ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 249, 2017-07-04 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י' בתמוז התשע"ז, ארבעה ביולי 2017, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 196) (תקופת שהות בישראל לעניין תושבות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אייכלר; הצעת חוק להקלת נטל האסדרה בעסקים (איחוד שילוט), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אכרם חסון וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת חמד עמאר, איתן ברושי, מיקי לוי, עבדאללה אבו מערוף, בצלאל סמוטריץ, טלי פלוסקוב ונאוה בוקר בנושא: מעקב אחר תוכנית החומש למגזר הדרוזי והצ'רקסי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה, מי שמעוניין להשתתף יירשם דרך ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הפעלתי את ההצבעה לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, תפתח בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת ציינה היום שני ימים מיוחדים שהם חשובים מאוד: האחד זה יום הסטודנט והשני הוא יום המאבק בגזענות.

אוסאמה סעדי: אנחנו השתתפנו בוועדות השונות.

אוסאמה סעדי: בעניין של הגזענות, אני קיבלתי, אדוני היושב-ראש, שיחה מתאמר שחאדה, שהוא נהג בחברת מטרונית שנוסעת בקו הקריות לחיפה.

אוסאמה סעדי: תאמר שחאדה הוא מג'דיידה מכר והוא עובד בתנאים בלתי נסבלים, כמו נהגים אחרים, 14 שעות, 15 שעות, ללא הפסקה.

אוסאמה סעדי: הוא חשב שזה יהיה בניגוד לחוק וזה מהווה סכנה גם לנוסעים.

אוסאמה סעדי: הוא פנה למנכ"ל החברה ואז נאמר לו: זה מה שיש.

אוסאמה סעדי: אם אתה רוצה – תלך, תעשה מה שאתה רוצה, אתה יכול ללכת למשטרה.

אוסאמה סעדי: הוא פנה בתום לב לרדיו א-שמס, שזה רדיו בערבית באזור הצפון, סיפר על התנאים ועל המצב.

אוסאמה סעדי: למחרת, אדוני היושב-ראש, הזמינו אותו לשימוע ופיטרו אותו.

אוסאמה סעדי: אני אומר, אם בכנסת היום אנחנו מציינים מאבק בגזענות, ובאחת מהוועדות, בוועדת העבודה, ציינו גילויי גזענות במקומות עבודה, אז אני אומר לתאמר: חזק ואמץ, אנחנו אתך.

אוסאמה סעדי: מאיימים עליו בתביעת לשון הרע, אבל אנחנו נעמוד לצדו, כי אנחנו נעמוד נגד הגזענות ונגד הגזענים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם בוודאי נציין את הימים האלה במליאה עוד מעט.

יולי יואל אדלשטיין: גם יום הסטודנט, גם יום המאבק בגזענות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום, במסגרת ציון יום הסטודנט, העלינו בוועדה לשוויון חברתי וצדק חלוקתי את נושא הפסיכומטרי.

אכרