר תעסוקה?

אלי כהן: שפל של רמת האבטלה ב-30 שנה.

אלי כהן: איזה משבר תעסוקה?

דב חנין: אני אענה לך.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, תן לחבר הכנסת לשאול את השאלה.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני השר, בירכתי אותך על ההחלטה הראשונה שקיבלת כשר, לשים דגש על הנגב המזרחי.

דב חנין: הנגב המזרחי הוא אזור שבו שיעור האבטלה גבוה יותר מפי שניים מאשר בכלל המדינה, אז יש שם בעיה.

דב חנין: לכן ההתערבות הנקודתית שלכם חשובה.

דב חנין: אשמח לשמוע כמה חודשים אחרי ההחלטה מה באמת קורה שם.

דב חנין: שאלה ראשונה.

דב חנין: שאלה שנייה, בעניין מפעל סינרג'י: הוא הרי מפעל מרוויח; העלינו אתמול בוועדה את ההצעה, שכיוון שהמפעל הוא מרוויח, לתקופת הביניים – רוצים הבעלים האמריקנים להרוויח יותר?

דב חנין: – תיקח המדינה את המפעל לניהולה, תמשיך להרוויח, ובינתיים האנשים יוכלו לעבוד שם, עד שיימצאו פתרונות תעסוקה אחרים באזור.

דב חנין: תודה רבה.

אלי כהן: תודה.

אלי כהן: חבר הכנסת חנין, אני תמיד משתדל להסתכל על חצי הכוס המלאה, ואני יכול להגיד לך, במקרה הזה זה לא חצי כוס, אלא מרבית הכוס היא מלאה.

אלי כהן: מכיוון שהיום אנחנו נמצאים במצב – אם פתחת את עיתוני הבוקר – שחסרים 11,000 עובדים, מהסיבה שמדינת ישראל בשנת 2016 צמחה בשיעור מהגבוהים ביותר בעולם המערבי.

אלי כהן: לכן, בנושא הזה אנחנו נמצאים בפתיחה מסיבית של מפעלים.

אלי כהן: אני מזמין אותך לא רק לקרוא כותרות בעיתונים, אלא לבקר במפעלים.

אלי כהן: אם היית מגיע לאזור נתיבות היית רואה מה קורה בפארק נועם, שכולו מלא, ואין שטחים; אם היית מגיע אתי לדימונה, שהייתי שם שלוש פעמים בחצי השנה האחרונה – –

יעקב מרגי: – – –

אלי כהן: נכון.

אלי כהן: – – אתה יודע, נפתחו שמונה מפעלים בדימונה בשנתיים האחרונות.

אלי כהן: לשאלתך לעניין 75 מיליון השקלים – אני שמח להודיע לך שהקול הקורא כבר יצא, כלומר דאגנו, אצלנו במשרד, ומנהל רשות ההשקעות, נחום איצקוביץ, כבר פרסם, ואני הייתי שם בדיוק – חנכתי את מפעל על-בד שנפתח בדימונה, ורובו ככולו ליצוא.

אלי כהן: אגב, זה לא 75 מיליון, אלא 85 מיליון; נתנו תוספת של 10 מיליון שקלים לטובת האזור הזה.

אלי כהן: זה אחד הדברים שנתנו, ונהיה רגישים.

אלי כהן: לגבי הנושא של סינרג'י והמפעלים האחרים – לשולחננו ולשולחן ראש מינהל היבוא מגיעות תלונות בעניין היצף.

אלי כהן: אנחנו בודקים את התלונות האלה ובוחנים אותן.

אלי כהן: אגב, אני מסכים אתך שבסינרג'י חרה לי דבר אחד; מה שחרה לי שם זה שבעלי המפעל, עוד לפני שהם הגישו תלונה למשרד הכלכלה בעניין היצף, הם איימו בפיטורי עובדים.

אלי כהן: זו נראתה לי התנהלות לא תקינה ולא ראויה, מכיוון שמה שמעניין אותנו זה העובדים, לא הבעלים.

אלי כהן: קודם כול העובדים, ואחרי כן.

אלי כהן: שם, עוד לפני שהמכתב הגיע אלינו הם כבר פרסמו את הנושא של הפיטורים וניגנו על הנושא הזה.

אלי כהן: בכל מקרה, חבר הכנסת חנין, ההחלטה שלנו, של מינהל היבוא, בעניין היצף, תהיה החלטה מקצועית, בנושא הזה, אבל אנחנו נהיה רגישים, בין היתר מכיוון שמדובר בשדרות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני השר, על התשובות שלך.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן.

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החינוך יעלה לכאן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 368, של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: אי-פרסום נתונים לפי מגזרים.

יולי יואל אדלשטיין: שואל נוסף כבר רשום לי – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, ב-27 ביוני 2017 פרסם משרד החינוך נתוני זכאות לבגרות ונשירה – זה היה במסגרת דירוג בתי-ספר וציון לבתי-ספר, שמשרד החינוך נותן בפעם הראשונה, אך לא פורסם פילוח לפי מגזרים.

מסעוד גנאים: מאחר ששיעור הזכאות לבגרות נמוך יותר בקרב הערבים, אי-פרסום אינו נאמן למציאות.

מסעוד גנאים: ברצוני לשאול: 1.

מסעוד גנאים: מדוע לא פורסמו הנתונים האלה? 2.

מסעוד גנאים: מהם שיעורי הזכאות ושיעורי הנשירה בחברה הערבית?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, והשואל, חבר הכנסת גנאים, בשנה שעברה הוצגו נתוני התמונה החינוכית הארצית בחודש אוגוסט, ובסוף אותו חודש פורסמו גם הנתונים לפי מגזר ורשות בלבד.

מאיר פרוש: באוגוסט.

מאיר פרוש: השנה נעשה מאמץ להקדים את פרסום נתוני התמונה החינוכית, לטובת היערכות בתי-הספר, והם הוצגו כבר ביום 27 ביוני – ברמה הארצית בלבד.

מאיר פרוש: כפי שנמסר במעמד הצגת הנתונים, כלל הנתונים, ברמת המחוז, הרשות והמוסד, ופילוחים מגזריים, יועלו לרשת בסוף חודש יולי, ויעמדו לרשות הציבור.

מאיר פרוש: כמו כן, לראשונה תועלה מערכת השקיפות בחינוך, שתכלול הפקת דוחות ותאפשר רזולוציות שונות לבחירת נתונים על ידי משתמשי הקצה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מסעוד גנאים, ואז – גם חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מסעוד גנאים: כבוד סגן השר, לפי הדירוג – אני מדגיש: לפי מה שפורסם – זו הפעם הראשונה שמשרד החינוך מפרסם ציון של כל בית-ספר, דירוג לפי קריטריונים שהוא קבע – לפי הדירוג הזה, הנתון המדאיג ביותר הוא שבתי-הספר הערביים, במיוחד בדרום – בתי-הספר של הערבים הבדואים – הם בעשירונים האחרונים, 9 ו-10, וההפך הוא הנכון; אחוז הנשירה, גם לפי הדירוג, בשנתיים האחרונות בישראל בכלל עלה – מכ-7,000 לכ-9,000 ומשהו.

מסעוד גנאים: ברצוני לשאול: מה יעשה המשרד כדי להתגבר על הפער המתמשך הזה בין בתי-הספר הערביים, שהם במעמד סוציו-אקונומי נמוך, לבין בתי-הספר החזקים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, הייתי בוועדת הכספים לאחרונה, כשהיה שם דיון על החוסר בכיתות לימוד, בעיקר במגזר החרדי ובמגזר הערבי, ובעיקר בירושלים.

מיכאל מלכיאלי: הסיבה העיקרית שמשרד החינוך נתן היא שעל פי אמות המידה לחלוקת כיתות חדשות בעיר, ירושלים זכאית ל-60 כיתות.

מיכאל מלכיאלי: השאלה היא אם לנוכח הנתונים הקיימים היום, שעיריית ירושלים מדברת על חוסר של כמעט 2,000 כיתות, לא הגיע הזמן שמשרד החינוך ישנה את אותן אמות המידה על פי המציאות בשטח?

מיכאל מלכיאלי: לא יכול להיות שתל אביב, שהחוסר שלה פחות, מקבלת כמעט כמו ירושלים, עם חוסר יותר גדול.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, קודם כול לחבר הכנסת גנאים, שהיה זה שזכה לשאול ראשון פעם שנייה מתוקף היותו המבקש והשואל הראשון בשאילתה שלו: אמרתי בדברי התשובה שלי – – –

מסעוד גנאים: כבוד סגן השר – – –

מאיר פרוש: אמרתי בסוף הדברים שלי שבסוף חודש יולי, למניינם, כל הנתונים יפורסמו.

מאיר פרוש: עכשיו, יהיה נכון לחכות שכל הנתונים יפורסמו, ואז בוודאי תרצה להגיש שאילתה כזו או אחרת, ותשאל את השאלות.

מאיר פרוש: הרי כולנו יודעים שיש בעיות של נשירה במגזרים כאלה, אחרים, ואתה כבר פעם שנייה או שלישית שאני זוכר, בחודשים האחרונים, מעלה את הנושא הזה של נשירה.

מאיר פרוש: אז עם כל הכאב לבעיה ולמצוקה, וצריכים למצוא את הדרך איך פותרים, כדי שתהיה לנו תמונה מלאה – והיא תהיה בעוד כמה שבועות – עדיף יהיה ונכון אז להתייחס ולשאול שאילתה, ובוודאי שאצטרך לבוא עם תשובות.

מאיר פרוש: לחבר הכנסת מלכיאל – בגלל שאלתך יש לי הזדמנות אולי לומר כמה מילים – ברשותך, אדוני היושב-ראש?

מאיר פרוש: משרד החינוך עובד לפי תוכניות חומש, ותוכנית החומש לבינוי כיתות הסתיימה בסוף שנת הכספים 2016.

מאיר פרוש: במהלך 2016 התקיימו דיונים במשרד החינוך ובמשרד האוצר להכנת הדרישות לחומש החדש: 2017, 2018, 2019, 2020, 2021.

מאיר פרוש: כאשר זה נודע לי, וזה היה כמה חודשים אחרי שנכנסתי למשרד, באמצעות פורום ראשי הערים – הרשויות החרדיות – כינסתי אותם וביקשתי מהם, כי החוסר בדרך כלל – בתוכניות שהיו למשרד החינוך עד עכשיו דיברו על הצפי, שהמשרד צריך להיערך לצפי של הכיתות שהוא צריך בחמש השנים הבאות, אבל אני לא חושב שנעשתה עבודה, ודאי שלא במגזר החרדי, על החסר, על דברים שלא בנו במשך השנים, או כי לא היו מגרשים, או כי לא היה כסף, או כי זה לא היה בסדר העדיפויות – היו כל מיני תשובות למה לא.

מאיר פרוש: ואז ביקשתי מאותה קבוצת ראשי ערים שיעשו עבודה, אחרי סיכום שהיה לי במשרד החינוך עם אגף הפיתוח, ואז הייתה פנייה ל-22 רשויות שבהן יש ריכוז של תלמידים שלומדים במוסדות פטור או מוכר שאינו רשמי – מצאנו 22 רשויות שבהן יש כמות מוצדקת כדי לטפל בזה, והן נתנו לאיזושהי חברה, שעבדה.

מאיר פרוש: בסופו של דבר, בסיכום שנעשה לקראת תקציב 2017, מספר הכיתות שמשרד החינוך קיבל הכפיל את עצמו, דהיינו לכל שנה יש לו כפול ממה שהיה לו בעבר.

מאיר פרוש: אבל קודם כול, אותן ערים שחותמים אתן על תוכניות הסכמי גג, להן מוקצה מספר מלכתחילה, שזה לא כאילו – ודאי שזו חלוקה על ידי משרד החינוך, ולפי הצרכים שמשרד החינוך רואה, אבל משרד החינוך מחויב לתת אחוז מסוים, אחוז נכבד, מאותן כיתות שיש בכל שנה, לאותן ערים שהמדינה חותמת אתן על הסכמי גג, כי הרי אי-אפשר לבנות שכונות חדשות בלא שיהיו מוכנים בתי-ספר.

מאיר פרוש: ועדיין נשארות מספיק כיתות למה שקרוי כלל האוכלוסייה, כלל הערים.

מאיר פרוש: הוקמה ועדה במשרד – שזה לא היה בעבר; אם בעבר זה היה כאילו דבר שהתנהל – לא שזה לא התנהל טוב, אני מכיר את מנהלי אגפי הפיתוח לדורותיהם, זה התנהל, אבל כמו שנהוג בשנות ה-2000, כל דבר הולך עם ועדה, עם שקיפות – יש היום ועדה, ויש בה גם נציגות, כמובן, לאגף הפיתוח, שמנוהל על ידי תמיר בן משה, וללשכה המשפטית – איך לא, אתה יכול לנהל היום דבר בלי לשכה משפטית?

מאיר פרוש: והחשבות, שתמיד הייתה מעורבת, ובנו קריטריונים.

מאיר פרוש: עכשיו, אני אומר לך בלי להיכנס ספציפית כרגע לירושלים: ברור שאחרי שבנו קריטריונים צריך לעשות התאמות.

מאיר פרוש: אגיד לך מה שאמרתי למנכ"ל המשרד או לחשב המשרד: מה יקרה – נניח שהקריטריונים גורמים לכך שכל הכיתות הולכות למגזר אחד במדינה; ודאי שהיו מתקנים את הקריטריונים כדי שיוכלו ליהנות מזה עוד קבוצות אוכלוסייה.

מאיר פרוש: אז גם אם נניח יצא שהקריטריונים שבנו גרמו לכך שיש ערים שאולי משתדרגות, ויש להן יותר מאשר היה בשנה שעברה, עיר כמו ירושלים, שאנחנו יודעים שיש לה חסר גדול – מאות, אם לא יותר מאלף, או אתן לך דוגמה שאני יודע עליה, גם בבני ברק או בקריית מלאכי – התעוררו בעיות בעקבות הקריטריונים האלה.

מאיר פרוש: והדברים האלה הולכים – אולי משום שזאת השנה הראשונה שזה עובד עם ועדה מקצועית שמלווה אותם זה ייקח זמן, אבל אנחנו מאוד מקווים שהליין הזה, שהוקמה ועדה מקצועית שמלווה, עם כמות כל כך גדולה של כיתות, זה יועיל בסופו של דבר, ויהיו יותר כיתות לחלק, וכולם יהיו מרוצים – עד כמה שאפשר, כולם יהיו מרוצים.

מאיר פרוש: סליחה על הזמן שנתת לי.

יולי יואל אדלשטיין: כל – – –

מאיר פרוש: אני רוצה רק לומר לך, שהעבודה הזאת שעשינו כלפי אותן 22 רשויות, בהחלט – ואמר לי גם תמיר בן משה – עזרה לנו.

מאיר פרוש: מאחר שהבאנו את כל החסר מהשנים האחרונות – זה עזר למשרד החינוך להתווכח עם משרד האוצר, לקבל יותר כסף, כי ההוכחה, כמו שאתה אומר, היא שבערים מסוימות יש חסר גדול.

מאיר פרוש: וזה עזר, ויש יותר כיתות.

מאיר פרוש: אני מתאר לעצמי שזה בסוף יסתדר.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4274/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות הקבע בצבא ההגנה לישראל (חיילות בשירות קבע) (תיקון – מניעת פיטורים עקב טיפולי פוריות והפריה חוץ-גופית), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יוליה מלינובסקי לנמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לה סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יוליה מלינובסקי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן כן, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: הנמקה עד דקה.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אדוני השר, הצעת החוק הזאת בעצם נועדה לתקן עיוות – עיוות מאוד מוזר, שלחיילות וחיילי צה"ל בקבע אין הגנה מפני פיטורים כשהם עוברים טיפולי פוריות או הפריה חוץ-גופית.

יוליה מלינובסקי: זה מצב לא תקין.

יוליה מלינובסקי: אנחנו כמובן מבקשים בהצעת החוק הזאת לתקן את העיוות, גם בנושא של חופשות לידה, כי מי שמשרת בקבע – זו עבודה קדושה, הוא מגן עלינו, על עם ישראל, על מדינת ישראל, ואין שום סיבה שתהיה איזושהי אפליה, אפילו קטנה, אפילו אולי שלא נוגעת בכולם, אבל עדיין היא קיימת.

יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לחזק את הביטחון החברתי והכלכלי של משרתי הקבע, וזה צעד נוסף שבו בעצם אנחנו מצדיעים להם על השירות הקשה.

יוליה מלינובסקי: הצעת החוק הזאת נולדה בשיתוף פעולה מדהים עם לשכת עורכי הדין, שהניחו בפני את הבעיה, וניסחנו את זה יחד ועבדנו יחד, וכמובן בתמיכה של שר הביטחון, כי עד היום הזה בעצם במשרד הביטחון לא דיברו על נושאים חברתיים-כלכליים, והיום אנחנו עדים לכך שאנחנו מעבירים את חוק חיילים משוחררים, חוק נכי צה"ל, את החוק הזה, והרבה דברים אחרים, והמשרד עשה איזושהי פנייה, ופנה עם הפנים לאזרחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

יוליה מלינובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: את עמדת הממשלה נשמע מפי סגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת דיברה דקה, תן לממשלה גם לומר את דברה.

אלי בן-דהן: תן לומר כמה מילים, לא הרבה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתח דברי אומר שהממשלה החליטה לתמוך בקריאה טרומית בהצעת החוק של קבוצת חברי הכנסת בראשות חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר את רקע הדברים.

אלי בן-דהן: חוק שירות הקבע בצה"ל, אשר נחקק בשנת 2010, החיל על צה"ל את ההסדר הקיים היום במשרד העבודה, בהתאם לחוק עבודת נשים, שאסור לפטר אישה בהיריון, וגם בתקופות המגן שלאחר מכן, אלא אם כן קיבל המעסיק אישור של בעל תפקיד שהוסמך לכך על ידי השר הנוגע בדבר.

אלי בן-דהן: אגב, בסוגריים אומר לכם, רבותי היקרים: החוק הזה ביהודה ושומרון לא חל.

אלי בן-דהן: זה אחד האבסורדים שקיימים.

אלי בן-דהן: שנדע שביהודה ושומרון החוק הזה לא חל.

מירב בן ארי: אז אם היא קצינה שצריכה טיפולי IVF, עדיף לה שתגור לא – – –

אלי בן-דהן: שתגור לא ביהודה – אבל אני אומר לך: זה חלק מהעבודה שאני עושה, ואני מקווה, בעזרת השם, שעוד במושב הזה של הכנסת, בכנסת הזאת – –

עודד פורר: – – –

אלי בן-דהן: – – אנחנו נשנה את המציאות הזאת, היא לא תהיה כך.

מירב בן ארי: לא, איפה שהיא גרה.

אלי בן-דהן: אזרחים שגרים ביהודה ושומרון לא יהיו אזרחים מסוג ב'.

אלי בן-דהן: בכל אופן, לגופו של עניין, החוק נחקק ותוקן כך שמשרתי הקבע – לא יהיה אפשר לפטר אותם.

אלי בן-דהן: אבל זאת העילה היחידה שקיימת היום.

אלי בן-דהן: לעומת זאת, העילות הנוספות, האחרות, כפי שאנחנו רואים כאן, שאישה שמקבלת טיפולי פוריות או הפריה חוץ-גופית – זה לא תוקן.

אלי בן-דהן: לצערנו, זאת לקונה שקיימת, ולכן, הצעת החוק הזאת, אין ספק שנועדה לתקן את המציאות המעוותת הזאת, ולא יכול להיות שמישהו שמשרת, או משרתת בעיקר, כמובן – משרתות בקבע, יהיה אפשר לסיים את עבודתן משום שהן היו בטיפולי פוריות ונאלצו להיעדר מהשירות בצבא.

אלי בן-דהן: כמובן, אני מזכיר לכולם שמשרתי הקבע אינם עובדים רגילים, אין להם ועד עובדים והם לא נחשבים כעובדים.

אלי בן-דהן: לכן גם סמכות בתי-הדין לעבודה לא חלה על תנאי העסקתם והפסקת העסקתם.

אלי בן-דהן: לכן, מי שצריך להגן עליהם זה אנחנו, חברי הכנסת, ואני מודה לחברת הכנסת יוליה, שבאמת הביאה לנו הצעה טובה, חשובה, כי אנחנו אלה שצריכים להגן על משרתי הקבע.

אלי בן-דהן: לכן אנחנו נשווה את ההגנה החברתית שקיימת לגבי מקרים של היריון וטיפולי פוריות מפני פיטורין, ונחיל אותם גם על משרתי הקבע, כמובן בהתאמות הנדרשות מאופי הארגון.

אלי בן-דהן: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שאנחנו נאשר את הצעת החוק הזאת, נביא אותה לדיון בוועדת החוץ והביטחון – – –

יוליה מלינובסקי: ועדת העבודה והרווחה.

אלי בן-דהן: ועדת העבודה והרווחה אתם רוצים?

אלי בן-דהן: אני לא מתנגד, זה בסדר.

אלי בן-דהן: מובן שהמשך החקיקה ייעשה בתיאום עם משרד הביטחון, ובהתאם לכך אנחנו נתמוך בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: ההתניה של הממשלה מקובלת על חברת הכנסת מלינובסקי?

יוליה מלינובסקי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נצביע, ונראה שהצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית, ואז אני גם אכריז מה עמדת הלשכה המשפטית, ואם לא יהיו קולות נוספים – לשם תגיע הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות הקבע בצבא ההגנה לישראל (חיילות בשירות קבע) (תיקון – מניעת פיטורים עקב טיפולי פוריות והפריה חוץ-גופית), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הקבע בצבא ההגנה לישראל (חיילות בשירות קבע) (תיקון – מניעת פיטורים עקב טיפולי פוריות והפריה חוץ-גופית), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 21 בעד, אין מתנגדים, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת להכנתה לקריאה ראשונה.

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לפרוטוקול, גם חברת הכנסת יעל גרמן, שגם חתומה על הצעת החוק, רצתה לתמוך, אבל לא הספיקה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד, בוודאי – היא רצתה לתמוך.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4301/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן, ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, וגם כאן יש תמיכת הממשלה, לכן חברת הכנסת מירב בן ארי תיגש למיקרופון באולם – באולם – באולם.

יולי יואל אדלשטיין: אה, היא רצתה – בבקשה, את יכולה, אם את רוצה לנמק.

יולי יואל אדלשטיין: זה על המכסה שלך, אז יש לך עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להציג את הצעת החוק לתיקון שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים, התשע"ז–2017.

מירב בן ארי: חשוב לי פשוט להבהיר, כדי שידעו במה מדובר: בשנת 2014 למדו בישראל יותר מ-7,000 סטודנטים זרים, רובם מארצות הברית, צרפת, רוסיה ואוקראינה, כולם במסגרת לימודים מלאים.

מירב בן ארי: אני לא מתייחסת לסטודנטים זרים שבאים לחילופי סטודנטים או תוכניות מיוחדות.

מירב בן ארי: חלק מתוכנית החומש של המל"ג, שבה עסקנו אתמול, גם, ביום הסטודנט, דיברה על כך שבחמש השנים הקרובות אנחנו רוצים לעודד ולמשוך אלינו, למדינת ישראל, סטודנטים זרים, גם לתרום להעלאת האיכות והתחרותיות של מערכת ההשכלה מול העולם, וגם לחזק את המוניטין של מדינת ישראל, ליצור מומחיות בין-לאומית בתחומים שונים, וכמובן לשלב ממדים גלובליים.

מירב בן ארי: לצערנו, כיום המערכת האוניברסיטאית וגם המכללות עדיין אינן מוכנות, ואין להן תשתית ראויה כדי לקלוט כאן סטודנטים זרים, בטח בשכר לימוד מסובסד.

מירב בן ארי: לכן, כבר ב-1996 הוקמה ועדת מלץ, ודוח ועדת מלץ קבע שהמוסדות להשכלה גבוהה במדינת ישראל יכולים להשתתף בתקציב, ולמי שאינם אזרחים ואינם תושבים אפשר יהיה להעלות את שכר הלימוד עד 25%.

מירב בן ארי: כל זה, באמת, כדי לקדם את הנושא של הבין-לאומיות.

מירב בן ארי: מי שמכיר את הנושא הבין-לאומי במרכז הבינתחומי יודע שיש שם מאות סטודנטים זרים שמגיעים מכל העולם, ובאמת אפשר למנף את העניין, אם אתה נותן תשתית ראויה ונכונה באוניברסיטאות ומכללות.

מירב בן ארי: במודל התכנון והתקצוב כיום בוות"ת אנחנו מסבסדים את כל הסטודנטים במדינת ישראל, ללא הבחנה אם הם אזרחים או תושבים.

מירב בן ארי: בעת עריכת הדוח, מספר הסטודנטים הבין-לאומיים שהגיעו ללמוד היה קטן, אולם כיום, לאור המדיניות של מדינת ישראל, המטרה היא להגדיל את מספר הסטודנטים ולקדם שיתופי פעולה בנושא ההשכלה הגבוהה.

מירב בן ארי: לאור זאת, יש מקום להתיר למוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבם לגבות מסטודנטים בין-לאומיים שכר לימוד גבוה יותר, לפי דוח ועדת מלץ, בהתאם לעקרונות המדיניות ביחס למערכת ההשכלה הגבוהה ולצרכיה.

מירב בן ארי: אני מציעה לתקן את חוק המועצה להשכלה גבוהה ולקבוע כי המועצה להשכלה גבוהה, לפי הצעת ות"ת – הוועדה לתכנון ותקצוב – ולאחר התייעצות עם המוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת – תקבע כללים בדבר גביית שכר הלימוד.

מירב בן ארי: חשוב לומר שבמסגרת ההחלטה של ועדת השרים אנחנו נוסיף התייעצות עם משרד האוצר.

מירב בן ארי: אני מבקשת מהכנסת לתמוך בהצעה זו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי – – –

מירב בן ארי: בן ארי, בן ארי.

מירב בן ארי: זו לא פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, מתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החינוך מאיר פרוש ישיב על ההצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר פרוש מגיע להשיב.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חברת הכנסת מירב בן ארי נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שקט, שקט.

יולי יואל אדלשטיין: שקט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: הצעת החוק של חברת הכנסת בן ארי שנומקה כאן לפני כמה דקות נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 2 ביולי 2017.

מאיר פרוש: עמדת ועדת השרים הייתה לתמוך בהצעת חוק זו כפוף להסכמה – ואני רוצה שתשמעי – עם משרד החינוך ומשרד האוצר.

מאיר פרוש: את אמרת האוצר בלבד.

מאיר פרוש: בהצעת החוק מוצע לקבוע כי שכר הלימוד שישלמו סטודנטים שאינם אזרחי או תושבי ישראל ייקבע על ידי המועצה להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: במודל תקצוב ות"ת הקיים היום, ות"ת מסבסדת את כל הסטודנטים בתוכניות מתוקצבות במוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבם, ללא הבחנה בין אזרחי או תושבי ישראל לאלה שאינם, וסטודנטים בין-לאומיים משלמים, בהתאם לדוח מלץ, רק 25% יותר משכר הלימוד המשולם על ידי סטודנטים ישראלים.

מאיר פרוש: לאור מדיניותה של מדינת ישראל ככלל, ושל מל"ג וות"ת בפרט, לקידום שיתופי פעולה בתחום ההשכלה הגבוהה עם מדינות רבות בעולם, ובעקבות הסכמי שיתוף פעולה שנחתמו בעניין זה, גדל באופן משמעותי היקף הסטודנטים הבין-לאומיים המגיעים ללמוד בישראל, ומל"ג – ות"ת – אינה רואה לנכון להמשיך לסבסד את הסטודנטים האלה על חשבון סטודנטים ישראלים.

מאיר פרוש: אשר על כן, ובהתאם לנימוק המל"ג, מוצע להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בהצעת החוק, כך שהמל"ג תקבע את גובה שכר הלימוד שישלמו סטודנטים בין-לאומיים.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4166/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד פעם מזמין את חברת הכנסת מירב בן ארי, לנמק את הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – סיוע לאחי הנספה בהיעדר שכול), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עיסאווי פריג': – – –

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה, תגמולים ושיקום (תיקון – סיוע לאחי הנספה בהיעדר שכול).

מירב בן ארי: אני אגיד לכם בקצרה, במשך שנים מדינת ישראל בעצם לא הכירה רשמית באחים שכולים, ומה שאנחנו רוצים לעשות כאן – הנה, חיפשתי אותך, סגן השר, כי חשוב לי שתשמע, כי אני יודעת שמשרד הביטחון גם היה בעד לאורך כל הדרך של החוק הזה, והעניין היה עם אגף התקציבים של משרד האוצר, ולכן אני מה שנקרא הגעתי אתם להסכמות.

מירב בן ארי: אני אגיד בקצרה, שתדעו, שבעצם אחים שכולים ואחיות שכולות לחיילים שנספו קיבלו סיוע במימון השכלה גבוהה לתואר ראשון, שרק עכשיו דיברנו, בעצם דרך ההורים.

מירב בן ארי: נוצר מצב שאחים שלא היה להם קשר עם ההורים, או חלילה ההורים נפטרו – הלכה ההטבה של אותו אח שכול, למרות העובדה שבעצם כשאתה אח שכול אתה חלק ממשפחת השכול בלי קשר אם הוריך בחיים או לא, אתה חלק מהמשפחה הזאת.

מירב בן ארי: הצעת החוק נועדה להעניק את הזכאות ישירות לאחים השכולים, כדי למנוע אפליה וכמובן לאפשר להם את ההטבה הזאת בפני עצמם.

מירב בן ארי: כי כשאתה אח שכול, אתה אח שכול בפני עצמך, בלי קשר, כמובן, לכל הנושא שמסביב.

מירב בן ארי: בהצעת החוק מוצע שהזכויות של אחים שכולים בסיוע במימון השכלה גבוהה והכשרה מקצועית יינתנו ישירות להם, ולא דרך ההורים.

מירב בן ארי: הצעת החוק היא תקדימית.

מירב בן ארי: לא מזמן הייתה פה חברת הכנסת לביא שהתעסקה הרבה בנושא של ארוסות, חברות של, והצעת החוק הזאת גם היא תקדימית, כי זו פעם ראשונה שמדינת ישראל רואה את האחים השכולים בפני עצמם.

מירב בן ארי: אני הסכמתי – ואני אומרת את זה כאן – סגן השר, אתה בטח תדבר על זה, אבל אני אומרת כאן שאני הסכמתי שהנושא יקודם בתקנות, אבל גם נתנו מגבלת זמן.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אם זה לא יגיע בתקנות, אנחנו כן נצטרך לקדם את החוק, וזה מאוד חשוב לי, כי בעיני אחיות ואחים שכולים הם שם לא כי הם בנים של, אלא כי הם באמת אחים של ואחיות של.

מירב בן ארי: אני רוצה לספר לכם שלפני שבועיים הייתי בתוכנית בוקר, וסיפרתי על זה.

מירב בן ארי: עלה אב שכול, והוא סיפר שיש לו שתי בנות; הוא אומר: אחת מהן היא בסדר, ועם השנייה אני לא יודע מה יהיה.

מירב בן ארי: וזה מאוד מאוד צרם לי, כי אנחנו, כמדינת ישראל, צריכים להכיר באחיות ובאחים השכולים בגלל מי שהם, ולא כי הם בנים של ההורים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, סגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן ימסור לנו את עמדת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, בהצעת החוק שלפנינו מוצע לתקן תיקון בפרק ההטבות הקבוע בחוק משפחות חיילים שנספו במערכה.

אלי בן-דהן: על פי המצב החוקי הקיים היום, הורים שכולים זכאים, מעבר לזכויות הנוגעות ישירות בהם, גם לסיוע בעבור ילדיהם האחרים, שייבדלו לחיים ארוכים, בכל מיני נושאים: לימודים, בר מצווה, לימודים אקדמיים ואפילו נישואים.

אלי בן-דהן: השאלה הגדולה שעומדת על הפרק היא איך אנחנו מתדיינים כאשר ההורים השכולים נפטרו, ונותרו אחי הנספים.

אלי בן-דהן: עד היום, לגבי חלק מהזכויות האמורות היו הוראות פנימיות, וכידוע לכם יש הוראות פנימיות רבות במשרד הביטחון; אני אתן דוגמה לגבי אגף השיקום: יש יותר מ-100 הוראות פנימיות שנגעו בהטבות שונות, וכרגע כולן ייכנסו למסגרת חוק הנכים, שכרגע נדון בוועדת העבודה והרווחה.

אלי בן-דהן: גם לגבי אגף ההנצחה והמשפחות יש הוראות פנימיות רבות שמסייעות במצב המיוחד הזה – מה קורה לאחים שכולים כשההורים נפטרים.

אלי בן-דהן: לרוב, אני יכול לומר לכם, המצב נפתר בצורה טובה.

אלי בן-דהן: הבעיה או הלקונה שקיימת היא במקרים שבהם המשפחות מבקשות הלוואות – כשההורים קיימים, ההלוואה ניתנת, כי החזר ההלוואה נעשה מהתגמולים שההורים מקבלים.

אלי בן-דהן: לעומת זאת, אם ההורים כבר נפטרו, אין אפשרות לתת הלוואה, כי אין תגמולים קבועים חודשיים לאחים שנותרו.

אלי בן-דהן: יתרה מזו, יש שאלה גדולה מה עושים עם אחים צעירים, אחים קטינים, האם ניתן להם סיוע, במיוחד שאם מדובר בלימודים אקדמיים – יכול לקחת מספר רב של שנים עד שהם יגיעו ללימודים אקדמיים.

אלי בן-דהן: לכן, מכל הסיבות האלה, עמדת הממשלה היא כי הדרך הנכונה להסדיר את כל הנושא הזה היא בתקנות לפי חוק משפחות חיילים.

אלי בן-דהן: המשרד חושב שאין לזה מקום בחקיקה ראשית.

אלי בן-דהן: אנחנו נסדיר את זה כפי שאמרתי, ונחיל את כל המקרים שהצעת החוק עצמה אינה עוסקת בהם, לדוגמה, אחים קטינים, או אחרים שמחליטים ללמוד בגיל מאוחר יותר – איך לנהוג לגביהם.

אלי בן-דהן: ולכן, כפי שסוכם עם המציעה, חברת הכנסת מירב בן ארי, אנחנו נאשר את הצעת החוק בקריאה טרומית.

אלי בן-דהן: לאחר מכן הצעת החוק הזאת לא תקודם, אלא – במקביל, משרד הביטחון יכין תקנות כדי למלא את החלל החסר היום בחוק הקיים.

מירב בן ארי: זה תרתי משמע, למלא את החלל.

אלי בן-דהן: בוודאי, אני מסכים מאוד מאוד.

אלי בן-דהן: אני מניח שלפחות עד תחילתו של כנס החורף התקנות יושלמו.

אלי בן-דהן: אני אומר כאן בשם המשרד: אם יהיה צורך לזרז, או תראו שיש עיכובים, אשמח להיות הכתובת; תפני אלי, ואנחנו נשתדל שהתקנות האלה יאושרו ולא יהיו עיכובים.

אלי בן-דהן: לכן אני מבקש, חברי חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק בקריאה טרומית, וכפי שאמרתי, המשך החקיקה ייעשה בתקנות, ולא בחקיקה ראשית.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן שר הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת בן ארי, המציעה – מסכימה?

מירב בן ארי: כן, כן.

בצלאל סמוטריץ': מסכימה.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נעבור, אם כן, להצבעה על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – סיוע לאחי הנספה בהיעדר שכול), התשע"ז–2017.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – סיוע לאחי הנספה בהיעדר שכול), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 27 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': שרת העלייה והקליטה מבקשת לצרף את תמיכתה בהצעת החוק לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ומועברת להכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

קריאה: נא להוסיף אותי.

בצלאל סמוטריץ': גם אדוני רוצה.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, טוב, הפרוטוקול רשם.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1447/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק ייצוג הולם לדרוזים ולצ'רקסים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת חמד עמאר, רוברט אילטוב ואורלי לוי אבקסיס, מציג את הצעת החוק חבר הכנסת חמד עמאר, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עד עשר דקות, אדוני לרשותך, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק לייצוג הולם של בני העדה הדרוזית והצ'רקסית נועדה לתקן עוול, עוול גדול, נגד בני העדה הדרוזית ואותם צעירים וצעירות שרוצים להיקלט במשרדי הממשלה.

חמד עמאר: להפתעתי, החוק הזה זכה להרבה כותרות שליליות, כאילו שבשנים האחרונות, בחמש השנים האחרונות, נקלטו יותר דרוזים ממספרם באוכלוסייה, ואפילו השכילו לפרסם סרטון על זה שאני בא, במקום לעזור לצעירים הדרוזים ולצעירות הדרוזיות, להכשיל אותם בקבלת משרות ממשלתיות.

חמד עמאר: אני סומך על הנתונים של נציבות שירות המדינה, שמראים אחרת: שבחמש השנים האחרונות, במקום שייקלטו יותר צעירים וצעירות דרוזים, נקלטו פחות, והנתונים מדברים בעד עצמם; אם בשנת 2011 נקלטו 118 צעירים דרוזים וצעירות דרוזיות, בשנת 2012 המספר כבר ירד ל-82 צעירים וצעירות דרוזים.

חמד עמאר: בשנת 2014 המספר ירד עוד – ל-68 צעירים וצעירות דרוזים, ובשנת 2015 – 77 צעירים.

חמד עמאר: זה מראה שהמספר הלך וירד מ-2011 עד 2015.

חמד עמאר: נתוני 2016 מראים עוד ירידה, אבל אין לי נתונים סופיים, ואני אשמח, כשאציג את החוק בקריאה ראשונה, להביא גם נתונים של 2016.

חמד עמאר: והדבר הכואב יותר, אדוני היושב-ראש, הוא מצבן של הנשים הדרוזיות במשרדי הממשלה.

חמד עמאר: אם אני אספור משרדים, ואני אתחיל במשרד התיירות – אדוני השר – יריב, אתה תשיב לי – אפס עובדות דרוזיות.

חמד עמאר: אפילו לא עובדת דרוזית אחת במשרד התיירות.

יריב לוין: לא, אבל יש עובדים, כולל בתפקידים בכירים – – –

חמד עמאר: לא, אני לא מדבר – –

יריב לוין: – – –

חמד עמאר: – – אני מדבר על נשים.

יריב לוין: לא – – –

חמד עמאר: חמישה עובדים דרוזים ואפס עובדות דרוזיות ב-2015.

יריב לוין: – – – משרד – – – דוגמה.

יריב לוין: באמת.

חמד עמאר: משרד התפוצות – אפס גברים, אפס נשים; משרד התקשורת – ארבעה גברים, אישה אחת; המשרד לירושלים – אפס גברים, אפס נשים; המשרד לביטחון הפנים – שלושה גברים, אפס נשים; המשרד להגנת הסביבה – עשרה גברים, אבל אפס נשים; המשרד למודיעין – אפס, אפס; המשרד לאסטרטגיה – אפס, אפס; ואם אני אעבור על כל המשרדים: שיתוף פעולה אזורי – חמישה גברים ואפס נשים; המשרד לשוויון חברתי – שוויון חברתי, אבל אפס גברים ואפס נשים.

חמד עמאר: ואני לא אמשיך לעבור על המשרדים, רק אגיד שהנתונים שאני מציג כאן אלה נתונים של נציבות שירות המדינה, אלה לא נתונים שלי, אלה נתונים שלקחתי – ייצוג הולם לבני האוכלוסייה הערבית, הדרוזית והצ'רקסית.

חמד עמאר: לכן, הצעת החוק הזאת נועדה לעשות תיקון.

חמד עמאר: תיקון אולי יאפשר קליטה של אותם צעירים, שיהיו מכרזים ייעודיים לאותם צעירים וצעירות דרוזים, שנבין שבאותה משרה תיקלט או צעירה דרוזית או צעיר דרוזי.

חמד עמאר: אני עצמי חוקקתי חוק לפני חמש שנים, של ייצוג הולם לבני העדה הדרוזית והצ'רקסית בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: אני מקבל נתונים כל שנה, ואני גאה להגיד לכם: ברכבת ישראל המספר אפילו יותר ממספרנו באוכלוסייה, וגם בחברות אחרות – המספר שלנו רק עולה, בחברות ממשלתיות, כי החוק עזר ונהיו מכרזים ייעודים לאותם בני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני אמשיך לעשות את זה גם במשרדי ממשלה.

חמד עמאר: אני רוצה להגיע למצב שבכל משרדי הממשלה יהיה ייצוג של נשים, ייצוג של גברים, במשרדים.

חמד עמאר: אנשים אמרו שמספרנו באוכלוסייה 100,000.

חמד עמאר: אנחנו יותר מ-100,000, עם הצ'רקסים; אנחנו מגיעים קרוב ל-150,000 במספרנו, ואני לא מדבר על מקסימום לפי מספרנו באוכלוסייה, ואני לא מזכיר את מספרנו באוכלוסייה, ואני לא מונע מצעיר וצעירה דרוזים להתמודד במכרז רגיל שהמדינה מפיצה.

חמד עמאר: כל צעיר יכול להתמודד בכל מכרז שהוא רוצה, אבל יהיה לו גם מכרז ייעודי, שישרת אותו – להתמודד באתו מכרז.

חמד עמאר: ואני נתתי דוגמה: אני רציתי לחוקק חוק העדפה ליוצאי צבא, ואפילו הצלחתי להעביר אותו בקריאה טרומית, אדוני היושב-ראש, בכנסת השמונה-עשרה, והכנו אותו בוועדת החוקה לקריאה ראשונה, אבל היועץ המשפטי התנגד והוריד אותו מסדר-היום, וזה ירד, ואין אפשרות לתת לאותם צעירים שתורמים שלוש שנים מהחיים שלהם, ובעצם מתחילים את החיים שלהם באיחור של שלוש שנים לעומת אותו אזרח שלא עושה צבא.

חמד עמאר: אבל על זה אני מוכן לסלוח, ולסבול, אבל מצב שאין לי מכרזים ייעודים לבני העדה הדרוזית אני לא מוכן לסבול.

חמד עמאר: אני לא מוכן לקבל שיהיה לי אפס ייצוג של נשים ברוב משרדי הממשלה.

חמד עמאר: אני לא מוכן לקבל את זה.

חמד עמאר: אני רוצה ייצוג לנשים ולגברים.

חמד עמאר: ואם רוצים, יש אפשרות.

חמד עמאר: ואני אגיד לכם: במשרד החוץ, כשאביגדור ליברמן היה שר החוץ, נקלטו 17 צעירים דרוזים, שתי צעירות דרוזיות, אפילו סגנית שגריר דרוזית יש היום במשרד החוץ.

חמד עמאר: אישה דרוזית יכולה לעבוד בכל משרה ולמלא אותה בצורה הטובה ביותר.

חמד עמאר: ואני רוצה לראות אותם בכל המשרדים; אני רוצה לראות צעירים גם במשרד החוץ, גם במשרד לביטחון הפנים, גם במשרד הביטחון וגם במשרד הקליטה, ובכל משרד ומשרד שאני יכול להכניס צעירים דרוזים – אני רוצה להכניס, כי באמת מגיע להם.

חמד עמאר: אותו צעיר שגר בבית ג'ן – –

קריאה: – – –

חמד עמאר: – – שבאזור שלו אין אפילו מפעל אחד – –

יעל גרמן: חמד – – –

חמד עמאר: – – אם לא נאפשר לו – – –

יעל גרמן: שכנעת – – –

קריאה: שכנעת – נצביע בעד.

יעל גרמן: שכנעת אותי.

קריאה: שכנעת אותנו.

יעל גרמן: שכנעת – – –

חמד עמאר: אם שכנעתי אתכם, אני רק רוצה להגיד לכם שאותו צעיר שנמצא בבית ג'ן, ורוצה לנסוע – –

אילן גילאון: – – – אז תשכנע – – –

חמד עמאר: – – ולעבוד – אין לו מקום עבודה באזור שלו.

חמד עמאר: הוא צריך לנסוע רחוק, ומפעלים לא יקבלו אותו.

חמד עמאר: לכן אני רוצה שמשרדי הממשלה יקבלו אותו ויקלטו אותו.

אילן גילאון: – – –

חמד עמאר: תודה רבה לכם, ואני מאמין שתצביעו בעד החוק הזה, והחוק הזה יעבור בטרומית ונעביר אותו – נצליח להעביר אותו בכנסת הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם הממשלה, השר יריב לוין, שר התיירות, בשם ראש הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, חברי הטוב חבר הכנסת חמד עמאר, אני מבקש לברך אותך ברכה גדולה – –

חמד עמאר: – – –

יריב לוין: – – על כך שהחוק הזה, שאנחנו באמת הגשנו יחד בקדנציה הקודמת, ולא עלה בידנו אז לקדם אותו ולהשיג לו את הרוב – הנה הוא מגיע לכאן אחרי המאבק העיקש שהמשכת לנהל בעניין הזה.

יריב לוין: וזה בהחלט יום חשוב מאוד, מכיוון שהצעת החוק הזאת עושה שני דברים גדולים וחשובים: הדבר הראשון, היא מקבעת בחקיקה, בהמשך לחקיקה קודמת שהצלחנו בשעתו להעביר עוד בכנסת השמונה-עשרה, את העובדה שבני העדה הדרוזית והעדה הצ'רקסית זכאים להתייחסות נפרדת.

יריב לוין: העידן שבו מדינת ישראל הסתכלה על כל המיעוטים כעל מין יחידה אחת, בלי לתת התייחסות פרטנית לצרכים של כל אחד מהמיעוטים שחיים כאן באופן נפרד – העידן הזה הולך ועובר מן העולם ומפנה את מקומו להתייחסות נקודתית לכל אחת מן העדות.

יריב לוין: ובהיבט הזה אני חושב שמתן הכרה נפרדת לעדה הדרוזית ולעדה הצ'רקסית, דבר שפרצנו אתו דרך בכנסת השמונה-עשרה, מקבל היום עוד תנופה ועוד השפעה ממשית.

יריב לוין: שנית, אני חושב שההצעה הזאת, יש בה כדי לחזק דבר שהוא לא רק מוצדק ומובן מאליו, אלא הוא גם תורם המון לשירות הציבורי, והוא השילוב של בני העדה הדרוזית והעדה הצ'רקסית בכל הרמות.

יריב לוין: קודם כול, חברי חבר הכנסת עמאר, אני רק רוצה, בכל זאת: התמונה היא גם לא כולה שחורה; אני יכול לומר לך שלפחות אצלי, במשרד התיירות, רק לאחרונה התמנה מבקר המשרד בן העדה הדרוזית – אחד התפקידים הבכירים ביותר.

יריב לוין: צריך לזכור שמשרד התיירות הוא משרד עם 180 עובדים בלבד, משרד קטן.

יריב לוין: הממונה על כל נושא התיירות הכפרית גם הוא בן העדה הדרוזית, ואלה אינם שני העובדים היחידים בני העדה הדרוזית במשרד התיירות, כך שוודאי שבמשרד שלנו לא רק שעומדים באחוז הייצוג שצריך להיות, אלא גם במשרות ובתפקידים בכירים ומשמעותיים, ונעשית על ידי העובדים האלה באמת עבודה טובה, שהיא לברכת כולנו.

יריב לוין: אני גם מתבשר שיש בהחלט שיפור גם בנושא הדירקטורים.

יריב לוין: יש אפילו מינוי של נשים בנות העדה לדירקטוריות, רק לאחרונה גם בחברת החשמל, ואני מבין שגם במקומות אחרים, ככה שצריך לצייר את התמונה במלואה.

יריב לוין: יש לנו עוד הרבה מה לעשות, אבל זאת בהחלט ממשלה שקידמה ומקדמת את הנושא הזה, כפי שעשינו גם בשתי הממשלות הקודמות, אני חושב, באופן שהוא הרבה יותר משמעותי מכפי שידענו בעבר.

יריב לוין: ולכן, אני חושב שהבשורה של ההכרה וההתייחסות הנפרדת, לא עוד הכללת העדה הדרוזית תחת איזו כותרת של ערבים, כפי שהיה כתוב בעבר בחקיקה, אלא התייחסות לכל עדה בנפרד, לצד התוספת החשובה של הבטחת הייצוג בהיקף הראוי בתוך משרדי הממשלה – אני חושב שהשילוב של שני הדברים האלה הוא שילוב חשוב.

יריב לוין: אני מבין שיש סיכום על כך שהסעיף שנוגע בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ירד, מכיוון שהמשמעות שלו תהיה דווקא פגיעה בבני העדה, בגלל העובדה שהאחוז הוא קטן, ומספר חברי הדירקטוריונים הוא מטבע הדברים מצומצם, וזה עלול להביא דווקא למצב של אפס מינויים, ולכן הוסכם שהנושא הזה יורד.

יריב לוין: כפוף לעניין הזה, אני מבקש מהכנסת להתאחד כולה בתמיכה בהצעה החשובה הזאת, ושוב לברך אותך, חברי חבר הכנסת חמד עמאר, על קידום המהלך הזה עוד צעד חשוב נוסף.

יריב לוין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו כעת נצביע על הצעת חוק ייצוג הולם לדרוזים ולצ'רקסים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ייצוג הולם לדרוזים ולצ'רקסים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: אני מעודכנת, אתה לא מעודכן?

קריאה: לא.

קריאה: אני – – –

טלי פלוסקוב: אז אני מוסיפה את קולך.

טלי פלוסקוב: אוקיי, יחד עם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, כי העמדה שלו לא הייתה פעילה בזמן ההצבעה – 41 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק ייצוג הולם לדרוזים ולצ'רקסים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, התקבלה בקריאה טרומית ומועברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מתן שירותים באולמי שמחות, גני אירועים ודיסקוטקים), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת לא נמצא – דוחים את זה לסוף.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3962/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון (תיקון – הגדרת מוסד להשכלה גבוהה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ יציג לנו את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, גם על החילופים.

בצלאל סמוטריץ': חברי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק פשוטה מאוד, טכנית מאוד.

בצלאל סמוטריץ': בשנת תשס"ח, קצת אחרי הגירוש מגוש קטיף, הוקמה בחוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון מועצה המונה 15 חברים, ובמועצה הזאת אמור לכהן גם נציג מוסדות להשכלה גבוהה.

בצלאל סמוטריץ': הייתה שם הגדרה מאוד מאוד מצומצמת של המונח "השכלה גבוהה", באופן שלא אפשר לחלק מהמוסדות להשכלה הגבוהה במדינת ישראל לשלוח נציגים שיהיו חברים במועצה, בין היתר אוניברסיטת אריאל, שלא היה אפשר לשלוח כנציג מטעמה.

בצלאל סמוטריץ': לכן אנחנו בסך הכול מתקנים עכשיו את החוק הזה, ומוסיפים הגדרה רחבה יותר – אגב, זו הגדרה שמקובלת בחוקים נוספים, לא המצאנו שום דבר, ברוב החוקים במדינת ישראל יש הגדרה ברורה של מה נחשב מוסד להשכלה גבוהה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בסך הכול מאמצים את המושג הכללי גם לתוך החוק הזה, באופן שבו כלל המוסדות להשכלה גבוהה המוכרים במדינת ישראל יוכלו לשלוח נציגים אל אותה המועצה, שכאמור הוקמה בחוק להנצחת מורשת גוף קטיף וצפון השומרון.

בצלאל סמוטריץ': עד כאן ביחס לחוק.

בצלאל סמוטריץ': אגב, שוב, ציפייתי היא שההצעה הזאת תזכה כאן לתמיכה מקצה לקצה, קואליציה–אופוזיציה, אני לא רואה מי יכול להתנגד לזה.

בצלאל סמוטריץ': אני כן רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לדבר כמה דקות על מורשת גוש קטיף וצפון השומרון.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, אולי לבקש קצת שקט שם.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת סביב יושב-ראש הקואליציה, נא להתפזר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תראו, לפני בערך 12 שנה גירשה ממשלת ישראל את יהודי גוש קטיף וצפון השומרון, החריבה את יישוביהם ואת בתיהם, ומה שקיבלנו בתמורה, מעבר לרוח הגבית הגדולה שנשבה במפרשי ארגוני הטרור – וקצת אחר כך קיבלנו את מלחמת לבנון השנייה, מול צה"ל הערוך בצורה מאוד מאוד מאוד נמוכה, מכיוון שצה"ל – נכון, חבר הכנסת שטרן?

בצלאל סמוטריץ': – צה"ל היה ערוך מאוד למשימה המאוד-חשובה ומאתגרת של הגירוש מגוש קטיף – –

אלעזר שטרן: אתה רוצה שיצביעו על זה?

אלעזר שטרן: לאן אתה נכנס?

מיקי לוי: אתה מגרה אותנו לא להצביע על זה.

בצלאל סמוטריץ': – – קיבלנו חצי מדינה מטווחת בטווח של טילים מרצועת עזה.

בצלאל סמוטריץ': היינו היום שנינו – נכון – –

מיקי לוי: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – בוועדת החוץ והביטחון, שמענו סקירה מפי הרמטכ"ל – תמונת מצב מטרידה על מה שקורה מעבר לגבול בדרום.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהמסר הגדול שלנו צריך להיות בראש וראשונה: במקום שאנחנו נמצאים – יש ביטחון, אבל לא רק שיש ביטחון, אלא גם יש חיים טובים לשני הצדדים, וזאת הנקודה שבה אני רוצה להתמקד, ואלעזר, אני חושב שבנקודה הזאת אתה תסכים אתי.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו נטייה הרבה פעמים לשפוט מעשים על פי איך שהם נראים בשלב הראשון – –

אלעזר שטרן: תגיד – – –

בצלאל סמוטריץ': – – וחשוב לומר שמוסריות – –

אלעזר שטרן: – – – אף פעם.

אלעזר שטרן: תגיד.

בצלאל סמוטריץ': – – של פעולה נמדדת בתוצאה שלה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שזה משפט שחשוב שנחשוב עליו ונאמץ אותו: מוסריות של פעולה לא נמדדת באריזת הצלופן הנוצצת שבה אותו הצעד עטוף לנו ברגע הראשון.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו אלופים לפעמים – בטח התרבות המערבית אלופה – בלקחת פעולות, לעטוף אותן בשלב הראשון באיזו עטיפה נורא נוצצת, ומוסרית, וטובה, אבל במבחן התוצאה מתקבלת תוצאה רעה מאוד מאוד מאוד.

בצלאל סמוטריץ': רצינו להיות מוסריים – רצינו; מי שרצה, בהנחה שלא הכול נבע שם מעומק החקירה, גם זה יכול להיות כידוע – אבל רצינו להיות מוסריים, לא לכבוש, לא לשלוט בעם זר – אלה הביטויים – אז יצאנו מרצועת עזה.

בצלאל סמוטריץ': ומה, משהו בחיים של הערבים ברצועת עזה השתפר מאז שיצאנו?

בצלאל סמוטריץ': משהו בזכויות שלהם השתפר?

בצלאל סמוטריץ': משהו בדמוקרטיה שלהם השתפר?

בצלאל סמוטריץ': יש להם היום יותר פרנסה?

בצלאל סמוטריץ': יותר חשמל?

בצלאל סמוטריץ': יותר מים?

בצלאל סמוטריץ': יותר חופש ביטוי?

בצלאל סמוטריץ': יותר חופש תנועה?

בצלאל סמוטריץ': יותר חירות?

בצלאל סמוטריץ': יותר קניין?

בצלאל סמוטריץ': יותר זכות הצבעה?

בצלאל סמוטריץ': חברים, יצאנו מרצועת עזה כי היה מי שחשב שזה צעד נכון ומוסרי, ויצרנו מציאות לא מוסרית לשני הצדדים; מדינת ישראל מאוימת, ומאות אלפי אזרחים חיו בחרדות מתמידות ותחת איום של טילים, והצד השני חי בזבל – בואו נאמר את האמת: עם משבר הומניטרי שעומד בפתח, עם משבר מים גדול, עם חשמל שלוש שעות ביום, עם 70% אבטלה, עם משטר דיקטטורי אלים שפוגע בזכויות האזרחים שלו יום-יום שעה-שעה, עם משטר שמשעבד את הרווחה ואת החיים הטובים של הפרט כדי לחפור מנהרות, כדי להתעצם בכלי נשק, כדי להכין את העימות הבא עם מדינת ישראל, עימות שיביא אסון על רצועת עזה ועל אזרחיה.

בצלאל סמוטריץ': בואו נפנים את העובדה הבסיסית: כאשר אנחנו לוקחים אחריות, כאשר אנחנו נמצאים בשטח, יש מציאות טובה יותר לשני הצדדים, גם ביטחונית, אבל גם אזרחית ומוסרית.

בצלאל סמוטריץ': וכאשר אנחנו מתנערים מאחריות, וכאשר אנחנו עוזבים את השטח, אנחנו מקבלים את המציאות הכי לא צודקת והכי לא מוסרית.

בצלאל סמוטריץ': אז אני חוזר על משפט המפתח: בל נתפתה לשפוט את המוסריות של הפעולה לפי איך שמשווקים לנו אותה בשלב הראשון.

בצלאל סמוטריץ': וזה קיים באין-ספור סוגיות; אנחנו מדברים על כלכלה שמבוססת על צריכה – צריכה שווה צמיחה.

בצלאל סמוטריץ': מצוין, חיים טובים, נקנה הרבה.

בצלאל סמוטריץ': זה מביא בסוף לתוצאה טובה, או שזה מביא בסוף ליוקר מחיה, לזה שאנשים כל הזמן במרדף לקנות עוד ולצרוך עוד, ולענות על ביקושים, ולהסתדר עם האופנות המתחדשות?

בצלאל סמוטריץ': אין זמן למשפחה, אין זמן לחיי רוח.

בצלאל סמוטריץ': אם רק היינו מקשיבים לחז"ל ומכריחים את עצמנו להסתפקות במועט, וחיים על הכלל "איזשהו עשיר, השמח בחלקו" – כל כך היו לנו חיים יותר טובים, יותר צודקים, יותר מוסריים; שוב, במבט ראשון אולי חיים קצת יותר עניים – במירכאות כפולות ומכופלות – בלי כל המותרות, בלי כל התענוגות שיש לנו היום בתרבות הצריכה שלנו, אבל באמת באמת באמת היינו יוצרים חברה הרבה יותר בריאה, כל כך יותר נעימה, כל כך פחות עסוקה במרדף שיוצר תחרות, והתחרות הזאת יוצרת עוינות זה כלפי זה.

בצלאל סמוטריץ': דמיינו לעצמכם עכשיו חיים שבנויים על הסתפקות במועט ועל "איזהו עשיר, השמח בחלקו".

בצלאל סמוטריץ': כמה החיים שלנו היו רגועים יותר, כמה אדם לאדם היה חבר יותר, תחרותי פחות.

בצלאל סמוטריץ': כמה היינו פחות מרגישים שצריך להשיג כל הזמן – לשכן יש – לילד של השכן יש כזה טאבלט, אז גם הילד שלי צריך לקבל, והבגדים, והמותגים.

בצלאל סמוטריץ': ..

בצלאל סמוטריץ': חברים, זאת בעיני אחת התובנות החשובות – למדוד את המוסריות של הפעולה בהתאם למבחן התוצאה שלה.

בצלאל סמוטריץ': לא להסתנוור מדברים שנראים כאילו טובים ומוסריים במבט הראשון, אלא לדעת שהמבחן הוא מבחן התוצאה.

בצלאל סמוטריץ': כפי שאמרתי, אני אסיים: ברחנו מגוש קטיף, גירשנו, הרסנו, החרבנו – כאילו חשבנו שאנחנו עושים דבר צודק ומוסרי; היה מי שחשב, אני לא יודע איך אפשר לחשוב שמוסרי לגרש 10,000 איש מבתיהם, ועד היום, אגב, לא שוקמו, חלקם הגדול, אבל נניח שכלפי הצד השני חשבנו שיש משהו צודק ומוסרי בלא לכבוש ולא לשלוט בעם זר נטול זכויות.

בצלאל סמוטריץ': יצרנו מציאות, ואני אומר, חלילה, חלילה, חלילה, אם יש עוד מישהו כאן שמעלה בדעתו, בשם הטיעונים האלה, כאילו, איזו זכות יש לנו לשלוט – אז יש לנו זכות, כי זאת ארצנו, והיינו כאן לפניהם.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני לא פותח את זה עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': נניח, אפילו לשיטתכם, אם חלילה אנחנו נעזוב את השטח, תהיה בו קטסטרופה לשני הצדדים; זה לא יהיה צודק, זה לא יהיה מוסרי.

בצלאל סמוטריץ': הדרך היחידה להגיע לשלום ולדו-קיום, ולתוצאה צודקת ומוסרית לשני הצדדים, זה שמדינת ישראל תחיל שם את הריבונות, תיקח את האחריות, תשלוט בשטח.

בצלאל סמוטריץ': לכולם זה יהיה הרבה יותר טוב.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, אני מבקשת ממך לדאוג לשקט באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, רק ירדת מכאן, ואמרת שזה מפריע, נכון?

טלי פלוסקוב: אז תעזור בבקשה לעשות שם סדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך להשיב.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לבקש מכל מי שמדבר לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: נרגעתם?

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממתינים לשקט, חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: תדברו בחוץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כל האמוציות בחוץ.

מאיר פרוש: – – חבר הכנסת סמוטריץ הציג פה הצעת חוק, והוא עומד בראש קבוצת חברי כנסת: חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, דוד אמסלם, רועי פולקמן, אורי מקלב, מיכאל מלכיאלי, עודד פורר – – דוד ביטן, גם אתה חתום על הצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: בבקשה, אתה לא רוצה לשמוע?

מאיר פרוש: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה חתום על הצעת החוק הזאת.

קריאה: צריך לנהל את הקואליציה – – –

מאיר פרוש: אני בין כה וכה חייב לעמוד פה על הדוכן, מה זה משנה מה אני עושה בזמן הזה.

טלי פלוסקוב: הנה, הם יצאו.

טלי פלוסקוב: כבר רציתי לקרוא לסדר את חבר הכנסת היקר שלנו.

מאיר פרוש: על כל פנים, – – דוד ביטן, מרדכי יוגב, יהודה גליק, יצחק וקנין, נאוה בוקר, יגאל גואטה, אברהם נגוסה, ניסן סלומינסקי, שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי, מנחם אליעזר מוזס ושרן השכל.

מאיר פרוש: כותרת הצעת החוק: הצעת החוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון (תיקון – הגדרת מוסד להשכלה גבוהה), התשע"ז–2017.

מאיר פרוש: הדבר הראשון שההצעה הזאת מבקשת לתקן זה בסעיף 2: "בחוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון, התשס"ח–2008, בסעיף 2 – (1) אחרי ההגדרה 'הגנז', 'הגנזך', 'חומר ארכיוני', 'מוסד ממוסדות המדינה', יבוא: 'מוסד להשכלה גבוהה' – מוסד שהוא אחד מאלה: (1) מוסד מוכר כמשמעותו בסעיף 9 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1958; (2) מוסד שניתן לו היתר או אישור לפי סעיף 21א לחוק המועצה להשכלה גבוהה; (3) מוסד שהתואר שהוא מעניק הוכר לפי סעיף 28א לחוק המועצה להשכלה גבוהה".

מאיר פרוש: זה תיקון אחד שכולל כמה תיקונים, והקראתי אותם.

מאיר פרוש: "(2) בהגדרה "'מוסד מוכר', "המועצה להשכלה גבוהה'", המילים 'מוסד מוכר' – יימחקו, במקום 'כמשמעותם' יבוא 'כמשמעותו' והמילים 'התשי"ח–1958' יימחקו".

מאיר פרוש: עוד בהצעת החוק – תיקון סעיף 5.

מאיר פרוש: סעיף 2 בהצעת החוק אומר שבסעיף 5(7) לחוק העיקרי, במקום "במוסד מוכר בישראל" יבוא "במוסד להשכלה גבוהה".

מאיר פרוש: ומהם דברי ההסבר להצעת החוק הזאת?

מאיר פרוש: דברי ההסבר אומרים כך: החוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון חוקק בשנת תשס"ח, 2008, במטרה להקים מרכז שינציח את מורשת ההתיישבות בגוש קטיף וצפון השומרון, ובאמצעותו יונחלו ערכים לאומיים וחינוכיים.

מאיר פרוש: בחוק קיימת הגדרה מצמצמת של מוסד להשכלה גבוהה, המונעת מנציגי מוסדות אקדמיים שונים להתמנות למועצה למורשת גוש קטיף.

מאיר פרוש: לפיכך מוצע לתקן את ההגדרה ולהרחיבה בחוק וכך לפתוח את האפשרות לכל נציג של מוסד אקדמי להתמנות למועצה למורשת גוש קטיף.

מאיר פרוש: הצעת החוק הזאת נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ב-2 ביולי 2017, ועמדת השרים הייתה לתמוך בה כפוף לתיאום עם משרד החינוך ומשרד המשפטים.

מאיר פרוש: על פי ההצעה – –

טלי פלוסקוב: – – –

מאיר פרוש: לא יודע, אבל אם מישהו מבקש הצבעה – – –

טלי פלוסקוב: – – –

מאיר פרוש: הם צריכים להראות לי שאני יכול להפסיק.

מאיר פרוש: – – על פי ההצעה, בחוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון, אשר חוקק בשנת תשס"ח, 2008, קיימת הגדרה מצמצמת של המוסד להשכלה גבוהה, שמונעת מנציגי מוסדות אקדמיים שונים להתמנות למועצה למורשת גוש קטיף.

מאיר פרוש: לפיכך מוצע לתקן את ההגדרה ולהרחיבה בחוק, וכך לפתוח את האפשרות לכל נציג של מוסד אקדמי, הגם שאינו מוכר בהגדרתו בחוק המל"ג, להתמנות למועצה למורשת גוש קטיף.

מאיר פרוש: מכיוון שנכון יהיה לאפשר לאנשי אקדמיה מכל המוסדות להשכלה גבוהה להתמנות למועצה זו, מוצע להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בהצעת חוק זו.

מאיר פרוש: אני רק רוצה לשאול את חבר הכנסת סמוטריץ – אני רוצה לבקש – חבר הכנסת סמוטריץ, אני רוצה לשאול, האם נציג ממוסד מוכר שאינו רשמי או פטור יוכל להיות חבר בגוש קטיף, או שאתם מלכתחילה מוותרים על החרדים?

בצלאל סמוטריץ': – – – רק מוסד להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: לא שמעתי, אתם מוותרים על החרדים?

בצלאל סמוטריץ': מוסד להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: למה אתה מוותר על חלק מהאוכלוסייה?

מאיר פרוש: אני לא שומע תשובה, חבר הכנסת סמוטריץ.

מאיר פרוש: אני שוב חוזר: הצעת החוק הזאת נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ב-2 ביולי 2017, ועמדת ועדת השרים הייתה לתמוך בה, כפוף, כמובן, לתיאום עם משרד החינוך ומשרד המשפטים, ועל פי ההצעה, בחוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון, אשר חוקק בשנת התשס"ח–2008, קיימת הגדרה מצמצמת של מוסד להשכלה גבוהה, שמונעת מנציגי מוסדות אקדמיים שונים להתמנות למועצה למורשת גוש קטיף.

מאיר פרוש: לפיכך, באה הצעת החוק הזו להציע ולתקן את ההגדרה ולהרחיבה בחוק, וכך לפתוח את האפשרות לכל נציג של מוסד אקדמי, הגם שאינו מוכר בהגדרתו בחוק המל"ג, להתמנות למועצה למורשת גוש קטיף.

מאיר פרוש: ועדת השרים סבורה כי מכיוון שנכון יהיה לאפשר לאנשי אקדמיה מכל המוסדות להשכלה גבוהה להתמנות למועצה זו, מוצע להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בהצעת חוק זו.

מאיר פרוש: השאלה שאני שואל את חבר הכנסת סמוטריץ – הוא לא עונה לי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, סגן השר – – –

מאיר פרוש: אתה מבקש לוותר על המגזר החרדי.

בצלאל סמוטריץ': תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר פרוש: תשובה והצבעה במועד אחר?

בצלאל סמוטריץ': – – –

קריאה: כן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה רק להבהיר, שכדי שאנחנו ניענה לבקשתכם לדחות את ההצבעה למועד אחר, צריכה להיות הסכמה של הממשלה ושל המציע.

טלי פלוסקוב: האם יש לנו עמדה של הממשלה?

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שהמציע – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

טלי פלוסקוב: אני שואלת את יושב-ראש הקואליציה, האם יש הסכמה של הממשלה – –

דוד ביטן: – – – כן.

טלי פלוסקוב: – – לדחות?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אז כפי שהבנתי, יש הסכמה בין הממשלה לבין המציע לדחות את ההצבעה למועד אחר, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה גם לך.

טלי פלוסקוב: כאמור, ההצבעה נדחתה למועד אחר.

טלי פלוסקוב: לכן גם מי שביקש להתנגד יוכל לעשות את זה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/929/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק מעונות יום שיקומיים (תיקון – מספר ילדים בשלוחה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות להציג את הצעת החוק.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אומרים שנאום טוב, צריך להשחיל בו סיפור – אנשים אוהבים סיפורים.

איימן עודה: לכן אני רוצה לספר לכם סיפור.

איימן עודה: היום בבוקר סיימתי את קריאת ספר שמדבר על הפעילויות של השב"כ: "חיסול ממוקד: השב"כ – המבצעים הגדולים", של מיכאל בר-זהר וניסים משעל.

איימן עודה: אי-אפשר להפריז בחשיבות שניהם; שניהם כתבו עוד כמה ספרים, אני מניח שחלקכם קראו לפחות חלק מהם, כמו: "המוסד – המבצעים הגדולים", "צה"ל – המבצעים הגדולים", "הלוחמים פשטו עם שחר".

איימן עודה: אני קראתי חלק מהספרים הללו – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, אל תלמדו ממני, בואו נהיה קצת יותר בשקט כשמישהו מדבר.

איימן עודה: ואולי הספר הנחשב ביותר של בר-זוהר הוא הביוגרפיה על דוד בן גוריון, והספרים החשובים של ניסים משעל נקראו "ואלה שנות...

איימן עודה: – 50 למדינת ישראל", "ישראל 60", וגם "ואלה תולדות".

איימן עודה: עכשיו, הספר הזה מדבר על 20 המבצעים הכי נחשבים של השב"כ מאז שנת 48' ועד עכשיו.

איימן עודה: כשאני שומע את השר לביטחון פנים מדבר על הצתה, למשל, בשרפות, או כשאני שומע את ראש הממשלה שמדבר שהאוכלוסייה הערבית היא מדינה תחת מדינה, אני חשבתי לעצמי שלפחות מתוך 20 המקרים, יש לפחות שבעה מקרים, שמונה מקרים, שהם של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אז התחלתי לקרוא את הספר, וממש כך – מ-20 המקרים, שהראשון בהם בשנת 1951, ברית הקנאים, שמטרתם הייתה הטלת פצצה על המקום הזה, על הכנסת, ועוברים ממקרה למקרה – מ-20 המקרים, ב-19 מקרים מי שביצע פגיעה נגד ביטחון המדינה היו יהודים.

איימן עודה: ואתם קוראים את הכותרות הגדולות: "מקורב לבן גוריון", למשל; כותרת אחרת: "המסוכן מתוך כולם", כותרת אחרת: "שלוש יריות בכיכר" – רצח ראש ממשלה; ואני עוד קורא ועוד קורא, כולם יהודים, למעט מקרה אחד מתחילת שנות ה-70, שותפות של ערבים ויהודים יחד.

איימן עודה: אני חושב שאחרי 69 שנים, למרות הנכבה, הנכבה האיומה, למרות הפקעה של 5 מיליון דונם אדמה, למרות הממשל הצבאי, למרות הטבח בכפר קאסם, למרות המלחמות העקובות מדם, למרות שתי אינתיפאדות, ואפילו שהיינו קוראים כל יום על הריגת פלסטיני פה והריגת פלסטיני שם – האחים שלנו, אתם לא תמצאו מקרה ביטחוני גדול – לפחות מיכאל בר-זוהר וניסים משעל – הם לא חברים ברשימה המשותפת – לא מצאו מקרה גדול של פגיעה בביטחון המדינה מקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: הספר האחרון שהתקשורת התעניינה בו הוא "הנגלה והנסתר בערביי ישראל".

איימן עודה: האמת, אני חיפשתי את הספר הזה, קראתי עליו בהארץ ובכל מיני מקומות, אבל לא מצאתי את הספר.

איימן עודה: אבל השר ישראל כץ השתתף בהשקה של הספר הזה, יו"ר הקואליציה דוד ביטן השתתף, ושם דיבר על איך צריך לרכז את האוכלוסייה הערבית במחנות, ממש – –

בצלאל סמוטריץ': אתה בטוח שאתה מציג היום את החוק?

איימן עודה: תן לי להמשיך עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': לא, בסדר, רק שאתה לא מתבלבל.

איימן עודה: – – איך צריך לרכז את האוכלוסייה הערבית במחנות, ממש דבר שהפיהרר הנפשע, הנבזי, לא היה מתבייש בו בספרו האומלל "מיין קאמפף".

איימן עודה: ושם, מה כתוב גם?

איימן עודה: מציג אותנו, אנחנו, כטפילים שיונקים מעטיני המדינה, אנחנו יונקים מעטיני המדינה, המדינה שגנבה לנו את האדמות, את אוצרות הטבע.

איימן עודה: אני בדקתי כמה אנחנו משלמים מסים; אנחנו משלמים מסים מדי שנה 36 מיליארד שקלים – האוכלוסייה הערבית משלמת מסים מדי שנה 36 מיליארד שקלים.

איימן עודה: אז אנחנו דחפנו תוכנית כלכלית – זה אנחנו – ואנחנו עוקבים אחרי יישומה.

איימן עודה: אבל מה התוכנית הזאת, אם מיישמים את כולה – כמה מיליארדים בחמש שנים?

איימן עודה: אנחנו מדי שנה משלמים מסים 36 מיליארד שקלים.

איימן עודה: אז אחרי הספר הזה אני חושב שברור לכולם שהאוכלוסייה הערבית, למרות הכול, החליטה לנהל מאבקים פוליטיים, בדרכים פוליטיות, וזוהי דרכה של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: חשוב לי ביום הזה, 5 ביולי, לציין שביום זה לפני 23 שנים נהרג חבר הכנסת לשעבר תאופיק זיאד, מנהיג פוליטי בכל קנה מידה, מנהיג שעזב אותנו בדיוק לפני 23 שנים בתאונת דרכים מחרידה.

איימן עודה: חבר הכנסת וראש עיריית נצרת לשעבר, המשורר, המנהיג, הלוחם, האביר האצילי והאדם בעל הרגש העדין תאופיק זיאד.

איימן עודה: סיפורו של זיאד הוא סיפורו של מנהיג לוחם, שנאבק במשך כל חייו למען ערכים של צדק, שלום, אחווה וכבוד הדדי.

איימן עודה: לאחר הקמת מדינת ישראל תאופיק זיאד נאבק למען הכרה בזכותו של העם הפלסטיני להגדרה עצמית ולמימושה על ידי הקמת שתי מדינות.

איימן עודה: הוא נאבק במשטר הצבאי האפל, באפליה וברדיפה הפוליטית.

איימן עודה: זיאד היה ידוע כמי שנאבק בגופו וברוחו: "שירַי הם כל מה שבידַי", אמר פעם באחד משיריו, אבל בלבו פעמה אש של אהבה גדולה, אהבה לבני עמו, לאדמתו, והעובדה הזאת הייתה למקור כוחו של זיאד, שבמשך שנות מאבקו של הציבור הערבי חווה הרבה ניסיונות ללעג, לבוז, אבל הוא, בדרכו המיוחדת, המקסימה, הקשוחה והעדינה, ידע תמיד לעמוד בראש מורם ולנצח.

איימן עודה: כשהשלטונות עצרו אותו פעם אחר פעם, ואף צלבו אותו באחת הפעמים בבתי-המעצר, הוא הצליח לכבוש את לבבות הציבור ולהיבחר לכנסת.

איימן עודה: כששיריו נאסרו לפרסום על ידי הצנזורה בעיתונות המודפסת, בעזרת הדפים הריקים של העיתון הוא הצליח לגרום למאות אלפים לשנן בעל-פה את שיריו, והוא הצליח להיות ראש העיר הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות.

איימן עודה: הוא נבחר להיות ראש עיריית נצרת ולסמל הבלתי-מעורער של העיר, בירת הציבור הערבי.

איימן עודה: חשוב לי לקרוא לכם שיר של תאופיק זיאד בשפה הערבית, ומחמת הכבוד אני אתרגם לכם גם לעברית.

איימן עודה: (קורא שיר בשפה הערבית ומתרגמו:) אני אתר

איימן עודה: גם תרגום חופשי לעברית: "לאטי לאטי / אני אמשוך את האור כחוט דק / מתוך חשכת הלילה, / ואני אטפח את חוות החלומות בנחשולי היבולים, / ואנגב את דמעות אהובי / ברקמת בד של יסמין, / ואשתול את נאות המדבר / באמצע שרפות החול, / ואבנה לאומללים את החיים / מהארומה / וכל מה שהוא טוב, / ומהצדק, / ואם ביום מן הימים תאבד עלי דרכי / ואם ביום מן הימים תאבד עלי דרכי / מקורי ימשכני בחזרה.

איימן עודה: " זהו המשורר היפה תאופיק זיאד.

איימן עודה: לגבי הצעת החוק שלי, אני מבקש גם את הנימוק וגם את ההצבעה – במועד אחר.

איימן עודה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

בצלאל סמוטריץ': תכף נשאל את הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש רק לברך.

בצלאל סמוטריץ': נמצאים אתנו כאן ביציע חברי ההנהלה של אוניברסיטת בר אילן, שנמצאת היום בכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ברוכים הבאים.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שיעזור לכם במשהו אחר כך לראות איך מעבירים קורסים בפוליטיקה וממשל, בעיקר בפוליטיקה תרבותית.

בצלאל סמוטריץ': חברים, המציע מבקש תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה מסכימה.

בצלאל סמוטריץ': טוב, הממשלה מסכימה – לא ידעתי שהממשלה זאת עליזה, אבל בסדר.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2359/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (חובת קביעת תקן כליאה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עד עשר דקות, אדוני, לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לבקש שיהיה שקט?

ג'מאל זחאלקה: לא נעים לדבר ככה.

בצלאל סמוטריץ': אני אבקש.

בצלאל סמוטריץ': חברי בקואליציה, במרפסות – –

ג'מאל זחאלקה: שינהלו את המשא ומתן מחוץ לאולם.

בצלאל סמוטריץ': – – ששש.

ג'מאל זחאלקה: שיצאו החוצה, יש מאחורי זה – – –

בצלאל סמוטריץ': תכף, תכף.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש, ששש.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת – חבר הכנסת קיש, אתה הרי לא יכול לעשות שום דבר כשאני יושב פה למעלה, אז חבל להתווכח, הכול בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ימשיך בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי היא לתקן מילה אחת בחוק – עם משמעות גדולה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: במקום – השר ארדן, במקום שיהיה כתוב "רשאי לקבוע", יהיה כתוב "יקבע".

ג'מאל זחאלקה: כי לאחר עשרות שנים שהשר לביטחון פנים היה רשאי לקבוע תנאי כליאה בסיסיים, והוא לא השתמש ברשות הזאת ולא קבע תנאי כליאה, לא קבע הוראות לתנאי כליאה, הגיע הזמן שיהיה חוק שלא קשור לשר כזה או אחר, שירצה – יקבע, לא ירצה – לא יקבע, אלא שהחוק ייתן מסגרת לתנאי כליאה בסיסיים של האסירים בבתי-הכלא בארץ.

ג'מאל זחאלקה: כיום אין תנאים.

ג'מאל זחאלקה: למשל, מה שהיה בבג"ץ האחרון, פסיקתו של השופט רובינשטיין, שאמר שעל המדינה להבטיח בתוך שנה וחצי מרחב מחיה של 4.5 מטרים לאסיר בכלא.

ג'מאל זחאלקה: באירופה הממוצע בפועל הוא שלכל אסיר יש 8.8 מטרים.

ג'מאל זחאלקה: תנאים מתחת לשלושה מטרים מרובעים לאסיר נחשבים בחקיקה הבין-לאומית, בחשיבה המשפטית ובתפיסה של הענישה לענישה אכזרית.

ג'מאל זחאלקה: ואם אנחנו יודעים שבכל בתי-הכלא בארץ ממוצע מרחב המחיה לאסיר הוא פחות משלושה מטרים, אזי תנאי הכליאה בארץ הם תנאים אכזריים לכל האסירים – ואתם יודעים מה?

ג'מאל זחאלקה: בלי הבדל דת, גזע ומין – מהבחינה הזאת, שזה למטה, מתחת לסף של האכזריות.

ג'מאל זחאלקה: פסיקות רבות של בג"ץ, החוק הבין-לאומי, אמנות בין-לאומיות – כולם מתנקזים לעמדה עקרונית אשר לכליאה ולתכלית הכליאה, ובלי להיכנס לפרטים רבים, כליאה נועדה אך ורק לשלול את חירותו של אדם.

ג'מאל זחאלקה: אין בכליאה, ואסור שתהיה בכליאה, פגיעה כלשהי בכבודו של אדם.

ג'מאל זחאלקה: אין לשלול – על פי השופט דנציגר, ועל פי אמנות בין-לאומיות – אין לשלול זכויות אדם מעבר לשלילת חירותו ולכליאתו, אלא זכויות שאי-אפשר לממשן בהיות האדם בכלא.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אדם בכלא לא יכול להיות במקומות מסוימים, לממש זכות כלשהי – כי הוא כלוא.

ג'מאל זחאלקה: אבל מעבר לכך: הזכות ללמוד, הזכות למזון בריא, הזכות לבריאות, הזכות לתנאים הומניטריים, לתנאים הולמים – דרך אגב, גם החוק קובע תנאים הולמים.

ג'מאל זחאלקה: ומאסירים בכלל נשללות זכויות יסוד בכלא, פעמים במטרה להתעמר בהם, פעמים לנקום בהם – אין בשום מקום בעולם ובשום תפיסה משפטית ראויה בחוק הבין-לאומי, בכללים האירופיים, בכללים של האו"ם, ואפילו בחוק של מדינת ישראל, אפשרות – או סעיף שאומר שמותר לשר ארדן לנקום באסירים, להתעמר בהם – למה?

ג'מאל זחאלקה: כי הם פלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: אין דבר כזה, לא קיים דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: זה נקרא אכזריות והתאכזרות לשמן.

ג'מאל זחאלקה: זו רשעות לשמה, וזה מה שעושים – שוללים מהאסיר את כבודו, שוללים מהאסיר זכויות שהן מעבר לשלילת החירות, ששלילת החירות מאפשרת לקיים אותן, למשל הזכות ללמוד.

ג'מאל זחאלקה: אדם יכול ללמוד אם הוא בכלא.

ג'מאל זחאלקה: המניעה ממנו היא התאכזרות והפרה של כללי החוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שגם המצב שבו יש הבדלה בין האסירים על פי המוצא – פלסטינים זוכים, ואני בכוונה מעמיד את זה ככה; נשללות מהאסירים הפלסטינים זכויות אדם בסיסיות שניתנות לאסירים יהודים ולאסירים בעלי תעודת זהות ישראלית, למשל הזכות לטלפן או להשתמש במכשיר טלפון.

ג'מאל זחאלקה: משך אלפי שנים, מאות שנים, הייתה שמורה לכל אסיר הזכות לשלוח מכתב מהכלא.

ג'מאל זחאלקה: במאה ה-21 העולם משתנה לגמרי, אנשים כמעט לא שולחים מכתבים אחד לשני.

ג'מאל זחאלקה: להשתמש בטלפון זה כבר לא מותרות כמו שהיה בשנות המאה ה-20.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר בסיסי, דבר של מה בכך.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, הזכות הזאת, להתקשר עם המשפחה, שהתקיימה בעבר בצורה מסודרת דרך מכתבים, ולא היו אפשרויות – לא היו אמצעי התקשורת של היום – המינימום שבמינימום לתת לאסיר זה הזכות להתקשר בטלפון.

ג'מאל זחאלקה: וזה שווה ערך – נגזר מהתפיסה של התקשרות במכתב:

ג'מאל זחאלקה: לקבל מכתב, לשלוח מכתב.

ג'מאל זחאלקה: פעם העולם היה אטי, לקח שבועות עד שאתה – היום הכול אינסטנט, וזה הפך חלק מתפיסת החיים המודרניים.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להתייחס לאנשים כמו בימי הביניים כאשר אנחנו חיים במאה ה-21.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שאת זה אפשר לעשות בלי לפגוע בשום דבר אחר.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה לצטט מה שנאמר בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: פסק הדין של השופט דנציגר: "תכלית מאסרו של אדם ככזו מתמצית בשלילת חירותו האישית של האדם, תוך הגבלת חופש תנועתו.

ג'מאל זחאלקה: לפי גישה זו, גם כאשר אדם נאסר, שמורה לו כל זכות אדם הנתונה לו.

ג'מאל זחאלקה: אכן, בהיכנסו אל הכלא מקפח אדם את חירותו, אם אינו מקפח את כבודו".

ג'מאל זחאלקה: בארץ מקפחים את כבודם של אסירים בשלילת זכויות יסוד מהם, ובעיקר, בעיקר, אני מקווה שהשר יקרא את הפסיקה האחרונה, שאומרת שצריך מינימום מרחב מחיה לאסיר של 4.5 מטרים.

ג'מאל זחאלקה: באמנה הבין-לאומית לזכויות אזרחיות ומדינתיות נאמר:

ג'מאל זחאלקה: All persons deprived of their liberty shall be treated with humanity and respect for the inherent dignity of the human person, כלומר – כל אדם שנשללת חירותו, צריך לשמור על כבודו, ולאפשר לו לקבל את כל הזכויות האחרות.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשר ארדן לתמוך בהצעת החוק הזאת, כדי להכניס סדר בעניין; שיקבע תנאי כליאה נאותים, שעומדים בסטנדרטים הבין-לאומיים, האירופיים.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שכולם רוצים להיות ב-OECD, אבל בתנאי הכליאה – תנאי הכליאה בארץ יותר גרועים מבמאוריציוס או בקניה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

ג'מאל זחאלקה: – – שם השטחים יותר גדולים.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשר ארדן לקבל עליו את המשימה לקבוע תנאי כליאה, ושזה יהיה כלול בחוק, כלומר גם השרים שיבואו אחריו יהיו מחויבים לעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לאדוני.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה בשם הממשלה השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה מתנגדת להצעת החוק שהציג חבר הכנסת זחאלקה לתיקון פקודת בתי-הסוהר בכל הקשור לקביעת תקן הכליאה, ואני אסביר מדוע.

גלעד ארדן: בהצעת החוק בעצם מוצא לתקן את סעיף 68ב לפקודת בתי-הסוהר, שעניינו קביעת תקן כליאה, ולקבוע – וזו ההצעה – שהשר לביטחון הפנים יהיה חייב לקבוע תקן כליאה באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה – בניגוד למצב כיום, שבו השר למעשה רשאי לקבוע תקן כזה.

גלעד ארדן: לדברי חבר הכנסת זחאלקה, סעיף 68ב לפקודת בתי-הסוהר נותן מרחב תמרון לשר בעניין קביעת תקן הכליאה לאסיר, ומטרת החוק היא למלא את החלל המשפטי בעיין תקן הכליאה של אסירים, ובעצם לחייב את השר לקבוע תקן כליאה.

גלעד ארדן: סימן ט'1 בפרק ב' לפקודת בתי-הסוהר עניינו שחרור מינהלי של אסירים, ומטרתו להקטין את הצפיפות בבתי-הכלא.

גלעד ארדן: סעיף זה יוצר אפשרות להקל את הצפיפות תוך חריגה מידתית מגזרי הדין שקבעו בתי-המשפט לאסירים שיושבים בכלא.

גלעד ארדן: בהתאם להוראות החוק הקיים, השר רשאי לקבוע תקן כליאה, שמאושר על ידי הכנסת, בוועדת הפנים והגנת הסביבה, לתקופה שלא תעלה על שנה, והדבר מאפשר לנציבות בתי-הסוהר להורות על שחרור אסירים שעומדים בתנאים שהכנסת אישרה על פי מה שהשר הביא בפניה כשהצפיפות בבתי-הסוהר עולה על התקן המאושר.

גלעד ארדן: תקופות השחרור, שבעצם נקבעו בשנים האחרונות, שחרור מינהלי, שאפשריות מכוח המנגנון הזה, באופן טבעי – ואני חושב שזה ברור לכל אדם עם היגיון – הן קצרות.

גלעד ארדן: לא מבטלים את כל המאסר – בין שבועיים לחצי שנה.

גלעד ארדן: זה נגזר כמובן מאורך תקופת המאסר המקורית שכל אסיר מרצה.

גלעד ארדן: חשוב להדגיש שהשחרור המינהלי הוא לא פרטני, לגבי אסיר מסוים שמישהו בוחר את שמו, אלא נעשה על פי הקריטריונים של השחרור הזה נותנים לקבוצות של אסירים – בהתאם לקריטריונים, שהם עומדים בהם, ואורך תקופת מאסרם, והקבוצה הזאת כולה מקבלת את השחרור בהתאם להחלטה של נציבות בתי-הסוהר, שוב, כפי שאמרתי, מכוח הסמכות שמאושרת בכנסת.

גלעד ארדן: החוק כיום מאפשר שחרור מינהלי אוטומטי, שלא בוחן את הנתונים הספציפיים של כל אסיר, והחוק מאפשר היום לעשות את זה לאסירים שמרצים עונש מאסר עד ארבע שנים, ולגבי אסירים המרצים מאסר מעל ארבע שנים, השחרור המינהלי – כמובן, לא הגיוני שאסירים שעשו דברים חמורים וקיבלו עונש מאסר מעל ארבע שנים סתם כך יקבלו שחרור מינהלי ויחזרו לסרן את הציבור, אלא יש דרישה נוספת: שוועדת שחרורים החליטה לשחרר אותם על תנאי, כך שירצו שני שלישים ממאסרם.

גלעד ארדן: אין ספק – ובזה אני מסכים עם חבר הכנסת זחאלקה, באופן כללי גם – שיש להתמודד עם הצפיפות בבתי-הסוהר.

גלעד ארדן: לאחרונה הייתה לנו גם פסיקה של בית-המשפט העליון.

גלעד ארדן: אני פועל יחד עם נציבת בתי-הסוהר, עם משרדי ממשלה נוספים, עם האוצר, כדי למצוא פתרונות שונים לבעיית הצפיפות, החל מבינוי בתי-סוהר חדשים וריווח תאים בבתי-סוהר קיימים וכלה בבחינת תיקוני חקיקה שמטרתם להקטין את אוכלוסיית הכלואים בשירות בתי-הסוהר תוך שמירה על האינטרס הציבורי שעבריינים ישבו מאחורי סורג ובריח למשך תקופת מאסרם, אבל בהקשר הזה יש המלצות ועדת דורנר ויש עמדות ורעיונות נוספים שראויים לבחינה.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, לעמדתי, המנגנון שמופיע בהצעת החוק אינו סביר, מכיוון שהוא, כפי שהסברתי, מחייב שחרור מינהלי של קבוצות אסירים ללא יכולת להחריג אסירים שאינם ראויים לשחרור או שקיימת מניעה לשחרורם המוקדם מבחינת הסיכון שנשקף לנפגע העבירה, למשל, או לציבור.

גלעד ארדן: לכן המשרד שלי עוסק בנושא הזה, ואנחנו – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה תקבע.

גלעד ארדן: סליחה?

ג'מאל זחאלקה: – – – שאתה תקבע – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, תהיה לך אפשרות להשיב אחר כך.

גלעד ארדן: אני מסביר – אנחנו עסקנו בעניין הזה, ואנחנו גם הפצנו תזכיר חוק, שהמטרה שלו היא לבטל לחלוטין את המושג שנקרא תקן כליאה, ולקבוע ששחרור מינהלי כן יהיה דבר שבשגרה, ויהיה אפשר לקיים אותו אפילו בלי קשר לתקן הכליאה – שאנחנו פועלים – אבל ששיקול הדעת – התנאים שאנחנו קבענו הם שונים מהתנאים שאתה קבעת בהתייחס לחובה שהכנסת בחוק שלך.

גלעד ארדן: ולכן, בשלב הזה, כיוון שאין הלימה בין העקרונות שבהצעת החוק של חבר הכנסת זחאלקה לבין ההצעות שהממשלה מעוניינת לקדם, אנחנו מתנגדים לחוק ומבקשים מהכנסת להצביע נגדו.

גלעד ארדן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, אדוני מוזמן להשיב.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לעניין הזה יש לי שתי הצעות חוק – אחת שהבאתי היום, שזה תקן כליאה; הצעה אחרת היא מרחב מחיה לאסיר.

ג'מאל זחאלקה: לעניין מרחב מחיה לאסיר, זה מתייחס לשטח שניתן לאסיר בבית-הכלא.

ג'מאל זחאלקה: השר השיב לי על הצעת החוק האחרת – על עניין מרחב המחיה, על השטח.

ג'מאל זחאלקה: תקן כליאה כולל הרבה דברים, מכלול התנאים של אסיר: הזכות להתקשר, הזכות לטלפון, הזכות להתייחדות, הזכות לחופשה, כל העניינים שקשורים לזכויות אדם, שצריכים להתאים לעיקרון שכליאת אדם היא שלילת חירותו, ולא פגיעה בכבודו.

ג'מאל זחאלקה: אסור שתהיה התאכזרות לאסיר, וגם תנאי כליאה, לטעמי, או לדעתי, צריכים להיות שווים לכולם – רק על פי התנהגות בכלא או תנאים מיוחדים של אסיר – אבל לא יכול להיות שיהיו תנאי כליאה לפלסטינים ותנאי כליאה ליהודים.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שתהיה אפשרות להתייחדות ליגאל עמיר, והיא תישלל מאסיר פלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות.

ג'מאל זחאלקה: צריך לשמור על כבודו של אדם בכלא.

ג'מאל זחאלקה: לכן, לעניין מרחב המחיה – זו שאלה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה חייבת, לפי פסיקת בג"ץ, בתוך שנה וחצי להגיע לסטנדרט של 4.5 מטרים, אבל זה רק עניין אחד.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמה שאני מציע לא פוגע בסמכויותיו של השר, אלא מנסה להכניס סדר למערכת, שיהיה ברור שיש חוק, יש הוראות, ולא כל פעם שבא לו, לשר, הוא יכול לשלול מאסירים זכות זו או זכות אחרת.

ג'מאל זחאלקה: תעמידו את העניין על בסיס חוקי וחוקתי ברור, ולא על גחמותיו של שר או של ראש ממשלה או של פקיד זה או אחר, שהעניינים יהיו ברורים, ותנהג על פי חוק.

ג'מאל זחאלקה: הגיע הזמן שחוק יהיה גם בבתי-כלא, ולא רק – איך אומרים – ינהגו באסירים כמו שריפים בעיירות המערב הפרוע.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור, אם כן, חברים, להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (חובת קביעת תקן כליאה), התשע"ו–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 35 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (חובת קביעת תקן כליאה), התשע"ו–2015, לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 27 תומכים, 35 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/590/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק פיקוח על צהרונים, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

ג'מאל זחאלקה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, היו לך 13 דקות קודם לדבר על החוק, והשתדלנו לא להפריע, אז בוא לא נפריע לחברת הכנסת אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, עשר דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: מכובדי, שרים, חברות וחברי הכנסת, כמעט כל אחד מאתנו, ההורים הצעירים, שם את הילד בצהרון – אדוני, אני בקושי שומעת את עצמי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בעיקר המרפסות ביציע, ניתן לחברת הכנסת אלהרר להציג את הצעת החוק שלה.

קארין אלהרר: בחודשים האחרונים התעסקנו רבות כאן, בכנסת, וגם בממשלה, בנושא המחיר של הצהרונים, סביב העניין שמשפחות קורסות תחת הנטל ומשלמות מאות ולפעמים אלפי שקלים עבור ילד בצהרון.

קארין אלהרר: אבל אז נותרו השאלות: מה קורה בצהרון?

קארין אלהרר: מי המטפלות?

קארין אלהרר: מי מקבל רישיון להחזיק בצהרון?

קארין אלהרר: מה טיב תוכנית הלימודים או תוכנית הפעילות?

קארין אלהרר: כל השאלות האלה עדיין נותרו פתוחות.

קארין אלהרר: המדינה ניקתה את ידיה מאחריות לעניין.

קארין אלהרר: ההורים הם סוג של לקוחות שבויים, אין להם ברירה, כדי לצאת לעבוד הם חייבים מסגרת.

קארין אלהרר: המצב הזה בעצם מאפשר לכל מסגרת לפעול על פי רצונה.

קארין אלהרר: אין אחידות, אין פיקוח מסודר, אין שום רגולציה.

קארין אלהרר: מבקר המדינה כתב על זה לא מעט.

קארין אלהרר: מרכז המידע והמחקר של הכנסת כתב מסמך עדכני, שיצא לפני כמה ימים, לבקשת חברות כנסת ואני ביניהן.

קארין אלהרר: "נכון להיום", כך הם כתבו, "אין גוף ממשלתי שמתווה מדיניות כוללת בנושא, קובע נהלים ותנאים להפעלת הצהרונים ומפקח על יישומם, לרבות עלות ההפעלה וגביית התשלומים בגינה".

קארין אלהרר: עכשיו, תראו, בדיוק את הבעיה הזאת הבנתי כבר בשנת 2015.

קארין אלהרר: ולא שאני חכמה במיוחד, לא גאון הדור, אבל הפיקוח על הצהרונים לא נולד אתמול; הסיפורים על ילדים שנפגעו בצהרון או על מטפלות מסוכנות או מטפלות שהן לא מוסמכות קיימים כבר הרבה שנים.

קארין אלהרר: כבר בתחילת הקדנציה הגשתי הצעה, שנכתבה יחד עם המועצה לשלום הילד.

קארין אלהרר: הנחתי אותה ממש עם פתיחת המושב.

קארין אלהרר: הצעת חוק מקיפה, שנוגעת בפיקוח על צהרונים, מבקשת לדבר על המושג רישיון לצהרון, כדי שנדע מה התנאים לקבלת רישיון, מה המשמעות מבחינת המשרדים הממשלתיים – משרד הבריאות, משרד הרווחה, משרד החינוך; שנדע מה קורה לילדים בצהרון.

קארין אלהרר: וראו זה פלא – – –

דוד ביטן: – – –

קארין אלהרר: כן.

דוד ביטן: – – –

קארין אלהרר: אנחנו נעשה את ההתאמות בוועדה.

קריאה: – – –

דוד ביטן: אותו נוסח – – – לפי זה.

קארין אלהרר: לפי הנוסח שיעבור בוועדה.

דוד ביטן: אחר כך זה ברור – – – הנוסח שלו כרגע – – –

קארין אלהרר: אז אני – – –

דוד ביטן: אחר כך, אם יהיו תיקונים מוסכמים, אין בעיה – – –

קארין אלהרר: אני מביאה את הנוסח – – –

דוד ביטן: זה לא שאת מחויבת לסוף התהליך.

קארין אלהרר: אני לא מחויבת לסוף התהליך.

דוד ביטן: כרגע, את – – – לפי הנוסח של יושב-ראש ועדת החינוך, ואחר כך, כשזה יבוא לוועדה, תדברי – – –

קארין אלהרר: – – –

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שמייתרים כאן את תשובת הממשלה, פשוט.

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש הקואליציה מנהל את העסק.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר.

דוד ביטן: אין בעיה – – – אותי יותר עוד פעם.

דוד ביטן: אנחנו נעביר לך את זה.

דוד ביטן: ברגע שתגידי – – –

קארין אלהרר: אוקיי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר, גברתי ממשיכה, או שאנחנו נעבור לשלב הבא?

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אני בדיוק התכוונתי לנאום על איך יכול להיות שוועדת שרים מעבירה הצעות כמעט זהות לקואליציה, ולאופוזיציה היא לא מעבירה, אבל נדמה לי שהקואליציה הבינה את טעותה, וההצעה תוצמד להצעת הקואליציה, שעברה, שהמספר שלה מאוחר יותר, אז אני חושבת שכדי לא לבזבז זמן מליאה יקר אני אסכים להצעת הקואליציה בעניין הזה, ורק אציין שמדובר בנושא חשוב מאוד לכל ההורים והילדים, וראוי וטוב ונכון שכנסת ישראל מתעסקת בו.

קארין אלהרר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אז מה גברתי רוצה?

קארין אלהרר: להצביע על ההצעה, ולהצמיד אותה להצעה של הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מכיר דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': בקיצור, תשובה והצבעה במועד אחר, גברתי?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: הצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר, תודה רבה לגברתי.

קארין אלהרר: אני מצמידה להצעה של יו"ר ועדת החינוך.

בצלאל סמוטריץ': בשם הממשלה משיב על ההצעה סגן שר החינוך חבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אין חיה כזאת.

בצלאל סמוטריץ': אני מכיר או להצביע עכשיו או תשובה והצבעה במועד אחר.

קארין אלהרר: אז תצביע.

בצלאל סמוטריץ': את רוצה שנצביע על זה?

קארין אלהרר: כן.

בצלאל סמוטריץ': קדימה, נו.

בצלאל סמוטריץ': מצוין.

קארין אלהרר: להבהרה – אני מבקשת להצביע על הצעת החוק – בעד.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן שר החינוך – אדוני סגן שר החינוך יכבד בבקשה את הכנסת ויעלה להשיב בשם הממשלה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

קריאה: אדוני, אדוני.

מאיר פרוש: אה, החליפו.

טלי פלוסקוב: התחלפנו, התחלפנו.

מאיר פרוש: בטקסט לא כתוב כלום.

מאיר פרוש: זה הכול במוח עובד כבר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אתה לא יכול להגיד: היא, יש לה הצעת חוק – היא מגישה, לא אתה הגשת.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

דוד ביטן: לפני זה, כבוד סגן השר, המבקשת – – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא עובד ככה.

בצלאל סמוטריץ': יש פה תקנון.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מבין.

בצלאל סמוטריץ': אדוני רוצה להשיב, או שאין תשובת ממשלה?

מאיר פרוש: יש תשובת ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אז אדוני ישיב בבקשה, נו.

בצלאל סמוטריץ': מה – עם כל הכבוד.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שהוא רוצה.

בצלאל סמוטריץ': יש תקנון, יש תשובת שר, והשר עכשיו על הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': אתם לא מנהלים את המליאה, עם כל הכבוד.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישיב, בבקשה, בשם הממשלה.

מאיר פרוש: תפתח לו את המיקרופון, אחרת הוא יהרוס את הכול.

בצלאל סמוטריץ': אבל לך יש מיקרופון, אדוני, מה?

דוד ביטן: מה הבעיה?

דוד ביטן: אתה מקיים תקנון בכלל?

דוד ביטן: אתה לא מקיים בחיים תקנון.

דוד ביטן: תירגע קצת.

מיקי לוי: מה קרה?

מיקי לוי: אתם לא יודעים מה לעשות?

מאיר פרוש: לא.

מאיר פרוש: חברת הכנסת קארין אלהרר אמרה שני דברים מעל הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת – –

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': – – מעט שקט באולם.

מאיר פרוש: – – חבר הכנסת יושב-ראש ועדת החינוך הרב מרגי הגיש הצעת חוק, וכאשר חברים מכמה סיעות בבית ראו את הצעת החוק הזאת, העירו את תשומת לבו של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת הרב מרגי, ואמרו לו שלטעמם יש דברים שכופלים את עצמם בהתנהלות של משרד החינוך מול מוסדות חינוך.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שבמוסדות ממלכתיים וממלכתיים דתיים אין בכלל נושא של פיקוח.

מאיר פרוש: כל נושא הרישוי לא קיים שם, הוא קיים רק במוסדות המוכרים שאינם רשמיים ובמוסדות פטור.

מאיר פרוש: ועד כמה שאני מבין מחברי, הצעתו של חבר הכנסת הרב מרגי הותאמה – הרב מרגי, תעזור לי – עד כמה שנמסר לי מחברי, הצעתו של חבר הכנסת הרב מרגי הותאמה לדרישות של הממשלה, והנוסח שוּנה.

מאיר פרוש: אנחנו מקבלים פה הצעת חוק של חברת הכנסת קארין אלהרר, שדומה מאוד לנוסח המקורי שהופץ בקרב חברי הכנסת, שעליו גם היה חתום – או שהיה בראש החותמים – חבר הכנסת רב מרגי.

מאיר פרוש: הצעתו של חבר הכנסת מרגי מקובלת, ואני חושב שאפשר להצביע – הצביעו – עליה.

מאיר פרוש: האם זו הכוונה של חברת הכנסת קארין אלהרר?

מאיר פרוש: שמע, שם, פה, זה כבר לא עובד היום.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': יום סוער היום.

מאיר פרוש: על הצעתו של חבר הכנסת הרב מרגי הייתה הסכמה, והצביעו עליה אלה שמחפשים את הסדר ואת הנוהל הנכון בכל מה שקשור לצהרונים – הבינו שהדבר הזה מפוקח ויהיה בסדר, וכאן אנחנו מקבלים הצעת חוק שונה, שונה במהותה ממה שחבר הכנסת הרב מרגי הגיש.

מאיר פרוש: אז אם חברת הכנסת קארין אלהרר רוצה להיצמד לאותה הצעת חוק, של הרב מרגי, אני לא יודע מה זה אומר לפי התקנון, כאשר יש לנו נייר אחד שאותו הגישו והניחו על שולחן הכנסת, ועליו דיברה חברת הכנסת קארין אלהרר – מה זה אומר כאשר היא אומרת שהיא מבקשת להיצמד להצעתו של הרב מרגי.

מאיר פרוש: חברת הכנסת אלהרר, אם הדברים שלך הם ברורים, שאת רוצה בוועדה להיצמד לנוסח של חבר הכנסת הרב מרגי, אני לא חושב שתהיה בעיה להעביר את הצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: ולא, אני בא לפה עם נוסח – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר, לפרוטוקול, האם גברתי מקבלת את דרישותיו של סגן השר?

קארין אלהרר: כן.

מאיר פרוש: לא דרישותיו של סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': של הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני פה בשם הממשלה, אדוני לא אדם פרטי.

מאיר פרוש: לא, אז אני – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר גמור, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר פרוש: כי אם לא, העמדה של הממשלה – להתנגד – – –

בצלאל סמוטריץ': אז מה עמדת הממשלה בהנחה שהיא מסכימה?

בצלאל סמוטריץ': לתמוך.

מאיר פרוש: עוד פעם, אבל הצעת החוק ההיא – – –

בצלאל סמוטריץ': היא מסכימה לתנאים שאדוני השיב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבינים מהר כשמסבירים לנו לאט.

מאיר פרוש: הצעת החוק של הרב מרגי פועלת בתיאום עם הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק פיקוח על צהרונים, התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, תפסו נא מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח על צהרונים, התשע"ה–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 42 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ומועברת לדיון ולהכנה בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

– – –

בצלאל סמוטריץ': היית פה אבל?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יעקב אשר מבקש להוסיף את תמיכתו בהצעת החוק לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1151/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – טיפול נפשי לילדים שנפגעו מינית), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

בצלאל סמוטריץ': תשובה והצבעה יהיו במועד אחר, אבל חברת הכנסת לוי אבקסיס תציג את הצעת החוק שלה במשך עד עשר דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, הנושא שעל סדר-היום, שאני מנסה לקדם בחקיקה, ולא בפעם הראשונה, אני חושבת שהוא מקבל משנה תוקף כאשר אנחנו עדים יום אחר יום לבשורות מזעזעות, בעיקר על אותן ילדות שהתבגרו ונאלצו לחיות עם טראומה שהן סוחבות מילדותן, על פגיעה מינית, פגיעה מינית של טופלה בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: פגיעה מינית שלא טופלה בזמן מביאה לכך שאותו קורבן לא יכול לחזור למהלך ולשגרת חיים נורמטיביים, ובסופו של דבר אנחנו עדים למקרים קיצוניים, כמובן, של שימת – לקיחת – החיים – או התאבדות, בלשון הציבור, אם תרצו – של אותם קורבנות שהמדינה לא ידעה להציל.

אורלי לוי אבקסיס: קטינים אשר נפלו קורבן לעבירות מין הם אוכלוסייה פגיעה במיוחד.

אורלי לוי אבקסיס: קטינים אלה לרוב מצויים בטראומה קשה, הדורשת טיפול פסיכולוגי מיידי, מקצועי, מיומן וארוך טווח, בשל אופי הפגיעה והשלכותיה הקשות.

אורלי לוי אבקסיס: עד היום לא מצאה מדינת ישראל לנכון לשאת בעול המימון של הטיפול הדרוש עבור קטינים נפגעי עבירות מין.

אורלי לוי אבקסיס: לפיכך, מאות ואולי אפילו אלפי ילדים נפגעי עבירות מין נותרים ללא מענה, ללא מענה טיפולי שנחוץ להם כל כך לשם שיקומם.

אורלי לוי אבקסיס: תאר לך, אדוני היושב-ראש, ש – אדם פצוע מקבל טיפול רפואי מיידי: אמבולנסים, מד"א, טיפול נמרץ, מגיעים לזירת האירוע ומגישים סיוע כדי להציל את גופו ונפשו של אותו פצוע.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע זה לא ניתן טיפול וסיוע מיידי, קרוב, אפקטיבי, לנפגעים פגיעות מיניות?

אורלי לוי אבקסיס: האם ייתכן שאנחנו נפקיר ילדים בשטח, ילדים מדממים, שהרבה פעמים הדם שלהם אולי לא בצבע אדום, אבל הנפש שלהם מדממת מכאב, אותה נפש שאולי לא תצליח להתגבר על אותן הטראומות?

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו תבינו בכמה ילדים מדובר.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני יושב-ראש הקואליציה, דוד ביטן, אתם ביקשתם תשובה והצבעה מאוחר יותר, אז אני רוצה שתהיה מעורב: בשנת 2015, אני רק אספר לכם, יותר מ-2,400 ילדים בשנה אחת דווחו כנפגעי תקיפה מינית, במשרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: 2,400 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תבינו למה זה אבסורד; כי הילדים האלה זקוקים לעזרה מיידית ואפקטיבית, ואלה שנולדו למשפחות חזקות יקבלו אותה גם אם המדינה לא תיתן את הסיוע והעזרה.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם אותם ילדים מוחלשים, אותם ילדים שאולי הפגיעה אפילו נעשתה מבית, בגילוי עריות, אולי אפילו מאותו מבוגר אחראי שאמור היה לשמור על ביטחונם?

אורלי לוי אבקסיס: 2,400 ילדים בשנה – שידועים למערכת – לא מקבלים טיפול.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק אספר לכם שלפי מרכזי הסיוע, ל-70%–90% מהנשים שעוסקות בזנות היה עבר – היסטוריה – של התעללות מינית בילדות.

אורלי לוי אבקסיס: 70%–90% מאותן נשים שנאלצות למכור את גופן עברו התעללות מינית בילדותן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים לבדוק גם כמה אנשים שמו קץ לחייהם לאחר התעללות מינית בילדותם.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לספר לכם שאחת מכל שש ילדות, לצערנו הרב, עוברת גילוי עריות.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לספר לכם שאחד מכל שבעה ילדים עבר תקיפה כזאת או אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לספר לכם שב-95% מהמקרים התוקפים הם גברים, ואני אספר לכם ש-85% מהמקרים נעשו על ידי מבוגר או אדם מוכר.

מאיר כהן: הרוב.

אורלי לוי אבקסיס: וזה המצב שבו אנחנו נמצאים, מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מכיר את הנתונים ואתה מכיר את המחדל העצום, שמדינת ישראל בעצם לא מספקת את הטיפול הרפואי.

אורלי לוי אבקסיס: אם מישהו נדרס בכביש, אנחנו מגישים לו, על פי חוק, טיפול – זמין, מיידי.

אורלי לוי אבקסיס: לפי חוק זכויות החולה חייבים להעביר את זה במסלול מהיר, אפקטיבי.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה לחולים הללו?

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה לנפגעים הללו?

אורלי לוי אבקסיס: האם אי-אפשר להמשיל את זה לתאונה?

אורלי לוי אבקסיס: האם ילד שעבר תקיפה מינית הוא לא ילד שמדמם בשטח?

אורלי לוי אבקסיס: האם אותם ילדים שלא מקבלים טיפול בזמן יהפכו להיות בעצמם פוגעים?

אורלי לוי אבקסיס: המחקרים מעידים שכן.

אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב, הקורבנות, בחוסר טיפול, חלקם יהפכו להיות פוגעים בעצמם.

אורלי לוי אבקסיס: ומה עשינו?

אורלי לוי אבקסיס: לא טיפלנו באותו ילד שנפגע, וגם לא טיפלנו בילד הפוגע – המשכנו את המעגל והגדלנו אותו, כי אותם ילדים נפגעים, אם הם לא מקבלים טיפול, חלקם הגדול גם לא רוצים להעיד נגד הפוגע, אז אנחנו משאירים את הפדופילים בשטח, אנחנו משאירים אותם לפגוע בילדים אחרים, כי אותו קורבן לא מסוגל – לא הגיע ליציבות הנפשית שהוא זקוק לה, חוזק כזה כדי להתמודד עם הפוגע, אבל הוא לא מקבל טיפול, והוא מפתח התנהגויות לא נורמטיביות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מכירים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: לפי הנתונים, אצל חלק גדול מהילדים, בעיקר עקב אירועים טראומטיים, בודדים או מצטברים, נקטע קו ההתפתחות הנורמטיבית, ובמקומו עולה קו אחר, של התפתחות התנהגות הנחשבת לא נורמטיבית, שעלולה להוביל לפגיעה מינית בילדים אחרים, בני גילו או קטנים יותר – מעידה על כך המומחית הגדולה בארץ לעניין, אתגר.

אורלי לוי אבקסיס: אין אפשרות להצביע על גורם יחיד להתנהגות מינית בעייתית בקרב ילדים, אבל – תקשיבו – רוב המקרים המדווחים למשרד הרווחה הם מתחת לגיל 12.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים שיש פגיעות מיניות בגנים?

אורלי לוי אבקסיס: ילדים בני חמש ושש שכבר הפכו איזושהי מניפולציה רגשית ותכנון מקדים, האם משהו הוביל אותם לשם?

אורלי לוי אבקסיס: האם לא כדאי לתת את הטיפול גם להם?

אורלי לוי אבקסיס: האם לא כדאי לגלות מאיפה ההתנהגות המינית שלהם נובעת?

אורלי לוי אבקסיס: אולי הם בעצמם קורבנות, והם מחקים?

אורלי לוי אבקסיס: כי מה לילד בגיל חמש ושש – והמקרים האלה מתועדים וידועים למשרד הרווחה ולגורמים המטפלים.

אורלי לוי אבקסיס: האם ההתנהגות הזאת, של ילד שלוקח את חברתו לגן למחסן, קושר לה את הידיים בחבל ואת הרגליים, ובעוד מועד הוא דאג להביא סלוטייפ למחסן, והוא סותם לה את הפה – – –

מאיר כהן: משרד החינוך – – –

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי, ומשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עצם זה שאנחנו אומרים: אין חובה לטפל בילדים האלה, ומי שיש לו כסף – שההורים שלו ידאגו לו לטיפול פרטי, יקר, ארוך טווח.

אורלי לוי אבקסיס: ומי שלא – בעיה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, זו החברה שאנחנו רוצים לטפח במדינת ישראל, ואחר כך לצקצק: אוי, אוי, אוי, עוד מקרה פדופיליה נפל עלינו?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נפל עלינו, אנחנו לא מצליחים לעצור את הגלגל, את כדור השלג הזה, כי אנחנו לא עושים שום מאמץ לטפל בו ובנפגעים שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת מכם, חברי חברי הכנסת, יש פה ניסיון של חברים מהאופוזיציה להגיע לדין ודברים עם הקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לכם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת לא אוהבת להעלות חוקים שאני יודעת שהם ייפלו, אבל אני פונה למצפון של כל אחד ואחת מאתנו:

אורלי לוי אבקסיס: אם זה כדי למסמס את החוק הזה, להגיד: תשובה והצבעה במועד מאוחר יותר – אז אני לא יודעת איך תסתכלו על עצמכם במראה יום אחרי, או באירוע הבא, כשאתם תשמעו על אותה ילדה בגן; על אותה נערה, אולי, שהתבגרה ושמה קץ לחייה כי אף אחד לא טיפל בה בזמן, או אם תשמעו על מקרים שמתגלים, לצערי הרב, בתקשורת לפעמים הרבה לפני שהם מתגלים אצל המשטרה או אצל שלטון החוק – כשאתם תשמעו את הדברים האלה, תדעו שהייתה לכם הזדמנות לשנות, ותדעו שלא עשיתם זאת, כי בקואליציה אמרו לכם: לא.

אורלי לוי אבקסיס: האם תסתכלו על עצמכם במראה ותגידו: הגענו לפוליטיקה והפכנו להיות כאלה כי השיטה הפכה אותנו לאדישים, או: אנחנו באנו לפוליטיקה כדי לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: אם כן, יש לכם הזדמנות לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן לחוק הזה להתמסמס, אבל אם רוצים הצבעה במועד מאוחר יותר, נא לבוא ולהתחייב מה תהיה ההתייחסות, ואם זאת הצעה רלוונטית, ראויה ואמיתית, או רק כדי לדחות את הבכתה של הקואליציה עד לפעם הבאה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לשמוע תשובה ברורה ומיידית.

בצלאל סמוטריץ': אז גברתי מבקשת עכשיו שנצביע, או מבקשת תשובה והצבעה במועד אחר?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לבדוק מה הם הבטיחו.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע מה זה לבדוק.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, אני צריך לדעת עכשיו אם נצביע, או תשובה והצבעה במועד אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא אמר לי.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת מה הם רוצים להגיד.

אורלי לוי אבקסיס: מה ההצעה בתשובה והצבעה במועד מאוחר יותר?

בצלאל סמוטריץ': אני לא מצליח להבין.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה נציגי ממשלה, שיגידו.

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – תענו לי מה – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, מי אמור להשיב לנו?

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה בשם הממשלה שר התחבורה ישראל כץ.

בצלאל סמוטריץ': לא, אז לא חייבים להצמיד.

בצלאל סמוטריץ': נצביע על ההצעה הזאת, ואם אחמד לא – אז לא חייבים להצמיד.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישיב, ואנחנו אחר כך נצביע על הצעת החוק – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ביקשה שכן תהיה הצבעה, אז השר ישיב ותהיה הצבעה?

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני ביקשתי – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני צריך להודיע לנו אם הוא מבקש להצמיד את הצעתו גם כן, להצבעה, או לא.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, סליחה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני כבר נימק את הצעתו.

בצלאל סמוטריץ': כן.

אורלי לוי אבקסיס: אל תשבש את מה שאמרתי.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשתי שיבואו ויגידו לי מה ההצעה; האם זו הצעה כדי לסתום פיות ולא להביך את הקואליציה, או שיש פה הצעה של ממש, לדון בשבועיים הקרובים בצורה אינטנסיבית כדי להעביר את החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה כדי למסמס – כי אני לא שמעתי הצעה קונקרטית; נאמר לי מגורם שלישי שמחר-מחרתיים יגידו לי: לא אנחנו הצענו.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה שגורם מהקואליציה יבוא ויציע ויגיד מה הוא מציע.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, אני לא צד בעניין.

בצלאל סמוטריץ': התקנון – אני צריך לשאול אותך בסוף הנאום שלך אם את מבקשת שנצביע, או לא.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע מה הם מציעים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ידענו במזכירות שיש סיכום מוקדם על תשובה והצבעה במועד אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה מציעים?

בצלאל סמוטריץ': אני אינני יודע.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשאול – – –

בצלאל סמוטריץ': אני קיבלתי הודעה מנציגי הממשלה על סיכום והצבעה במועד אחר.

ישראל כץ: אני אקריא את ההחלטה?

בצלאל סמוטריץ': כן.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני יכול להקריא את החלטת ועדת השרים כפי שנמסרה לי כדי להשיב במקום שר העבודה והרווחה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יקריא.

ישראל כץ: חברת הכנסת אורלי, התשובה שלי לא תחדש לך במובן של ההתדיינות העתידית, אלא רק תייצג את מה שביקשו מבחינת ההחלטה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישיב.

בצלאל סמוטריץ': אם יהיה סיכום, הוא יגיד לנו, מן הסתם.

בצלאל סמוטריץ': טוב, קשה נורא להתנהל ככה, זה לא לכבוד הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישיב, אנחנו נצביע – או שלא.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מכובד.

נחמן שי: השר כץ, תדבר על כביש 1 בינתיים.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מטרת הצעת החוק שלפניכם היא לעגן בחקיקה את הטיפול הנפשי בקטינים שנפגעו מינית על ידי תיקון חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות, התשס"ח–2008, ולקבוע את המנגנון המוצע לקבלת הטיפול.

ישראל כץ: כמו כן, מטרת התיקון היא לקבוע כי זכותו של קטין שנפגע מינית לקבל טיפול מהמדינה או מטעמה.

ישראל כץ: כיום החוק קובע כי קטין נפגע עבירת מין או אלימות זכאי לקבל סיוע ראשוני במרכזי הסיוע, ומסדיר רק את נושא הסיוע הראשוני הניתן במרכזי הסיוע.

ישראל כץ: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים נותן מענה לכל ילד אשר נפגע מינית.

ישראל כץ: בשנים האחרונות הוקמו מרכזים של מומחים בתחום, אשר מספקים טיפול לכל קטין נפגע מינית.

ישראל כץ: עד היום הוקמו 13 מרכזים, ובימים אלה נערכים להקמת המרכז ה-14.

ישראל כץ: במקום שבו טרם הוקם מרכז, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מממן טיפול באמצעות קופות טיפול שנמצאות במחוזות.

ישראל כץ: כיום המחוז מתקצב את הרשויות המקומיות, והמפקחים עוקבים אחר הטיפול המקצועי.

ישראל כץ: הטיפולים ניתנים חינם וללא צורך בבדיקת זכאות.

ישראל כץ: יודגש כי שיטת המנגנון המוצעת בהצעת החוק נוסתה בעבר ונמצאה לא מתאימה, שכן עובד סוציאלי לחוק נוער אינו עובד זכאות.

ישראל כץ: מבחינה מקצועית תוכניות הטיפול נקבעות במחלקה לשירותים חברתיים ובמרכזי טיפול, ויש קשר הוליסטי בין כל גורמי הטיפול.

ישראל כץ: אבקש לציין כי מבחינה תקציבית הצעת חוק זו דורשת הוצאות כספיות גבוהות, ולפי הערכת גורמי המקצוע מצריכה תוספת תקינה של 100 עובדים סוציאליים לחוק הנוער.

ישראל כץ: כיום התקציב של מרכזי הטיפול, כולל קופות טיפול, הוא 21 מיליון ו-686,000 ש"ח, ואף אמור לגדול, שכן חסרים עוד חמישה מרכזים, כך שסך כל התקציב יהיה 27 מיליון ש"ח.

ישראל כץ: אני רואה חשיבות רבה בסיוע לילדים נפגעי תקיפה מינית, אולם המנגנון המוצע בהצעת החוק אינו משפר את הטיפול הניתן כיום לקטין במסגרת מרכזי הסיוע, הנותנים טיפול ומענה לכל קטין נפגע מינית.

ישראל כץ: אוסיף ואומר כי המנגנון המוצע בהצעת החוק אינו מתאים מבחינה ביצועית וטיפולית, וכפי שכבר צוין, הוא כרוך בעלויות כספיות גבוהות.

ישראל כץ: לכן, בשם שר העבודה והרווחה ייאמר כי החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה, מיום 25 ביוני 2017, היא לדחות את הדיון בהצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': מה רוצה גברתי?

בצלאל סמוטריץ': לא, אין לו זכות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': תודיעי לי אם את רוצה שנצביע עכשיו, או תשובה והצבעה במועד אחר.

דוד ביטן: יש לי, יש לי זכות דיבור.

דוד ביטן: למה אין לי?

דוד ביטן: אני רוצה לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: דוד יגיד מהצד מה הם מציעים.

דוד ביטן: אני רוצה לדבר.

דוד ביטן: מה זה "אין לי זכות דיבור"?

דוד ביטן: אני אומר שאנחנו מבקשים שההצבעה תהיה במועד אחר, מכיוון שאנחנו מתכוונים בשבועיים הבאים לשבת עם אורלי לוי על הצעת החוק שלה באופן רציני.

אחמד טיבי: ביטן, אלה שתי הצעות חוק, שלה ושלי.

דוד ביטן: לא ידעתי.

דוד ביטן: אז שתי הצעות החוק, אין בעיה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקבלת.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2329/20; "דברי הכנסת", חוב' ל', עמ' 22574.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015 [הצעת חוק פ/2160/20; "דברי הכנסת", חוב' ל', עמ' 22575.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת דב חנין, תשובה והצבעה.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה – גברתי שרת המשפטים איננה פה, מי משיב לנו?

בצלאל סמוטריץ': יש כאן הצעה מוצמדת, של חברת הכנסת זהבה גלאון, שטרם נומקה, אבל חברת הכנסת גלאון איננה כאן.

בצלאל סמוטריץ': הנה, היא כאן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, שניכם נימקתם?

בצלאל סמוטריץ': – בסדר, אנחנו אמורים לתת עכשיו את תשובת הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': שתי הצעות החוק כבר נומקו, ולכן משיב על ההצעות במשולב, בשם שר המשפטים, השר ישראל כץ.

בצלאל סמוטריץ': אדוני משיב על שתי ההצעות במשולב, ולאחר מכן נצביע עליהן – בנפרד, כמובן.

בצלאל סמוטריץ': שר שהוא מולטי – מולטי-נושאי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם שרת המשפטים איילת שקד הריני להשיב על הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת דב חנין ואחרים, וכן על הצעתה של חברת הכנסת זהבה גלאון ואחרים, שעניינן תיקון חוק העונשין באופן שמרחיב את עבירות ההסתה לגזענות והחזקת פרסום גזעני.

ישראל כץ: גזענות מוגדרת כיום בחוק "רדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עוינות או אלימות או גרימת מדנים כלפי ציבור או חלקים של האוכלוסייה, והכול בשל צבע, השתייכות לגזע או למוצא לאומי-אתני".

ישראל כץ: מוצע להוסיף גם: "הסתה בשל דת, השתייכות לקבוצה דתית, מוצא עדתי, מגדר, נטייה מינית, זהות מגדרית או נגד עובדים זרים".

ישראל כץ: נוסף על כך, מוצע להוסיף הן לעבירות גזענות והן לעילות של עוינות כלפי ציבור הקבועות בסעיף הקובע נסיבה מחמירה גם "מגדר" ו"זהות מגדרית", נוסף על העילה "נטייה מינית", שכבר קבועה בסעיף הנסיבה המחמירה.

ישראל כץ: העבירות שמוצע לתקן הן עבירות ביטוי, וככאלו הן חריגות כשלעצמן, ולפיכך יש לייחד אותן לאותם מקרים מובהקים של גזענות במובן הצר.

ישראל כץ: יש חשש כי הכללת קבוצות רבות נוספות במסגרת עבירות גזענות תגרום לעבירה לאבד מחומרתה המיוחדת ותהפוך אותה לאיסור כללי על ביטויים מעליבים כלפי קבוצות שונות באוכלוסייה.

ישראל כץ: כמו כן עלול הדבר להביא לניסיונות להסיט מתחם רחב של התבטאויות מהשיח הציבורי – אף אם חלקן בוטות ופסולות – לשדה הפלילי.

ישראל כץ: נוסף על כך, קיימים בחקיקה מענים נוספים להתבטאויות פוגעות או מסוכנות ולהפליית קבוצות מסוימות, ובהן הקבוצות שההצעה מבקשת להוסיף להגדרת הגזענות.

ישראל כץ: כך, למשל, עבירת הסתה לאלימות, שתחול במקרים מתאימים שבהם הביטוי "הסית", וכן חוקים שונים שאוסרים הפליה.

ישראל כץ: אשר להוספת "מגדר" ו"זהות מגדרית" – עמדת הייעוץ המשפטי לממשלה היא כי במצב המשפטי הקיים התוספת מיותרת.

ישראל כץ: נוכח האמור לעיל, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לאדוני.

בצלאל סמוטריץ': אני רק מבקש – יש לנו כאן

בצלאל סמוטריץ': ביציע אורח מלוס אנג'לס, החזן נתי ברעם.

בצלאל סמוטריץ': ברוך הבא, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אה, כן, חבר הכנסת דב חנין מבקש בכל זאת לנסות לשכנע אותנו להצביע בעד הצעת החוק, למרות התנגדות הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, עומדות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אם מישהו היה צריך הוכחה – קיבלנו אותה.

דב חנין: הממשלה הזאת לגמרי מנותקת; היא מנותקת מהמציאות, היא מנותקת ממה שקורה, והיא מנותקת מהצורך לתת מענה לבעיות שיש בחברה שלנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, פשעי שנאה בחברה שלנו הולכים ומתרבים, ופשעי שנאה הם לא רק על בסיס גזעני; פשעי שנאה הם גם על בסיס מגדרי, על בסיס עדתי ועל בסיס של נטייה מינית.

דב חנין: פשעי שנאה מחייבים אותנו להתמודדות מאוד נחרצת, ובהצעת החוק מוצע לעשות את מה שמקובל ועושים במקומות אחרים בעולם – להרחיב את ההגדרה של מה שנקרא hate speech, דיבור שנאה, כדי לאפשר כלים להתמודד עם פשעי שנאה ולהתמודד עם האווירה האלימה שיוצרת אותם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מתפלא שוועדת השרים לענייני חקיקה מסתפקת בתשובה פורמליסטית בזמן שכולנו רואים עד כמה סובלים מפשעי השנאה האלה.

דב חנין: בהנמקה שלי כאן, במליאת הכנסת, אני הבאתי נתונים והראיתי כמה התופעות האלה הן היום רווחות ונפוצות: כמה אווירת שנאה כלפי נשים נעשית מסוכנת; כמה אווירת שנאה כלפי קבוצות אחרות נעשית מסוכנת.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני פונה לכולכם ומבקש: הצביעו בעד הצעת החוק הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

בצלאל סמוטריץ': גם חברת הכנסת גלאון מבקשת לנמק?

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו עוברים להצבעות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כמובן בנפרד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים ראשית על הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 37 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015, לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, 37 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 35 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015, לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 32 תומכים, 35 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזאת לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/3856/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הכותל המערבי (רחבת התפילה הדרומית), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עד עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חיכיתי זמן רב עם הצעת החוק הזאת, לא מיהרתי, כי קיבלתי יותר מפנייה אחת, גם של נציגי ממשלה, שאמרו לי: תשמע, אנחנו עובדים בשקט, עם הסוכנות היהודית ועם נציגים של הקהילות, מתוך רצון משותף להסדיר את הסוגיה הזאת, וקיבלתי את דעתם.

נחמן שי: זה היה בפברואר.

נחמן שי: אבל כנראה שגיתי, מפני שיכול להיות שאם הייתי מעלה את זה בפברואר, והקואליציה אז הייתה מתפצלת בקולותיה – כי בתוך הקואליציה הזאת עצמה יש התנגדות חזקה מאוד – יש תמיכה בהסדר והתנגדות לכל שינוי שלו – אולי היינו רואים פירות.

נחמן שי: בינתיים, הממשלה, בדרכה המשונה, בתרגילי ההתעמלות המרתקים שלה – זו ממשלה שיש לה מדליה בהתעמלות קרקע ובפליק-פלאק לאחור – אחרי שכל ההסדר הזה היה כבר שלם, וקיבל בעיקר את הסכמת – בעיקר הזרמים הרפורמי והקונסרבטיבי בארצות הברית, ועוד כל הבדיקות, וכולם אמרו: יופי, האדונים מנדלבליט ושרנסקי עשו את שלהם, אפשר לצאת לדרך, והממשלה החליטה פתאום – מה שקורה בעניינים אחרים: רגע, אם אפשר איכשהו לסחוט את הממשלה, לסחוט את ראש הממשלה, לקחת ממנו איזשהו ויתור, לנצל איזושהי מצוקה קואליציונית פוליטית שיש, למה לא לקחת את ההסדר הזה, לזרוק אותו הצדה, וגמרנו, ונחזיר את הדברים למקומם?

נחמן שי: וזה מה שקרה.

נחמן שי: במפתיע – בלי להכין, בלי להתייעץ, בלי לדבר, בלי להיוועד עם נציגי הזרמים ועם נציגי הקהילות היהודיות בארצות הברית – הממשלה הפכה את עמדתה.

נחמן שי: ולכן, בעשרת הימים האחרונים, בשבועיים האחרונים, הקערה הזאת התהפכה, והסערה עדיין גדולה, והתגובות עדיין קשות – מי שרוצה שיקרא את המברקים ואת המסרים שהנציגויות של ישראל בארצות הברית מעבירות, ויקרא מה נכתב בתקשורת היהודית בארצות הברית, וישמע את הנאומים של ראשי הזרמים וראשי הקהילות, ומה דיברו בבתי-הכנסת בארצות הברית בסוף השבוע שעבר, כשהם חזרו מהארץ והיו מאוד מאוד נסערים.

נחמן שי: מה לעשות, חברי משה גפני, הם לקחו ברצינות את החלטת הממשלה, והתוצאה היא שיש משבר עמוק היום בינינו לבין יהדות ארצות הברית.

נחמן שי: והמשבר הזה, המשמעות שלו חורגת מהעניין הדתי-יהודי, פה, כי יש בה הרבה יותר מזה; יש בה משום אכזבה שבברית – אולי הכתובה אפילו, נקרא לה הכתובה, היא לא בלתי כתובה – הברית שמחברת אותנו ליהודי העולם כולו, ליהודי ארצות הברית, אנחנו הפרנו אותה.

נחמן שי: אנחנו במו-ידינו קבענו שיש כלל אחד: אם רוצים – מקבלים; אם הם רוצים – לא נותנים.

נחמן שי: אנחנו חייבים לראות לנגד עינינו מיליוני יהודים שחיים מחוץ לגבולות ישראל וחשים קשר עמוק למדינת ישראל, ומאמינים בזיקה הזאת, ומגדלים רבים מילדיהם – אני מצטער שלא מגדלים את כל ילדיהם, אבל יש פה איזו בעיה כלכלית – עם הזיקה למדינת ישראל, ולעם ישראל, ורוצים לגדל את ילדיהם כיהודים, כדי שעתידו של עם ישראל, העם העתיק ביותר – שלנו – על פני כדור הארץ, יימשך, והקשר לישראל הוא קשר – הוא בלב העניין, הוא קשר של הליבה, שאי-אפשר בלעדיו, וכל זה יתמוטט.

נחמן שי: ולכן הכנתי הצעת חוק, והצעת החוק הזאת, אין בה מהפכה גדולה, שום דבר, פשוט לקחתי את אותה החלטת ממשלה, מהתאריך של לפני שלוש שנים, וניסחתי אותה – – –

משה גפני: הממשלה הקודמת – לא היינו בה, למה היא לא עשתה את המתווה הזה?

משה גפני: למה היא לא עשתה את זה?

נחמן שי: היא ידעה – היא ידעה, חבר הכנסת – –

משה גפני: למה לא עשיתם את זה אתם כשאתם הייתם בממשלה?

נחמן שי: לא, אגיד לך למה היא לא עשתה.

משה גפני: למה?

נחמן שי: – – היא ידעה שכשאתם תבואו, תבטלו את כל החוקים שלה.

משה גפני: לא, לא נבטל שום דבר.

נחמן שי: כמו שעשיתם.

משה גפני: לא נבטל שום דבר.

משה גפני: רק הימין נותן להם את מה שהם רוצים.

משה גפני: אתם לא נתתם כלום.

משה גפני: ועוד עומדים פה כמו שחקנים, כאילו אתם עושים משהו.

משה גפני: כלום לא עשיתם.

נחמן שי: א.

נחמן שי: אני לא יודע למה הממשלה הקודמת לא עשתה, יכול להיות שהייתה צריכה לעשות.

משה גפני: כלום לא עשיתם.

נחמן שי: הייתה צריכה לעשות.

משה גפני: כלום לא עשיתם, על מה אתה בא בטענות?

נחמן שי: חבל, לא עשתה – לא עשתה.

נחמן שי: אבל הממשלה הזאת – אני בירכתי אותה.

משה גפני: עשתה.

משה גפני: עשתה טעות.

נחמן שי: היא לא עשתה טעות, היא קיבלה החלטה נכונה.

משה גפני: עשתה טעות.

נחמן שי: לא.

משה גפני: היא הייתה צריכה לעשות את מה שאתם עשיתם – כלום.

נחמן שי: חבר הכנסת גפני, אני חושב שאתה ואני רואים עין בעין – –

משה גפני: – – –

נחמן שי: – – אתה ואני רואים עין בעין את הדאגה לעתידו של העם היהודי – –

משה גפני: – – – מה אתה עושה חוק?

נחמן שי: – – ואתה ואני רוצים יחד שהברית הזאת בינינו לבינם תימשך – –

משה גפני: כלום לא עשיתם.

משה גפני: מרצ הייתה בקואליציה, אתם הייתם בקואליציה, יש עתיד הייתה הממשלה.

נחמן שי: – – ואני חושב שאתם יכולים – אני חושב שאתם יכולים – –

משה גפני: לא עשתה כלום.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני, לא להתפרץ, ולא בעמידה.

נחמן שי: – – לתמוך ולעזור, כי לא יקרה לכם שום דבר, ולא תיפול שערה משערות ראשכם, אם ברחבה הדרומית יתנהלו התפילות בדרך שונה.

נחמן שי: לא יקרה שום דבר.

אורן אסף חזן: נחמן, זה לא מתפקידכם לעשות את זה אבל.

נחמן שי: אפשר לעשות את זה וצריך לעשות את זה.

אורן אסף חזן: נחמן, החוכמה הייתה לעשות דברים בשקט.

נחמן שי: ואנחנו רואים בחופש הדת, ואנחנו רואים בחופש הפולחן, זכות אוניברסלית.

נחמן שי: אוניברסלית.

אורן אסף חזן: נחמן, אתה עושה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני – אדוני, לא בעמידה, חבר הכנסת גפני.

נחמן שי: ואחר כך באה הצהרת בלפור, שאושרה בידי המנדט הבריטי – –

אורן אסף חזן: נחמן שי, אתה עושה פוליטיקה על הגב של הימין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, לא לצעוק, ובטח לא בעמידה.

נחמן שי: – – ונתנה תוקף לקשר ההיסטורי בין העם היהודי לבין מדינת ישראל – –

משה גפני: יהדות התפוצות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני, אם אוציא אותך לא תוכל לשמוע את נאומו של חבר הכנסת נחמן שי – –

משה גפני: למה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – אתה לא מפסיק לצעוק.

נחמן שי: – – והזרמים הללו יודעים – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא ועדת הכספים פה.

נחמן שי: – – שהבית הזה, שלהם, מתנהל על פי עקרונות דמוקרטיים, הבית היהודי שלהם, מתנהל – –

אורן אסף חזן: אבל אנחנו קודם כול מדינה יהודית, נחמן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן.

נחמן שי: – – והזכות הזאת, הזכות הטבעית לחופש הדת וחופש הפולחן, נלקחה מהם.

אורן אסף חזן: היא לא נלקחה, אתה מעוות את המציאות.

נחמן שי: לא היה קורה דבר אם ברחבה הדרומית היו מאמצים את ההסדר, והיו יכולים להתפלל שם.

אורן אסף חזן: נחמן שי, אתה עובד על הציבור.

נחמן שי: היו גם מקימים – לא להתפלל על איזה במת עץ, אלא על מבנה אבן מכובד – –

אורן אסף חזן: אתה עובד על הציבור, נחמן.

משה גפני: כלום לא עשיתם – – –

נחמן שי: – – ולא היה קורה כלום אם הייתה מוקמת מועצה, מועצה משותפת, שתסדיר – – –

משה גפני: הרי יאיר לפיד היה הממשלה בעצמה, למה הוא לא עשה את זה?

נחמן שי: האם היושב-ראש יגן עלי?

נחמן שי: האם היושב-ראש יגן עלי?

משה גפני: פתאום הוא הולך לכותל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני – – –

אורן אסף חזן: אתה לא צריך הגנה, אתה מסתדר – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרב גפני – – –

משה גפני: יאיר לפיד היה הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נחמן שי: האם הזכרתי את שמו של יאיר לפיד?

יאיר לפיד: – – –

נחמן שי: אני נותן את אמוני, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: אתה היית הממשלה, למה לא עשית את מתווה הכותל?

יאיר לפיד: אם לא אכפת לך – – –

משה גפני: לא, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני.

נחמן שי: אני נותן את אמוני בממשלה הזאת.

נחמן שי: אני נותן את אמוני בממשלה הנבחרת של מדינת ישראל.

נחמן שי: אני תומך בהחלטת הממשלה – מה יותר טוב?

נחמן שי: אני מהספסלים האלה, שם, במקום ההוא – כתוב: נחמן שי – אני תומך בעמדת הממשלה כפי שהיא באה לידי ביטוי באותה החלטה, ואני מצפה, מקווה ומאמין שצריך להגשים אותה, מה יותר טוב?

משה גפני: הקפיאו אותה.

נחמן שי: אוקיי, אז אני מביא אותה היום כהצעת חוק, כדי להסיר את כל הספקות.

אורן אסף חזן: כדי לעשות פוליטיקה – – – בשביל כמה שקלים.

נחמן שי: שתהיה שם רחבה שאפשר להתפלל בה, שתהיה מועצה ממונה – –

אורן אסף חזן: והכול בשביל כמה שקלים לתרומות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני קורא גם אותך לסדר, פעם ראשונה.

נחמן שי: – – שתהיה מועצה ממונה – –

משה גפני: – – –

נחמן שי: – – שתהיה מועצה ממונה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרב גפני, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

נחמן שי: – – שיהיו שותפים בה הזרמים, ויעמוד בראשה – אני רוצה להזכיר לכם מי עומד בראשה: עומד בראשה יושב-ראש הסוכנות.

נחמן שי: באמת נעשו פה – כל הרגישויות הובאו בחשבון, כדי שיהיה אפשר להוציא אותה לפועל, וברחבה הזאת לא יתנהלו מהפכות, ולא ייעשו דברים הפוכים, ולא יהיו דברים שצריכים לקומם מי מאתנו, וכמו שאומר הפסוק: ושלום על ישראל – –

משה גפני: – – – ליאיר לפיד, מה שהוא עשה אנחנו עושים.

נחמן שי: – – וכולנו, כולנו רוצים שלום.

משה גפני: הוא עשה מתווה לכותל, גם אנחנו עושים אותו דבר.

נחמן שי: אני חושב שנעשתה פה באמת הפרה של האמון שיהודי התפוצות נותנים במדינת ישראל.

נחמן שי: עכשיו, אני יודע שחברי השר הנגבי קיבל על עצמו משימה בלתי אפשרית – 007.

משה גפני: – – – אני לא מכיר אותם, אבל אתה יודע אם הם מאמינים, הרפורמים, בהקרבת קורבנות בבית-המקדש?

משה גפני: מאמינים בזה?

יצחק כהן: לא, לא.

נחמן שי: אני לא יודע.

נחמן שי: יש גם רבים מאתנו – אתה מאמין בהקרבת קורבנות?

משה גפני: בטח.

נחמן שי: אתה רוצה שיבנו את בית – – –

משה גפני: אני רוצה.

אורן אסף חזן: חד-משמעית, גם אני רוצה – – –

משה גפני: מה השאלה?

משה גפני: אני מתפלל על זה.

אורן אסף חזן: נחמן – – –

נחמן שי: אני מאמין, אני אדם מאמין – –

משה גפני: אני מתפלל על זה כל יום, גם איציק כהן מתפלל על זה.

נחמן שי: – – אני אדם מאמין, בדרכי, ולא, אני לא חושב שבשנת 2017 הייתי רוצה להביא קורבנות – –

משה גפני: – – – בהקרבת קורבנות בבית-המקדש.

נחמן שי: – – לא פרה אדומה ולא פרה בצבע אחר.

נחמן שי: אני חושב שהפרק הזה, של הבאת קורבנות, הסתיים.

יצחק כהן: לא, חס וחלילה.

נחמן שי: אומנם בשבת דנו הרבה בפרה האדומה – בשבת, נכון?

נחמן שי: בשבת האחרונה קראנו על פרה אדומה, וניסינו להבין מה העניין הזה.

נחמן שי: אני חושב שעברנו את זה.

משה גפני: בליל הסדר אנחנו אומרים את זה כל הזמן עם הילדים.

יצחק כהן: לא לא לא, גם בראש חודש.

משה גפני: קורבן פסח, כל הקורבנות – קורבן חטאת.

נחמן שי: אני חושב שאפשר להיות יהודי מאמין בלי להקריב קורבנות.

יצחק כהן: – – –

נחמן שי: אבל גם אתם לא, אבל גם אתם לא מקריבים.

יצחק כהן: – – –

נחמן שי: בסדר, אתה רוצה שלא אתן לך לגעת באף חיה?

מאיר כהן: אדוני.

משה גפני: לא לא, הכול בסדר.

נחמן שי: לכן – אני אסכם את דברי, כי ברגע שעולה חבר הכנסת כהן לדוכן יש פה משמעת ברזל.

מאיר כהן: לא, כבר עשר דקות.

נחמן שי: לא, אבל היו לי הפרעות רבות במהלך דברי.

יצחק כהן: לא לא – – –

מאיר כהן: אנא, תסכם.

נחמן שי: אז אני רוצה לסכם.

מאיר כהן: אוסיף לך עוד חצי דקה.

מאיר כהן: בבקשה.

נחמן שי: תודה, ידידי.

נחמן שי: החוק הזה הוא חוק שממשלת ישראל החליטה עליו, והקואליציה הסכימה עליו.

נחמן שי: נכון, היו דעות אחרות, אבל בסופו של דבר אין שום סיבה בעולם לא לתת לחוק הזה להתקבל היום על ידי הכנסת.

נחמן שי: תודה.

אורן אסף חזן: יש מיליון ואחת סיבות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת – השר – צחי הנגבי.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: נחמן, לא הכול פוליטיקה, נחמן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – היכן כבוד הרב גפני?

קריאה: נעלם.

צחי הנגבי: נעלם.

צחי הנגבי: עוד לא התחלנו, הוא כבר נעלם.

אורן אסף חזן: הוא הלך להתפלל מנחה.

נחמן שי: הוא הלך להקריב קורבנות.

אורן אסף חזן: הוא הלך להתפלל לביאת המשיח ולבניית בית-מקדש שלישי.

צחי הנגבי: כי רציתי להשיב על השאלה שהוא שאל את קודמי.

צחי הנגבי: חבר הכנסת שי נשאל על ידי הרב גפני, האם הרפורמים תומכים בהקרבת קורבנות?

יצחק כהן: בבית-המקדש.

צחי הנגבי: בבית-המקדש.

צחי הנגבי: ואין לי על זה מידע אישי, אבל אני בטוח שאם הרב גפני היה מוכן להיות אחד הקורבנות האלה, היינו מצליחים לגייס גם את תמיכתם של הרפורמים, גם את תמיכתם של הקונסרבטיבים.

זהבה גלאון: הגזמת, מה קורה לך?

זהבה גלאון: אתה שומע את עצמך?

צחי הנגבי: ודאי.

זהבה גלאון: אתה שומע מה אתה אומר?

צחי הנגבי: גברתי איבדה את חוש ההומור שלה – במהלך מה, הוועידה האחרונה שבה לא הצלחת להעביר את מה שרצית?

זהבה גלאון: אין לי חוש הומור, אני פמיניסטית.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת נחמן שי העלה הצעה שכל דברי ההסבר לה היו נכונים לפני שבוע, אבל מאז חלפו שבעה ימים, ואני שמח – – –

איילת נחמיאס ורבין: ומה קרה?

מאיר כהן: קואליציה, צד שמאל, דוכן הליכוד, בבקשה, אנא מכם.

עליזה לביא: – – – אדוני השר – – – עצובים.

עליזה לביא: שבוע ימים אנחנו עצובים.

צחי הנגבי: כן כן, על זה אני מדבר.

צחי הנגבי: אפשר לומר שבמידה רבה מאוד, בשתי הסוגיות שגרמו לסערה רבתי, גם בקרב יהדות ארצות הברית, גם בציבור בישראל, גם בבית הזה – – –

עליזה לביא: אתה מבין למה קמה סערה?

צחי הנגבי: אדוני יכול להגן עלי מפני זעמה של חברת הכנסת עליזה לביא – –

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: צודק, אדוני.

צחי הנגבי: – – ששואלת שאלה, וכשאני משיב, היא לא מאפשרת להשיב לה.

עליזה לביא: – – –

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: אז – במהלך השבוע התבהרו שני דברים, שבמידה רבה מפחיתים את היקף התסכול והכאב שליוו את השבוע שקדם לו, וגם מבהירים את התמונה, וגם מאפשרים לכולנו לראות את הדברים, ככל שהדבר אפשרי בבית הזה, באופן ענייני.

צחי הנגבי: בעניין מתווה הכותל, כידוע, ראש הממשלה הנחה, באופן חד וברור – גם בישיבת הממשלה שבה הושעתה ההחלטה של הממשלה על מתווה הכותל, וגם לאחר מכן באופן ציבורי – הנחה לממש – הלכה למעשה – את כל מה שמופיע במתווה בהקשר של הכשרת רחבת התפילה השוויונית שתאפשר לכל הזרמים לשקף על פי אמונותיהם את הדרך שבה הם היו רוצים להתפלל בכותל הדרומי.

צחי הנגבי: הדברים מתחילים לצאת לפועל, התקציבים לצורך העניין הזה נאמדים בשלב הזה; מדובר במיליונים רבים, נדמה לי כ-20 מיליון שקל הוצאה לטובת הכשרת הרחבה, אבל זאת ההנחיה, והיא יוצאת אל הפועל; כבר התקיים במקום סיור של מזכיר הממשלה יחד עם רשות העתיקות וגורמים נוספים במשרד ראש הממשלה, במטרה, אדוני, חבר הכנסת שי, לממש – עוד לפני שהחוק שלך יגיע לקריאה ראשונה, שנייה ושלישית – להוציא לפועל את העניין הזה.

צחי הנגבי: בנושא הזה הצעת החוק כבר מיותרת.

צחי הנגבי: מעבר לכך יש עוד נושאים שהופיעו במתווה המקורי, זה שכרגע נמצא בהקפאה, ולגביהם הוסמכתי יחד עם מזכיר הממשלה לנסות לגבש הסכמות ומכנה משותף, ולקיים דיאלוג, כי ברגע שמקיימים דיאלוג רואים שהפערים הם לא עד כדי כך חריפים, כשמדובר במקום שעיניו של העם היהודי כולו נשואות אליו 2,000 שנים, ובאמת, אין שום טעם שהוא יהיה שנוי במחלוקת, מה גם שהנושא שעליו התנועות הלא-אורתודוקסיות נאבקות – הנושא הזה מתקרב לכלל הסדרה.

צחי הנגבי: גם בנושא הגיור אפשר לומר שכרגע אנחנו במצב שמספק את כל הצדדים – – –

עליזה לביא: מספק את כל הצדדים, אדוני השר?

צחי הנגבי: גברתי, מספק את כל הצדדים.

צחי הנגבי: כי מה קרה?

עליזה לביא: באמת?

עליזה לביא: איך מספק?

צחי הנגבי: גם בעתירות שעתרו לבית-המשפט העליון, וגם הממשלה, יחד – כנראה לא ידעו שאת כועסת – הגיעו להסכמה, ופנו יחד לבית-המשפט העליון בבקשה משותפת לדחות בחצי שנה את הדיון בעתירות, ובינתיים לעצור גם את הליכי החקיקה, כך שהסיבות האובייקטיביות שהיו ביסוד הכעס הגדול שהיה בקרב יהדות ארצות הברית, ולא רק בארצות הברית, כרגע ירדו מסדר-היום לפחות לחצי שנה.

צחי הנגבי: במהלך חצי השנה הזאת תשב על המדוכה ועדה ציבורית שראש הממשלה ירכיב, ותנסה גם בנושא הגיור להגיע להסכמות שמאפשרות חיים יחד.

צחי הנגבי: נושא הגיור מלווה אותנו אלפי שנים, מרות המואבייה ואילך.

עליזה לביא: ממש לא – – –

צחי הנגבי: לא, זה אני אקריא לך את הפרק במגילת רות – –

עליזה לביא: – – – מי שגיירה אותה הייתה נעמי.

צחי הנגבי: – – מי שגייר.

צחי הנגבי: מי שגיירה אותה אנחנו לא יודעים.

צחי הנגבי: מי שגייר אנחנו יודעים.

צחי הנגבי: בכל מקרה, אם לא ידעת, ההסכמות האלה הן על דעת הגופים שאת מייצגת כאן, בכנסת, בהרבה להט ואכפתיות, והם, ביוזמתם, לאחר ששוכנעו שדחייה של חצי שנה יכולה להוביל רק לדברים טובים, הסכימו.

צחי הנגבי: אז אולי זה מוריד לחצי שנה את הביקורת שיש לכם על הממשלה, וגונב איזו תחמושת שפתאום נקלעה לידיכם, אבל אם אתם באמת מתעניינים בתוצאה, ולא רק בביקורת לשם ביקורת, אתם צריכים לברך על כך שבשני התחומים האלה המהלכים הם מהלכים חיוביים, ששומרים על אחדות הבית, שומרים על אחדות אזרחי ישראל, וגם על אחדותו של העם היהודי בתפוצות, ומהסיבה הזאת, אדוני, הייתי מבקש מן הכנסת לדחות את הצעת החוק ולהסיר אותה מסדר-היום.

צחי הנגבי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, שלוש דקות, היות שהממשלה מתנגדת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא, יהיו עוד הזדמנויות – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: בבקשה.

עליזה לביא: – – – אתה מדבר – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: הוא כל כך גבוה, צחי?

נחמן שי: גבוה, מה, הוא שוער נבחרת הכנסת – –

מאיר כהן: בבקשה.

נחמן שי: – – אני בקושי חלוץ.

נחמן שי: תודה, אדוני השר.

נחמן שי: אני קודם כול חייב מילה לחברתי חברת הכנסת עליזה לביא, שתכננה להגיש הצעה דומה ובגלל פרוצדורות כאלה ואחרות של הכנסת – אבל דעתה כדעתי, ואני חושב שאנחנו יחד מנהלים פה קרב משותף שמושתת על היכרות וידע וניסיון והבנה של חשיבות הנושא הזה לקהילה היהודית בארצות הברית ולמדינת ישראל ואזרחיה.

נחמן שי: אנחנו לא מייצגים פה את הקהילה היהודית בארצות הברית, אנחנו מאמיניים שאנחנו מייצגים פה אינטרס של העם היהודי, באשר הוא.

נחמן שי: כך צריך להיות, לדעתנו.

נחמן שי: אני רוצה להוסיף עוד משהו לגבי העניין: לא הופתעתי מתגובתו של השר הנגבי, ידעתי שהממשלה תיתלה עכשיו באותה החלטה להשהות, לדחות, שזה תמיד פתרון קסמים לכל דבר ודבר.

נחמן שי: אני רוצה לומר משהו, כי – תוך כדי התהליך הזה גם הושמעו איומים על קיצוץ בתרומות, ועל פגיעה במדינת ישראל, וכן הלאה.

נחמן שי: אני מאמין גדול ביהדות ארצות הברית, והיא לא תתחשבן אתנו, וזה לא יעבוד בשיטה של: אם אתה רוצה לפגוע ביהודים, תפגע להם בכיס, כמו שנכתב באחד העיתונים, ציטוט של הגנרל הבריטי שפעם היה פה במדינת ישראל.

נחמן שי: זו לא הדרך.

נחמן שי: אני חושב שיהדות ארצות הברית נוהגת ותנהג בתבונה, בקור רוח ובהבנה, לגבי העניין, והיא מבינה גם את הצרכים הפוליטיים של מדינת ישראל.

נחמן שי: תתפלאו, הם יודעים שבמדינת ישראל יש קואליציה, והקואליציה צריכה להתקיים, ומשלמים מחיר על זה.

נחמן שי: גם את זה הם יודעים.

נחמן שי: אבל הם, דווקא מתוך שמדינת ישראל רואה את עצמה כבית היהודי של העם היהודי, ומזמינה אותם לבוא הנה ולחיות פה, ולהיות פה, וגם לבקר פה, כמו שיודע שר התיירות – שמדי פעם משמיע הצהרות מאוד מקוממות בעניין הזה.

נחמן שי: מה לעשות, השר לוין – –

קריאה: – – –

נחמן שי: – – אנחנו חלוקים, אני שמעתי אותך גם בהקשר הזה.

נחמן שי: אז אני חושב שבבית הזה, בממשלה הזאת ובבית הזה, ובמדינת ישראל, חייבים להבין שלא כל העם היהודי חי פה – הוא חי במקומות אחרים בעולם, הוא חלק בלתי נפרד מאתנו, צריך להטות אוזן, לשמוע אותו, להבין את צרכיו ולהתייחס אליהם.

נחמן שי: לא מדובר על כסף.

אורן אסף חזן: זה לא אומר – – –

נחמן שי: הכסף יגיע, הוא יגיע.

נחמן שי: התמיכה – תרגום התמיכה למונחים פוליטיים, כל הדברים האלה – – –

אורן אסף חזן: אבל זה לא – – – שרוצים – – –

נחמן שי: עדיין אנחנו חייבים את זה קודם כול לעצמנו, למדינת ישראל שלנו, שרוצה להיות הבית של כל יהודי העולם.

נחמן שי: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק הכותל המערבי (רחבת התפילה הדרומית), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת נחמן שי.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 44 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הכותל המערבי (רחבת התפילה הדרומית), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

משה גפני: אנחנו בעד הכותל ונגד הצביעות.

משה גפני: כלום לא עשיתם, כלום.

קריאה: – – –

יריב לוין: – – – יותר מדי.

משה גפני: הייתם בממשלה.

משה גפני: כלום.

יריב לוין: אתה עושה יותר מדי – – –

משה גפני: אנחנו בעד הכותל ונגד הצביעות – – –

מאיר כהן: 24 בעד, 44 מתנגדים, הצעת החוק לא התקבלה.

מאיר כהן: מר גפני, אפשר להגיד את זה בשקט.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/4104/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לקבלת קצבת זקנה לעובד עצמאי), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יאיר לפיד.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: גפני, אתה יודע, מתחילים במילי דבדיחותא.

מאיר כהן: אתה, אני רואה, היום – כיף.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שאני מניח פה היום היא חלק מסדרה ארוכה של פעולות חקיקה שהתחלנו כבר בכנסת הקודמת למען העצמאים.

יאיר לפיד: הכלכלה הישראלית מבוססת על העצמאים, הם מעסיקים את רוב כוח העבודה, הם משלמי המסים – –

שולי מועלם-רפאלי: ואתם חסמתם הצעת חוק שלי – – –

יאיר לפיד: – – הם מעמד הביניים העובד, היזמי, היצרני, הם גם אלה שלוקחים את כל הסיכונים.

אורן אסף חזן: יאיר, אתה עדיין חבר כנסת?

יאיר לפיד: כל עצמאי מכיר את זה, כשאתה יושב במטבח – –

אורן אסף חזן: לפיד, אתה עדיין חבר כנסת?

יאיר לפיד: – – ב-02:00, בלילה, עם ערמה של חשבוניות, ומנסה להבין איך תגמור את החודש.

אורן אסף חזן: לא רואים אותו פה, חשבתי שהוא כבר – – – חשבתי שאתה כבר – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: אני – – –

מאיר כהן: לשאלתך, אני עונה: התשובה היא כן.

מאיר כהן: אנא ממך, תן לו להגיש את הצעת החוק שלו.

מאיר כהן: תודה.

יאיר לפיד: ועדיין העצמאים הם אלה ששוב ושוב מופלים לרעה בידי המדינה, ואת זה אנחנו נחושים לתקן.

יאיר לפיד: לעצמאים מגיעים דמי מחלה, ולעצמאים מגיעים דמי אבטלה, ומגיע להם – ובכך עוסקת הצעת החוק הזאת – לקבל קצבת זקנה אחרי גיל הפרישה, גם אם הם ממשיכים לעבוד, בדיוק כמו שמקבלים אותה שכירים שממשיכים לעבוד אחרי גיל הפרישה.

יאיר לפיד: 42% מהעצמאים מגיעים לגיל הפרישה בלי חיסכון פנסיוני מתאים, וזה אומר שהם נאלצים להמשיך לעבוד גם אחרי גיל הפנסיה, אם הם רוצים או לא.

יאיר לפיד: תוחלת העוני אצל עצמאים גבוהה יותר מאשר אצל שכירים, יש להם פחות זכויות סוציאליות ויש להם הרבה יותר חובות.

יאיר לפיד: מה שאנחנו מציעים היום הוא שעצמאי יחיד או עצמאי שיש לו בן או בת זוג שאינם זכאים לקבל קצבה, וההכנסה שלו נמוכה מהשכר הממוצע במשק, יהיה זכאי לקצבת זקנה מלאה; אם ההכנסה החודשית שלו מעבודה הגבוהה מהשכר הממוצע במשק היא עד 20%, הוא יהיה זכאי לקצבה חלקית.

יאיר לפיד: זה פשוט, זה הכרחי, זה הוגן, אנחנו מבקשים מן הכנסת להצביע בעד הצעת החוק.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה חבר הכנסת השר ישראל כץ.

מאיר כהן: השר ישראל כץ, בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים אני מתכבד לענות על הצעת החוק של חבר הכנסת יאיר לפיד ואחרים.

ישראל כץ: כיום, בתקופה שבין גיל הפרישה לגיל המוחלט, יחיד אשר הכנסותיו נמוכות מ-5,514 ש"ח זכאי לקבל קצבת זקנה מלאה, אשר יורדת בהדרגה, עד לשלילה מלאה.

ישראל כץ: החל בהכנסה של 7,810 ש"ח, מכל 1 ש"ח הכנסה מופחתות 60 אגורות מהקצבה.

ישראל כץ: בהצעת החוק שבנדון מוצע לקבוע כי עובד עצמאי אשר טרם הגיע לגיל המוחלט והכנסתו נמוכה מהשכר הממוצע יהיה זכאי לקבלת קצבה מלאה, ובמידה שהכנסתו החודשית גבוהה מהשכר הממוצע, אך לא יותר מ-20% מן השכר הממוצע, יהיה זכאי לקצבה חלקית.

ישראל כץ: אחד העקרונות העומדים בבסיס קצבת הזקנה הוא היותה קצבה אוניברסלית, המתייחסת באופן שווה לכל זכאי, ללא קשר לעיסוקו או לסוג הביטוח.

ישראל כץ: קצבת הזקנה היא רק הרובד הראשון בהכנסת האזרח הוותיק; הרובד השני הוא הפנסיה התעסוקתית; הרובד השלישי הוא החיסכון הוולונטרי של הפרטים, והרביעי הוא גמלת הבטחת הכנסה.

ישראל כץ: יצוין כי גם לעובדים שכירים, חובת המעסיק הכללית להפרשות לפנסיה חלה רק משנת 2008, עם כינונו של צו ההרחבה בנושא.

ישראל כץ: המוסד לביטוח לאומי ער לקושי של חלק מציבור העצמאים לערוך הסדר פנסיוני, ועל כן נעשו בתקופה האחרונה כמה שינויי חקיקה משמעותיים לעניין עובדים עצמאים, לרבות הפחתת שיעורי דמי הביטוח הלאומי מחד גיסא וקביעת חובת הפרשה פנסיונית מאידך גיסא.

ישראל כץ: עם זאת, אין אפשרות לאבחן ולקבוע במדויק כי לאוכלוסיית העצמאיים יש חיסכון פנסיוני מופחת לעומת מקביליהם השכירים, מה גם שלעתים גם החיסכון הפנסיוני של השכירים הוא זעום.

ישראל כץ: לפיכך, הצעת החוק מעוררת קושי, בכך שמוצע בה לתת עדיפות משמעותית לאוכלוסיית העצמאים, כך שעד סכום השכר הממוצע במשק – 10,450 שקלים, נכון ליוני 2017 – יקבל עובד עצמאי קצבת זקנה מלאה, ואילו עובד שכיר לא יהיה זכאי להטבה משמעותית זו, בלי שיש טעם מבוסס להבחנה זו.

ישראל כץ: כמו כן, ההצעה עוסקת במי שאחר גיל הפרישה מוגדר עובד עצמאי, בלי להתייחס למעמדו במשך כל שנות עבודתו.

ישראל כץ: החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה הייתה לדחות את הדיון בחודש.

ישראל כץ: זה בגדר הצעה, אני מבין.

מאיר כהן: סיימת, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת לפיד, האם אדוני מוכן לדחות את הדיון בחודש?

מאיר כהן: זאת הצעת הממשלה.

יאיר לפיד: חודש – יצאנו לפגרה – המשמעות היא לדחות את זה בארבעה חודשים.

ישראל כץ: כלומר – לקיים הצבעה.

יאיר לפיד: לקיים הצבעה.

ישראל כץ: אוקיי, אז עמדת הממשלה היא לא לתמוך.

ישראל כץ: תודה.

מאיר כהן: חבר הכנסת לפיד, אתה יכול לענות.

מאיר כהן: שלוש דקות.

יאיר לפיד: נקיים הצבעה.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו נערוך הצבעה.

מאיר כהן: להזכירכם, ההצבעה היא על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לקבלת קצבת זקנה לעובד עצמאי), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת לפיד.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו מצביעים, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 36 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לקבלת קצבת זקנה לעובד עצמאי), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, בעד – 31, נגד – 36, הצעת החוק נדחתה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/4061/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (קיצור וייעול הליכי התנגדויות), של חבר הכנסת יעקב פרי.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, ממשלת ישראל מתנגדת להצעת החוק שיזמתי וחתמו עליה עוד שישה חברי כנסת.

יעקב פרי: חברי הכנסת החתומים על הצעת החוק מכירים את הנתונים, מכירים את העובדות, מכירים את המציאות בשטח.

יעקב פרי: ראש העיר דימונה לשעבר, חברי היושב בראש מאיר כהן, חבר המועצה הארצית לתכנון ובנייה בעיריית ירושלים לשעבר חברי פולקמן, יודעים גם יודעים מה זה אומר ליזום תוכנית בנייה במדינת ישראל.

יעקב פרי: כולנו יודעים מהי מצוקת הדיור של הצעירים בישראל, אנחנו גם יודעים שלוקח ליזמים שנים רבות, לפעמים רבות מדי, מהרגע שמפקידים תוכנית לבנייה ועד שעולים לקרקע להתחיל לבנות בפועל.

יעקב פרי: אנחנו חיים במדינה שהביורוקרטיה בה עולה על כל דמיון, מדינה שהיעילות והפריון בה נמוכים, לצערי, אך כל זה פחות מעניין את ממשלת ישראל.

יעקב פרי: מה שמעניין את הממשלה הוא כמובן שרידותה הפוליטית.

יעקב פרי: הממשלה תשרוד, החברים שלהם ישרדו, אבל מה עם המדינה?

יעקב פרי: המדינה הדמוקרטית ביותר במזרח התיכון, זו שמשמשת מגדלור של סובלנות ופתיחות עבור שכנותיה, הולכת לאיבוד.

יעקב פרי: דגל הדמוקרטיה הניצב בראש התורן של מדינת ישראל הולך ויורד.

יעקב פרי: הממשלה הזאת באופן עקבי פוערת חורים בבטן הספינה, חורים של הרס ושל שקיעת הדמוקרטיה.

יעקב פרי: ממשלה שמעבירה חוקים שמעוררים שאט נפש, חוקים שמשנים את פניה הדמוקרטיים של מדינת ישראל שלא לטובה.

יעקב פרי: הממשלה הזאת מעבירה חוקים המקימים קול צעקה מפי הגדולות שבידידות ישראל, החל בחוק ההסדרה, שעליו אפילו היועץ המשפטי לממשלה לא מוכן להגן, חוק הג'ובים, החוק לביטול לימודי אנגלית, החוק לביטול השוויון בנטל, חוק העמותות – המקודם על ידי הממשלה והולך כנראה לזרוע הרס רבתי בקרב עמותות, גם אם אינן פועלות במרחב הפוליטי, חוק הלאום בנוסחו המתריס, אבל בכך לא די.

יעקב פרי: ממשלת ישראל וחברי הקואליציה לא רק מייצרים ומקדמים חוקים אנטי-דמוקרטיים, הם גם הורסים – ובונים פה אט-אט סדר חדש.

יעקב פרי: במקום לקצר את תהליכי התכנון והבנייה בישראל כדי שייבנו בתים, הם מקצרים ומקטינים את שומרי הסף, אלה האחראים למינהל התקין.

יעקב פרי: האיזונים והבלמים הקיימים במשטר דמוקרטי מתערערים, כמעט נעלמים, מול קטר המשילות.

יעקב פרי: הסדר החדש שהממשלה הזאת יוצרת יוביל בסופו של דבר לכאוס ואנרכיה, שלא לומר מונרכיה.

יעקב פרי: מדינת ישראל, מדינת העם היהודי, הופכת אט-אט את ישראל למקום שהיהודים מקצות תבל לא רוצים לעלות אליו.

יעקב פרי: ההדרה של יהודים ממדינת ישראל היא אך ורק באשמת הממשלה הזאת:

יעקב פרי: בין אם מונעים מיהודים לנהוג בשוויוניות ועל פי אמונתם ברחבת הכותל ובין אם מנסים לפגוע במרקם העדין הקיים פה בשבת, ולכפות שבת אחרת.

יעקב פרי: נכון שבנק ישראל מצביע על התמתנותה – או: התמתנות של עליית המחירים בדיור, וייתכן שבימים אלה אנחנו מתחילים לראות ניצנים של שיפור בתחום הדיור, אבל אני מאמין שעדיין צריך סופר-טנקר לביורוקרטיה, ולשר האוצר, האמון על הביורוקרטיה התכנונית בישראל, הכוח לשנות, אבל הוא נטו עסוק בראיונות ובהצבת שלטים.

יעקב פרי: שלא תטעו, השר עושה, ומקדם בנייה, ואני בהחלט מברך אותו על כך, אבל כששיקולים של קואליציה מול אופוזיציה הם העיקר, אל מול מתן מענה לבעיה הממשית, אין מנוס גם מלהטיח ביקורת.

יעקב פרי: ואני רוצה לפנות ולשאול את ידידי יושב-ראש סיעת כולנו, החתום יחד אתי על הצעת החוק, שהוא בעל ידע נרחב בתחום התכנון והבנייה, אם היא נכונה, אם היא דרושה, בנסיבות העניין – הרי חברי חבר הכנסת רועי פולקמן לא היה חותם אתי על הצעת החוק אם לא היה חושב שהיא נכונה וראויה.

יעקב פרי: כמעט לכל תוכנית בנייה במדינת ישראל מוגשות התנגדויות, מטעם גורמים שונים: חלקן משיקולים ענייניים, וחלק לא מבוטל – התנגדויות סרק, כאלה שמטרתן היחידה היא לתקוע קידום פרויקטים ובנייה.

יעקב פרי: 12,259 התנגדויות הוגשו בין 2007 ל-2015.

יעקב פרי: בתקופה הזאת הופקדו 26,602 תוכניות, היינו כמעט לכל תוכנית שנייה שמופקדת, מוגשת התנגדות.

יעקב פרי: את ההתנגדויות יש כמובן לבחון לעומק, באופן ענייני, ואין פלא שוועדות הערר, ועדות התכנון וכל הגורמים העוסקים בתכנון נדרשים לזמן רב, ארוך, כדי לאשר תוכנית.

יעקב פרי: התמשכות תהליכי התכנון שלא לצורך היא פגם מהותי, שמביא בסופו של עניין ליישום תוכניות מיושנות.

יעקב פרי: להצעת החוק שלושה נדבכים; הראשון הוא קיצור של שבועיים מהמועד הקבוע בחוק להגשת התנגדויות – במקום 60 ימים – 45 ימים, ובמקום 90 ימים – 75 ימים.

יעקב פרי: הבנתי שיש מתנגדים, כולל מחברי באופוזיציה, לקיצור התקופה, בטענה שזוהי פגיעה בזכות הציבור.

יעקב פרי: את המתנגדים לנושא הזה, רובם גורמים המגדירים עצמם ירוקים, אשאל: מה יגיד אדם אשר הוגשה נגדו תביעה בסך מיליוני שקלים בגין זיהום אוויר?

יעקב פרי: הוא נאלץ להגיש את כתב ההגנה שלו לבית-המשפט בתוך 30 ימים.

יעקב פרי: במקום משפטים חורצי גורלות, סד הזמנים, לרוב, קצר יותר מהמועדים הקבועים היום בחוק התכנון והבנייה; 45 ימים להגשת התנגדות לתוכנית בנייה הם בהחלט זמן די והותר, ויש שיגידו – יותר מדי.

יעקב פרי: אולי הכוונות של הגופים הירוקים נכונות וטובות, אבל לצערי זה נשאר רק ברמת הדיבורים.

יעקב פרי: הנושא השני שביקשתי לשנות בחוק עוסק בחקר או בחוקר לבחינת ההתנגדויות המוגשות למוסדות התכנון; כיום יש סמכות בחוק למנות חוקר שייבחן את ההתנגדויות, אולם בהצעת החוק מוצע לעשות שימוש בחוקר כברירת מחדל.

יעקב פרי: בדרך זו, מוסדות התכנון לא יהיו עוד צוואר בקבוק.

יעקב פרי: להבנתי, שיטות דומות קיימות גם בבריטניה, שם מדובר בנושא ממוסד מאוד, והחוקרים הם חלק בלתי נפרד מהליכי הדיון והאישור של תוכנית.

יעקב פרי: הנושא השלישי שמוצע להסדיר בהצעת החוק הוא הסדרת סוגיית ניגוד העניינים של חוקרים בעת שהם ממונים לבחון התנגדויות.

יעקב פרי: ראוי כי הנושא הזה יוסדר בחקיקה ראשית.

יעקב פרי: הצעת החוק היא עניינית, מבוססת על נתונים, ללא עלות תקציבית לאוצר, ונועדה לייעל את מוסדות התכנון ולקצר את משכי הזמן.

יעקב פרי: חברי הכנסת, אני סמוך ובטוח כי גם אתם רואים לנגד עיניכם את הביורוקרטיה המסואבת, שעומדת נגד – –

מאיר כהן: מספיק.

יעקב פרי: – – הזוגות הצעירים.

יעקב פרי: בוודאי אלה הבקיאים בנושא סבורים, כמו מי שחתום על ההצעה, שיש צורך לעשות שינויים דרמטיים בתחום התכנון, והצעת החוק היא סנונית ראשונה, ותשובה בתחום הזה.

יעקב פרי: התנגדות הממשלה היא כרגיל לא עניינית, ולכן אני קורא לכם, חברותי וחברי, להגיד לממשלה: עד כאן, ולהצביע בעד הצעת החוק.

יעקב פרי: אני מודה לך, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת פרי.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה סגן שר האוצר, חבר הכנסת איציק כהן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: יעקב פרי, אתה גבוה מדי.

יעקב פרי: – – –

יצחק כהן: אתה יודע מה ההבדל ביני לבינך?

יצחק כהן: הוא רואה את חצי הכוס הריקה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, תתחיל להכניס את האנשים – הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – קיצור וייעול הליכי התנגדויות) של חברי חבר הכנסת יעקב פרי ואחרים.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה מתנגדת להצעת החוק, ואני אנמק.

מאיר כהן: אני שוב מבקש – פעם אחרונה – בצד שמאל: אם אתם תמשיכו להפריע, אני אוציא את כולכם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: גם חברי הכנסת.

מאיר כהן: גם חברי הכנסת כאן, ממול.

מאיר כהן: סגן השר מגיב, אני מבקש שקט.

מאיר כהן: אל תפריעו.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: זה הימין, משמאלך.

מאיר כהן: כן כן.

יצחק כהן: החוק קובע כי כל המעוניין בקרקע, בבניין או בכל פרט תכנוני אחר, הרואה עצמו נפגע על ידי תוכנית שהוגשה, רשאי להגיש התנגדות.

יצחק כהן: בית-המשפט העליון פירש את המונח "מעוניין בקרקע" בצורה רחבה, כך שכל מי שזכות או אינטרס שלו נפגעים מהגשת תוכנית זכאי להגיש התנגדות.

יצחק כהן: הרציונל העומד מאחורי זכות ההתנגדות הוא מתן אפשרות סבירה למי שרואה עצמו נפגע מהליכי תכנון ובנייה מסוימים, אשר לפעמים רבות משליכים עליו באופן מהותי, להביע את התנגדותו ולנמקה, כך שמוסדות התכנון הדנים בתוכנית ישקלו גם את שיקוליו, ובהתאם – לקבוע בתקנות.

יצחק כהן: בהתנגדות צריך לפרט את הטעמים שבגינם המתנגד סבור שיש לדחות את התוכנית או לשנות חלקים ממנה, אוקיי?

יצחק כהן: נוסף על כך, חובה לצרף להתנגדות תצהיר חתום בפני עורך דין.

יצחק כהן: לעתים המתנגד מבקש לצרף להתנגדותו גם חוות דעת של אנשי מקצוע ומומחים, שיתרמו לשיקולי הוועדה בשמיעת ההתנגדות.

יצחק כהן: בהינתן כל האמור, אנו סבורים כי הזמן שהוקצב בחוק להגשת התנגדות הוא זמן סביר.

יצחק כהן: אשר להצעה לחייב מוסדות תכנון במינוי חוקר לשמיעת ההתנגדויות – הרעש הזה שם מפריע לי.

מאיר כהן: חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הקואליציה, הפרעתכם גורמת לסגן השר להפסיק לדבר, אז אנא מכם – ותזכרו, אלה שנמצאים בצד שמאל: אפשר להיות סובלנים לחברי הכנסת, לא לכם.

יצחק כהן: ואשר – –

מאיר כהן: אתם מתנהגים כאילו אפשר לצעוק ולעשות כל מה שאתם רוצים.

יצחק כהן: – – להצעה לחייב מוסדות תכנון במינוי חוקר לשמיעת התנגדויות, אלא אם כן התקיימו טעמים מיוחדים, שיירשמו, אנו סבורים, חברי חבר הכנסת פרי, כי יש בה כדי לסרבל ולהאריך את ההליך התכנוני שלא לצורך.

יצחק כהן: שינוי ברירת המחדל באופן שאי-מינוי חוקר יוכל להיעשות רק מטעמים מיוחדים, שיירשמו, יביא למינוי חוקרים בתוכניות אשר לאור מהותן ומיעוט ההתנגדויות שהוגשו לגביהן אין כל צורך במינוי חוקר, תוך סרבול והארכת ההליך התכנוני, בניגוד גמור לתכלית המוצגת בהצעת החוק.

יצחק כהן: יובהר בהקשר זה כי החוקר הוא גורם ממליץ בלבד, וממילא המלצותיו מועברות למוסד התכנון אשר מסמכותו להכריע בתוכנית.

יצחק כהן: לפיכך, אין מקום ליצירת הליך דו-שלבי במקום שבו הוא אינו דרוש.

יצחק כהן: אשר להסדר ניגוד העניינים אשר מוצע להכלילו בחוק, אנו סבורים כי סעיף 47, הקובע כי חבר, עובד ויועץ במוסד תכנון, שיש להם במישרין או בעקיפין כל חלק או טובת הנאה בכל עניין העומד לדיון במוסד התכנון, לא יטפל באותו עניין ולא יהיה נוכח בדיוני מוסד התכנון הדן בו – נותן מענה לסוגיה זו.

יצחק כהן: נוסף על כך, ובהסתמך על סעיף זה, במסגרת ההתקשרות עם חוקר אף נערך אתו הסדר ניגוד עניינים פרטני.

יצחק כהן: אני מבקש מחברי חברי הכנסת להסיר את הצעת החוק מסדר-היום.

יצחק כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת פרי – מוותר על זכות התגובה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – קיצור וייעול הליכי התנגדויות), של חבר הכנסת פרי.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – קיצור וייעול הליכי התנגדויות), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

מאיר כהן: 11 בעד, 45 נגד, נמנע אחד.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק ירדה מהפרק.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, הצבעתי בעד במקום נגד.

יחיאל חיליק בר: זה פשוט בטעות.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיליק בר – זה לא משנה, אבל לפרוטוקול – הצביע בטעות בעד, והוא נגד הצעת החוק.

מאיר כהן: זה יירשם בפרוטוקול.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/4260/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – הכרה בעובדים מקומיים ישראלים כעובדי מדינה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יואל חסון.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: תשיב סגנית השר ציפי חוטובלי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תרשו לי לספר לכם על סיוון; בגיל 25 סיימה סיוון תואר ראשון בכלכלה, בהצטיינות, באוניברסיטת תל אביב.

יואל חסון: היא גם הספיקה לעבוד שלוש שנים באחד הבנקים הגדולים כיועצת השקעות.

יואל חסון: היא עבדה קשה והשתכרה לא רע, אבל חיפשה לשנות קצת את הנוף וחלמה על לימודי תואר שני בארצות הברית.

יואל חסון: בארוחה משפחתית פגשה סיוון את בת דודתה וזו סיפרה לה שהיא עובדת באחד המשרדים הממשלתיים הישראליים בניו יורק, ושלמרבה ההפתעה הם מחפשים עובדים בנרות – "שלחי לי קורות חיים ואני אעביר, הם תמיד מחפשים עובדים", היא אמרה.

יואל חסון: "זוהי שליחות מטעם מדינת ישראל?", שאלה סיוון בהתעניינות, ובת דודתה אמרה: "לא, זה תקן עמ"י – עובד מקומי ישראלי.

יואל חסון: זה חוזה ממשלתי, אבל אנחנו לא עובדי מדינה".

יואל חסון: ובאמת, חודש אחרי קיבלה סיוון טלפון ממחלקת כוח אדם, ולאחר שני ראיונות טלפוניים, ריאיון סקייפ ותחקיר ביטחוני, התבשרה סיוון כי התקבלה לעבודה באחת מנציגויות ישראל בארצות הברית, בתחום חשבות השכר.

יואל חסון: חדורת מוטיבציה התפטרה סיוון מעבודתה, עזבה את דירתה, מכרה את מכוניתה והשאירה הכול מאחור.

יואל חסון: המעבר כמובן לא היה קל; הוסבר לה שאף שהיא חתומה על חוזה עבודה עם משרד ממשלתי, היא נדרשת לרכוש את כרטיס הטיסה מכספה, ולממן בעצמה את עלויות המעבר לניו יורק.

יואל חסון: הדבר היחיד שקיבלה לאחר חתימה על חוזה ההעסקה במשרדים בירושלים היה דף עם כתובת, תאריך ושעה להתייצבות, במרחק אלפי קילומטרים.

יואל חסון: כששואלים אותה, היא אומרת בלי להתבלבל: כשגייסו אותי לתפקיד מכרו לי חלום, הסבירו יפה כמה העבודה חשובה ויוקרתית, לייצג את מדינת ישראל ולעבוד בשבילה בעולם, אבל הייתה שאלה מעניינת, מספרת סיוון: בריאיון העבודה שאלו אותי, חבר הכנסת חזן, חברת הכנסת קורן, שאלה שאף פעם לא שאלו אחרים – שאלו אותה – או לא שאלו אותה במקומות עבודה אחרים – שאלו אותה אם יש לה גב כלכלי.

יואל חסון: סיוון לא הבינה למה שואלים שאלה כזאת – מה זאת אומרת אם יש לי גב כלכלי?

יואל חסון: למה שואלים אותי שאלה כזאת?

מאיר כהן: גם מורים מתחילים, שואלים אותם שאלה כזאת.

יואל חסון: אז אחרי שיחה עם אחד העובדים בשגרירות הבינה סיוון שאת החודש לא גומרים, ובשאלתה התכוונה בעצם לשאול אותה המאבחנת: כיצד תשרדי?

יואל חסון: וכך היה; בכל 1 בחודש, עם קבלת המשכורת, הייתה סיוון מתחילה לחשב: להוריד שכר דירה, להוריד חשבונות, להוריד חופשי חודשי, טלפון נייד, אוכל וכלכלה, וגם צריך לשלם את החוב בכרטיס האשראי, שתופח.

יואל חסון: העיקר, היא אומרת, שלא נצטרך טיפול שיניים, וגם אין ביטוח רפואי – הכול עובד אחרת, וחיים רק בזכות הכסף שאימא שולחת מעת לעת.

יואל חסון: ומה עשתה אותה סיוון בין לבין, כשהיא משרתת את המדינה ועובדת קשה מאוד בשגרירות?

יואל חסון: נאלצת כל שבועיים לעזוב את הבית כדי להשכיר את הדירה שלה לטובת הכנסה נוספת.

יואל חסון: היא צריכה גם לעשות בייביסיטר, וגם לנקות בניינים, וכל זה רק כי היא רצתה להגשים חלום ולעבוד למען מדינת ישראל בעולם.

יואל חסון: זה המצב; זה המצב של עובדי עמ"י, שהם עובדי חוץ, וזאת מחמאה של ממשלת ישראל, שבלי למצמץ שולחת צעירים מוצלחים, מקסימים, מוכשרים, לעבוד בעולם, בלי לתת להם את התנאים המינימליים הנדרשים כדי להתקיים בכבוד.

יואל חסון: זה סיפור של אוכלוסיית העובדים הגדולה ביותר בשירות המדינה בחו"ל, אבל גם השקופה ביותר במגזר הציבורי – 1,200 עובדים מקומיים שקופים, וזה גם סיפורו של שירות החוץ הישראלי ושלוחת המשרדים הממשלתיים.

יואל חסון: עמ"י הם – – –

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: סליחה?

דוד ביטן: הוא לא מסכים.

דוד ביטן: הוא לא פה בכלל.

יואל חסון: – – –

דוד ביטן: מי?

יואל חסון: – – –

דוד ביטן: אז מי לא מסכים?

מאיר כהן: אדוני, אתה אמור להציג.

דוד ביטן: – – – לא מסכימה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: – – – להסכים עם נדב.

יואל חסון: אנחנו עובדים בשביל העובדים המקומיים האלה, וראש הקואליציה עוזר, כדי לעזור לאותם חברים חשובים.

מאיר כהן: אני מכבד את זה.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק שלך בבקשה.

יואל חסון: אותם עובדים הם עובדים שקופים, עובדים שזכויותיהם הבסיסיות כעובדים נפגעות.

יואל חסון: הם – ולא בחשכה ולא בשקט – נקראים "עבדים מקומיים ישראלים", שיושבים על תקן העסקה ארכאי, שנוצר במדינה בשנות ה-60, בכלל, כדי לפתור בעיה נקודתית של אז, של עשרות עובדים שהיו בעיקר בני או בנות זוג של דיפלומטים, וזה צמח לממדים מפלצתיים.

יואל חסון: אני רוצה לספר לכם, חברי הכנסת, אני הייתי בקונסוליה בניו יורק.

יואל חסון: כשאתה יושב במשרדים שנותנים שירותים קונסולריים לישראלים, ובכלל, לאנשים, בניו יורק, אתה רואה מערך עצום של עשרות עובדי עמ"י, שעובדים במשכורות מינימום אמיתי – מינימום של ישראל, במושגים ישראליים – וחיים בניו יורק, והם עושים את כל העבודה, והם מחזיקים את כל השירותים הללו, ומקבלים שכר רעב.

יואל חסון: ואתם יודעים מה מדהים, חברת הכנסת גלאון?

יואל חסון: שהשירותים הקונסולריים האלה מכניסים למדינת ישראל עשרות מיליוני דולרים בשנה, הכנסה מאגרות.

יואל חסון: עשרות מיליוני דולרים אותם עבדים מכניסים לממשלת ישראל, שהולכים, אגב, לא למשרד החוץ – ישירות לקופת האוצר; עשרות מיליוני דולרים הם מייצרים כל שנה בשירותים האלה.

יואל חסון: השכר הזה עומד סביב 5,700 שקלים בלבד.

יואל חסון: העובדים האלה, כמו שאמרתי, עובדים בלילות, עובדים בעבודות מבזות – הכול כדי להתקיים.

יואל חסון: אתם יודעים, בוועדה שהייתה – וחבר הכנסת אלאלוף קיים שני דיונים חשובים בנושא של זכויות עובדי עמ"י – אמרו אנשי מקצוע שהיה להם ניסיון לגייס עובדים מקצועיים לפרויקט המרכבה בחו"ל.

יואל חסון: הגיעו אנשים – נדרש שם, אגב, ניסיון במדעי המחשב – תארים מאוד מתקדמים – כשהם שמעו מה המשכורת, האנשים הטובים לא באו.

יואל חסון: לא היה אפשר לגייס באמת אנשים טובים, ואנחנו לא יכולים להיות אדישים למצב הזה.

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: אני, קודם כול, שמח שיושב-ראש הקואליציה וסגנית השר עושים מאמצים לעזור לעובדי עמ"י ורוצים שהדבר הזה יקרה.

יואל חסון: לכן – יש דרך אחת לבטל את העיוות ההיסטורי הזה: ביטול ההחרגה ההיסטורית והארכאית בחוק שירות המדינה, והפיכת עמ"י לעובדי מדינה מן המניין.

יואל חסון: המאבק הזה היום מגיע לשיאו.

יואל חסון: יש משא ומתן מתקדם בין נציגות עובדי עמ"י לבין ההסתדרות והמדינה.

יואל חסון: המשא ומתן הזה הוא בשלבים מתקדמים, אבל הוא עדיין לא הוכרע.

יואל חסון: אנחנו צריכים לשמוע, סגנית השר, שאת תגידי פה בצורה ברורה שהממשלה תביא הצעת מחליטים כדי לסדר את מעמדם של עובדי עמ"י, ולתקן את העיוות שקיים היום.

יואל חסון: אם סגנית השר אכן תאמר את הדברים בצורה ברורה, אני אהיה מוכן, חבר הכנסת חזן, לדחות את ההצבעה בשבועיים.

יואל חסון: רק בשבועיים.

נורית קורן: תיתן יותר זמן.

יואל חסון: אי-אפשר יותר.

יואל חסון: יוצאים לפגרה.

יואל חסון: לתת לעניין הזה שבועיים, כדי לתת לממשלה את הזמן.

יואל חסון: מדובר בהצעת מחליטים קיימת, מנוסחת.

יואל חסון: כולם יודעים.

יואל חסון: המשא ומתן גם מתקדם.

יואל חסון: חברי הכנסת, אלו מיטב הבחורות והבחורים שלנו, אנשים שעושים את העבודה הקשה-באמת בשירות החוץ, יחד עם השליחים הדיפלומטיים.

יואל חסון: כמה מכם נוסעים בעולם ומקבלים ליווי של הדיפלומטים בכל המטלות הבין-לאומיות – רבים מהמלווים אתכם הם עובדי עמ"י, ואתם אפילו לא יודעים את זה.

יואל חסון: עושים ומכינים את הנסיעות ואת הדברים האלה, ועושים עבודה מדהימה.

יואל חסון: לכן, אחרי שאני אשמע את תשובת סגנית השר, אם התשובה תהיה כפי שסיכמנו, אני אהיה מוכן לדחות את ההצבעה בשבועיים.

מאיר כהן: תודה רבה.

יואל חסון: משפט אחרון.

יואל חסון: אם, אדוני היושב-ראש, אני אראה שהממשלה ממשיכה לגרור רגליים ולא מתקדמת במשא ומתן – –

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יואל חסון: – – ולא תעלה את הצעת המחליטים בממשלה, אני אביא את זה לכאן, למליאה, ונסתכל בעיניים של העובדים הנהדרים האלה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יואל חסון: – – ונראה להם שאנחנו תומכים בהם ודואגים להם, ואין יותר עבדות בשירות המדינה הישראלי.

יואל חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: סגנית השר, בבקשה, תשובת הממשלה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סוגיית העובדים המקומיים הישראלים היא סוגיה שאינה שנויה במחלוקת בין האופוזיציה לממשלה.

ציפי חוטובלי: אני חייבת לומר לכם שלא רק שהנושא הזה יקר ללבנו, במשרד החוץ, ונעשו לאורך השנים הרבה מאוד מאבקים כדי להסדיר את המעמד, אלא שבניגוד למה שתיארת, שמדובר בעובדים צעירים שנקלטים במערכת – לא, חבר הכנסת חסון, מדובר, בחלק מהמקרים, באנשים שהם בני זוג של השליחים ושל השגרירים שלנו; אשת מנכ"ל משרד החוץ הייתה במשך שנים עובדת מקומית ישראלית, עמ"י.

ציפי חוטובלי: כלומר – אני בכוונה מציגה את חומרת העניין; באמת מדובר בעובדים שחייבים הסדרה.

ציפי חוטובלי: אין לנו מחלוקת על זה.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה לתת נתונים, כדי להכיר את הבעיה ואת ההשתלשלות ההיסטורית שלה, וגם לציין את העובדה שעובדים מקומיים ישראלים עובדים בהרבה מאוד משרדי ממשלה בנציגויות שלהם בחו"ל, ולא מדובר רק בסוגיה שנוגעת במשרד החוץ הישראלי.

ציפי חוטובלי: הנציגויות השונות של משרדי הממשלה בחו"ל מעסיקות 1,500 עובדים.

ציפי חוטובלי: העובדים האלה, שזכו לשם המקוצר עמ"י, העובדים הישראלים המקומיים, מועסקים במסגרת של העסקה זמנית בתפקידי עזר שונים שתומכים ומסייעים לעבודת שליחי המדינה בנציגויות.

ציפי חוטובלי: אנשי עמ"י מועסקים על ידי המשרדים השונים, ובכללם משרד החוץ, משרד הביטחון, משרד ראש הממשלה, משרד הכלכלה, משרד התיירות ומשרד האוצר.

ציפי חוטובלי: משרד החוץ מעריך מאוד את עבודתם של אנשי עמ"י בנציגויות השונות בחו"ל.

ציפי חוטובלי: הוא רואה בהם כוח עזר חשוב בעבודת הנציגויות, רואה בהם כוח סיוע שתומך בעבודת הדיפלומטיה הישראלית בכל רחבי העולם.

ציפי חוטובלי: בשנת 1959 – ותסלחו לי שאני חוזרת להיסטוריה, כי זה שורש הבעיה – הוחלט כי חוק שירות המדינה (מינויים) לא יחול על עמ"י בנציגויות ישראל בחו"ל.

ציפי חוטובלי: משמעות ההחלטה הייתה כי הוראות התקשי"ר – תקנות שירות המדינה – אינן חלות על תנאי העסקתם של אותם עובדים.

ציפי חוטובלי: בהתאם נקבעו תנאי העסקתם באמצעות הוועדה הבין-משרדית לשכר ולתנאי שירות בחו"ל.

ציפי חוטובלי: בראשות הוועדה עמד הממונה על השכר מטעם משרד האוצר, ומשרד החוץ ויתר משרדי הממשלה היו חברים באותה ועדה.

ציפי חוטובלי: במשך השנים הכירו בתי-הדין לעבודה בישראל בעמ"י כבעלי מעמד מיוחד שעליו חל הדין הישראלי, והוא נמצא בתווך בין עובד מדינה, שהוא עובד מן המניין, לבין עובד מקומי, שהוא עובד מדינת ישראל המועסק בחו"ל.

ציפי חוטובלי: בעקבות קריאות חוזרות ונשנות שלנו, של משרד החוץ, במשך שנים, לגורמי הממשלה המוסמכים בתחום, קראנו לשפר את מעמדם ואת תנאי העסקתם של העמ"י, מתוך ההכרה בחשיבות העבודה.

ציפי חוטובלי: משנת 2016 – כלומר מלפני שנה – התקיימה עבודת מטה אינטנסיבית של ועדה בראשות נציב שירות המדינה והממונה על השכר והסכמי העבודה באוצר בשיתוף כלל המשרדים הרלוונטיים, שתכליתה להביא לשינוי משמעותי של מעמד עמ"י ולשיפור תנאי ההעסקה, לרבות עיגון מעמדם במסגרות הנורמטיביות המתאימות.

ציפי חוטובלי: לצד זאת מנהלת ההסתדרות – ניסנקורן, בשם עובדי עמ"י וציבור עמ"י – משא ומתן על שכרם עם גורמי האוצר המוסמכים.

ציפי חוטובלי: מסקנות הוועדה הן כי לאור השינויים שחלו יש להכיר בעמ"י כעובדי מדינה ולהחיל על העסקתם את חוק שירות המדינה (מינויים וחוקים נוספים).

ציפי חוטובלי: לצד זאת ימשיכו לחול הוראות הוועדה לשכר ולתנאי שירות בחו"ל בראשות משרד האוצר.

ציפי חוטובלי: עקב כך גובשה הצעת מחליטים בממשלה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת חסון, אני אגיד את זה ככה – אני יודעת שהנושא יקר ללבך.

ציפי חוטובלי: אני אגיד את זה ככה, אני לא חושבת שיש כאן רצון לפגוע בממשלה, אלא רצון אמיתי לסייע לעובדים, ומאחר שאנחנו מגיעים מאותו צד – וגם דיברנו על זה אתמול – אני רוצה לומר לך שהחלטת הממשלה שמשמעותה כי חוק שירות המדינה יחול על עובדי עמ"י היא החלטה שנמצאת כרגע לא בהכנה, אלא היא מוכנה, והיא תלויה למעשה במשא ומתן שמתנהל כרגע עם האוצר.

ציפי חוטובלי: הוועדה הבין-משרדית גם גיבשה נוהל מפורט, בן 20 עמודים, הקובע היבטים שונים של המעמד ותנאי ההעסקה של העובדים, ובהם: משך ההעסקה, המעמד, דרכים לאיוש משרות עובד איתן, הליכי גיוס ומיון, היבטי תקינה, אופן העסקה בחוזה אישי מיוחד, אופן ההכשרה, קביעת דרגה, קידום בדרגה, שעות עבודה.

ציפי חוטובלי: בקיצור – הכול נמצא שם ומוכן.

ציפי חוטובלי: נוכח העובדה שטרם הושלמו במלואם ההיבטים התקציביים והכספיים – ולכן מתנהל המשא ומתן הנוגעים בהעסקת עמ"י, לרבות המשא ומתן בין ההסתדרות לבין האוצר – טרם הובאה הצעת המחליטים לאישור הממשלה על ידי הגורמים המוסמכים, אולם מסתמן כי הנושאים האלה קרובים לשלב הסיכומים.

ציפי חוטובלי: סגן השר איציק כהן, אני פונה אליך, כי באמת – איציק הוא סגן שר שממש נרתם לשירות משרד החוץ הישראלי – נתת רוח גבית חשובה לקידום המשא ומתן, אז אני ממש מבקשת ממך, תרתום את הכוח שלך כדי ללחוץ כאן שיגיעו להסדרים והבנות, כי באמת, הנושא הזה הוא חשוב.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת חסון, כאשר העלית את ההצעה בוועדת השרים, ביקשו ממך לדחות את המועד לדיון בגלל כל מה שנאמר כאן, כדי לאפשר לגורמי האוצר להסדיר את ההיבט של השכר, להשלים את עבודת המטה שתוארה.

ציפי חוטובלי: ביקשנו ממך לדחות בשלושה שבועות, אמרתי שאני מוכנה בשבועיים, כדי שבשבועיים האלה, אני מקווה, המשא ומתן יתקדם, ואני אומרת כאן, על הדוכן, אנחנו לא מתנגדים לתוכן, אנחנו מתנגדים לדרך.

ציפי חוטובלי: כלומר זה צריך להיות בהחלטת ממשלה, זה לא צריך להיות מובא בהצעת חוק פרטית, ואנחנו עושים את זה באמת כדי לקדם את זה בהקדם האפשרי.

ציפי חוטובלי: חשוב לנו מאוד שהדבר הזה יקודם, כי משרד החוץ באמת עושה כל שלאל ידו כדי לסייע ולקדם את ההיבטים שנוגעים בהעסקת העמ"י בנציגויות ישראל בחו"ל.

ציפי חוטובלי: אני אגיד שוב, מתוך ההכרה בחשיבות האדירה והעצומה שיש לעובדים האלה, אנחנו באמת נעשה הכול כדי שהמשא ומתן הזה יגיע למיצוי, כי באמת צריך לאפשר לעובדי משרד החוץ לעבוד.

ציפי חוטובלי: אני מדברת גם על המשא ומתן סביב סוגיית שכר השליחים וגם בסוגיית העמ"י, ולכן יושב-ראש הקואליציה, בהסכמה עם חבר הכנסת חסון, אנחנו דוחים את ההצבעה לשבועיים ומקווים שהאוצר יפעל במהירות כדי להגיע להבנות, ואני מאוד מקווה שלא יהיה צורך שתעלה את הדברים שוב, והדבר הזה יוסדר.

ציפי חוטובלי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה לגברתי.

מאיר כהן: אם כן, ההחלטה היא שההצבעה נדחית לעוד שבועיים – בהסכמה של אדוני?

מאיר כהן: לעוד שבועיים.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: סגן המזכירה, הודעה.

מאיר כהן: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017.

נאזם בדר: הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים; הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 129 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/654/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון – התרת נישואין אזרחיים), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מגישה עכשיו היא של חברות הכנסת מרב מיכאלי, מיכל רוזין, תמר זנדברג ושלי.

זהבה גלאון: ההצעה הזאת נכתבה על ידי ארגון "מבוי סתום", במטרה לתקן איזשהו אבסורד – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט מכולם.

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: בבקשה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

זהבה גלאון: – – במטרה לתקן איזשהו אבסורד שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: היום עשרות אלפי זוגות במדינת ישראל, אולי יותר – יש מי שטוען מאות אלפים של זוגות במדינת ישראל – לא רוצים להתחתן באמצעות הרבנות, לא רוצים את המונופול של הרבנות על הנישואים.

זהבה גלאון: נוסעים לחו"ל, לקפריסין, למדינות אחרות, היום גם לפראג, ונישאים בנישואים אזרחיים.

זהבה גלאון: וכשמתחתנים, כל הרומנטיקה עובדת, וחושבים שהחיים נהדרים, וחוזרים לארץ, ונרשמים כנשואים, אבל לפעמים החיים הם מורכבים, וזוגות שמצאו את עצמם נישאים – – – אני לא שומעת את עצמי.

מאיר כהן: אני חוזר שוב: אני מבקש מכולם שקט.

מאיר כהן: פעם אחרונה שאני מתרה בכל מיני אנשים.

מאיר כהן: לא יכול להיות שחברת כנסת עומדת כאן ולא שומעת את עצמה.

מאיר כהן: אז אם צריך לסלק אנשים, נעשה את זה, אבל תפסיקו.

מאיר כהן: אי-אפשר כך, חברי הכנסת יושבים, ושאר היועצים מסביב מרעישים עולמות.

מאיר כהן: תפסיקו עם זה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הרבה מאוד זוגות נוסעים לחו"ל להינשא בנישואים אזרחיים, וכשהחיים מתפרקים – וזה קורה, כי החיים הם מורכבים – הם מבקשים להתיר את הנישואים שלהם.

זהבה גלאון: עכשיו, הם ידעו כשהם הגיעו לארץ, הם נישאו בנישואים אזרחיים – אלה נישואים שהוכרו לצורכי משכנתה, רישום וכו' – הם רוצים להתגרש בערכאה אזרחית, והם מוצאים את עצמם ניצבים בפני מונופול של הרבנות.

זהבה גלאון: אין שם קידושין, אלה נישואים שלא מוכרים על ידי ההלכה, והמונופול של הרבנות מחייב אותם להתגרש, אף על פי שהם נישאו בנישואים אזרחיים, בדרך של גירושים ברבנות.

זהבה גלאון: עכשיו, זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת, אבל מה שעוד יותר בלתי מתקבל על הדעת – שזוגות מספרים שהם מגיעים בפני הרבנות, והרבנות אומרת להם את הדבר הבא: אתם רוצים להתגרש?

זהבה גלאון: לא נישאתם על פי ההלכה, תינשאו עכשיו, אנחנו מסדרים לכם איזה הליך נישואין כזה על פי ההלכה, כדי שנוכל לגרש אתכם.

זהבה גלאון: זה דבר שהוא לא נורמלי, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: שני שלישים מהציבור בישראל תומכים בנישואים אזרחיים, אז אנחנו מבינים שאין במדינת ישראל נישואים וגירושים אזרחיים, אנחנו יודעים שיש קואליציות עם החרדים והדתיים, ועדיין מתחתנים ונישאים על פי הדין הדתי – 1953, שהוכנס לתוך החוק הישראלי, על פי חוק שבעצם מקדש את ההלכה שאישה היא קניין, היא רכוש הגבר, חוק שוביניסטי, גזעני, הייתי אומרת.

זהבה גלאון: אבל זוגות שלא רוצים להינשא בדרך הזאת, אז כשהם באים להתגרש הם מוצאים את עצמם בפני סיטואציה שהם צריכים להתגרש בנישואים דתיים?

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם, אני פניתי למשרד הדתות ושאלתי שאילתה – רציתי לדעת כמה אנשים נישאו בנישואים אזרחיים וכמה ביקשו להתגרש וחייבו אותם להתגרש ברבנות.

זהבה גלאון: לקח למשרד הדתות תשעה חודשים, ובסוף הם ענו לי על השאילתה וכתבו: אין לנו נתונים.

זהבה גלאון: זה נראה לכם סביר?

זהבה גלאון: הרבנות הזאת מדקדקת, יש לה פרטים על כל אחד, מי התגרש, מי התחתן.

זהבה גלאון: רק לפני שבוע ראיתי שני עמודים בידיעות אחרונות ובעיתונים אחרים, פרטים על מספר המתגרשים במדינת ישראל על פי חלוקה יישובית.

זהבה גלאון: יש להם נתונים, הם לא רוצים לתת את הנתונים האלה, הם רוצים לחייב זוגות ישראלים שמצביעים ברגליים, ולא מתחתנים באמצעותם – הם רוצים לחייב אותם – אפילו שאין כאן קידושים, מדובר בהתרת נישואים.

זהבה גלאון: ולכן הצעת החוק שלנו אומרת שבני זוג שנישאו בערכאה אזרחית יוכלו להתגרש בערכאה אזרחית, דהיינו באמצעות בית-המשפט לענייני משפחה.

זהבה גלאון: אנחנו הרי יודעים מה הולך ברבנות: זה מריבות על כסף, ועל רכוש, ועל מזונות, ואז סוחטים נשים ואומרים להן: אתן רוצות לקבל את הגט המיוחל?

זהבה גלאון: אז תוותרנה, ותוותרנה – למה הם צריכים להגיע לבית-הדין הרבני אם הם נישאו בנישואים אזרחיים?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בשנת 2006 היה בג"ץ שנקרא בג"ץ בני נוח, ובעצם הייתי אומר שבג"ץ זרק את הכפפה למחוקק ואמר: זה בלתי מתקבל על הדעת, הרי ההלכה לא מכירה בנישואים האלה, אין קידושים, אז איך עושים גטין?

זהבה גלאון: איך עושים גט במצב שההלכה אומרת שאין נישואים?

זהבה גלאון: שהרבנות מחייבת את בני הזוג האלה להתחתן כדי שיוכלו לגרש אותם?

זהבה גלאון: תשמעו, אנחנו השתגענו, אנחנו השתגענו, שאנחנו נותנים כוח כזה למונופול הממסדי הרבני, שאין חלופות לנישואים במדינת ישראל.

זהבה גלאון: במקום שיכירו בנישואים אזרחיים, רפורמיים וקונסרבטיביים, ודיברנו קודם על הרפורמים, אז אנחנו מחייבים זוגות שבחרו שלא להינשא מה שנקרא על פי ההלכה, כדת וכדין – אנחנו מחייבים אותם להתגרש ברבנות?

זהבה גלאון: נראה לכם סביר?

זהבה גלאון: הם נסעו לחו"ל – לא רק שהמדינה לא מממנת את הנישואים האזרחיים בחו"ל, המדינה מחייבת אותם להתגרש בדרך הזאת?

זהבה גלאון: זה נשמע לי אבסורד, בלתי מתקבל על הדעת, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: "מבוי סתום" זה ארגון שעוסק בסוגיות האלה, והוא ניסח עבורנו את הצעת החוק הזאת, שמבקשת להתיר נישואים באמצעות בית-המשפט לענייני משפחה.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת, תנו כבוד למצפון של אנשים, אנשים שצו מצפונם הביא אותם לקיים טקס נישואים שלא באמצעות הרבנות – תאפשרו להם – תכבדו אותם – גם להתגרש שלא באמצעות הרבנות.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה השר אלי כהן.

מאיר כהן: השר אלי כהן – לי נאמר שאדוני משיב בשם שרת המשפטים.

ציפי חוטובלי: – – –

מאיר כהן: בבקשה, סגנית השר, האם את – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: בבקשה, עלי נא ותשיבי.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: אתה היית רשום אצלנו כמשיב.

מאיר כהן: בבקשה.

ציפי חוטובלי: טוב, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת גלאון, בהצעת החוק בעניין התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת גלאון ואחרים, מוצע לקבוע כי בני זוג שנישאו בנישואין אזרחיים בחו"ל יוכלו להתיר את נישואיהם בבית-משפט לענייני משפחה ולא בבית-דין רבני.

ציפי חוטובלי: כידוע, חברת הכנסת גלאון, חברי הקואליציה מחויבים להסכמים קואליציוניים, ובהם נקבע כי בנושאי דת ומדינה נדרשת הסכמת כלל סיעות הקואליציה.

ציפי חוטובלי: בנושא הנדון, שהוא נושא מהותי, נושא ליבה בדת ומדינה, אין הסכמה מצד כל המפלגות, ובהתאם לכך ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לדחות את הדיון בנושא.

ציפי חוטובלי: המציעה החליטה בכל זאת להעלות את ההצעה להצבעה, ועל כן עמדת הממשלה היא להתנגד להצעת החוק.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולפנות לחברת הכנסת גלאון בסוגיה, אני חושבת, מאוד מרכזית, שעלתה בשבוע האחרון, שהיא לא נוגעת בהצעת החוק שלך, אבל היא כן מרחפת על פני החברה האזרחית בישראל – סוגיית ההדתה, מילה חדשה שנכנסה לחיינו.

ציפי חוטובלי: שמעתי אותךְ, ואני מקווה שאני מצטטת אותך נכון – שצריך להביא עמותות שיתחילו לחנך את הילדים הישראלים לפלורליזם, כדי שלא תאבדו קולות ומצביעים לבחירות הבאות.

ציפי חוטובלי: תראי, אני חייבת להגיד לך שאין לי שום בעיה – אנחנו מדינה יהודית ודמוקרטית, תביאי את מי שאת רוצה.

ציפי חוטובלי: אבל לחשוב שזאת הסיבה שאתם מאבדים את אמון הבוחר הישראלי – אני באמת חושבת שזאת פשוט החמצה ואי-הבנה של מה שקורה כאן.

ציפי חוטובלי: מה שקורה כאן – יש כאן מאבק אמיתי על הזהות של המדינה שלנו; במשך שנים מפא"י ההיסטורית חשבה שתנ"ך, תלמוד, משניות זה חלק ממה שכל תלמיד ישראלי אמור להכיר.

ציפי חוטובלי: פתאום זה הפך להדתה.

ציפי חוטובלי: אני לא מבינה איך זה קרה.

אילן גילאון: – – – זה האבא של ההדתה.

ציפי חוטובלי: ברור לנו היום שכשאתם בעצם לא מקבלים את בחירת הציבור הישראלי, שהוא רובו מסורתי, שרובו מבין שהדת היהודית היא אורתודוקסית, שמבין שיש כאן באמת מאבק על הזהות של המדינה שלנו, אתם מחמיצים את הכול.

ציפי חוטובלי: את באמת חושבת שזה מה שיסייע לכם לרכוש את אמון הבוחר?

אילן גילאון: – – – יהדות – – –

ציפי חוטובלי: אני רק אגיד דבר אחד, ובעיני זה הדבר.

מיקי רוזנטל: סליחה, הציוץ החצוף שלך מאתמול, וההתנשאות שלך עכשיו הם אותו דבר.

מיקי רוזנטל: את חיה באספמיה.

יצחק כהן: למה לא? למה לא?

ציפי חוטובלי: הדתה זה מושג שכל-כולו פחד – פחד מרצון הבוחר הישראלי.

קריאה: למה לא – – –

ציפי חוטובלי: אנחנו צריכים כולנו לשמוח שהתלמידים שלנו לא יהיו בורים, שיהיה להם ידע בסיסי בעולם הערכים היהודי.

ציפי חוטובלי: לקרוא לזה הדתה?

ציפי חוטובלי: למה, מישהו מחייב מישהו לקיים תורה ומצוות?

ציפי חוטובלי: איזה התבטאויות נשמעו כאן בימים האחרונים.

אילן גילאון: זה לא הדתה, זה מיסיונריות.

ציפי חוטובלי: זה לא מיסיונריות, חבר הנכנסת גילאון.

ציפי חוטובלי: אתה תומך בבורות?

ציפי חוטובלי: אתה תומך בזה שתלמידי ישראל לא יכירו את מה שכל קיבוצניק בישראל הכיר?

ציפי חוטובלי: תנ"ך, פרקי אבות – –

קריאות: – – –

ציפי חוטובלי: – – ספרים שהם ספרי יסוד שהעם היהודי נתן לכל העולם כולו?

קריאות: – – –

ציפי חוטובלי: אתה תומך בבורות הזאת?

ציפי חוטובלי: אני לא מבינה את זה, אני לא מבינה את זה.

אילן גילאון: בורות?

אילן גילאון: זאת בורות?

אילן גילאון: למה, מי שהולך – – –

קסניה סבטלובה: – – –

ציפי חוטובלי: הדבר הזה, בעיני, צריך לעורר חשבון נפש.

קריאות: – – –

אילן גילאון: – – – חוצפנית.

ציפי חוטובלי: אתם צריכים להבין שיש כאן

ציפי חוטובלי: רוב במדינת ישראל שנאמן לזהות שלו – –

אילן גילאון: מי אתם?

אילן גילאון: מי אתם בכלל?

ציפי חוטובלי: – – שרוצה שהזהות שלו תילמד בבתי-הספר, שלא תומך בְּבורות.

אילן גילאון: בורות?

אילן גילאון: אתם – – –

מיקי רוזנטל: את מתכוונת בהתנחלות.

ציפי חוטובלי: ולכן, בעיני הדיבור הזה הוא דיבור שלא תורם כלום – –

קסניה סבטלובה: – – – נלמד בבתי-ספר חרדיים.

קסניה סבטלובה: שם אנחנו בטוח – – –

ציפי חוטובלי: – – לא לידע ולא ליצירת תלמידים שבאמת מבינים מה זה מדינה שהיא גם יהודית וגם דמוקרטית.

ציפי חוטובלי: תהיו נאמנים לעולם הערכים שלכם.

אילן גילאון: גברתי, את רואה את הספר הזה?

אילן גילאון: הפרשנות כאן היא הרבה יותר טובה ממה שאתם נותנים לו.

ציפי חוטובלי: מצוין, אז תבוא ותפרט, אין לי בעיה, אבל אתה מגיע היום למצב שאנשים לא יודעים מה כתוב שם, בספר הזה.

ציפי חוטובלי: אתה יודע את זה?

אילן גילאון: אני יודע יותר טוב משר החינוך מה כתוב בו.

ציפי חוטובלי: אתה יודע שתלמידים לא יודעים מה כתוב שם?

אילן גילאון: תלמידים יודעים – – –

ציפי חוטובלי: טוב, יושב-ראש הקואליציה, אפשר להצביע?

זהבה גלאון: לא, גברתי, אני עונה לך.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור.

קריאה: – – –

ציפי חוטובלי: אני יכולה לדבר על זה עוד ועוד.

דוד ביטן: תמשיכי, כל הזמן את רוצה לדבר, אז הנה, יש לך – – –

ציפי חוטובלי: אני עוד יכולה לדבר כמה שאתה רוצה.

משה גפני: מה הפירוש של המילה "הדתה"?

ציפי חוטובלי: אה, אני שאלתי אתמול את אבשלום קור – – –

זהבה גלאון: – – –

ציפי חוטובלי: אני שאלתי אתמול את אבשלום קור, הוא אמר שזאת מילה מאה אחוז לגיטימית, אבל הוא אמר רק דבר אחד, הוא אמר: אני למדתי בבתי-ספר חילוניים בתל אביב, ולימדו אותנו בעל פה משניות, תלמוד, תנ"ך.

ציפי חוטובלי: הוא אמר: פעם זה היה דבר נורמלי, לא קראו לזה הדתה.

ציפי חוטובלי: אז אני אומרת את זה גם לכל מי שנמצא כאן:

ציפי חוטובלי: לא חסר פלורליזם, חסר באמת ידע, זה מה שחסר.

ציפי חוטובלי: ובבקשה תהיו חלק ממי שרוצה שתלמידי ישראל יגדלו עם ידע.

קסניה סבטלובה: אז תקדמי את לימודי הליבה בבתי-ספר חרדיים.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך שזאת הייתה הצעת החוק בין הראשונות שאני הגשתי בכנסת השמונה-עשרה – –

קריאה: – – –

ציפי חוטובלי: – – אני חלק מהממשלה היום, אני לא יכולה להגיש הצעות חוק פרטיות, אבל ודאי שאני תומכת ברעיון של לימודי ליבה.

קסניה סבטלובה: סומכים עלייך שמפאת הבורות – – –

ציפי חוטובלי: אבל הליבה שלי היא לא רק אנגלית ומתמטיקה, היא גם תנ"ך ומורשת ישראל.

ציפי חוטובלי: צריך שזה יהיה סימטרי, שנוכל להבין שכדי שתלמיד יצא לעולם הוא לא צריך לדעת רק – –

זהבה גלאון: אתם מלמדים – – –

ציפי חוטובלי: – – מה הכלים שלו בעולם המתמטיקה והאנגלית, הוא צריך לדעת גם מה הזהות שלו.

ציפי חוטובלי: הוא צריך להכיר את ההיסטוריה שלו, הוא צריך לדעת למה אנחנו כאן, במזרח התיכון – –

אילן גילאון: אתם עובדי בעל ועשתורת, זה מה שאתם – – –

ציפי חוטובלי: – – ואני באמת חושבת שהשיח הזה הוא רק ניסיון לברוח מהאמת הישראלית, שכן מחפשת זהות, שכן רוצה ללמוד, שכן רוצה להעמיק – –

אילן גילאון: מלמדים ילדים בכיתה ג' – – –

ציפי חוטובלי: – – ואתם פשוט מתכחשים לזרמים האלה, שמנסים באופן שיטתי – אני באמת חושבת שבאופן שיטתי, בשנים האחרונות, אנחנו רואים יותר ויותר אנשים שרוצים ללמוד, אז תנו להם ללמוד.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

אילן גילאון: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת רשאית – שלוש דקות, היות שהממשלה מתנגדת.

מאיר כהן: עליזה, נא לשמור, ככה, על השקט הזה, את רואה?

מאיר כהן: יש זמן לכול, גם לוויכוח ענייני.

יעקב מרגי: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, מה הפלא שהקואליציה הזאת מתנגדת להצעת חוק להתרת נישואין בבתי-משפט לענייני משפחה, כשאנחנו שומעים עכשיו את המשנה של סגנית השר חוטובולי, שמסבירה לנו על התנ"ך.

זהבה גלאון: את הסברת לנו על התנ"ך?

ציפי חוטובלי: לא, על הבורות של – – –

זהבה גלאון: מה את חושבת, שיש לך מונופול על מורשת ישראל ועל ערכי התרבות?

זהבה גלאון: מה שאת מסבירה לנו זה אמונות טפלות, זה מה שאתם מכניסים לילדים בבתי-הספר.

זהבה גלאון: תגידי לי איפה שמעת – – –

אורן אסף חזן: את למדת פעם את התנ"ך בכלל?

אורן אסף חזן: את יודעת בכלל מה זה תנ"ך?

זהבה גלאון: תגידי לי איפה שמעת אותי מדברת על זה.

מאיר כהן: אורן חזן, בבקשה.

מאיר כהן: אורן חזן, אפשר להעיר, לא לצעוק.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – –

אורן אסף חזן: היא שכחה מה זה להיות יהודי – – –

זהבה גלאון: – – כשבבתי-הספר אומרים לתלמידים שחמץ – – –

אורן אסף חזן: אתכם שכחתם כבר מזמן.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, זהו.

אורן אסף חזן: תשמע, יש גבול.

מאיר כהן: יש גבול גם לך.

מאיר כהן: תפסיק.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: למה היא כועסת, אבל?

אורן אסף חזן: היא – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן – חבר הכנסת חזן, בבקשה.

זה החְלָנָה.

מאיר כהן: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לתת כאן מקבץ דוגמאות שעלו מפי תלמידים בוועדת החינוך של הכנסת, שהשבוע ניהל אותה חבר הכנסת מרגי – תלמידים שהגיעו ממקומות שונים ברחבי הארץ סיפרו – ילדים בני 13, 15 ו-16 – מה מלמדים אותם, מה זו הזהות היהודית – –

אורן אסף חזן: שומו שמים – –

זהבה גלאון: שתוק.

אורן אסף חזן: – – מלמדים אותם קצת תורה, שומו שמים.

זהבה גלאון: – – מה הזהות היהודית שמלמדים אותם – עוד פעם אני אגיד לך – – –

אורן אסף חזן: איי, איי, איי.

זהבה גלאון: – – חמץ בפה זה שורף, אמרו להם.

זהבה גלאון: חמץ בפה זה שורף.

אורן אסף חזן: די כבר עם העצות, בושה שמתבטאים ככה.

זהבה גלאון: אדוני.

מיכל רוזין: זהבה – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקש ממך.

מאיר כהן: אתה בקריאה ראשונה.

מרדכי יוגב: – – –

מאיר כהן: גם אתה – סליחה.

מרדכי יוגב: אני לא צעקתי – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יוגב.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: בכיתה ז' אמרו להם שלקרוא ספר תפילה זה טוב – –

מאיר כהן: חבר הכנסת רוזנטל, אתה מפריע לחבר הכנסת גפני.

מאיר כהן: לא יהיה לו אחרי – הוא יצטרך להגיב על זה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: – – כי זה יביא לזיווג נכון.

זהבה גלאון: בכיתה ז'.

זהבה גלאון: ואם תעשו הפרשת חלה יהיה לכם זיווג מצוין.

אורן אסף חזן: מה רע?

זהבה גלאון: ומכנסיים קצרים מדי – אתם לא יכולים ללכת עם מכנסיים קצרים מדי.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אנטישמים מתבטאים כך.

אורן אסף חזן: תתביישי לך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, בגן ילדים – – –

אורן אסף חזן: הסתה נגד הדת מעל דוכן הכנסת?

מיכל רוזין: – – – זה לא יעזור לכם – – –

אילן גילאון: – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, תמשיכי.

אורן אסף חזן: זהבה, ביום – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, אתה בקריאה שנייה לסדר.

מאיר כהן: בקריאה הבאה אתה תוצא החוצה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כולם – – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: אני בגוב האריות.

מאיר כהן: את לא בגוב האריות, אבל תחזרי למקומך, זה יהיה נהדר.

מאיר כהן: מיכל, אני – – –

מאיר כהן: את מפריעה לחברת הכנסת גלאון.

מאיר כהן: בבקשה.

זהבה גלאון: חברת הכנסת רוזין, אני אוכלת אותם בלי מלח גם ככה.

זהבה גלאון: תודה.

אורן אסף חזן: מה זה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, בגן ילדים באו בנות שירות לאומי מטעם מינהלת הזהות היהודית ואמרו לילדות ללבוש חצאיות, כי לא הולכים עם מכנסיים.

זהבה גלאון: את זה סיפרו.

זהבה גלאון: וילדים שלא רצו ללכת לקברי צדיקים בבית-ספר בחיפה, אמרו להם שיורידו להם בציון, אמרו להורים שלהם.

זהבה גלאון: אנחנו בעד פרקי אבות, ואנחנו בעד מורשת ישראל, ואין לכם מונופול על היהדות – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

זהבה גלאון: – – אין לכם סמכות לקבוע שהיהדות היא יהדות מעוותת ואמונות טפלות.

זהבה גלאון: זה מה שהבאת פה היום.

מאיר כהן: חברת הכנסת גלאון, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

ציפי חוטובלי: אמונות טפלות זה – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: והנה, היה דיון ענייני.

מאיר כהן: בבקשה, הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון – התרת נישואים אזרחיים), מי בעד?

מאיר כהן: ומי נגד?

מאיר כהן: בבקשה, חברי.

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 35 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון – התרת נישואים אזרחיים), התשע"ו–2015, לא נתקבלה.

מאיר כהן: 25 בעד, 35 נגד.

מאיר כהן: הצעת החוק הוסרה מסדר-היום.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/3966/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – תנאי סף להשתתפות במכרז), של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מאיר כהן: גברתי, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אבל מראש אני מבקשת שתרגיע את הנוכחים במליאה, משום ששכחתי את המשקפיים בבית.

איילת נחמיאס ורבין: זה אומר שאני לא שומעת.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת מסגן מזכירת הכנסת להפסיק לצחוק על מגבלות טבעיות של חברי כנסת.

מאיר כהן: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני עוד לא יודעת, נראה מה סגן השר המהולל שלנו יצחק כהן יציע.

איילת נחמיאס ורבין: אני מעלה כאן את הצעת החוק הזאת בפעם השנייה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהיא הצעת חוק חשובה לכל מי שרוצה לעקור את תרבות השוחד בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: והסיפור – מעשה שהיה, כך היה.

איילת נחמיאס ורבין: ממש אפשר לספר אותו כמו סיפור מעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: לפני כבר די הרבה שנים, לפתע פתאום, ברח לו שופט בכיר במדינת ישראל – אומנם כבר שופט בדימוס באותה עת – שהיה דירקטור בחברת החשמל.

איילת נחמיאס ורבין: הוא פשוט נמלט מהארץ למדינה עלומה, פרו.

איילת נחמיאס ורבין: לאט-לאט, עקב ההימלטות שלו מהארץ, התחילו לגלות וככה לחשוף כל מיני סיפורים שהתרחשו בדירקטוריון בזמן כהונתו, וגילו שהוא, בעצם, היה אחד ממקבלי השוחד – אז חשבו שהוא ה-מקבל השוחד – שהוא קיבל שוחד בתמורה לכך שעודד רכישת טורבינות מחברת סימנס.

איילת נחמיאס ורבין: התהליך הזה הוא תהליך מאוד מאוד ארוך שנים.

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שעוקב אחרי הסיפור הזה, שהוא באמת כמו סיפור מעשייה, משום שהוא ברח, ועד שהוא חזר לארץ, וכל דבר כזה היה כרוך באיזושהי חצי אגדה סובבת עולם – התחילו להיחשף פרטים על האופן שבו העניינים התנהלו אז בדירקטוריון, על האופן שבו העניינים האלה התנהלו אז בחברה.

איילת נחמיאס ורבין: בינתיים מדינת ישראל חתמה, ובצדק, על אמנה מאוד מאוד חשובה, אמנה למניעת הפצת שוחד אצל עובדי ציבור במדינה זרה.

איילת נחמיאס ורבין: מה בעצם האמנה אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: האמנה אומרת שלא יעלה על הדעת, בשום מדינה בעולם, שחברה שמנסה לעשות עסקים עם אותה חברה תיתן שוחד לעובדי ציבור ותצא בלא כלום, תצא פטורה בלא כלום.

איילת נחמיאס ורבין: בעצם המטרה היא לעקור את תרבות השוחד מהרבה מאוד מגזרים בעולם, ולנסות לנקות את התרבות העולמית.

איילת נחמיאס ורבין: כל מדינות ה-OECD חתומות על האמנה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אמנה מאוד מאוד מורכבת.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר לזכותו של משרד המשפטים שזה לא מעט שנים – והייתי מעורבת בהטמעת האמנה הזאת בחברות במשק עוד לפני שנכנסתי לכנסת – משרד המשפטים עמל מאוד מאוד קשה על הטמעת האמנה הזאת, כי הדבר באמת מאוד מאוד מורכב.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לזכור, למשל בישראל יש הרבה מאוד חברות שיש להן מפעלים בכל העולם, ולצערנו בענפים מסוימים תרבות השוחד היא מאוד מאוד נפוצה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ראינו – אחת החברות התעשייתיות המפוארות ביותר במדינת ישראל, ראינו שגם היא הואשמה במתן שוחד במקסיקו וברוסיה – חברת טבע, ספינת הדגל של התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אירוע קשה בכל קנה מידה.

איילת נחמיאס ורבין: המטרה של הצעת החוק היא לומר שחברה שנתנה שוחד לפקידים בכירים באיזושהי חברה ממשלתית או באיזשהו משרד ממשלתי, מה שנקרא פקידי ציבור, כי אחרת זה לא שוחד – נכון, ידידי סגן שר האוצר?

איילת נחמיאס ורבין: – לא תוכל, במשך עשר שנים, כך הצעת החוק אומרת, אבל כמו שאמרתי לך בפעם הקודמת, תבואו אתי בדברים ובואו נראה מה עושים, אבל בואו נחליט שאנחנו עוקרים את תרבות השוחד.

איילת נחמיאס ורבין: חברה כזאת – שנתנה שוחד, שהגיעה להסדר פלילי, שילמה 250 מיליון שקל בגין מתן שוחד, רק השנה – חברה כזאת לא תוכל לגשת למכרזים במדינה.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, חברת סימנס, במשך תקופה די ארוכה, באמת נמנעה מלגשת למכרזים בארץ, למשל, בעולם התחבורה.

איילת נחמיאס ורבין: מדובר באחת מהחברות הגדולות ביותר בעולם, אבל אנחנו מבינים שלאורך שנים התרבות הזאת לא הייתה רק בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: הבעיה האמיתית היא שלא רק סימנס – באמת, החוק הזה, כאיזה כותרת – זו פרשה מאוד מאוד קשה, אבל אני חוששת מזה שאנחנו לא מנסים לעקור את התרבות הזאת באמצעות זה שנבוא ונגיד שחברה שנתנה שוחד, גם אם בסופו של דבר לא הוגש נגדה כתב אישום, אלא רק הסדר פלילי, אנחנו נאמר: את לא יכולה לגשת למכרזים תקופה מסוימת.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, בפעם הקודמת, אדוני סגן שר האוצר, שהשבת לי, ענית לי שכשניגשים למכרזים יש כל מיני תצהירים שצריך להגיש בגין העסקת עובדים, בגין האופן שבו החברה מתנהלת, וההסדרה שלה, אבל לא תצהיר כזה, אדוני השר; לא תצהיר שאומר שהחברה לא נאלצה להגיע להסדר פלילי בגין מתן שוחד, לא שום דבר מהסוג הזה, אשר מרמז על איזושהי התנהלות ותרבות ארגונית קלוקלת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, אדוני היושב-ראש, צריך לשים לב.

איילת נחמיאס ורבין: ה-residue – הנשורת – של הפרשה הזאת בחברת החשמל היא כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: תשים לב, אדוני סגן השר, פה יש הסדר טיעון ופה יש הרשעה, זה דבר שאם לא נאמר שאנחנו מקיאים ומוקיעים, אנחנו לעולם לא נצליח להיפטר מהתרבות הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים בדבר אחד שבעיני הוא מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: על שוחד, אדוני סגן השר, כולנו משלמים, כי זה לא רק פוגע באמון שלנו במגזר העסקי, זה לא רק פוגע באמון שלנו במגזר הציבורי, זה פוגע בכלכלה בכל מקום.

איילת נחמיאס ורבין: כל מקום שיש בו שוחד, יש הפסד כסף.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, כשמדובר בשוחד, זה הפסד כסף של הציבור, ולזה אסור לנו לתת יד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת איילת, הצעת החוק שלך היא הצעה טובה.

יצחק כהן: אני מסכים לכל מילה שאמרת.

קריאה: – – –

יצחק כהן: בסדר, אבל הוועדה ביקשה שתדחי קצת את הדיון, כי הם רוצים להתחבר להצעה הזאת.

יצחק כהן: ביקשו לדחות את זה, זה הכול.

יצחק כהן: חבל להתנגד.

קריאה: – – –

יצחק כהן: רגע, רגע, יעל, יעל, יעל, איילת לפנייך.

יצחק כהן: יעל, תצביעי.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, הרי זה מה שאמרת לי בפעם הקודמת.

יצחק כהן: הם עובדים על זה.

יצחק כהן: ההצעה היא טובה, היא מורכבת, וחבל שהיא תידחה, באמת.

יצחק כהן: היא מורכבת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה לדחות את ההצבעה, אבל אני מבקשת שאדוני ידאג שמשרד האוצר יבוא אתי בדברים.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא עשו את זה בפעם הקודמת.

יצחק כהן: בסדר גמור, אנחנו נעשה את זה, מכיוון שההצעה היא באמת הצעה טובה.

יצחק כהן: חבל.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, בהסכמת – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, תגיד עוד פעם שזו הצעה טובה – – –

יצחק כהן: הצעת החוק של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, פ/3966, הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – תנאי סף להשתתפות במכרז), היא הצעה מצוינת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני סגן השר.

מאיר כהן: ובכן, יש הסכמה, גברתי חברת הכנסת ורבין?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

מאיר כהן: ההצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/4184/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצעת חוק לעידוד נסיעה שיתופית (תיקוני חקיקה), של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: חברי, חברותי, חברות הכנסת, אני מביאה לפניכם – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: בבקשה.

מרב מיכאלי: – – אני מביאה לפניכם הצעת חוק שהיא קטנה יחסית ומתבקשת כבר המון המון המון המון זמן, ותפתור המון המון בעיות בבת אחת.

מרב מיכאלי: תפתור – תקדם, תשפר, תעזור גם לכל אחת ואחד מאתנו ברמה האישית, וגם למדינה ולמשק, ברמה הגדולה, המדינתית.

מרב מיכאלי: אני מדברת על דבר שנקרא נסיעה שיתופית.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, כמה זמן ביום אתן עומדות בפקקים, שעתיים?

מרב מיכאלי: שלוש שעות?

מרב מיכאלי: ארבע?

מרב מיכאלי: תלוי באיזה יום, תלוי באיזו שעה, תלוי כמה רחוק אתן צריכות לנסוע וצריכים להגיע.

מרב מיכאלי: אגב, גם אלה שגרות וגרים מאוד מאוד קרוב, סביר להניח שנגיד בתוך העיר ירושלים, או בתוך העיר תל אביב, או בערים מאוד מאוד קרובות, ימצאו את עצמם – – –

מאיר כהן: דימונה.

מרב מיכאלי: לא, אמרתי דימונה – כאילו את אומרת: זה רחוק, זה ברור שתבלה הרבה זמן באוטו, נכון?

מרב מיכאלי: אבל גם לדימונה יש לך פקקים – נכון, אדוני?

מאיר כהן: לגמרי.

מרב מיכאלי: גם לדימונה, בכבישים החדשים ובמחלפים המשוכללים – שבהחלט נסללים, אבל מנכ"לית משרד התחבורה – היא כבר לא חדשה, היא כמעט שנה בתפקיד – כשנכנסה לתפקידה אמרה מפורשות: קצב סלילת הכבישים והמחלפים לא יכול בשום אופן להדביק את קצב עליית המכוניות על הכביש.

מרב מיכאלי: עכשיו, למה עולות, חברות וחברים, כל כך הרבה מכוניות על הכביש?

מרב מיכאלי: הידעתם?

מרב מיכאלי: כי אין לנו תחבורה ציבורית.

מרב מיכאלי: אין לנו מספיק תחבורה ציבורית.

מרב מיכאלי: אנחנו סוללות וסוללים המון המון המון כבישים, אבל בקושי מפתחות את הרכבות, את הרכבות התחתיות, כלי רכב קטנים – דווקא חשמליים, דווקא כאלה שיכולים לנסוע במסלולים מגוונים, אולי דווקא לאסוף אנשים בדרך; אנחנו לא מפתחות מספיק את האוטובוסים – כל סוגי האוטובוסים.

מרב מיכאלי: ולכן, בתוספת העניין הפעוט שאין לנו, אדוני היושב-ראש, אין במדינת ישראל תחבורה ציבורית בשבת, אז אומר לעצמו האדם, אומרת לעצמה האדם שיכולה להרשות לעצמה: אין מנוס, אקנה לי אוטו.

מרב מיכאלי: ברגע שיש לי אוטו אני כבר נוסעת עם האוטו לכל מקום.

מרב מיכאלי: על אחת כמה וכמה אני נוסעת אתו לעבודה.

מרב מיכאלי: וכך עולה עוד אוטו ועוד אוטו, עוד מכונית ועוד מכונית, על הכבישים, והם הולכים ומצטופפים, והנסיעה הופכת בלתי אפשרית יותר ויותר בכל יום שעובר.

מרב מיכאלי: מה שאנחנו מציעות, אדוני היושב-ראש, זה להפוך לחוקי דבר שבעצם כבר קורה, כי החיים – הם קורים; זה שהחקיקה מתמהמהת – החיים קורים.

מרב מיכאלי: יש היום שתי אפליקציות – אפליקציות בטלפון – שבהן אנחנו יכולות ויכולים למצוא אנשים שנוסעות לאותו כיוון שאנחנו צריכות וצריכים לנסוע, לאותו יעד שאנחנו רוצות להגיע אליו – גם אנשים שאנחנו לא מכירות ומכירים אותם, לא חברים בהכרח – יכולות להצטרף ולהגיד: במקום שאני אקח את האוטו, אתה תיקח את האוטו והיא תיקח את האוטו, ניקח אוטו אחד, נתחלק בעלות הדלק ובעלות הביטוח שעולה הנסיעה הזאת, וניסע יחד.

דוד ביטן: – – –

מרב מיכאלי: מה, תשובה והצבעה במועד אחר?

מרב מיכאלי: בשבוע הבא.

דוד ביטן: בסדר, בשבוע הבא.

מרב מיכאלי: בשבוע הבא.

דוד ביטן: אין בעיה.

מרב מיכאלי: בשבוע הבא.

מרב מיכאלי: חבל שזה לא יהיה היום, זה כבר מחכה המון המון זמן.

דוד ביטן: לא מסתדר.

דוד ביטן: נביא את זה עוד פעם לוועדת שרים.

מרב מיכאלי: אבל בשבוע הבא.

דוד ביטן: כן.

מרב מיכאלי: בסדר, אז אני – – –

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: מי שמחכה בקוצר רוח, כוססת ציפורניים בשביל להצביע – ההצבעה בשבוע הבא.

מיקי רוזנטל: רק בגללך נשארנו.

מיקי רוזנטל: עכשיו תראי מה עשית לנו.

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: תודה לאדוני, שאמר: הצעה נהדרת.

מרב מיכאלי: זה נכון, ולכן חבל באמת שלא תהיה היום הצבעה?

מאיר כהן: תמשיכי להציג את הצעתך – – –

מרב מיכאלי: אבל אם תרצֶה השם, תהיה הצבעה בשבוע הבא, וההצבעה תהיה בעד.

מאיר כהן: תמשיכי להציג את הצעתך, ואנחנו – – –

מרב מיכאלי: אז אני כאמור רק אסיים את הצגת העניין.

מרב מיכאלי: נסיעה שיתופית, חברות וחברים, היא בדיוק הדבר הזה שציבור שנוסעת כל יום, כל יום, מנתניה לתל אביב, מחדרה להרצליה, מירושלים לאיירפורט סיטי הלוך ושוב, הלוך ושוב, למקום העבודה וחזרה – זאת המאסה הגדולה של הנסיעות האלה, שסותמות לנו את הכבישים – פשוט, במקום – על כל ארבע מכוניות שעומדות על הכביש אפשר שתעמוד אחת.

מרב מיכאלי: אתן יודעות מה?

מרב מיכאלי: על כל שלוש תעמוד אחת; זה כבר רווח מטורף.

מרב מיכאלי: אדוני, זה לא רק רווח בפקקים ובזמן אבוד – אבוד, נצח, חיים שלמים אנחנו יושבות ויושבים בפקקים במקום לעבוד, במקום להיות עם הילדות והילדים שלנו, במקום לקרוא, במקום לנוח, במקום לעשות משהו מועיל, לקיים את הגינה שלנו בבית – זה לא רק הזמן, ועוגמת הנפש, והתסכול, זה לא רק יותר ויותר סכנה בדרכים, אלא זה גם זיהום; כל אוטו פחות על הכביש, אדוני וחברי וחברותי, כל מכונית פחות על הכביש היא המון פחות זיהום אוויר, שפוגע לנו בבריאות, שפוגע לנו בפוריות, שפוגע באיכות החיים הכי הכי בסיסית ויסודית שלנו.

מרב מיכאלי: שלא לדבר על זה שפחות זיהום ופחות זמן מבוזבז בפקקים חוסך המון המון כסף למשק.

מרב מיכאלי: האם אתה יודע, אדוני, שהפקקים לבד הם אחת הסיבות לזה שיש לנו פריון כל כך נמוך בעבודה?

מרב מיכאלי: אם נקצר באופן ניכר את זמן הנסיעה לעבודה ונפחית את מספר כלי הרכב שנוסעים, גם הפריון יעלה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, באמת יש לנו כל סיבה בעולם לרצות לקדם את האפשרות לא רק להרשות את זה, לא רק שזה יהיה חוקי, אלא גם לעודד – לעודד אותנו, את הציבור, לנסוע יחד.

מרב מיכאלי: אני למשל נוסעת מדי בוקר מתל אביב באוטו מלא – חמישה: אני וארבעת חברות וחברי הצוות שלי, יותר נכון – צריך להגיד: חברות וחבר הצוות שלי – נוסעות יחד לירושלים (אומרת בערבית: הלוך ושוב,) אומרות אצלנו, כן?

מרב מיכאלי: הלוך ושוב, הלוך ושוב.

מרב מיכאלי: רק שער בנפשך מה היה קורה אם כל אחד מהם היה לוקח גם את האוטו שלו – או שלה – אללה יסתור, אומרות על זה.

מרב מיכאלי: הצעת החוק נדרשת בשביל שיהיה אפשר – – –

מאיר כהן: אני בא עם הצוות שלי מדימונה כל יום, וזה נחמד מאוד.

מרב מיכאלי: לא, אושר גדול, חד-משמעית.

מאיר כהן: ארבע שעות עם הצוות באוטו, זה נהדר.

מרב מיכאלי: אז אתה רוצה לדבר על איכות החיים, על הקשרים שייווצרו בין הציבור כשייסעו יחד באוטו, גם כן, ועל העזרה ההדדית הנוספת שתיווצר?

מאיר כהן: – – – בשביל זה, תגידי.

מרב מיכאלי: כן, אבל זה הכול בונוסים.

מרב מיכאלי: זה נחמד מאוד שהאנושיות יכולה לעבוד לטובתנו, והחברתיות, וניצור חברתיות, אבל זה בונוס; זה חשוב, אבל זה בונוס.

מרב מיכאלי: הצעת החוק נדרשת, חברות וחברים, משום שבשביל שיהיה חוקי – היא נדרשת בשביל שיהיה חוקי להתחלק בנסיעה, בדמי הנסיעה, זאת אומרת, בדלק ובביטוח; שזה לא ייחשב לך הכנסה, אדוני היושב-ראש; שאם אני משלמת לך את חלקי היחסי בנסיעה – שזה לא ייחשב הכנסה, לא תצטרך לדווח, לא תצטרך לשלם מס, כי אתה לא עושה מזה רווח.

מרב מיכאלי: זה לא נועד לצורכי רווח.

מרב מיכאלי: וצריך להגיד: ההצעה הזאת איננה מיועדת לצרכים מסחריים.

מרב מיכאלי: נקודה.

מרב מיכאלי: היא לא מיועדת לכך שכל אחד ואחת מאתנו תוכל להפוך להיות מונית לעת מצוא – לא ולא – אלא אך ורק לצורכי נסיעה משותפת במקומות שיש לזה מקום, במקומות שיש לזה צורך אדיר – כי הציבור כבר משתמש באפליקציות האלה.

מרב מיכאלי: אבל זה ככה – אתה יודע שאפילו משרד התחבורה ניהל חקירות לראות איך, מי גובה, מה, איזה כסף, ואיך נוסעות, האם באמת משתתפות או לא.

מרב מיכאלי: אני לא רוצה שהמדינה תצטרך לבלוש אחרי האזרחיות והאזרחים.

מרב מיכאלי: אני רוצה שאנחנו, המחוקקות והמחוקקים, נקבע את הכללים שבהם הדברים מתנהלים, ואז שבאמת כולנו נתנהל לפי החוק.

מרב מיכאלי: זה מה שבאה לעשות הצעת החוק הזאת – להסדיר את העניין הפעוט והכל-כך כל כך מועיל הזה.

מרב מיכאלי: ולכן, אדוני, אני מקווה – אדוני, אתה רוצה להגיד לפרוטוקול?

מרב מיכאלי: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה רוצה להגיד לפרוטוקול שתשובה והצבעה בשבוע הבא?

מאיר כהן: כן, בבקשה.

מאיר כהן: לפתוח לו.

מאיר כהן: כן.

דוד ביטן: סוכם בהצעת החוק הזאת שתהיה תשובה בישיבה הבאה, בשבוע הבא, כולל הצבעה.

מרב מיכאלי: אם כך, נמתין בקוצר רוח.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: שמענו את תשובת הממשלה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/4015/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מתן שירותים באולמי שמחות, גני אירועים ודיסקוטקים), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אורן אסף חזן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ישיב לאחר מכן שר הכלכלה.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: המליאה רדומה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אולי צריך להגיד: קול ששון וקול שמחה, קול חתן וקול כלה.

אורן אסף חזן: טוב, רבותי, בשעה טובה אנחנו מביאים בשורה אמיתית לזוגות הצעירים.

אורן אסף חזן: מי מאתנו לא התחתן לאחרונה, ומי מאתנו שלא – – –

מאיר כהן: הרבה, הרבה לא התחתנו לאחרונה.

אורן אסף חזן: לא, אני פה – – –

נחמן שי: מה זה "לאחרונה"?

מיקי רוזנטל: – – –

מאיר כהן: – – –

אורן אסף חזן: כן, תראה, אדוני היושב-ראש, מה זה אמנות.

קריאה: – – – פעמיים, שלוש.

אורן אסף חזן: אני עליתי, אמרתי לך: המליאה ישנה.

אורן אסף חזן: תראה: הופה, כולם התעוררו.

נחמן שי: אורלי, כמה?

נחמן שי: 18?

נחמן שי: ילדה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אורן אסף חזן: ישתבח הבורא.

אורן אסף חזן: אני מאחל לכם עוד שנים ארוכות של חיי נישואין.

אורן אסף חזן: תאמינו לי, תיהנו מכל רגע.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אבל, רבותי, כמה שאתם מחייכים היום הרבה, יש זוגות צעירים שעד לרגע שבו הם שוברים את הכוס מתחת לחופה, שותים להם את הדם.

אורן אסף חזן: מגיע זוג צעיר – מעשה שהיה כך היה – מגיע לאולם, נכנס לאולם אירועים, רואה כי נאה הגן בעיניו, המים זורמים, התפאורה מהממת, התאורה עושה חשק ומצב רוח, וגם האוכל – תאמינו לי, האוכל טעים.

אורן אסף חזן: הוא רוצה לסגור.

אורן אסף חזן: הוא סוגר תאריך, ובטוח שעכשיו נותר לו להתארגן בכיף ובנחת עד ליום המאושר בחייו.

אורן אסף חזן: ואז הוא מגלה, שנייה אחרי שהוא סוגר עם האולם, כי כל עולמו נסגר עליו יחד אתו.

אורן אסף חזן: ולמה אני מתכוון?

אורן אסף חזן: היום, כאשר זוג צעיר מגיע לאולם, וסוגר אולם, כמו שסיפרנו, במקום שהוא יוכל להביא לאולם, שילוו אותו ביום המאושר בחייו, הספקים שהוא מכיר – הדיג'יי שמנגן מוזיקה כמו שהוא אוהב, הצלם, זה שלמד אתו בבית-הספר והפך את זה למקצוע, המעצבת, שייתכן שהיא בכלל בת דודתו, שהיא מוכשרת בטירוף – במקום זה האולם כופה עליו, ברוב המקרים, לקבל את הספקים דרך האולם.

אורן אסף חזן: עכשיו, לא רק שהוא לא יכול להביא לעצמו את מי שהוא רוצה, וליהנות, ולומר: הוי, מה טוב לי – הוא גם לא זוכה לקבל את המחירים הנכונים וההוגנים.

אורן אסף חזן: ולמה?

אורן אסף חזן: מסיבה מאוד מאוד פשוטה: ברגע שהרשימה של הספקים שאתם אתה יכול לעבוד מצומצמת, גם המחיר הוא בהתאם; כולנו הרי יודעים שככל שיש היצע גדול יותר – התחרות גדלה והמחירים יורדים, אך כאשר אתה, חברי שמולי – שבעזרת השם נזכה לראות אותך תחת חופתך בקרוב, בעזרת השם – אתה תגיע לסגור אולם, אתה תרצה להביא אותי, שאני אהיה דיג'יי בחתונה.

אורן אסף חזן: תגיד: ואללה, חבר הכנסת חזן יודע לנגן, בדרך כלל בכנסת הוא מנגן לכולם על העצבים, בחתונה אני רוצה שהוא ינגן ויעשה שמח.

אורן אסף חזן: יגיד לך האולם: לא.

אורן אסף חזן: אם אתה רוצה שחבר הכנסת חזן יבוא ויהיה הדיג'יי שלך – או בשפת העם, התקליטן, לאלה מאתנו שהתחתנו לפני שנים רבות – –

יוליה מלינובסקי: רקדנים.

אורן אסף חזן: תכף נדבר גם על הרקדן האוטומטי.

אורן אסף חזן: – – אז אתה תשלם קנס.

אורן אסף חזן: עכשיו, הוא לא אומר לך קנס; הוא אומר לך: עמלת שירות, עמלת החלפה, עמלת שקר כלשהו, רק כדי להצדיק את זה שהוא רוצה לשלשל לכיסו עוד כסף.

אורן אסף חזן: ולמה?

אורן אסף חזן: כי מהצד השני – והצעת החוק הזאת באה לתקן את העוול הנוסף שנעשה, לא רק לזוגות הצעירים – מהצד השני, ספקים רבים, מרביתם צעירים וצעירות שרק התחילו את דרכם – כמו שאמרנו, מעצבים, נותני שירותי בר – חברת הכנסת יוליה, רקדנים ורקדניות סמויים, תקליטנים, צלמים, אנשי מגנטים, תבחרו רק מה שאתם לא רוצים – כשהם רוצים לעבוד עם אולם מסוים, אומר להם האולם: אם אתם רוצים לעבוד אצלי, אתם צריכים לשלם שכירות.

אורן אסף חזן: אתם צריכים לשלם כסף בשביל לקחת חלק ברשימה.

אורן אסף חזן: אני עדין ואני לא אומר: אתם צריכים לשלם פרוטקשן.

אורן אסף חזן: עכשיו, במדינת כמו ישראל, שאנחנו בעד המאבק המשותף, כולנו יחד, נגד יוקר המחיה, איך, ריבונו של עולם, אנחנו עד כדי כך מקשים על הזוגות הצעירים?

אורן אסף חזן: כולנו ראינו את סדרת הכתבות – אגב, זו שגם ניסתה להכפיש אותי, בטענה שקיבלתי הנחות בחתונה.

אורן אסף חזן: אדוני יושב-ראש הכנסת, אתמול הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בקובלנה בנושא החתונה שלי.

אורן אסף חזן: כשוועדת האתיקה מענישה אותי או רוצה לפגוע, זה מפורסם בריש גלי: כותרות בעיתונים, כולם זועקים.

אורן אסף חזן: אתמול החליטה ועדת האתיקה, לאחר שבדקה את הדברים, שלא קיבלתי שום דבר אסור בחתונתי, אבל את זה לא מפרסמים, אז אני כאן כדי להזכיר.

אורן אסף חזן: אבל נחזור לליבה.

אורן אסף חזן: הסיפור הוא מאוד פשוט: אנחנו צריכים לפתוח את השוק הזה לתחרות.

אורן אסף חזן: אנחנו גם ככה מקשים על הצעירים.

אורן אסף חזן: חברתי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שאני מלווה אותה בנושא הזה, מנסה לקדם – אנחנו מנסים יחד – לפחות 90% משכנתה לזוגות הצעירים.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כדי שיחליטו איך הם מתחילים את החיים שלהם, עדיין בבית של ההורים, או שהמדינה נותנת להם הזדמנות קטנה לקנות גם בית?

אורן אסף חזן: אני חבר כנסת צעיר, גם אני רוצה בימים אלה לקנות בית.

אורן אסף חזן: תאמינו לי, אפילו אני שובר את הראש מאיפה אני מביא את הכסף.

אורן אסף חזן: זה דבר לא נורמלי.

אורן אסף חזן: העיקר מסתכלים עלינו מבעד למצלמה, אומרים: מה הם עושים שם, בכנסת?

אורן אסף חזן: גם אני שואל את עצמי מה אנחנו עושים פה, כי גם במקרים שלנו זה לא עולה כסף, שהמדינה לא צריכה לעשות שום דבר חוץ מאשר להחליט בשביל אחרים – גם אז אנחנו יושבים פה, מסתכלים אחד על השני או על התקרה ונותנים לזוגות הצעירים בחוץ לאבד את עצמם לדעת.

אורן אסף חזן: ולמה?

אורן אסף חזן: כי אנחנו לא היינו אמיצים מספיק ללכת אתם עד הסוף.

אורן אסף חזן: אז רגע לפני שאנחנו, בעזרת השם, נתקן את נושא המשכנתאות, ונחזיר עטרה ליושנה, ונחזור לימים שגם חלק מחברות וחברי הכנסת שיושבים פה בבית הזה זכו לקנות בית, כי המדינה נתנה להם 90% או 100% משכנתה – ואני לא רואה מה ההבדל בינם לבינינו; לא מצליח להבין למה הם כן ואני לא.

אורן אסף חזן: בטח ובטח – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אורן אסף חזן: לא, בטח ובטח – הכי הזוי – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אורן אסף חזן: – – בתקופה שבה המדינה נמצאת בפריחה כלכלית, כשהבנקים מרוויחים – אוה – מרוויחים כל כך הרבה, שהם חילקו לזיסמן כסף כמו – אני אפילו לא רוצה לומר כמו ז'יטונים.

אורן אסף חזן: חילקו לו.

אורן אסף חזן: הנה, תראו איך הערתי את כולם ברגע.

אורן אסף חזן: הנקודה היא לא זו.

אורן אסף חזן: הנקודה היא שלנו יש כוח ויכולת להביא בשורות לציבור, בלי להוציא כסף מקופת המדינה, בלי להקשות על אף אחד; לעזור גם לקונה וגם למוכר, גם לספק וגם לזה שרוצה לקבל את שירותיו, ואני מקווה מאוד שבעזרת השם, שיחה כמו שלי הייתה, למשל, עם בן דוד שלי, שרצה לנגן לי בחתונה ושאל אותי – השאלה הראשונה שהוא שאל אותי – הוא לא שאל אותי איזה מוזיקה אתה אוהב, מה אתה רוצה שיהיה; הוא אמר לי: תגיד לי איך קוראים לאולם, כי אני לא יודע אם מותר לי לנגן באולם הזה.

אורן אסף חזן: או לחלופין, כשאחי הלך להתחתן, אמר: רגע, אני רוצה לעשות את הבר, כי יש לי בר משל עצמי, ואם אני אעשה את הבר, לא יעלה לי כמעט כסף – רק עלות האלכוהול, עלות הסחורה, ואומר לו האולם – אומר לו האולם, רוצה אתה לעשות את הבר?

אורן אסף חזן: שלם 5,000 שקל – הוא קרא לזה "דמי מזיגה".

אורן אסף חזן: אומר: אוקיי, 5,000 שקל דמי מזיגה, אבל מי מוזג?

אורן אסף חזן: לא, אתה מוזג, אבל קוראים לזה דמי מזיגה.

אורן אסף חזן: זו עבודה בעיניים, זה בלוף, זה ניצול מסוכן של העסקים את הציבור, במקום שבו המחוקק לא ידע להגיד: עד כאן.

אורן אסף חזן: לכן, בדקות האחרונות שנותרו לי אני רוצה לומר מכאן שאני מקווה שבפעם הבאה שזוג צעיר יגיע אל מתחת לחופה, ונזכה כולנו לשמוע את החתן אומר "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי", הוא יעשה את זה אחרי שלאורך כל התקופה עד שהוא הגיע לרגע הזה הוא היה בנחת – הוא היה בנחת, כי הוא גם חסך בעלויות, ואנחנו עזרנו לו לחסוך; הוא היה בנחת כי הוא הביא לאולם את הספקים שהוא האמין בהם, הוא בחר מי ימזוג לו את השתייה, מי ינגן לו ומי ישים לו את העיצוב, הוא בחר מי יצלם אותו ומי יעשה – הוא בחר, זו הייתה הבחירה החופשית שלו.

אורן אסף חזן: אני רואה פה כמה חברי כנסת שמהנהנים ולא בטוחים כל כך בצדקת החוק הזה.

אורן אסף חזן: תאמינו לי, רבותי, אני מאחל לכם, אתם, שהתחתנתם לפני שנים רבות, והיום מגדלים ילדים, שתחתנו ילדים כמה שיותר מהר, כדי שתבינו על מה החוק הזה מדבר.

אורן אסף חזן: כי בסוף, מתי אנחנו זוכים להבין?

אורן אסף חזן: אנחנו זוכים להבין רק כשזה פוגע לנו בכיס.

אורן אסף חזן: רק כשאנחנו נפגעים, לעתים אנחנו מצליחים להבין מה חברים אחרים שלנו בבית הזה מחוקקים.

אורן אסף חזן: אז תפנימו: התפקיד שלנו הוא לעשות הכול כדי להביא בשורות לציבור.

אורן אסף חזן: אני אנצל את הדקה הנוספת שנותרה לי, אחרי שדיברנו על החוק החשוב הזה – אגב, אני רוצה להגיד, לפני הכול, תודה רבה לשר הכלכלה, שנכנס לתפקידו ונרתם לעזור להעביר את החוק הזה.

אורן אסף חזן: אנחנו גם סיכמנו שנתקדם יחד כדי להביא את הבשורה.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם שגם בעלי אולמות שלרגע חששו, אומרים לי: אתה יודע מה?

אורן אסף חזן: אתה צודק בחוק שלך.

אורן אסף חזן: זה ייתן לנו במה לתת יותר.

אורן אסף חזן: זה ייתן לנו נוחות להרגיש בנוח יותר עם הזוג שאנחנו מלווים לחופה – להודות לצוות המשרד שלך, לנעמי, שאני לא עושה לה חיים קלים והיא מעצבנת אותי.

אורן אסף חזן: את התודה האמיתית אני אגיד כשנעביר את החוק בקריאה שלישית.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אני אומר עוד פעם.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: עכשיו, אני רוצה לנצל את השניות האחרונות כדי לפנות לחברת כנסת אחת, שיש לה קול כל כך מעצבן, שלעתים אני שואל למה לא סוגרים לה את המיקרופון.

אורן אסף חזן: עכשיו, זה לא רק שהקול שלה מעצבן – זה גם שהיא מדברת כל כך הרבה שטויות, כאילו היא שכחה איפה היא גדלה.

אורן אסף חזן: אני רוצה להזכיר לה: אנחנו יהודים, מאמינים בני מאמינים, וכשהאבות שלכם ייסדו את המדינה הזאת, הם דיברו על מדינה יהודית לעם היהודי.

אורן אסף חזן: הם לא דיברו על דמוקרטיה, ולא על מדינת כלל אזרחיה, ולא על שמוקרטיה; הם קראו ליהודים בכל העולם לבוא לכאן, למקום היחיד שהוא ביתם ומבטחם של היהודים.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, משפט אחד, ברשותך.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: טוב, אז אני אסכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: הצגת, אמרת.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: שיהיו לנו בשורות טובות, וניפגש בחתונה הבאה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני השר, תשובת הממשלה.

זהבה גלאון: אדוני, אני מבקשת להירשם להתנגד.

אורן אסף חזן: למה את רוצה להתנגד?

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: למה היא רוצה להתנגד?

מאיר כהן: שב, בבקשה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא אתחרה בך, אורן, בנושא של השירה, ולא של המזמורים, אנחנו נשתדל לענות בהתייחסות פשוטה וברורה.

אלי כהן: הצעת החוק מבקשת למנוע התניה של שירותים באולמי שמחות ואירועים ולקבוע כי בעלים של אולמי שמחות יאפשרו ללקוחותיהם לבחור בעצמם את השירותים הנלווים לשכירת האולם.

אלי כהן: מטרתה של הצעת החוק היא להגביר את התחרות בענף הפקות האירועים ולאפשר לבעלי השמחה לבחור בין נותני השירותים בהתאם להעדפתם, בלי להיות מחויבים לספקים שיגדירו בעלי האולם.

אלי כהן: במקרים מסוימים הדבר יכול לסייע בהורדת עלויות החתונה ולכן אנחנו רוצים לבוא ולבחון את ההצעה הזאת לעומק.

אלי כהן: עם זאת יש שירותים שאי-אפשר להפריד, כמובן, כמו אוכל, תאורה ועיצוב, או דברים אחרים שכן צריכים לאפשר.

אלי כהן: ולכן, בשל מורכבות הסוגיה – איפה חבר הכנסת חזן?

אלי כהן: חבר הכנסת חזן, בשל מורכבות הסוגיה, ועדת השרים לחקיקה תומכת בהצעת חוק זו בקריאה טרומית בלבד.

אלי כהן: היא תקודם בהסכמה עם משרד הכלכלה ותחזור לוועדת שרים לפני קריאה ראשונה.

אורן אסף חזן: אמרת תקודם בהסכמה, עכשיו אתה אומר ועדת שרים?

אלי כהן: אמרנו את הדברים.

אלי כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני אתן לך להתנגד.

אורן אסף חזן: אני אעלה להשיב, אני אעלה להשיב.

אורן אסף חזן: אני יכול להשיב, כן?

מאיר כהן: לא, כי הממשלה תומכת.

אורן אסף חזן: לא, ברגע שהיא מדברת אני יכול.

מאיר כהן: אה, אוקיי.

נורית קורן: אורן, תן לנו להצביע.

נורית קורן: יאללה.

אורן אסף חזן: לא לא, אני רוצה להשיב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרבה פעמים אנחנו נתקלים בהצעות חוק שלכאורה באות להיטיב עם הצרכן, אבל כשאתה ככה מדקדק, בודק מה עומד מאחורי הצעת החוק, אתה מבין שלעתים יש חברי כנסת שעובדים בשירותן של חברות שיש להן אינטרס לקדם חוקים.

זהבה גלאון: זו הצעת חוק בשירותה של חברת קייטרינג – אין לי מושג איזו, אבל זו הצעת חוק שנועדה לקדם אינטרסים של קבוצה מסוימת – –

אורן אסף חזן: את מוציאה דיבה, עכשיו.

אורן אסף חזן: את חצופה.

זהבה גלאון: – – שיש לה אינטרס לכפות על בעלים של אולמות – תראו את הסיטואציה: נניח שאת בעלת אולם, קנית שטח, השקעת, בנית, עשית.

זהבה גלאון: את מציגה עסקת חבילה.

זהבה גלאון: באים עכשיו ואומרים לך בחקיקה – לחייב אותך להביא את הקייטרינג משם – זה יכול להיות מקלקיליה – –

אורן אסף חזן: זה לא נכון.

זהבה גלאון: – – והמים מטול כרם, ואת תהיי חייבת לקבל אותם, כי מישהו רוצה לקדם ולשרת אינטרסים של בעלי עניין.

זהבה גלאון: אלה הצעות חוק שמשרתות בעלי עניין, שאחר כך מצ'פרים את חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני חושבת שחייבים להתנגד לזה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אדוני ירצה לענות?

מאיר כהן: חברים, כנסת שלמה מחכה.

מאיר כהן: בואו, יש סדר-יום ארוך.

מיקי רוזנטל: רגע, מה קרה?

מיקי רוזנטל: עוד פעם?

מיקי רוזנטל: אורן, די, שמענו.

אורן אסף חזן: אל תפריעו לי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת, זו עם הקול המעצבן – –

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: – – אני לא אמרתי מי – סליחה – –

מיקי רוזנטל: אורן, די, תפסיק.

מאיר כהן: חבר הכנסת, אני אוריד אותך מהדוכן אם עוד פעם זה יהיה.

מאיר כהן: נא לכבד.

מאיר כהן: מותר לי – – –

אורן אסף חזן: – – אני לא אמרתי – – –

מאיר כהן: לא לא, אל תתחכם.

מיקי רוזנטל: – – –

אורן אסף חזן: טוב, אני רוצה לדבר.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: מיקי, חבר הכנסת רוזנטל – –

מיקי רוזנטל: תפסיק.

מאיר כהן: – – תפסיקו עם זה.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, לא ייתכן שיש חברת כנסת חצופה שעולה ומעל הדוכן מוציאה דיבה.

אורן אסף חזן: אני אגלה לכולכם סוד: אני כאן בשליחות של בעלי אינטרס, כן.

אורן אסף חזן: בעלי האינטרס הם הזוגות הצעירים במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: מה לעשות – לא כולם עשירים כמוך; לא לכולם יש כסף בלי די.

אורן אסף חזן: יש כאלה שקשה להם, יש כאלה שלא גדלו עם כפית של זהב בפה.

אורן אסף חזן: יש כאלה שבסך הכול רוצים להקים משפחה, ולא סתם משפחה – כדת משה וישראל, פה, במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: לא ייתכן שאתם רוצים להרוס פה את הכול.

אורן אסף חזן: מילא להרוס את המדינה ולהחליט שהיא לא מדינה יהודית – אני עוד יכול להתמודד עם זה, אבל גם לקחת את הצעירים ולגמור אותם לגמרי?

אורן אסף חזן: ההתנגדות הזאת היא התנגדות פוליטית נחותה, שלולת כל תוכן, אין לה שום עיקרון, אין לה שום היגיון.

אורן אסף חזן: מתי תשכילו לפקוח את העיניים ולהבין שיש משהו יותר גדול מכם?

אורן אסף חזן: משהו יותר גדול – אני אגלה לך סוד: מדינת ישראל, על כלל אזרחיה.

אורן אסף חזן: ותשמעי עוד סוד: יהודים וערבים.

אורן אסף חזן: חלאס, חלאס לעבוד על כולם.

אורן אסף חזן: ואת יודעת מה?

אורן אסף חזן: אני מקווה שישמעו אותי טוב טוב בבית: מרצ היא מפלגה של שקרנים, שפעם אחר פעם עומדת פה ומתרברבת שהיא מפלגה חברתית.

אורן אסף חזן: כל פעם שמגיע חוק חברתי נכון, היא מספרת סיפורים לציבור, שהוא לא טוב כי יש בעלי אינטרס.

אורן אסף חזן: בעלי האינטרס היחידים הם חברי המפלגה הזאת, שכל האינטרס שלהם זה למוטט את המדינה מבפנים.

אורן אסף חזן: בכלל לא משנה להם אם זה יקרה ברמה האידיאולוגית, ברמה החברתית, ברמה המדינית – העיקר שלא נהיה פה.

אורן אסף חזן: אנשים עם תחושה – אני לא רוצה להגיד תסמונת האישה המוכה.

מאיר כהן: אז אל תגיד.

אורן אסף חזן: אז אני אומר, אני לא רוצה להגיד תסמונת האישה המוכה, אבל אנשים, שעד שזכינו סוף-סוף להיות כאן, בארץ ישראל, אחרי 2000 שנות גלות, עושים הכול כדי לוותר.

אורן אסף חזן: לא טוב לכם?

אורן אסף חזן: לכו.

אורן אסף חזן: לא טוב לכם שירושלים בירתנו?

אורן אסף חזן: קומו תעזבו.

אורן אסף חזן: לא טוב לכם שיהודה ושומרון הם חלק בלתי נפרד משטחי מדינת ישראל?

נחמן שי: מה זה "תעזבו"?

נחמן שי: לאן אתה שולח אותנו?

נחמן שי: מה זה – – –

אורן אסף חזן: לא טוב לכם שהכנסת הזאת רוצה לעזור לצעירים?

אורן אסף חזן: קומו ותלכו, אבל לא תיתכן מציאות שפעם אחר פעם, גם בנושאים שאמורים להיות בקונסנזוס, בהסכמה מלאה, למען אנשים – הכי אבסורד, האבסורד הכי גדול פה, הכי גדול, שגם הם נהנים מהחקיקה הזאת.

אורן אסף חזן: ופעם אחר פעם אנחנו רואים הצגות של חברי כנסת שעולים על הדוכן ואומרים: אוי, אוי, אוי, אמרתי משהו, קיבלתי כותרת טובה, ואחרי דקה צוחקים מאחורי הקלעים.

אורן אסף חזן: מספיק עם הבלוף הזה.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת, כולם יודעים על מי אני מדבר.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה שהיושב-ראש יוריד אותי מהדוכן, כי יש לי כמה כמה שניות – אני אגלה לךְ סוד: לא הכול פוליטיקה.

אורן אסף חזן: לשקר אין רגליים.

אורן אסף חזן: האמת תמיד תנצח.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן כדי להישאר, לגביכם – אני לא בטוח בכלל.

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ברשותכם, אנחנו עוברים להצבעה.

קריאה: איתן, בוא תצביע, נו.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מתן שירותים באולמי שמחות, גני אירועים ודיסקוטקים).

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 8 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מתן שירותים באולמי שמחות, גני אירועים ודיסקוטקים), התשע"ז–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורן אסף חזן: איציק, למה אתה נמנע?

אורן אסף חזן: למה אתה נמנע, איציק?

קריאה: קצת שכל.

אורן אסף חזן: איציק – – –

מאיר כהן: ובכן, 15 בעד, שמונה מתנגדים, אחד נמנע.

מאיר כהן: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית, ומועברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

קריאות: – – –

מאיר כהן: ברשותכם, אנחנו עוברים להצעת ועדת הכנסת – אני מבקש שקט, אנחנו בסעיף הבא – הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים.

מאיר כהן: יגיש את ההצעה יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

מאיר כהן: להזכירכם, תהיה הצבעה לאחר ההצעה.

מאיר כהן: חבר הכנסת קיש, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן – חבר הכנסת חזן, למקומך.

מאיר כהן: למקומך.

מאיר כהן: בבקשה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן.

מאיר כהן: מיקי, אני מבקש, צאו החוצה, תעשו את זה בחוץ.

מאיר כהן: בבקשה, חיליק.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת קיש.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ז בסיוון התשע"ז, 21 ביוני 2017, להעביר לוועדת הכנסת הצעה להחליט להקים ועדת חקירה פרלמנטרית על התנהלות הבנקים והרגולטורים בפרשת אליעזר פישמן – הצעת חבר הכנסת איתן כבל.

): ועדת הכנסת דנה היום בעניין זה, ובהתאם לסעיף 129 לתקנון הכנסת, להלן הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית.

): שם הוועדה: ועדת החקירה הפרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים.

): תפקידי הוועדה: א.

): הוועדה תחקור את התנהלותם של הבנקים והגופים המוסדיים בעניין הקצאות אשראי ללווים עסקיים גדולים משנת 2003 ואילך, ובין היתר בעניינים האלה: תהליכי קבלת ההחלטות והשיקולים שנשקלו במתן האשראי, לרבות דרישת הביטחונות; המעקב אחר עמידה בתנאי האשראי; דרכי הטיפול שננקטו בשל הפרות תנאי האשראי; תפקוד ואחריות של ההנהלות ומועצות המנהלים – הדירקטוריונים – בתהליכי העבודה הנוגעים באשראי, והשיקולים שנשקלו לשם קבלת ההחלטות, תוך בחינת ההשפעה של זהות הלווה על התהליכים וההחלטות שהתקבלו בעניינו.

): הוועדה תחקור את התנהלות גופי הפיקוח והאכיפה המרכזיים – הרגולטורים – בענייני הקצאות אשראי כאמור, ובין היתר בעניינים האלה: התנהלותם של גופי הפיקוח והאכיפה כלפי גופים מפוקחים בעניין מתן אשראי; עמידתם של הלווים בתנאי הסדרי האשראי שניתנו והפרות תנאי האשראי מצד הלווים; שיקולי גופי הפיקוח והאכיפה בביצוע מחויבותם לחשוף כשלים ולתקנם, תוך הבטחת יציבות הבנקים והגופים הפיננסיים.

): בחינה אם הייתה לפיצול בין גופי הפיקוח והאכיפה השפעה על תופעות שליליות במתן אשראי, ואם יש לשנות את דרכי התיאום בין הגופים האלה.

): עם סיום דיוניה תניח ועדת החקירה על שולחן הכנסת דוח המפרט את פעולותיה ומסקנותיה.

): בדוח כאמור רשאית הוועדה לכלול המלצות בדבר שינויים רגולטוריים נדרשים (חוקים, תקנות, כללים והוראות).

): העלו ממצאי הוועדה חשש להתנהלות שיש בה משום הפרה של הוראות החוק או חובות אחרות המוטלות על הגופים שהתנהלותם נחקרה, רשאית היא להעביר את מסקנותיה בעניינים אלה לגופי האכיפה המוסמכים.

): אני רוצה להוסיף שבמקביל לתהליך הזה, ועדת הכנסת החלה הליך חקיקה שתיתן סמכויות לוועדת חקירה פרלמנטרית ברמה שתאפשר לוועדת החקירה לזמן ולחייב אנשים להגיע ולהופיע לפניה, בעיקר אנשים שהיו קשורים לתקופות עבר בתפקידים שונים, בין אם זה ברגולציה, בין אם זה במערכת הבנקאית, במערכת האשראי.

): העניין הזה חולל לא מעט דיונים בוועדה; אנחנו לא עושים את זה בשביל לפגוע, חס וחלילה, לא בחברות ציבוריות ולא בשוק ההון, אלא כדי לרדת לחקר האמת.

): בעניין הזה, של ועדת החקירה הפרלמנטרית, אנחנו חייבים את הכלים האלה, אחרת הייתי חוזר לכנסת ואומר: חבל, אין צורך להקים את הוועדה הזאת, היא לא מסוגלת לתת את הפתרון שהכנסת מבקשת ממנה.

): בוועדה יהיו תשעה חברים, בהרכב הזה: חבר הכנסת איתן כבל – יושב-ראש; חבר הכנסת יואב קיש, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת רועי פולקמן, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת יעקב גואטה וחבר הכנסת רוברט אילטוב.

מנחם אליעזר מוזס: יגאל.

): תקשיב לי רגע.

מנחם אליעזר מוזס: יגאל גואטה.

): יגאל גואטה.

מנחם אליעזר מוזס: יגאל קוראים לו, לא יעקב.

אורן אסף חזן: – – – רוב החברים – – – מהבנקים – – –

): אתה צודק, כתוב לי פה יעקב.

): יגאל גואטה.

): תודה על התיקון.

אורן אסף חזן: – – – עוד בלוף של הפוליטיקה הישראלית.

אורן אסף חזן: עוד בלוף.

): אני רוצה להוסיף שבמקביל החליטה ועדת הכנסת להכין – – –

אורן אסף חזן: עוד בלוף.

אורן אסף חזן: אתה, יהיה לך אומץ לעמוד מול הבנקים?

): היושבת-ראש, תוציאי אותו, הוא מפריע.

אורן אסף חזן: אתה, יהיה לך אומץ לעמוד מול הבנקים?

נאוה בוקר: חבר הכנסת חזן, מספיק.

אורן אסף חזן: כולם צוחקים פה על המדינה.

): יצוין כי במקביל החליטה ועדת הכנסת להכין תיקון לתקנון הכנסת שיאפשר להגדיל את מספר חברי ועדת החקירה הפרלמנטרית ל־11, ולאחר שיאושר התיקון יצורפו שני חברים נוספים, אחד מהקואליציה ואחד מהאופוזיציה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להצעה זאת.

): צריך להצביע.

אורן אסף חזן: הרכב גרוע של הוועדה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

אורן אסף חזן: הרכב מלא באגו.

): – – – הודעות.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים.

נאוה בוקר: נעבור להצבעה, חברים.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

): יש לי עוד הצבעות אחר כך.

): אני לא רוצה – – – הצבעה מס' 14 בעד הצעת ועדת הכנסת – 18 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים נתקבלה.

): אורן, מה קרה?

): אם אתה לא בפנים אתה לא מצביע?

אורן אסף חזן: יש לכם כוח, אתה לא צריך אותי.

): הבנתי אותך.

אורן אסף חזן: אתה איש גדול, יש לך רוב – – –

אורלי לוי אבקסיס: למה לא רציתם – – –

נאוה בוקר: חברים, תוצאות ההצבעה: 19 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת ועדת הכנסת התקבלה.

נאוה בוקר: הודעה לפרוטוקול.

אורן אסף חזן: – – – לא הרבה.

אורן אסף חזן: יואב קיש ראש ממשלת ישראל.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: – – –

נאוה בוקר: הודעה לפרוטוקול: בהצבעה על הצעת חוק להגנת הצרכן, של חבר הכנסת אורן אסף חוזן, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר הצביע נגד הצעת החוק.

נאוה בוקר: הוא מבקש לתקן – הוא התכוון להצביע בעד הצעת החוק.

נאוה בוקר: בבקשה.

): יש פה עוד שתי הודעות שדורשות הצבעה, והודעה ללא הצבעה.

): אני אתחיל בהודעה ללא הצבעה.

): כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזה על חילופי אישים בוועדת החוץ והביטחון מטעם סיעת כולנו.

): במקום חבר הכנסת חיים ילין, שכיהן כממלא מקום קבוע בוועדה, על מכסת סיעת כולנו, תכהן חברת הכנסת רחל עזריה כממלאת מקום קבועה.

): הודעה שדורשת הצבעה: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום ד' בתמוז התשע"ז, 26 ביולי 2017, להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחירי צהרונים ציבוריים), פ/4075/20, לוועדת הפנים והגנת הסביבה, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה אליו.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות מוועדת הפנים והגנת הסביבה לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): צריך להצביע.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה.

נאוה בוקר: חברים, מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 15 בעד הצעת ועדת הכנסת – 13 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחירי צהרונים ציבוריים), התשע"ז–2017, מוועדת הפנים והגנת הסביבה לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

נאוה בוקר: חברים, 13 הצביעו בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעה התקבלה.

): תודה.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום ט' בתמוז התשע"ז, 3 ביולי 2017, להעביר את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס (תיקון מס׳ 4), התשע"ז–2017, מ/1140, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): יושב-ראש ועדת הכספים ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה אליו.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את ההחלטה ולהעביר את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת הכספים.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה.

נאוה בוקר: חברים, מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: אתם מוזמנים להצביע.

נאוה בוקר: הצבעה מס' 16 בעד הצעת ועדת הכנסת – 14 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת הכספים נתקבלה.

נאוה בוקר: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעה התקבלה.

נאוה בוקר: דליפת חומצה מסוכנת ממפעל באזור ים המלח לנחל אשלים

נאוה בוקר: אנחנו עוברים כעת להצעות לסדר-היום.

נאוה בוקר: הנושא: חברות סיעוד פוגעות בפרטיות קשישים ומשלמות לצוותים רפואיים עבור מידע חסוי עליהם.

תמר זנדברג: – – –

נאוה בוקר: סליחה, אני לא שומעת אותך, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: ההצעה – – –

יעל כהן-פארן: דליפת חומצה מסוכנת ממפעל באזור ים המלח – זה הראשון.

נאוה בוקר: אני מתקנת – הצעות לסדר-היום בנושא: דליפת חומצה מסוכנת ממפעל באזור ים המלח לנחל אשלים, מס' 7441, 7454, 7458, 7483 ו-7488.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: יש לנו שר באולם?

דב חנין: יש לנו שר באולם כרגע, שיכול – – –

נאוה בוקר: חברים, יש לנו שר באולם?

דב חנין: יש ממשלה בישראל?

דב חנין: כל כך הרבה שרים ואף אחד לא מגיע לכנסת?

דב חנין: טוב, האמת היא שלא מפתיע אותי שהממשלה לא מגיעה לכנסת, כי אין לה – – –

אורן אסף חזן: תנצל את הזמן, דבר, השעון לא עובד – דבר עד שיבוא שר.

דב חנין: אדוני מניח שאני אוכל להתחיל לדבר עד שיצטרף אלינו השר וזה לא יהיה על חשבון הזמן.

נאוה בוקר: נשמח.

אורן אסף חזן: דבר, תפעילי את השעון כשיבוא השר.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אם כן, עמיתי חברי הכנסת, משהו – – –

אורלי לוי אבקסיס: השעון זז.

נאוה בוקר: אני אפסיק את השעון.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, קרה אסון בנגב.

דב חנין: האסון הזה לא צריך להפתיע אותנו.

דב חנין: בדיון על האסון הסביבתי האחרון שהיה בנגב אני אמרתי כאן:

דב חנין: הזיהום הבא הוא רק עניין של זמן.

דב חנין: ולצערי הגדול, עבר קצת זמן, לא עבר הרבה זמן, ואנחנו הגענו לאסון נוסף.

דב חנין: הפעם, עמיתי חברי הכנסת, מדובר בקריסה של מאגר השפכים החומציים של חברת רותם אמפרט, מקבוצת כימיקלים לישראל, כי"ל.

דב חנין: 100,000 מטרים מעוקבים – –

נאוה בוקר: השר הגיע.

דב חנין: – – של שפכים רעילים, של חומר חומצתי, כולל חומצות זרחתיות גופרתיות, זרמו לנחל אשלים ויצרו קטסטרופה סביבתית באזור רגיש במיוחד, פגיעה בערכי טבע מוגנים, חורבן אקולוגי שייקח המון זמן ויעלה הרבה כסף לתקן אותו.

דב חנין: בעלי חיים נהרגו, מכל מיני סוגים.

דב חנין: התמונות הן תמונות קשות מאוד.

דב חנין: ומה שמצער וכואב במיוחד זה שהכול היה כל כך צפוי – הוא היה צפוי כי כשאנחנו מדברים על חברה כמו רותם אמפרט ועל כימיקלים לישראל אנחנו מדברים על מזהמים סדרתיים; אנחנו מדברים על חברה שמככבת באופן שיטתי ועקבי בראש טבלת המזהמים והמזהמות בישראל, אחת הראשונות ברשימה הזאת.

דב חנין: וזה לא מפתיע, עמיתי חברי הכנסת, כי אסונות אקולוגיים סביבתיים כאלה התרחשו בנגב – ומתרחשים בכל שנה בנגב; אתם עוד זוכרים, עמיתי חברי הכנסת, את הפריצה של 5 מיליון ליטרים של נפט גולמי מצינור הנפט של קצא"א – חברת קו צינור אילת–אשקלון – לשמורת עברונה בערבה?

דב חנין: אני זוכר עד היום את התמונות הקשות של האדמה השחורה מזיהומי נפט.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, צריך לומר כאן:

דב חנין: הדברים האלה ממשיכים לקרות כי הממשלה לא עושה את תפקידה; הממשלה לא פועלת נגד המזהמים, הממשלה לא מכניסה לבתי-סוהר את האנשים שאחראים לקטסטרופות הסביבתיות האלה.

דב חנין: אנחנו לא שומעים על קנסות של עשרות מיליוני שקלים למי שמבצע את הזיהומים הסביבתיים האלה.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, נמצאים במצב של הפקרות סביבתית מוחלטת.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, כאשר הממשלה לא פועלת, וכאשר אנחנו יודעים שהממשלה גם לא תפעל, צריך ליצור מנגנונים וכלים שיאפשרו לציבור לפעול.

דב חנין: ולכן אנחנו, כמה חברי כנסת – חברת הכנסת יעל כהן-פארן, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חבר הכנסת משה גפני וחברי כנסת נוספים שהצטרפו אלינו – נקדם יחד הצעת חוק שתאפשר לציבור להתייצב להגן על הערכים הסביבתיים האלה, תאפשר להגיש תובענות אזרחיות בהיקפים משמעותיים כדי להגן על ערכי הטבע שלנו – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

דב חנין: – – וכדי למנוע את האסון הבא.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת – – –

קריאה: – – –

דב חנין: אני אשמח – אני אשמח, ואני פונה מכאן אל כל חברות וחברי הכנסת: הצטרפו אלינו, כדי שאנחנו, את ההתמודדות האפקטיבית הזאת, נעשה יחד; נראה למזהמים שמסביב להגנה על הטבע והסביבה ועל הבריאות בכנסת אפשר ליצור אחדות מאוד רחבה ומשמעותית.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אני לא רוצה לחזור על הנזקים המשמעותיים, ואני חייבת להגיד העצובים, שנגרמו לנחל אשלים בשבוע האחרון.

תמר זנדברג: תיאר אותם חבר הכנסת דב חנין היטב.

תמר זנדברג: זה מדהים איך נוף – שיש בו גם בעלי חיים, אבל בעיקר נוף צומח ונוף טופוגרפי וגיאוגרפי – יכול ליצור כאלה רגשות וכאלה תחושות כשרואים אותו בנקודת השפל העצובה והמזוהמת שלו.

תמר זנדברג: וזו לא הפעם הראשונה, בשנים האחרונות, שהנופים האלה, דווקא הנופים המדבריים של ישראל, יוצרים את התחושות האלה.

תמר זנדברג: לפני פחות משלוש שנים היינו יחד, ממש ערב הבחירות, ועדת הפנים של הכנסת סיירה בשמורת עברונה, וראתה גם שם את הנפט זורם בנקיקים ובשבילים שהיו אמורים להיות מוקדשים לצמחייה המדברית, לשיטפונות, לנחלים, ובאמת, הלב נחמץ.

תמר זנדברג: אבל העניין הוא שלא מדובר באסון טבע.

תמר זנדברג: מה שקרה בנחל אשלים, ומה שקרה בעין עברונה, ומה שקרה עוד קודם לכן בנחל צין, הוא לא תוצאה של סופה, או של שיטפון, או של תנאי מזג אוויר, או של שלג, או רוח, או איזשהו אסון טבע שהוא תוצאה של מה שהכדור הזה יוצר.

תמר זנדברג: זאת תוצאה של מדיניות סביבתית שהיא קורבן של מדיניות אנרגיה ומדיניות כלכלית וממשלתית, או במילים אחרות, זו לא טעות, זו מדיניות, וזאת לא גזירת גורל.

תמר זנדברג: ולראות פעם אחרי פעם את המזהמים הסביבתיים – הרבה פעמים חלק מחברות אנרגיה שאנחנו מוצאים אותן במפרץ חיפה, ומוצאים אותן בנגב, ומוצאים אותן בשדות הפוספטים – הרבה פעמים הם מצביעים בדיוק לאותם מקומות, לכימיקלים לישראל ואחרים.

תמר זנדברג: פעם אחרי פעם, אחרי האסון אנחנו מוצאים אותם מנסים לבודד את האסונות האלה, לנהוג כאילו מדובר באיזשהו אסון נקודתי שצריך מצד אחד להצטער עליו, ולהביע נורא צער, ומצד שני להגיד – לשחרר איזו אמירה עמומה ש"נתקן ליקויים".

תמר זנדברג: חברות וחברים, אנחנו צריכים להתחיל לראות את המדיניות החוזרת על עצמה באסונות האלה.

תמר זנדברג: הם תוצאה של פיקוח לא מספק, והם תוצאה של מחשבה שאפשר לעשות מה שרוצים, כי לא יקרה אסון, ואם יקרה אז נתנצל ונמשיך הלאה, ואולי האסונות האלה קורים, חס וחלילה – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

תמר זנדברג: – – לעתים רחוקות מדי.

תמר זנדברג: ולכן, אנחנו כאן, הכנסת והממשלה, צריכים לעמוד באופן הדוק וחזק יותר על הפיקוח אחרי המזהמים האלה, לא לאפשר לזה לקרות, וכך למנוע את האסון הבא.

תמר זנדברג: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת – ושלום לנציגי צה"ל שהגיעו והצטרפו ביציע.

יעל כהן-פארן: תראו, האסון הסביבתי שהתרחש בסוף השבוע האחרון צריך להדליק לכולנו תמרור אזהרה עם אור אדום גדול מהבהב וצפצופים מחרישי אוזניים.

יעל כהן-פארן: זה אות קלון להתנהלות של התעשייה המזהמת, שמתעסקת בחומרים מסוכנים ולא מסוגלת לטפל בהם כמו שצריך, וזה גם אות קלון לפיקוח הרופף והרפה של המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: יש לנו הרבה מזל שבדיוק לא היו הרבה מטיילים בנחל – כנראה היה חם מדי ביום שישי בצהריים – אבל יש הרבה נפגעים, גם בנפש: בעלי החיים, שהתמונות שלהם מרוחות על דפי העיתונים בישראל; והפגיעה הסביבתית שאנחנו יודעים שתהיה, גם בחי, גם בצומח, עוד הרבה שנים קדימה, כי זה המצב בסוג כזה של מפגעים ושל אסונות אקולוגיים.

יעל כהן-פארן: עכשיו תראו, ההיסטוריה מראה – ההיסטוריה של השנים האחרונות, כן?

יעל כהן-פארן: לא שנים ארוכות – שהמפעלים האלה הם לא בדיוק טלית שכולה תכלת, שפתאום קרס להם איזה מאגר, ככה התפלק להם.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים, ויש עתירות של אדם טבע ודין על זיהומים בדיוק מאותן בריכות; הדליפות מהבריכות, שמחלחלות למי התהום, שמגיעות למעין עין צין ועין עקרבים ועין בוקק – כל המעיינות באזור מזוהמים מאותן בריכות בדיוק.

יעל כהן-פארן: ובכלל, המשרד להגנת הסביבה, יש לו דוח שרצה שהבריכות האלה – כבר באפריל האחרון, עכשיו, 2017 – דוח מלפני שלוש שנים – היו צריכות להפסיק לעבוד באפריל 2017, ולהיות מוחלפות בפתרונות אחרים, סביבתיים יותר.

יעל כהן-פארן: אבל מובן שזה לא קרה, ואנחנו לא רואים בדיוק את המשרד עומד מנגד וזועק – על עצמו, כי הוא לא יכול בדיוק לנזוף בעצמו, איך הוא לא פיקח ואיך הגענו לרגע הזה.

יעל כהן-פארן: עכשיו תראו, יש פה גם סיפור של כסף; אני והלשכה שלי בדקנו את הדוחות הכלכליים של כי"ל, והם מדווחים לבורסה, ואנחנו יודעים שהם מושכים דיבידנדים שהם גבוהים מהרווח הנקי שלהם, ומצד שני משקיעים השקעות הולכות ופוחתות בשנים האחרונות בכל הנושא של התשתיות של בריכות האידוי והדברים שאנחנו מדברים עליהם כאן, שצריכים להגיע כדי למנוע את הסיטואציה שקרתה ביום שישי.

יעל כהן-פארן: ולכן אני קוראת מכאן למשרד להגנת הסביבה לא רק לצאת בכותרות – כן, המפעלים משקיעים מיליארדים.

יעל כהן-פארן: איפה המיליארדים?

יעל כהן-פארן: אם הייתם בודקים כמה הם באמת השקיעו, בתעשייה, בבריכות האלה, כמה הם זלזלו בכם, לא היינו מגיעים למצב הקיים, לא היינו רואים את הדליפה הזאת, מבריכה שהייתה כנראה מטה ליפול – –

נאוה בוקר: נא לסיים, בבקשה.

יעל כהן-פארן: עוד שנייה.

יעל כהן-פארן: – – ואכן נפלה.

יעל כהן-פארן: מפעל ברווחים כאלה גדולים, לא יכול להיות שיקבל קנס מקסימלי של איזה 1.5 מיליארד שקל.

יעל כהן-פארן: זאת זילות של כל – –

נאוה בוקר: תודה.

יעל כהן-פארן: – – מה שאנחנו מנסים – רק שנייה – להילחם עליו, ולשמור על המקום המאוד-מאוד מצומצם שיש לנו כאן.

יעל כהן-פארן: יש כאן טבע שהולך ונכחד גם ככה, ואנחנו מחריבים אותו במו-ידינו.

יעל כהן-פארן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

נאוה בוקר: לפני שתתחילי, אני רוצה לקבל בברכה – יש לנו כאן רבות מחיילות צה"ל.

נאוה בוקר: אנחנו מצדיעים לכן.

עליזה לביא: אהלן, ברוכות הבאות אלינו.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, בשביל זה נרשמתי להבעת דעה.

יעל כהן-פארן: אבל אתה כבר התחתנת, אורן.

עליזה לביא: ברוכות הבאות.

נאוה בוקר: ברוכות הבאות, בהחלט.

אורן אסף חזן: לוחמות, אמיצות – להצדיע להן.

עליזה לביא: מאיפה הן, את יודעת?

יעל כהן-פארן: אבל אתה כבר התחתנת.

אורן אסף חזן: זה לא קשור, לא הכול זוגיות.

אורן אסף חזן: אשתי מעל הכול – – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: לא, היא צועקת לי "התחתנת", כאילו שמתי עין – – –

עליזה לביא: חס וחלילה.

נאוה בוקר: תודה.

אורן אסף חזן: לא הכול זוגיות, השתגעו פה כולם.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

עליזה לביא: אנחנו שמחים ושמחות, שמחות ושמחים, לומר שלום לחיילות צה"ל, העושות עבודתן נאמנה.

עליזה לביא: כל חיילי צה"ל וחיילות צה"ל, תודה רבה לכם על השירות, על העשייה, על ההגנה.

עליזה לביא: בזכות אנשים יקרים כמוכם, חיילים וחיילות, אנחנו ממשיכים ביום-יום שלנו, ולא נשכח את זה לרגע.

עליזה לביא: אז תודה רבה.

עליזה לביא: טוב, לצערי הרב, גם אני באה לדבר על אחד המקומות היפים בארץ, נחל אשלים.

עליזה לביא: בכלל, יש לי חולשה למדבר יהודה, מתה על הנחלים שם, אוהבת לטייל, רמת מדבר, וכל הנחלים, עוד מאז שהייתי צעירה – גם את בעלי היקר פגשתי במדבר יהודה, ויחד כל המשפחה אנחנו מאוד מאוד אוהבים לטייל בכלל, ובפרט במדבר יהודה.

עליזה לביא: אבל פתאום, גברתי היושבת-ראש, סגרו לנו את נחל אשלים, אני לא יודעת אם יצא לך לטייל בנחל אשלים, אחד הנחלים היותר-יפים – מי שלא מכיר – מפת סימון שבילים, מפה 11, מסלול תלול, יש מים, גבים, מאתגר, סולמות, סבבה של מסלול, אחלה.

עליזה לביא: אבל לצערי הרב – לצערי הרב – מ-2 ביולי, עקב זיהום הנחל משפכים תעשייתיים, ולא בכדי – ואין פה עניין של סליחה, כי אמרו קודמי: את האסון הסביבתי הזה אפשר היה למנוע.

עליזה לביא: זאת לא פעם ראשונה שהמפעל רותם אמפרט עושה מעשה שלא ייעשה, והפעם הוא אחראי למחדל שאסור לנו להיות אדישים אליו.

עליזה לביא: המפעל הזה מדורג במקום החמישי בדוח של המשרד להגנת הסביבה, שקובע שאירעו בו שורה ארוכה של תקלות, ובהן דליפת חומצות.

עליזה לביא: הבעיות ישנות, הדפוסים מוכרים, והדורסנות הזאת, והיכולת הזאת לעצור לנו את הכיף, ואת ההבנה, ואת הבילוי, וכל כך הרבה בעלי חיים – צדקה חברתי כשאמרה: תודה לאל, פגיעות בנפש לא היו, חברת הכנסת פארן, אבל בעלי החיים, וכל הסביבה האקולוגית שנהרסה – ייקח הרבה מאוד זמן, הרבה מאוד זמן, לתקן את ההרס הזה.

עליזה לביא: אז אני חושבת שבאמת צריך לראות לאן תוביל ההודעה של המשרד, שהורה על פתיחה – פלילית, אבל זאת לא תקלה חד-פעמית, ואני קוראת לכל חברות וחברי הכנסת להצטרף להצעת החוק שתאפשר תביעות אזרחיות נגד מפעלים מזהמים, שחברי דיבר עליה.

עליזה לביא: גם אני חלק מההצעה המאוד-מאוד חשובה הזאת; לא יכול להיות שמפגע סביבתי לא היה חלק – במקום הזה, של ערך טבע מוגן – לא היה כמפגע סביבתי, ואנחנו נתקן את זה כאן, כחקיקה.

עליזה לביא: לא יכול להיות – לא יכול להיות שמפעלים יעשו מה שהם רוצים; מקבלים התראות, מקבלים אזהרות, ומצפצפים על זה.

נאוה בוקר: נא לסיים.

עליזה לביא: חייב להיות חוק מוסדר.

עליזה לביא: ואני קוראת לכם: יש לנו ארץ אחת, יפה, נהדרת, בואו לטייל, ונשמור כולנו יחד על הטבע.

עליזה לביא: בצע כסף הוא לא מעל האחריות שצריכה להיות כאן לכולנו על המדינה.

נאוה בוקר: תודה.

עליזה לביא: אתם לא מבינים את זה?

עליזה לביא: נשים חוק, ותשלמו עד שתתקנו את נחל אשלים, ותחזירו לנו את נחל אשלים.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן חזן – סגן השר כרגע לא נמצא – חבר הכנסת אורן אסף חזן, הבעת דעה, בבקשה.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי להביע עמדה נוספת, אבל לפני שאדבר על הנזק העצום הזה, ואגב, לא בפעם הראשונה, ביקשתי לעלות ולברך, באמת, את החיילות האמיצות, להגיד לכן שכשאנחנו רואים אתכן פה, מגיעות, אנחנו יודעים שיש לנו כתף, ויש לנו על מי להישען.

אורן אסף חזן: אני באמת מצדיע לכן באהבה, מאחל לכן שירות טוב.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכן יותר מזה: אנחנו מביאים לא מעט בשורות; רק אתמול, בשעה טובה, הגשתי הצעת חוק שביום שאתן תסיימו את השירות שלכן – וחלקכן גם תעשו מילואים – ותתחילו ללמוד לימודים אקדמיים, כל מי שתשרת, גם שירות מילואים של עשרה ימים בשנה, תזכה לארבע נקודות זכות במהלך התואר.

אורן אסף חזן: אבל חוץ מזה, גם הצעת חוק נוספת שמלווה – כולנו מכירים את המציאות שבה היום, הקלות הבלתי-נתפסת שבה תוקפים חיילים וחיילות, הפכה להיות אפילו הייתי אומר דבר שבשגרה – הצעת חוק שמדברת על כך שתקיפת חייל תהיה עבירה חמורה, שיהיה מי שייתן עליה את הדין, ולא כמו היום.

אורן אסף חזן: כי בסופו של דבר, חברתי היושבת-ראש גם יודעת, שחייל או חיילת זה חייל או חיילת – נקודה.

אורן אסף חזן: אז תודה רבה לכן על הכול.

אורן אסף חזן: ובשניות האחרונות שנותרו לי – תראו, רבותי, אנחנו פעם אחר פעם מגיעים לפה, מדברים על הסביבה, מדברים על כך שיש מי שלא סופרים לא את האזרחים, לא את המדינה, ובטח שלא את הסביבה.

אורן אסף חזן: רק בשבוע שעבר ציינו פה את יום הגנת הסביבה, צחקנו, התרגשנו יחדיו, ואמרתי דבר פשוט: הכול מתחיל ונגמר בחינוך.

אורן אסף חזן: זה נכון כאשר זה נוגע בציבור, זה לא נכון כאשר זה נוגע – ובזה אני מסיים, חברתי היושבת-ראש – זה לא נכון כאשר זה נוגע בקשר המסוכן, המטריד, באמת ההזוי, הייתי קורא לו, שבין פוליטיקאים ומנהיגות לבין בעלי הון וממון.

אורן אסף חזן: במקרה הזה אני מקווה מאוד שהמנהיגות תתפכח מהר, והאחראים לאסון הגדול הזה ידעו לתת את הדין, וישלמו על כך ביוקר.

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניתן להם להסתתר מאחורי שום חוק, מאחורי שום הגנה, מסיבה מאוד פשוטה: אנחנו צריכים לשמור על ארץ ישראל לא רק בשבילנו – –

נאוה בוקר: תסיים בבקשה.

אורן אסף חזן: – – גם בשביל הדורות אחרינו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – –

אורן אסף חזן: אני מבקש להעביר את זה לוועדה, בבקשה.

נאוה בוקר: – – הבעת דעה.

נאוה בוקר: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה אל-רחמאן אל-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, הנושא של הגנת הסביבה הוא לא נושא בין שר וטייקונים שרוצים לחסוך או להרוויח, הוא – – –

עליזה לביא: אין לנו תשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שאין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה ממש – זה שאין תשובת שר ואין תשובת ממשלה זה מראה כמה חשוב הנושא של הגנת הסביבה ואוצרות הטבע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפגיעה – דליפת החומרים המסוכנים לא רק פגעה בסביבה, אלא גם באוצרות טבע שהרבה שנים עד שמחזירים אותם למצב שלהם לפני הדליפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל העניין של הגנת הסביבה בכלל – דיברנו כמה פעמים על היישובים הערביים, שהם החצר האחורית של המדינה, ששם שופכים את כל הפסולת וכל הזבל, ולא מעניינת אותם הסביבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן – המאבק הוא בין הזכות של כל העם, הזכות של כל האזרחים, לבין הטייקונים, ומהצד השני הממשלה, שפשוט נותנת להם את הגב, בזה שהיא לא נוקפת אצבע ולא מענישה אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שצריך להיות – לא קנס, שיהיה כדאי למפעלים ולטייקונים האלה לשלם אותו ולהמשיך לזהם ולפגוע – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אלא לפגוע בהם קשות כך שלא ימשיכו לזהם.

נאוה בוקר: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהמקום שצריך לדון בו זה ועדת ביקורת המדינה, כי הנושא זה צריך לעבור ביקורת כמו שצריך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברים, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא – – –

עליזה לביא: רגע.

אורן אסף חזן: העברה לוועדה, העברה לוועדה.

דב חנין: ועדת ביקורת.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים להעביר את זה לוועדת – – –

נאוה בוקר: נעשה הצבעה.

נאוה בוקר: לאן אתם רוצים להעביר?

עליזה לביא: ועדת ביקורת.

נאוה בוקר: ועדת ביקורת.

יואב קיש: הם לא יכולים לקבוע, רק המציעים.

נאוה בוקר: המציעים מבקשים להעביר את זה לוועדה לביקורת המדינה.

נאוה בוקר: מה אתם מציעים?

יעקב ליצמן: אני רוצה ועדת הפנים.

אורן אסף חזן: לוועדת הפנים.

עליזה לביא: ועדת ביקורת, ועדת ביקורת.

עליזה לביא: אתה לא מציע.

עליזה לביא: ועדת ביקורת.

יואב קיש: לא, המציעים, אסור להם להגיד.

יואב קיש: דווקא מי שלא מציע יכול – – –

אורן אסף חזן: מי שלא מציע – – –

עליזה לביא: – – –

נאוה בוקר: אנחנו נעבור – – –

קריאה: למה פנים?

יואב קיש: ועדת הכנסת.

נאוה בוקר: נעביר את זה לוועדת הכנסת, שהיא תחליט – –

קריאה: לא ביקורת?

נאוה בוקר: – – משום שיש כאן שתי הצעות מנוגדות אחת לשנייה.

נאוה בוקר: לצערי, אלו הם הכללים.

אורן אסף חזן: אין בעיה, ביקורת.

אורן אסף חזן: אין בעיה, ביקורת.

אורן אסף חזן: אין בעיה.

נאוה בוקר: ביקורת?

אורן אסף חזן: אין, אין בעיה, ביקורת.

עליזה לביא: תודה, אורן.

נאוה בוקר: אוקיי, בואו נעבור להצבעה – –

עליזה לביא: ועדת ביקורת.

נאוה בוקר: – – על העברת ההצעה לסדר-היום בנושא דליפת חומצה מסוכנת ממפעל באזור ים המלח לנחל אשלים.

אורן אסף חזן: אני חושב שהכי מתאים – – – אבל אם אתם רוצים ביקורת – – –

עליזה לביא: תודה רבה, אורן.

נאוה בוקר: הצבעה – לוועדת ביקורת כמובן.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבל.

יואב קיש: אדוני השר, מה אתה רוצה?

יעקב ליצמן: אני בעד פנים.

עליזה לביא: ועדת ביקורת.

אורן אסף חזן: לא, אבל אין בעיה.

יואב קיש: אני רוצה פנים.

יואב קיש: אני עם השר, אני רוצה פנים.

קריאות: – – –

קריאה: – – – אחרי ההצבעה.

נאוה בוקר: למה לא שמעתי?

קריאה: – – – ועדת הכנסת.

קריאה: אני אמרתי – – –

נאוה בוקר: סליחה, אני קיבלתי את ההצעות באיחור.

נאוה בוקר: זה עובר – – –

יואב קיש: למה?

יואב קיש: היה דיון פה.

יואב קיש: פנים.

יואב קיש: אני – פנים.

יואב קיש: הוא אמר פנים.

קריאה: – – –

נאוה בוקר: שאלתי לאן הם מעוניינים – –

קריאה: אמרנו – – –

נאוה בוקר: – – ונאמר לי כאן ועדת ביקורת.

נאוה בוקר: אורן הסכים אתם.

יעקב ליצמן: אני אמרתי לפני כן.

יעקב ליצמן: אני אמרתי לפני כן.

נאוה בוקר: עשינו הצבעה.

נאוה בוקר: לא שמענו אותך, אדוני השר.

נאוה בוקר: מה – – –

יואב קיש: ועדת הפנים.

נאוה בוקר: המזכיר, מה אתה מציע?

יואב קיש: היא אמרה ועדת הכנסת, וזהו.

עליזה לביא: לא נכון.

עליזה לביא: הוא הציע ועדת – – –

יואב קיש: היא אמרה ועדת הכנסת.

עליזה לביא: לא נכון.

עליזה לביא: הוא הציע ועדת ביקורת.

יואב קיש: והוא אמר – – –

עליזה לביא: – – –

נאוה בוקר: חברים, התקיימה הצבעה – לוועדת הביקורת.

אורן אסף חזן: תעבירי את זה לוועדת הכנסת.

יואב קיש: ועדת הכנסת, זה – אין מה לעשות.

עליזה לביא: – – –

נאוה בוקר: אבל התקיימה – אמרתי לוועדת הביקורת.

קריאה: מה, אני לא מבינה.

יואב קיש: כשהתחלנו – – – אמרת ועדת הכנסת.

יואב קיש: תוציאי את הפרוטוקול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקורת – – –

נאוה בוקר: אני בהתחלה אמרתי ועדת הכנסת.

נאוה בוקר: לאחר מכן קיימתי הצבעה לוועדת הביקורת.

קריאה: ברגע שיש חילוקי דעות – – –

קריאות: – – –

נאוה בוקר: לא שמעתי שהיו פה חילוקי דעות.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: אני אמרתי מייד, גברתי.

יואב קיש: – – – אמרתי ועדת פנים, גם.

נאוה בוקר: כי אורן הסכים שזה ילך לוועדת ביקורת.

יואב קיש: אני אמרתי פנים, והוא אמר כן, ואחר כך הוא חזר בו – – –

קריאות: – – –

נאוה בוקר: רגע, רגע, שנייה, שנייה.

עליזה לביא: לא, אתה לא יכול – – – אחרי הצבעה – – –

יואב קיש: לא.

יואב קיש: ההצבעה הייתה להעביר לוועדה.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: ההצבעה הייתה על להעביר לוועדת ביקורת.

עליזה לביא: אין תשובת שר.

עליזה לביא: אף אחד לא אומר.

עליזה לביא: אין תשובת שר.

תמר זנדברג: – – –

נאוה בוקר: לא, אבל הוא הסכים אתם.

יואב קיש: יש מזכיר, הוא שמע את כל הדיון.

נאוה בוקר: יש כאן מזכיר – אתה מוזמן לומר לנו מה הנהלים.

יואב קיש: הנה, תשמעי אותו.

תמר זנדברג: כבר הייתה הצבעה, עזוב.

קריאה: לפי התקנון חייבים – – –

יואב קיש: בדיוק, נכון, אבל אני אמרתי פנים.

תמר זנדברג: ואז היא הכריזה ביקורת, והייתה הצבעה.

יואב קיש: לא, אבל אמרנו כנסת, בגלל זה.

נאוה בוקר: כי הוא אמר שהוא מסכים.

יואב קיש: לא, את אמרת כנסת.

תמר זנדברג: עזוב.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: טוב, חברים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – לפני ההצבעה – – –

יואב קיש: השר גם ביקש.

יואב קיש: את שמעת אותו.

יואב קיש: זה מה שעושים – מעבירים לוועדת הכנסת.

עליזה לביא: למה?

יואב קיש: כשיש אי-הסכמה מעבירים לוועדת הכנסת.

קריאה: למה?

קריאה: אין תשובה של השר – – –

תמר זנדברג: הייתה הסכמה והייתה הצבעה.

קריאות: – – –

יואב קיש: השר לא רצה, אני לא רציתי – –

נאוה בוקר: לא שמתם לב.

נאוה בוקר: אין מה לעשות.

יואב קיש: – – אורן התחרט, אבל שנינו לא רצינו.

יואב קיש: את אומרת – – –

תמר זנדברג: לא – – –

עליזה לביא: – – –

יואב קיש: הייתה הצבעה – לוועדה.

עליזה לביא: אתה לא היית כאן.

יעקב ליצמן: אני מציע – – –

קריאה: אתה לא היית כאן.

קריאה: אדוני גם לא היה.

יעקב ליצמן: אני – – –

עליזה לביא: לא היה שר.

עליזה לביא: אני דיברתי – לא היה שר.

אורן אסף חזן: לא, הוא היה, הוא היה.

יואב קיש: הוא היה כל הזמן פה, עליזה.

נאוה בוקר: או להשאיר את המצב – – –

יעקב ליצמן: אני מציע ככה: תבדקו את הסליל של זה.

יעקב ליצמן: אם ביקשתי לפני ההצבעה, אני אומר לכם, זה ועדת הכנסת.

יואב קיש: תבדקו את ההקלטות.

יואב קיש: בדיוק.

יואב קיש: נכון.

נאוה בוקר: אז אני מציעה שיבדקו.

נאוה בוקר: בינתיים אנחנו נמשיך.

יעקב ליצמן: אני אמרתי לפני ההצבעה.

דב חנין: ממה מפחדים?

דב חנין: ממה אתם מפחדים?

דב חנין: מה קרה?

תמר זנדברג: סליחה, שנייה.

תמר זנדברג: רגע.

תמר זנדברג: ההצבעה הזאת פחות חשובה, העיקרון חשוב.

יואב קיש: ברור.

תמר זנדברג: אי-אפשר לשנות הצבעה אחרי ההצבעה.

יואב קיש: אבל ההצבעה הייתה – – –

תמר זנדברג: זה ברור – – –

יואב קיש: לא, את טועה.

תמר זנדברג: היא הכריזה – – –

יואב קיש: לא – – –

קריאה: את טועה.

יואב קיש: אבל תקשיבי – – –

נאוה בוקר: סליחה.

נאוה בוקר: אני הכרזתי לאחר שאורן אמר שהוא מסכים לוועדת הביקורת.

יואב קיש: העברה לוועדה – זו הייתה ההצבעה הכללית.

יואב קיש: העברה לוועדה.

תמר זנדברג: היא אמרה ועדת – – –

נאוה בוקר: אמרתי ועדת הביקורת.

יואב קיש: ואני מייד אמרתי לוועדת הכנסת.

קריאה: הוא אמר ועדת הפנים.

תמר זנדברג: אולי היא לא הייתה צריכה, אבל זה מה שקרה, ואתה לא יכול לשנות – – –

יואב קיש: ישמעו את ההקלטות ויחליטו.

יואב קיש: ישמעו את ההקלטות.

נאוה בוקר: חברים.

נאוה בוקר: תשמעו את ההקלטות ותחליטו על פי ההקלטה.

נאוה בוקר: מבחינתי, זה באמת לא – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: כבר קרה.

תמר זנדברג: אתה לא יכול לשנות הצבעה בדיעבד.

קריאות: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תן לנו להבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה מפריע לךָ שזה מגיע – – –

יואב קיש: – – – השר אמר שהוא רוצה ועדת הפנים.

יואב קיש: אני אמרתי ועדת הכנסת.

יואב קיש: צריך להחליט בוועדת הכנסת.

תמר זנדברג: השר לא אמר.

תמר זנדברג: השר לא אמר.

יעקב ליצמן: אל תגיד שלא הייתי, אני הייתי כאן.

נאוה בוקר: הוא היה.

נאוה בוקר: השר נכח באולם.

נאוה בוקר: אני פשוט לא שמעתי אותו בזמן.

יואב קיש: הנה, תמר הסכימה.

יואב קיש: ישמעו את ההקלטות.

יואב קיש: אם השר אמר פנים – זה ילך לכנסת; אם לא – זה ילך לביקורת.

נאוה בוקר: אז בואו, ההחלטה היא כזאת: לאחר הדיון ההקלטות תשמענה – –

יואב קיש: בדיוק.

נאוה בוקר: – – ואם כן, אנחנו – – –

יואב קיש: אם הוא אמר פנים – זה ילך לוועדת הכנסת; אם הוא לא אמר – זה ילך לביקורת המדינה.

נאוה בוקר: בסדר גמור.

נאוה בוקר: אם השר – נאמר ועדת הפנים – זה הולך להכרעה בוועדת הכנסת; אם לא – זה עובר לוועדת ביקורת.

קריאה: בדיוק.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אנחנו נמשיך.

יואב קיש: את חייבת לשמוע, זה לא עובד ככה.

יואב קיש: את חייבת להיות – – –

נאוה בוקר: כן, אבל הקשבתי לכם.

נאוה בוקר: תשמע, זה – – –

אורן אסף חזן: אין לה כאן ויכוח, אבל, כי לפי התקנון גם אם אחרי ההצבעה הוא אומר ועדה אחרת – אז זה הולך לוועדת הכנסת ישירות.

אורן אסף חזן: הנה, גם המזכיר אמר – מה שאני מנסה להגיד לכם – – –

יואב קיש: אז ועדת הכנסת.

אורן אסף חזן: ולכן זה צריך ללכת לוועדת הכנסת.

נאוה בוקר: אוקיי.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: גם עכשיו.

אורן אסף חזן: גם ירדנה אומרת, כי אם במהלך ההצבעה או אחרי ההצבעה מישהו צעק שם של ועדה אחרת, כי ההצבעה היא לאיזו ועדה זה הולך – ההצבעה לא – – – הנה, תשמע.

אורן אסף חזן: תשמע.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: זה מה שניסיתי להגיד לכם שעה.

אורן אסף חזן: זה לא משנה, הוויכוח.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: בסדר – – –

אורן אסף חזן: זה ילך לוועדת הכנסת.

נאוה בוקר: בסדר גמור.

אורן אסף חזן: זה מה שהיא הסבירה עכשיו.

אורן אסף חזן: חברות סיעוד פוגעות בפרטיות קשישים ומשלמות לצוותים רפואיים עבור מידע חסוי עליהם

נאוה בוקר: חברים, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 7448, 7461, 7462, 7465 ו-7484, בנושא:

נאוה בוקר: חברות סיעוד פוגעות בפרטיות קשישים ומשלמות לצוותים רפואיים עבור מידע חסוי עליהם.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנחנו, קבוצת חברי כנסת, ביקשנו להעלות על סדר-יומה של הכנסת שוב נושא שקשור לתחום הסיעודי, והפעם מכיוון אחר.

איציק שמולי: בסוף השבוע אחרון, כבוד השר, פורסמה בעיתון ידיעות אחרונות במוסף שבעה ימים כתבת תחקיר די מקיפה של הכתבת ליאור אילתי.

איציק שמולי: התחקיר חשף דרכי פעולה בעייתיות במיוחד, וזה בלשון המעטה, של חלק מחברות הסיעוד.

איציק שמולי: בין השאר עולה שחלק מחברות הסיעוד פשוט נכנסות לתוך בתי-החולים, מקבלות גישה חופשית לאנשים שנמצאים במצב סיעודי או שעומדים לקבל הכרה סיעודית, ובסופו של דבר מנצלות את חוסר הישע, את המצוקה של אותם אנשים כדי נגיד – להפעיל עליהם לחץ לא הגון להשתמש בשירותים של אותן חברות.

איציק שמולי: חמור במיוחד – ואני אומר זאת לחברי הכנסת – שלכאורה, ממה שכתוב בתחקיר, עולה שיש אנשים שעובדים בתוך המערכת הרפואית ומשמשים על הדרך כסוג של סוכני מכירות של חלק מאותן חברות.

איציק שמולי: זו האשמה חמורה מאוד, ולכן אני אומר את הדברים בהסתייגות מסוימת, כי אני לא בדקתי אותם, אבל אני סמוך ובטוח שהכתבת עשתה את הדבר הזה.

איציק שמולי: וזה דבר שהוא חמור מאוד.

איציק שמולי: זה שר"פ סיעודי לכל דבר ועניין, ואני חושב שאת הדבר הזה אנחנו צריכים למנוע באופן מוחלט.

איציק שמולי: הממצאים שעלו הם מזעזעים, ומלמדים בעצם פעם אחת נוספת על ההפקרות שמתחוללת בתחום הסיעודי.

איציק שמולי: חלק מהחברות פשוט מנצלות את המצוקה של אותם קשישים ששוכבים חסרי אונים בבתי-החולים.

איציק שמולי: אותן חברות פשוט עטות על הקשישים, ברמאויות ובמניפולציות מסוגים שונים.

איציק שמולי: כפי שאמרתי, אותי מטרידה במיוחד העובדה שחלק מהאנשים שעובדים במערכת הציבורית משתתפים באותה חגיגה.

איציק שמולי: צריך להגיד שיש חברות – למעשה כנראה רוב החברות בתחום הסיעוד הן בסדר גמור, אבל מספיק תפוח רקוב אחד שיחטיא ויקלקל את כל הסל.

איציק שמולי: לכן, אנחנו צריכים לעשות הכול כדי למנוע את הדבר הזה, ובסוף הדברים אני אתייחס לסוגיה נוספת בתחום, ובוודאי, אני מניח שגם כבוד השר יתייחס לזה – למקרה האחרון שאירע באור יהודה, מקרה נוסף; ואותי, כבוד השר, מעניינת ההתייחסות של משרד הבריאות כמובן ברמה המערכתית, גם לסוגיית המצלמות, גם לסוגיית תוספת כוח האדם, וגם לתוספת התגבור והחיזוק של מערך הפיקוח הגריאטרי במשרדך.

איציק שמולי: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי שהמקרה הבא לא יקרה – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

איציק שמולי: – – ואני בספק אם אנחנו נמצאים בנקודת הזמן הזאת.

איציק שמולי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אדם מן הצד שיעקוב אחרי הדיונים של ההצעות הדחופות לסדר-היום – מדי שבוע כמעט הנושא של סיעוד עולה על הפרק, מהבקשה שלך לערוך רפורמה בסיעוד, עם חוק הסיעוד, לנוכח התרחשויות שונות:

אורי מקלב: אנחנו מדברים על בתי-חולים לסיעוד, אנחנו מדברים על התעללות בחולים סיעודיים, ועכשיו אנחנו גם מנסים לטפל, או רוצים לטפל, בפגיעה בפרטיות, בהונאות שנעשות בתחום הסיעוד.

אורי מקלב: אין ספק, מכובדי השר, אתה מעלה את זה לסדר-היום, שתחום הסיעוד באופן כללי צריך לקבל הסדרה חדשה, ואז כל הספקטרום של הטיפול בסיעוד יקבל ממד אחר.

אורי מקלב: זה מביא אותנו לשאלה – מדוע זה קורה?

אורי מקלב: אין ספק שיש מחסור בעובדי סיעוד, ולצורך זה גם חברות הסיעוד לא יכולות לתת את העובדים המיטביים בנושא הזה, ועל כך שהיום אנשים מקבלים שירותי סיעוד, בין שזה במימון הביטוח הלאומי, בין שהמשפחה משלמת לבד, הן לא מקבלות עובדים, שגם לא מקבלים את השכר הגבוה, אבל ודאי גם כן לא נמצאים במיטב העובדים שלנו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים לתת, בארץ הזאת – להמציא מובילאיי, אנחנו יודעים חלליות, לוויינים, בתחום החקלאות, בתחום הפיתוחים הטכנולוגיים, אבל עובדי סיעוד – כנראה אנחנו לא טובים בעניין הזה.

אורי מקלב: וזה מביא אותנו למחשבה אחת, יכול להיות שאנחנו קודם כול נאפשר על ידי בן משפחה – בהצעת חוק שבזמנו הצענו, כמה חברי כנסת, לתת גם את טיפול הסיעוד.

אורי מקלב: בן משפחה – צריך לצאת מנקודת הנחה שהוא ירצה לתת, והוא ייתן, את המיטב, בין אם זה עובד סיעוד ובין אם זה שעות סיעוד.

אורי מקלב: היום החוק לא מאפשר לבן משפחה לעשות – אתה יכול לקבל – או אם אתה לוקח מחברה או מספק כזה או אחר, אם ניקח את הביטוח הלאומי, שהוא צרכן או מספק את שירותי הסיעוד הגדול ביותר, נותן את זה לחברה או לעמותה שפועלת בנושא, מתמחה בנושא, והם משלמים להם, או שאנחנו, מנגד, יכולים לקבל כסף, ואותו חולה, או בן משפחה – המשפחה הזאת יכולה לשכור מישהו, להעביד מישהו, אבל לא בן משפחה.

אורי מקלב: בן משפחה יכול לעשות את המיטב.

אורי מקלב: למה אנחנו לא לוקחים בן משפחה?

אורי מקלב: מהחשש שאולי בן משפחה ייקח את הכסף וינצל את זה למשהו אחר.

אורי מקלב: אז אם היינו רואים שענף הסיעוד – באמת נמצאים שם העובדים הכי טובים – אני לא אומר ככלל – יש שם הרבה אנשים מסורים מאוד, אבל היינו לוקחים אותם, ושם לא קורים הדברים, והכול מתנהל כשורה – בסדר, זה מה שיש, לא נורא, גם בן משפחה יותר טוב, אנחנו מקבלים שירותים.

אורי מקלב: אבל מה שאנחנו רואים – כל מצלמה נסתרת מגלה התעללות כזאת, אנחנו רואים מה נעשה בבתי-חולים – את המיטב הם לא מקבלים.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, אין ספק, גם החולים עצמם – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

אורי מקלב: – – אני נפגש עם אנשים שמקבלים שירותי סיעוד – הם לא נותנים את הכול, חלק גדול מהדברים הם בכלל לא מוכנים לעשות; אתה אומר, אני אעזור לך ברחצה, בציפורניים – יש לך פטרייה?

אורי מקלב: בזה אני לא מתעסק, לך לקופת חולים, ועוד ועוד, ולא מנצלים את הכול, עם כל הפיקוח שחסר.

אורי מקלב: רק משפט אחרון, גברתי היושבת בראש, עוד דבר – כמו שאנחנו יודעים להביא עובדי סיעוד לאנשים סיעודיים, ניתן לחברות הסיעוד להביא עבור כל עשרה אנשים שהם סיעודיים – או עשר נשים – להביא עובד זר.

אורי מקלב: נאפשר להם, עם פיקוח – אנחנו יודעים לעשות פיקוח; אדם לא יכול להזמין רק עובד זר לסיעוד, אלא גם חברה שנותנת שירותי סיעוד והביטוח הלאומי מאשר לכך וכך אנשים חמש שעות בשבוע, ארבע שעות בשבוע, עשרה אנשים יקבלו את זה.

אורי מקלב: נקבל גם כוח עבודה מיומן, מי שעושה את זה עושה את זה טוב, כוח העבודה יותר זול ממילא, הם נותנים את כל התפוקות, ולא נצטרך לקחת אנשים שלא מתאימים לזה או עושים את זה כברירת מחדל.

אורי מקלב: זה יכול לעשות עוד מהפכה, ובאמת להיטיב את מתן שירותי הסיעוד בארץ.

אורי מקלב: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: יעלה להשיב שר הבריאות יעקב ליצמן.

נאוה בוקר: בבקשה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, על פי חוק חופש העיסוק אין אפשרות למנוע מחברות סיעוד לפעול במוסדות.

יעקב ליצמן: עם זאת, יש חוזר מינהל רפואה האוסר פרסום ישיר וכן אוסר כניסת נציגי שיווק של חברות מתווכות.

יעקב ליצמן: נוסף על כך, בשל חסיון המידע, והצורך בהבטחת המידע על המטופלים, חל איסור על בתי-חולים להעביר מידע על מטופלים לחברות אלו.

יעקב ליצמן: זה על פי חוק, וזה פשוט מאוד.

יעקב ליצמן: עם זאת, נושא זה נבדק בביקורות שהמשרד מבצע כדי לבדוק שאין זליגה של מידע לגורמים אחרים.

יעקב ליצמן: חשוב להבהיר שמשפחות רשאיות לפנות לחברות באופן ישיר ולבקש סיוע שלהן.

יעקב ליצמן: לפני כשבועיים, עוד בטרם פורסם התחקיר, הוציאה מנהלת השירות הארצי לעבודה סוציאלית במשרד הבריאות מכתב לכל המוסדות במערכת הבריאות שבו הם נדרשו להגדיל את המודעות לנושא ולחשיבות שמירת הפרטיות והמידע ולוודא כי יפעלו בהתאם להנחיות ולנהלים.

יעקב ליצמן: בעקבות מה שאתם מעלים כאן

יעקב ליצמן: אני בהחלט חושב שצריך לעשות בדיקה נוספת בנושא.

יעקב ליצמן: זאת דעתי, ואני חושב, כמוך, שיש זליגת מידע; לא נראה לי שלחברות ביטוח יש רוח הקודש – שוכנעתי שלא, כרגע.

יעקב ליצמן: לכן, מטריד אותי שזה יוצא.

יעקב ליצמן: אז אני מבקש, גם אחרי התשובה שכתבו לי במשרד, אני חושב שזה נכון, וראוי לבדוק מחדש.

יעקב ליצמן: אגב, היה אצלי אתמול יהודי מארצות הברית – סתם מעניין – והוא סיפר לי שהוא עובד לעודד דבר חדש – צריך לבדוק את זה – לאשר בארצות הברית, כל מי שצריך סיעוד, שהמשפחה הקרובה יכולה לעשות את זה בלי שום דבר, כלומר להכיר בזה, הוא יקבל את הכסף, ולא צריך אישורים לכל הדברים האלה.

יעקב ליצמן: הנכד רוצה – הסבא סומך על הנכד, אז למה לא לתת לנכד לשרת את הסבא, לתת לו את כל הדברים?

יעקב ליצמן: הוא סומך עליו, אין לו חששות, כמו עובד זר, מה ההבדל?

יעקב ליצמן: יכול להיות שאנשים יקבלו את זה, אני הולך לבדוק את זה, לא יודע.

יעקב ליצמן: עכשיו לדבר האחרון, שמולי – נושא הסיעוד, גם לך – בימים אלו מביאים – הרי כשאישרו את התקציב הדו-שנתי – צריך עכשיו לבדוק את הרזרבות, בסוף החודש – – –

איציק שמולי: באוגוסט.

עבדאללה אבו מערוף: בסוף החודש.

יעקב ליצמן: בסוף החודש, אם אני לא טועה, כן?

יעקב ליצמן: זה הזמן שדיברתי עם שר האוצר – אז הוא הבטיח לי לבדוק את זה, בתקופה הזאת.

יעקב ליצמן: אני בהחלט מזמין לחץ.

יעקב ליצמן: אני חושב שנכון לעשות את זה, אני מטפל בימים אלו בזה.

יעקב ליצמן: דעתי לא רגועה כפי שחשבתי בהתחלה.

יעקב ליצמן: אני הולך להעלות את זה שוב ושוב.

יעקב ליצמן: בחודש האחרון היו לי עיסוקים אחרים, עם הדסה, אני מקווה שזה נגמר, אבל בכל אופן, דבר אחד ברור – סיעוד זה ממלכתי, סיעוד זה דבר שחייבים, ולא יעזור לאף אחד, הסכמתי אפילו לפרוס את זה לשנתיים – עד שזה יתחיל זה ממילא ככה – ולכן ברור שזה הפתרון לכל הדברים.

יעקב ליצמן: מה שקרה בשבוע האחרון – הפתרון היחיד שיש לי, אמרתי את זה, זה מצלמות.

יעקב ליצמן: אבל לצערי, עד לרגע זה עוד לא קיבלתי את האישור הפורמלי של משרד המשפטים.

יעקב ליצמן: אם אני אראה שאני לא מקבל את זה, אני לא אהסס להוציא הוראה שאף אחד לא יכול להתקבל בבתי-אבות, רק מי שמסכים למצלמות, כי אם אין לי, אין לי דרך לשלוט בזה.

יעקב ליצמן: לכן, אני חושב שהנושא ראוי מאוד, ואני מסכים להביא את זה – אם אתם רוצים להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה, או איפה שאתם רוצים, אין לי שום בעיה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר ליצמן.

טלי פלוסקוב: יש פה בקשות – חבר הכנסת דב חנין, הבעת דעה, בבקשה, אדוני, יש לך דקה.

טלי פלוסקוב: אפשר לגשת למיקרופון.

עבדאללה אבו מערוף: – – – לדבר.

טלי פלוסקוב: עבדאללה, אני אתן גם לך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אכן, אין שום פתרון אחר למשבר בתחום הסיעוד, ולתמונות הקשות שאנחנו רואים, חוץ מהכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: זו הדרך היחידה.

דב חנין: המדינה חייבת לקחת אחריות, כי יש לאנשים בישראל זכות להזדקן ולחיות בכבוד.

דב חנין: הכנסת קיבלה במליאתה החלטה בכיוון הזה, אדוני השר, ואנחנו בהחלט בעד שאתם תנהלו בעניין הזה מלחמה.

דב חנין: אני, גברתי היושבת-ראש, מעלה את הנושא הזה בכנסת בכל שבוע בחודשים האחרונים.

דב חנין: אני יודע שהדברים האלה נראים קצת כחוזרים על עצמם, אבל אני רוצה להזכיר: במאה השנייה לפני הספירה היה ברומי סנטור שנקרא מרקוס פורקיוס קאטו, והוא היה מסיים כל נאום – כל נאום, בכל נושא – באמירה: Carthaginem esse delendam – ומלבד זה, צריך להרוס את קרתגו.

דב חנין: ובאמת הרסו בסוף את קרתגו.

דב חנין: אז לא להתייאש.

יעקב ליצמן: מי זה קרתגו?

דב חנין: האיש הזה היה – אמר תמיד שצריך להרוס את קרתגו, בכל נאום שהיה לו בסנאט, ואני, בכל שבוע, אומר כאן – כמוך, אדוני השר – שאת הביטוח הסיעודי חייבים להכליל בסל הבריאות הממלכתי, וזה גם מה שהחליטה מליאת הכנסת.

דב חנין: ואני קורא לממשלה לשמוע את קולה של הכנסת ולעשות את המעשה הזה.

דב חנין: ואם אין כסף בתקציב המדינה, כמו שעכשיו, אדוני השר, מספרים לנו – עכשיו פתאום אומרים שאין כסף וצריך לעשות קיצוץ רוחבי – אז אפשר להטיל מס בגובה 0.5% כתוספת למס הבריאות.

דב חנין: הציבור תומך בזה, הציבור רוצה בזה; זה גם יחסוך לאנשים הרבה כסף על הביטוחים הפרטיים שהם צריכים לשלם היום – –

טלי פלוסקוב: אדוני, נא לסיים בבקשה.

דב חנין: – – והם לא מקבלים מענה ראוי.

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: את זה צריך לעשות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: עבדאללה אבו מערוף, אני אתן גם לך דקה להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה, גברתי היושבת-ראש, כבוד השר וחברי הכנסת, אכן, הפתרון – ואני בטוח שהשר, כבוד השר מסכים – זה הכללת הביטוח הסיעודי בחוק בריאות ממלכתי, ואכן, זה הפתרון האידיאלי והנכון.

עבדאללה אבו מערוף: אני אתייחס כאן להערה על הכותרת של נושא הדיון, שחברות הסיעוד משלמות.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב, שהצד השני, החלק השני של המשוואה, כבוד השר: הרופאים שאכן מעבירים את המידע – צריך לנקוט נגדם את הצעדים המתאימים, וזה מה שלא הובא בתשובת השר.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, מן הראוי שאעיר את ההערה הזאת, שאכן הרופאים שמוסרים את המידע, צריך למצות אתם את הדין.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: הבנתי שהשר הציע להעביר את הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להזכיר לחברי הכנסת שקיימת ועדת משנה לעניין האזרח הוותיק, וגם זו ועדה שיכולה לדון, אבל – שוב, מה אתם מציעים?

דב חנין: זה רעיון מצוין – – –

קריאה: לוועדת המשנה – – –

טלי פלוסקוב: לוועדת המשנה?

טלי פלוסקוב: כולם?

עבדאללה אבו מערוף: – – – משנה, משנה.

עבדאללה אבו מערוף: לוועדת הבריאות.

קריאה: – – –

אורי מקלב: – – – למשנה לא מתאים.

אורי מקלב: ועדת בריאות.

אורי מקלב: זה לא – – – הסיעודי יכול להיות גם לא קשיש.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, כאן – – –

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: ועדת העבודה והבריאות?

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי.

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו נצביע על העברת הדיון לוועדת העבודה והבריאות – העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא להצביע.

טלי פלוסקוב: כעיקרון, ההצבעה הולכת ככה: אנחנו מצביעים על להעביר את זה לוועדה, ואחר כך אנחנו קובעים – ופה קבענו שהדיון יעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להבהיר, התוצאה היא: שבעה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: רק – בהחלטה הקודמת הבנתי שהיה פה קצת ריב לגבי לאיזו ועדה הדיון יעבור.

טלי פלוסקוב: אז שוב, ההצבעה, בדרך כלל, היא על עצם העברת הדיון לְוועדה, ואחר כך קובעים, מסכימים או לא מסכימים, לאיזו ועדה הדיון עובר.

טלי פלוסקוב: אם אין הסכמה, הוא אוטומטית עובר לוועדת הכנסת, כדי שוועדת הכנסת תקבע באיזו ועדה יהיה הדיון.

טלי פלוסקוב: זה כדי להבהיר את הדברים הלא-ברורים.

טלי פלוסקוב: לתלמיד מתל אביב יש סיכוי גדול פי שלושה ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה מאשר לתלמיד מאופקים

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעה הבאה לסדר-היום: לתלמיד מתל אביב יש סיכוי גדול פי שלושה ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה מאשר לתלמיד מאופקים – הצעות מס' 7456, 7457, 7459, 7460, 7470, ו-7521.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, אני מבינה שאתה היחיד שנשאר פה לדבר בנושא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

עבדאללה אבו מערוף: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנשארים, נכבדים, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, חברי, וחברת הכנסת נאוה בוקר, אם היא תישאר, וכבוד סגן השר פרוש, למה אנחנו מעלים את הנושא הזה?

עבדאללה אבו מערוף: הרי עניין החינוך וההשכלה הגבוהה ברור, ואנחנו יודעים שיש פגמים רבים בעניין.

עבדאללה אבו מערוף: לא רק בשביל הפרוטוקול, להגיד, לעשות וי; להעלות את הבעיה הזאת שוב ושוב, אנחנו רואים בזה – זו אחריות המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: הרי המילה "מורה", אני חושב שהיא מוכרת לכולם, המילה "מורה", שמתחילה באות מ"ם.

עבדאללה אבו מערוף: ואם אנחנו מדברים על הדברים, המ"מים, שהמדינה חייבת לספק לאזרח כדברים בסיסיים, שהמדינה מחויבת בהם, אז חינוך, השכלה, זה אחד המ"מים שהמדינה אכן מחויבת בו, ללא שום קשר למצב הסוציו-אקונומי.

עבדאללה אבו מערוף: ואם אנחנו רואים שבתל אביב הסיכוי הוא 47%, לתלמיד, שיסיים את לימודיו בהשכלה הגבוהה, לעומת 16% ביישוב כמו אופקים או יישוב אחר במצב סוציו-אקונומי נמוך – 2-1 – לעומת תל אביב או מקומות אחרים שהמצב הסוציו-אקונומי בהם 10-9 – אז זה אומר דורשני, ועל המדינה לראות למה זה קיים.

עבדאללה אבו מערוף: ואנחנו יודעים למה זה קיים; הסיבה העיקרית היא המצב הסוציו-אקונומי, שלא מאפשר לתלמידים שם להשיג את ההישגים שאמורים להיות, וההישגים האלה, הם לא מאפשרים לעבור את החסמים, את המכשולים שיש אחר כך, אחרי סיום בגרות ולימודים ו-12 כיתות.

עבדאללה אבו מערוף: והחסמים האלה הם מבחנים שאני חושב שהם לא ראויים, ועד עכשיו הם קיימים, אבל צריך להתחשב – לא עניין של להתחשב, צריך לשקול אם להמשיך אותם או לא.

עבדאללה אבו מערוף: מבחן יע"ל בעברית, שזה מכשול קשה מאוד לא רק לאנשים, לתלמידים, באופקים, אלא גם באום אל פחם, בירכא, בבית ג'ן, בפסוטה, באיכסל; רמות אנגלית, שלפעמים המקצועות של מי שרוצה ללמוד מקצוע מסוים והוא לא צריך אנגלית בכלל – אז יש גם רמות של אנגלית, שזה חסם; וכמובן החסם שיש ויכוח רב עליו, ואנחנו דיברנו על זה כמה פעמים, ויש הצעת חוק לבטל אותו, והייתה הסכמה, כאילו, לבטל את החוק – חוק הפסיכומטרי, שהוא לא מדד אובייקטיבי, בכלל, למידת ההשכלה ולמידת הידע של תלמיד שמסיים כיתה י"ב.

עבדאללה אבו מערוף: ואני חוזר למצב הסוציו-אקונומי, הוא העיקרי ביותר, ונוצר כאן מעגל קסמים: מצב סוציו-אקונומי קשה; לתלמיד קשה ללכת לעשות קורסים, ובמיוחד כל הפסיכומטרי, שעולה אלפי שקלים, אז הוא נכשל; ואם הוא לא יתקבל – יש לו גם חסמים אחרים, והוא לא יוכל להמשיך את הלימודים שלו.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, על המדינה לראות לעומק את המצב הזה, לא רק לבדוק, וצריך, אכן, ביישובים שהתלמידים מסיימים את כיתה י"ב ואין להם אפשרות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: – – להמשיך את הלימודים ולהיכנס לאוניברסיטאות – צריך לא רק לחסל את החסמים, אלא לתת להם אפשרות, מבחינה סוציו-אקונומית, להתקבל ולהמשיך את הלימודים – ויש להם אפשרות, אכן – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – להתקבל ולסיים את הלימודים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: הבנתי שמנחם אליעזר מוזס לא נמצא.

טלי פלוסקוב: יש הצעה רגילה של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי באותו נושא.

מאיר פרוש: מי?

טלי פלוסקוב: מיכאל מלכיאלי, ולרשותו עד עשר דקות להציג את הנושא, ואז אנחנו כמובן ניתן לסגן השר להשיב.

טלי פלוסקוב: הבנתי שיש בקשה להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: הכול, אחד אחרי השני.

מאיר פרוש: אני מציע שגברתי תקריא את השמות של אלה – – –

טלי פלוסקוב: אין יותר, זהו.

טלי פלוסקוב: רק מיכאל מלכיאלי, ואחר כך אתה משיב.

טלי פלוסקוב: אם אתה רואה, האולם מלא חברי כנסת, וממתינים בתור.

מיכאל מלכיאלי: קשה, קשה לזהות.

טלי פלוסקוב: אין חברי כנסת נוספים שמעוניינים לדבר בנושא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, הכותרת של הנושא המדובר – כותרת מצמררת: ילד בתל אביב, יש לו סיכוי גדול פי שלושה ללמוד במוסד להשכלה גבוהה – – –

עבדאללה אבו מערוף: פי ארבעה.

מיכאל מלכיאלי: פי – אצלי כתוב פי שלושה.

מיכאל מלכיאלי: – – – פי ארבעה מאשר ילד שגדל באופקים.

מיכאל מלכיאלי: אופקים כמובן זה משל, אבל אין לי ספק שאנחנו מדברים על כל הפריפריה.

מיכאל מלכיאלי: זאת אומרת שיש הבדל בין נפש לנפש.

מיכאל מלכיאלי: ילד אחד, שהוריו התמזל מזלם לקנות דירה בתל אביב, בהרצליה או ברעננה, יהיה לו תואר ראשון, תואר שני, אולי מעבר; אבל ילד ש-מסכן, נולד באופקים, או בערד – את מכירה את ערד – הוא יישאר דפוק כל החיים שלו.

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה לומר – אני לא סתם אומר "יישאר דפוק".

מיכאל מלכיאלי: זאת מילה לא יפה, אבל צריך למצוא אחת מהשתיים; כשאנחנו – והיום היה על זה דיון בוועדת החינוך של הכנסת – פותחים אין-סוף מכרזים של שירות המדינה ורואים תנאי סף של תואר ראשון – דברים שלא קשורים בכלל לתפקיד; אין שום קשר בין תואר ראשון בחינוך למנהל אגף.

מיכאל מלכיאלי: אין שום קשר.

מיכאל מלכיאלי: אם היו מבקשים תואר רלוונטי; אם יש יועץ משפטי, ודורשים ממנו תואר שני במשפטים – אוקיי, שווה.

מיכאל מלכיאלי: אתה דורש מבן אדם תואר ראשון במה – במדעי החלל, בשביל להיות מנהל אגף חינוך בעירייה, וכל אחד מבין שאין קשר בין הדברים.

מיכאל מלכיאלי: אז אם זו המדיניות של המדינה, של שירות המדינה, להצריך בן אדם לתואר ראשון – אז תן לכל ילד, ולא משנה מאיזה בית הוא מגיע, את האפשרות להגיע לתואר ראשון; ואם אתה חושב שאתה לא מסוגל לתת לכל ילד – יש בעיה תקציבית, ואני מוכן לקבל שיש בעיה תקציבית – אז תוריד את הדבר הזה מתנאי הסף.

מיכאל מלכיאלי: אתה לא יכול מראש להחליט על חלק מהילדים במדינת ישראל: לכם יהיו חיים נורמליים, תתפרנסו בכבוד, המדינה תקלוט אתכם לתפקידים בכירים, וחלק מהילדים, מראש – איך אמרו – יהיו פחחים, נגרים וסנדלרים – ואני לא מזלזל בשום תפקיד.

מיכאל מלכיאלי: זה נושא ראשון.

מיכאל מלכיאלי: נושא שני: אני רוצה לדבר על אותם ילדים, אותם נערים, שכן הגיעו לתואר ראשון.

מיכאל מלכיאלי: התמזל מזלם – יש להם מלגות, יש להם הורים עם יכולת, או עובדים קשה בלילה בשביל שיוכלו ללמוד ביום, ובאה המדינה, באמצעות המל"ג, ומראש אומרת לאותם ילדים, אותם נערים – ופה אני פונה דווקא לציבור החרדי: אתכם אנחנו לא רוצים בהשכלה הגבוהה.

מיכאל מלכיאלי: איפה המדינה אמרה את זה?

מיכאל מלכיאלי: עקבתי אחרי מכרזים במשרות בכירות בשירות המדינה, ואתה מתחיל לגלות יותר ויותר בתנאי הסף – תואר שני.

מיכאל מלכיאלי: פעם זה לא היה; פעם היו תפקידים מאוד מסוימים, או שזה היה מקל בתנאי הסף אם יש לך תואר שני.

מיכאל מלכיאלי: היום אתה מגלה: תנאי סף – תואר שני.

מיכאל מלכיאלי: המל"ג, באופן מאוד מאוד שרירותי, לא נותן לציבור החרדי, במוסדות שלו, לפתוח לימודים לתואר שני.

מיכאל מלכיאלי: מאיזו סיבה?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מוכנים שבתואר ראשון תהיה הפרדה בין גברים לנשים; בתואר שני אנחנו לא מוכנים.

מיכאל מלכיאלי: מישהו יכול להסביר למה?

מיכאל מלכיאלי: בא אדם חרדי ואומר לעצמו: אני רוצה להגיע לתואר שני.

מיכאל מלכיאלי: הרי כל הזמן תוקפים את הציבור החרדי: אתם לא רוצים להשתלב בשוק העבודה, אתם פרזיטים, אתם לא מוכנים.

מיכאל מלכיאלי: בא הציבור החרדי – ואני אומר, לא שבט לוי, לא סוג א', כי הסוג א' והשבט לוי שלנו נמצא בבתי-המדרשיות, לומד תורה כל חייו – אדם שהחליט שהוא יוצא מבית-המדרש, ולא משנה כרגע למה, ואומר: אני רוצה להשתלב בשירות המדינה, רוצה להגיע למשרה בכירה, רוצה לשלם מסים – רוצה הכול.

מיכאל מלכיאלי: המדינה אומרת לו – אחת מהשתיים: או שתכפור באמונה שלך, תלך נגד מה שאתה מאמין בו, או שתישאר עני.

מיכאל מלכיאלי: זאת אומרת, לא רק אותו ילד מאופקים לא יכול להגיע להישגים, גם אותו ילד מירושלים, שכבר קיבל תואר ראשון, ורוצה להתקדם, אומרים לו: לא, אתה לא יכול לקבל.

מיכאל מלכיאלי: נושא נוסף, ודיברתי על זה הבוקר בוועדת החינוך: האוניברסיטאות הלא-דתיות – יש מכללות דתיות – הלא-דתיות, שכבר כן יכולות לתת תואר שני, בא אדם חרדי ורוצה להתקבל לשם.

מיכאל מלכיאלי: מקבלים אותו לשם – האם מתחשבים בו, בצרכים שלו?

מיכאל מלכיאלי: האם סטודנט חרדי מקבל אוכל כשר ברמת הכשרות שלו?

מיכאל מלכיאלי: אגב, בצבא, פלוגה חרדית מקבלת אוכל מהדרין, כמו שהוא אוכל בבית שלו – וזה חשוב מאוד, זו אמירה שהמדינה אומרת לאדם החרדי: אנחנו רוצים אותך בצה"ל.

מיכאל מלכיאלי: אני לא אומר מה דעתי על זה, אבל המדינה אמרה את מה שהיא אומרת.

מיכאל מלכיאלי: המל"ג לא מחייב את האוניברסיטאות לתת לאדם החרדי אוכל כשר ברמת הכשרות שלו.

מיכאל מלכיאלי: זמני תפילה – האם המל"ג חייב פעם את האוניברסיטאות לתת לאדם החרדי זמן להתפלל?

מיכאל מלכיאלי: כשאומרים לו: אתה ב-08:00, בבוקר צריך להתחיל שיעור, יש לו זמן לתפילת שחרית?

מיכאל מלכיאלי: בצהריים – אין לו זמן למנחה, לתפילות.

מיכאל מלכיאלי: זאת אומרת, קודם כול, לוקים פה בשתיים: מחייבים כל אדם בתואר, ראשון ושני, וחוסמים את כל הפריפריה; לא נותנים לאנשים את היכולת להתקדם.

מיכאל מלכיאלי: אבל גם אדם שרוצה להתקדם – אם אתה חרדי, אם יש לך עוד ערכים חשובים, אז זה חסום בפניך.

מיכאל מלכיאלי: אני יודע שאדוני סגן השר עושה מאמצים גדולים מאוד, הוא והצוות שלו, לנסות כמה שיותר להגיע להישגים.

מיכאל מלכיאלי: וגם ההבנה של התואר הראשון – זה גם לא הלך בקלות, זה גם היה קשה.

מיכאל מלכיאלי: המל"ג, עם כל יועציו המשפטיים – גם להסכים לציבור החרדי שבתואר הראשון שלו – אני רוצה להגיד לכם משהו: אני למדתי בכולל, ועזבתי את הכולל ועברתי ללמוד תואר ראשון, במקום דתי.

מיכאל מלכיאלי: האווירה היא אווירה תומכת, אתה מרגיש בבית שם.

מיכאל מלכיאלי: הלכתי לתואר השני שלי לא במקום דתי, באוניברסיטה העברית.

מיכאל מלכיאלי: רבותי, מי שחושב שזו אווירה שמתאים להביא את הציבור החרדי לשם בהמוניו, הוא פשוט טועה.

מיכאל מלכיאלי: אז מה קורה?

מיכאל מלכיאלי: הם מצביעים ברגליים, ואז תוקפים אותם: אתם לא משכילים; אתם עניים ולא יכולים להתפרנס.

מיכאל מלכיאלי: בעצם חסמו אותנו מכל הכיוונים.

מיכאל מלכיאלי: אני אסיים.

מיכאל מלכיאלי: באמת הנושא של הפריפריה הוא נושא כאוב מאוד.

מיכאל מלכיאלי: כשגוזרים על ילד כשהוא קטן: אתה לא תוכל להתפרנס כמו בן אדם, והנושא החרדי – כחרדי, אני אומר – הוא נושא כאוב פי שניים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר החינוך פרוש.

טלי פלוסקוב: עד שסגן השר מגיע לכאן – דיברת על ערד ועל הפריפריה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לך שדווקא בערים האלה רמת החינוך – אחת מהגבוהות של מדינת ישראל, בגלל הקהילתיות, בגלל ה-ביחד, בגלל החמימות שקיימת.

טלי פלוסקוב: לכן, אני, על מערכת החינוך בערד, בדימונה ובערים השכנות שלי, באמת הייתי מדברת כמערכות המצליחות של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אומנם אני לא מורידה מהחשיבות של הנושאים שדיברת עליהם, כמובן.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, אני אצטרך להיעזר בעצתך, אבל לפני זה, אפרופו הכותרת לנושא שאנחנו דנים בו עכשיו: לתלמיד מתל אביב יש סיכוי גדול פי שלושה ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה מאשר לתלמיד מאופקים – אז גם אני מבקש למחות על ההגדרה הזאת.

מאיר פרוש: ולמה?

מאיר פרוש: אתמול סיירתי, במסגרת תפקידי כסגן שר, באופקים, וגם חנכתי בית-ספר של חסידי חב"ד, ביקרתי בבתי-ספר של החינוך העצמאי, בתלמודי תורה, היה גם פרויקט, מוסד לנוער נושר.

מאיר פרוש: קודם כול, אני חייב לומר שרואים באופקים – גם באופקים רואים היום שהיא הופכת להיות עיר ואם בישראל, ויש שם גם מצוינות בנושא החינוך.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: אמרתי רק ערד ודימונה, אז אני יכולה להוסיף: ירוחם, ואופקים ועוד יישובים סביב.

מאיר פרוש: אבל אתמול ביקרתי באופקים, אז בשם ראש העיר איציק דנינו אני מוחה על כך שהדביקו לו כותרת כזאת, יעני אופקים זו העיר הנידחת.

טלי פלוסקוב: ממש לא.

מאיר פרוש: אני זקוק לעצתך: המשרד הכין לי פה תשובה של שבעה-שמונה עמודים, והשאלה היא מה אני עושה עם זה, השאלה אם רוצים לשמוע את זה.

מאיר פרוש: אני יכול לקרוא את הכותרות.

קריאה: במייל.

מאיר פרוש: במייל?

מאיר פרוש: יכול להיות.

מאיר פרוש: על כל פנים, אני מודה לאלה שהעלו את הנושא, שהוא נושא חשוב מאוד.

מאיר פרוש: זו סוגיה שהשר נדרש אליה, והיא עומדת לנגד עיניו, גם כיושב-ראש המל"ג.

מאיר פרוש: גם הנושאים שאתה הזכרת, בתחום החרדי – גם אלה מוכרים, גם אלה כואבים.

מאיר פרוש: קידום שוויון הזדמנויות ומיצוי הפוטנציאל של כלל האוכלוסיות בישראל הוגדר כמטרה מרכזית בתוכנית העבודה של משרד החינוך.

מאיר פרוש: הדבר מוצא ביטוי גם בפעולות הרבות של המל"ג והוות"ת וגם בתוכנית החומש החדשה.

מאיר פרוש: בתשובתי על הטענה העולה מההצעות שהוגשו על-ידי חברי הכנסת אבקש להתייחס לרצף החינוכי ולפתוח בעשייה של מערכת החינוך, שהיא ההקדמה לאקדמיה.

מאיר פרוש: שוויון הזדמנויות זה דבר שחרות על דגלו של משרד החינוך, והנושא, כאמור, נקבע כאחד היעדים בתוכנית העבודה של המשרד.

מאיר פרוש: בהתאם לזאת, משרד החינוך מיישם זו השנה השלישית את תוכנית התקצוב הדיפרנציאלי בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים.

מאיר פרוש: השפעתה של תוכנית התקצוב הדיפרנציאלי ניכרת בשטח, ומסתמנת מגמה חיובית; נתוני מבחני המיצ"ב לשנת תשע"ו מצביעים לראשונה על מגמה של צמצום פערים בין תלמידים מרקע חברתי-כלכלי נמוך לבין תלמידים מרקע בינוני וגבוה, בשתי דרגות הכיתה ה' וח' ובמרבית תחומי הדעת.

מאיר פרוש: בכוונת המשרד להמשיך במגמה זו כדי להביא לצמצום הפערים בחינוך, גם באמצעות הרחבת תוכנית התקצוב הדיפרנציאלי ויישומה בחטיבות העליונות, וגם בהפעלת תוכניות ייחודיות, דוגמת תוכנית אתגרים לקידום החברה הערבית, תוכנית הדרך החדשה לקידום שילובם המיטבי של תלמידים בני הקהילה האתיופית ותוכניות רבות נוספות שממוקדות בקידום ההישגים בפריפריה, בדגש על מתמטיקה, מדעים ואנגלית.

מאיר פרוש: מתוך הבנה שיש צורך בצמצום פערים והעלאת ההישגים בפריפריה ולשם קידום התלמידים באזורים הללו להשגת תעודת בגרות איכותית שתאפשר את השתלבותם באקדמיה, יצא המשרד בכמה יוזמות עיקריות.

מאיר פרוש: אני רואה שחבר הכנסת מסעוד גנאים מקשיב.

מאיר פרוש: בכל אופן, אבחר להקריא רק את הכותרות.

מאיר פרוש: אם חבר הכנסת ירצה לשמוע את הפרטים באותה כותרת, אני ארחיב עליה.

מאיר פרוש: במסגרת התוכניות הלאומיות לקידום המתמטיקה, המדעים והאנגלית, המשרד משקיע תקציבים ותוכניות לקידום הפריפריה ולצמצום הפערים; בימים האחרונים אישר השר לצאת לדרך עם התוכנית לקידום המצוינות בפריפריה, בדגש על מתמטיקה ואנגלית; יש פרויקט שקרוי "התיכון הווירטואלי"; יש פרויקט שמתעסק בחונכות וירטואלית; יש מושג "המחצית השלישית" – שזה תרתי דסתרי: איך יכולה להיות מחצית שלישית?

מאיר פרוש: אבל התוכנית הזאת מיועדת לתלמידי פריפריה החסרים בחינות בגרות או כמה בחינות, וזה מסייע בידם להשלים את הפער.

מאיר פרוש: במקביל מופעלות תוכניות לגיוס כוח אדם איכותי למערכת החינוך בפריפריה במקצועות האנגלית, המתמטיקה והמדעים; יש תוכנית הנגשה לאוכלוסיות ייחודיות, שהתעכבתי עליהן אתמול בדברי ביום הסטודנט; יש תוכנית הישגים, שהיא תוכנית נוספת להרחיב את הנגישות להשכלה גבוהה; יש מתן מענה במסגרת המכינות הקדם-אקדמיות; יש תוכנית מיוחדת, הישגים להייטק; יש מתן מלגות במסגרת קרן הסיוע של ות"ת; יש מתן מלגות בתוכנית "לבציון", ויש למידה דיגיטלית.

מאיר פרוש: על כל פנים, מה שאני רוצה לומר זה שאני אדבר פה ואדבר ואדבר, והיריעה תהיה קצרה מלהמשיך ולפרט, כי משרד החינוך, מל"ג וות"ת מכירים בצורך לחזק את הפריפריה ומפעילים תוכניות רחבות היקף במישורים רבים כדי לצמצם פערים ולהגביר את שוויון ההזדמנויות בחברה הישראלית.

מאיר פרוש: יש עוד דרך ארוכה לפנינו, אך סימנו כיוון, והמשרד סבור שהוא בדרך הנכונה.

מאיר פרוש: אם החברים מסתפקים במה שאמרתי, אז בסדר, ואם רוצים בכל זאת להעביר את זה לוועדת החינוך, גם את זה אפשר לעשות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן השר.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי אומר שהוא מסתפק.

טלי פלוסקוב: רגע, אני רק רוצה להבין, אנחנו מסתפקים בתשובתו של השר, או לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מיכאל מלכיאלי: – – – להעביר לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על העברה לוועדת החינוך?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מדברים על העברה לוועדה, אני יכולה לתת אפשרות להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: לא מסתפקים.

טלי פלוסקוב: יש בקשה להעביר לוועדה.

מיכאל מלכיאלי: למה?

טלי פלוסקוב: הוא מציע הצעה רגילה, אבל הייתה פה הצעה דחופה של חבר הכנסת עבדאללה אבו-מערוף, והוא הסכים להעברה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדעה הנוספת זה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, גם אתה מסכים לוועדת החינוך?

מיכאל מלכיאלי: כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי, יופי, אז בבקשה, הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: מיקרופון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: דקה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה אל-רחמאן אל-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, דיברו על אופקים, אבל אני יכול לדבר על כל היישובים הערביים – האחוז הזה קיים בכל היישובים הערביים, ואני לא רוצה לפרט, אני בא ישר, כי הזמן שלי מוגבל, למה שאני מציע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש תקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים כשאנחנו מבקשים תוספת תקציב אומרים לנו: אין לנו, אנחנו לא יכולים לעבור את מסגרת התקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה שצריך להיות זה תקצוב דיפרנציאלי; רשות ענייה תקבל יותר תקציב לחינוך, כי אין לה – – –

טלי פלוסקוב: אבל אני חושבת שסגן השר כן דיבר על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, הוא לא דיבר, כי זה לא נמצא בפועל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה שאנחנו רק נדבר, אלא שזה יהיה ממש דיפרנציאלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מקורות עצמיים – יישובים חלשים, ובמיוחד היישובים הערביים, שרובם בשלוש המדרגות הנמוכות של המצב הסוציו-אקונומי, צריכים לקבל תקציב מעבר לזה, כי אין להם מקורות עצמיים להוסיף ולשפר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב העוני של האוכלוסייה הערבית – צריך להתחשב בזה, אז גם שכר לימוד ועלויות לימוד באוניברסיטאות צריכים להיות מדורגות בין אפס למישהו עני – והעשיר ישלם יותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז נוכל לפחות לתת נקודת זינוק שווה לכל האזרחים או התלמידים שלנו באוניברסיטאות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאנחנו מעבירים את הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: לכן, אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד להעביר את הדיון לוועדה?

טלי פלוסקוב: אני מדברת עם שלושה חברי כנסת וסגן השר, ובכל אופן.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – ארבעה חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך דיון – – –

קריאה: ועדת החינוך?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך דיון בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, אברהם נגוסה, יוסי יונה ומסעוד גנאים בנושא: האפליה על רקע עדתי במערכת החינוך נמשכת.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: העברתם ותנאי עבודתם של מורים ערבים מהצפון המלמדים בדרום

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות רגילות.

טלי פלוסקוב: כרגע נזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים להציג לנו הצעה לסדר-היום מס' 7466, בנושא: העברתם ותנאי עבודתם של מורים ערבים מצפון המלמדים בדרום.

טלי פלוסקוב: אחר כך סגן השר ישיב לנו.

טלי פלוסקוב: עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד סגן השר, הסוגיה שאני מציג היום היא לא חדשה.

מסעוד גנאים: זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו מעלים את עניינם של המורים הערבים מהצפון או מהמרכז – הכוונה מהגליל ומהמשולש ומהערים המעורבות – שמלמדים בבתי-הספר הערביים בכפרים הערביים בנגב; הכפרים והערים, כי רהט היא עיר.

מסעוד גנאים: בהתחלה היו אלפי מורים, היום המספר הוא קצת פחות – היום אנחנו מדברים על כ-1,500 מורים ומורות שבכל שנה כ-600 או 700 מהם מגישים בקשות העברה לצפון, או למקום מגוריהם בכפרים ובערים בצפון, או לכל בית-ספר שקרוב למקום מגוריהם בצפון.

מסעוד גנאים: משרד החינוך נענה למעט מאוד מהבקשות האלה.

מסעוד גנאים: מספר קטן מאוד מהמורים האלה, שמבקשים להיות מועברים לצפון, מועברים באמת.

מסעוד גנאים: אני רוצה לדבר על הסוגיה הזאת בשני היבטים: ההיבט הראשון, ההעברות – יש לנו בעיה, כי התחום הזה לא מוסדר.

מסעוד גנאים: אין בעניין שקיפות.

מסעוד גנאים: מורֶה – או מורָה – שנמצא עשר שנים או 15 שנה בדרום – בסדר, הוא רוצה למלא את תפקידו, הוא רוצה לעבוד, אבל אחרי עשר או 15 שנים, במיוחד בני משפחה שמנותקים – או הבעל לבד שם או האישה עובדת שם לבד – רוצים בסוף לחזור או לכפר שלהם, או לעיר, או למקום מגוריהם, או קרוב לו, כדי ללמד שם.

מסעוד גנאים: לצערי, השיטה של משרד החינוך באישור העברות, יש בה פגם.

מסעוד גנאים: כל שנה פונים אלינו עשרות מורים ומורות שמגישים בקשות העברה, והם לא מועברים, וממתינים בתור.

מסעוד גנאים: אני מבין שיש לנו בעיה, בחברה הערבית, כי יש אחוז גדול שלומדים במכללות לחינוך, וכולם רוצים להיות מורים ומורות, ויש אלפים כאלה שממתינים בתור.

מסעוד גנאים: אנחנו גם רוצים ועושים את כל המאמצים לתת להם מענה ולמצוא להם מקום עבודה, אבל מה לעשות, כאשר יש מורים ומורות עם ותק ועם כל הקריטריונים שמלמדים בדרום, ורוצים להיות מועברים, לצערי הרב, משרד החינוך לא מעביר אותם.

מסעוד גנאים: משרד החינוך – אנחנו דורשים ומבקשים ממנו תחילה – שיהיה לו מנגנון, שיטה שקופה וצודקת, באיזו דרך להעביר אותם, ובאמת לפי התור ולפי הצורך, להעביר את האנשים האלה.

מסעוד גנאים: בהתחלה היה צורך גדול במורים מהצפון בדרום, משום שאחינו הערבים הבדואים בדרום – אח'וואנה אל-ערב פי אל-ג'נוב – לא היו אצלם הרבה מורים, אבל עכשיו יש להם, יש להם מורים.

מסעוד גנאים: כנראה העדיפות במחוז הדרום היא לתת את המשרות האלה למורים ולמורות מהדרום, וזה טוב, אבל מה עם המורים מהצפון?

מסעוד גנאים: הם מבקשים – יש כאלה – כפי שאמרתי, 600–700 בכל שנה מגישים בקשות להעברה.

מסעוד גנאים: ההיבט השני, שאני רוצה התייחסות גם אליו ממשרד החינוך, זה עניין התמריצים.

מסעוד גנאים: משרד החינוך נותן תמריצים להרבה מורים, בדיור ובנסיעות – כ-750 שקל בדיור, 850 שקל הנסיעות – אבל זה לא מספיק; ההוצאות שלהם, במיוחד של המשפחות, הן מאוד גדולות ומאוד כבדות, וזה לא מספיק להם.

מסעוד גנאים: יש להם גם בעיות שאנחנו נתקלים בהן כל שנה ברישום הילדים שלהם או בגנים או בבתי-ספר בבאר שבע, משום שעיריית באר שבע מבקשת להעביר את התושבות שלהם ממקום מגוריהם בצפון לבאר שבע, ואם הם יעשו את זה הם יאבדו את התמריצים – בנסיעות, ובדיור, גם.

מסעוד גנאים: עוד סוגיה – בעניין הארנונה, אנחנו גם התערבנו וניסינו לפתור, ולא הצלחנו, משום שזו הנחיית משרד הפנים עכשיו.

מסעוד גנאים: רוב המורים האלה משלמים ארנונה כפולה, גם למקום שהם שוכרים, לדירה בבאר שבע או בכל מקום אחר, וגם לבית שלהם בצפון, והסוגיה הזאת – נכון, היא בתחום משרד הפנים, אבל צריך להתחשב במורים כאלה, ובמורות, שאי-אפשר שהם יישאו בנטל הכספי הגדול הזה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, להיות מורה זה לא פשוט, אבל זה חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: כולנו יודעים שמערכת החינוך בלי מורים טובים לא יכולה להצליח ולתפקד, ולא יכולה לשאת פרי, וכולנו רוצים מערכת חינוך עם מורים מצוינים, וטובים, ומוכשרים, כדי שתהיה המערכת מנוף לשינוי.

מסעוד גנאים: לכן, רווחתו של המורה, טובתו של המורה, הצדק עם המורה – הם שיביאו לנו תוצאות בעניין החינוך.

מסעוד גנאים: לכן בקשתי ממשרד החינוך היא – עכשיו אני אשמע גם את תשובתו של סגן השר – שיהיה בהתחלה מנגנון שקוף, צודק, בהעברה.

מסעוד גנאים: שנית, לתת את כל התמיכה למורים האלה, שנשארים בדרום, משום שמגיעים להם כל התמיכה, כל הסבסוד והתמריצים, ולא רק 750 שקל או 850 שקל.

מסעוד גנאים: הבעיה האחרונה, בעניין ההעברות – יש מן מנגנון כפול, במשרד החינוך; יש מנגנון לשיבוצים, ויש מנגנון להעברות.

מסעוד גנאים: ההעברות מסתיימות ב-31 באוגוסט – זהו, לא יהיו עוד העברות לאחר התאריך הזה.

מסעוד גנאים: אבל שיבוץ מורים נמשך עד אוקטובר – נמשך עד אוקטובר.

מסעוד גנאים: לכן – משרד החינוך מקבל מורים חדשים, נותן להם הזדמנות עוד כחודשיים, אבל למועברים נותן רק עד 31 באוגוסט.

מסעוד גנאים: המנגנון הכפול והמנוגד הזה – זה אחד החסמים בפני העברת הרבה מורים.

מסעוד גנאים: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: אני אזמין את סגן שר החינוך, מאיר פרוש, להשיב על ההצעה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחבר הכנסת המציע, מסעוד גנאים, בניגוד לפעם הקודמת, אני הפעם אהיה יותר קצר, מכיוון שאני כבר למדתי גם לומר במשרד שככל שאני מאריך כאן – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אני חושבת שזה מעניין אותך לשמוע.

מסעוד גנאים: – – –

טלי פלוסקוב: לתת כבוד לקיש?

מאיר פרוש: אני אומר שבניגוד לפעם הקודמת אני הפעם אקצר, ואני כבר אמרתי גם במשרד שככל שהתשובה היא יותר ארוכה, חברי כנסת מבקשים: אם כך, בואו נעביר את זה לוועדה.

מאיר פרוש: אולי אם אני אומר תשובה קצרה זה לא ילך לוועדה.

מאיר פרוש: בכל מקרה, התשובה היא מאוד קצרה.

מאיר פרוש: עובדי ההוראה מהמגזר הערבי בצפון הארץ שמבקשים להשתבץ לעבודה בהוראה במוסדות החינוך במחוז הדרום עושים זאת מבחירתם ומרצונם.

מאיר פרוש: כפי הידוע, השיבוץ במגזר הערבי במחוזות הצפון, חיפה והמרכז נעשה כפוף לנוהל השיבוץ במגזר הערבי, ועל פי שיטת הניקוד.

מאיר פרוש: עובדי ההוראה האלה מקבלים נוסף על שכרם תמרוץ כספי חודשי, המעוגן בהסכמי שכר בגין עבודתם בדרום הארץ.

מאיר פרוש: מדובר בסכום נוסף של 750 שקל בחודש.

מאיר פרוש: ככל שהם מבקשים לחזור לעבודה במוסדות החינוך במחוזות הצפון, חיפה והמרכז, הרי שהעברתם נעשית שוב על פי נוהל השיבוץ במגזר הערבי, שמתפרסם מדי שנה בחודש פברואר.

מאיר פרוש: אשר לרישום ילדיהם למוסדות חינוך בדרום, עניין זה הוסדר בתיאום עם עיריית באר שבע.

מאיר פרוש: בהתאם לאותה הסדרה, גם בשנת הלימודים תשע"ח התאפשר למורים צפוניים שהוותק שלהם עולה על עשר שנים שלא לשנות את כתובת מגוריהם.

מאיר פרוש: אני בכל זאת אומר שקיצרתי הפעם, גם לא הצטיידתי בעוד תשובות, ואני בטוח שהדבר הזה יוכל לקבל את התשובות המתאימות כאשר הדבר יועבר לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני סגן השר.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שיש פה הצעה להעביר את הדיון לוועדת החינוך, אז בבקשה, אנחנו נצביע על כך – על העברת הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: תצביעו בבקשה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – שישה חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: המשך הדיון עובר לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום הרגילה הבאה, של חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, והנושא שאנחנו נדון בו הוא טיפול בתלונות שווא: האם גברים שווים בפני החוק.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבינה שצריך להגיד לרדיו, לטלוויזיה שאתה אולי לא – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שאין משיב, אז אנחנו כנראה נעביר את זה לוועדה, ונמשיך שם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, חברים יקרים, הנושא שרציתי להעלות כאן היום קשור לתופעה שזיהינו לאחרונה, שהולכת וקורית יותר ויותר מרגע לרגע, ובה יש נשים מסוימות שמחליטות להגיש תלונות שווא נגד גברים, והן עושות את זה משיקולים מאוד מאוד אינטרסנטיים בכל מה שקשור להליכי הגירושין שלהן עם גברים מסוימים, והמחיר שמשלמים אותם גברים הוא מחיר מאוד מאוד מאוד כבד; ולא פחות גרוע מכך, בעיני, הנשים הרבות שמגישות תלונות אמת ניזוקות מאותה תלונת שווא.

מכלוף מיקי זוהר: מדוע?

מכלוף מיקי זוהר: כי אמינותן נפגעת.

מכלוף מיקי זוהר: הרי רוב התלונות שאנחנו רואים, של נשים, הן תלונות מוצדקות.

מכלוף מיקי זוהר: זו עובדה – הרוב הגדול של נשים מגישות תלונות מוצדקות, עקב אלימות כזו או אחרת מצד גברים.

מכלוף מיקי זוהר: מובן שבסוגיה הזאת צריך להבהיר שייתכן מאוד שצריך להחמיר את הענישה נגד גברים אלימים, כדי למגר את התופעה בצורה מוחלטת, אבל יש נשים רבות שמגישות תלונות שווא, והן פוגעות באמינותן של אותן נשים שמגישות תלונות אמת.

מכלוף מיקי זוהר: זה דבר אחד.

מכלוף מיקי זוהר: דבר שני, גבר שנגדו מוגשת תלונת שווא משלם מחיר יקר – הוא לא רואה את ילדיו, הוא בסופו של דבר, בהסדרי הראייה, ייפגע בצורה מאוד מאוד נחרצת, וגם בהליך הגירושים.

מכלוף מיקי זוהר: גברתי היושבת-ראש, התופעה אפילו החמירה, כי אני גם שמעתי והובאו לפתחי כמה עדויות לכך שיש עורכי-דין רבים שמייעצים לאותן נשים להגיש תלונות שווא כדי לקבל יתרון בהליך הגירושין, וזה דבר שהוא מאוד מאוד מאוד בעייתי, ואנחנו צריכים לעשות את כל מה שביכולתנו כדי למנוע את העניין הזה.

מכלוף מיקי זוהר: היו לא מעט טענות נגד הדיון; חשבו שהדיון הזה נועד לפגוע בנשים, כשרציתי כמובן לקיים את הדיון אצלי בוועדה, וזה פשוט – סליחה על ביטוי – שטות מוחלטת.

מכלוף מיקי זוהר: אני באמת מאמין בעקרון שוויון מוחלט בין גבר לאישה, אם זה בזכויות ואם זה בחובות, ואני חושב שכל פמיניסטית אמיתית צריכה להגיד שהדיון הזה הוא דיון טוב, כי הוא יביא לשוויון מוחלט, והוא ישמור על אמון הנשים שמגישות תלונות, בסופו של דבר, שהן תלונות אמת – כי הרוב הגדול מגישות תלונות אמת.

מכלוף מיקי זוהר: לכן רציתי להעלות את זה היום לסדר-היום.

מכלוף מיקי זוהר: אני מודה לגברתי על ההזדמנות, מודה לכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך שאם לא היית מדבר בצורה כזאת, ואם לא היית נותן כוח גם לנשים, הייתי מפריעה לך, אבל לא עשיתי את זה כי הבנתי שהקו שלך הוא מאוד מאוד מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: היות שאין לנו כאן תשובה מהממשלה, יש לנו בקשת הבעת דעה.

יואב קיש: ועדה לצדק חלוקתי.

טלי פלוסקוב: צדק חלוקתי.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אז אנחנו קודם כול מצביעים על העברת הדיון לוועדה.

קריאה: לצדק חלוקתי.

טלי פלוסקוב: זה בסדר, זה בסדר, אחר כך אנחנו מדברים על איזו ועדה.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו מצביעים על העברת הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: נא להצביע, מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו גם לא יכולים להסתפק בתשובתו של השר, שלא נותן תשובה, אז אין לנו אופציה אחרת.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר הנושא לוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי נתקבלה.

טלי פלוסקוב: ברוב קולות, להפתעתנו הגדולה – רגע – שישה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים – הנושא עובר להמשך דיון בוועדה לצדק חלוקתי ושוויון מגדרי.

טלי פלוסקוב: זה השם, נכון?

טלי פלוסקוב: יופי, רבותי.

יואב קיש: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה גם לכם.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום, חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני ט"ז בתמוז התשע"ז, 10 ביולי 2017, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.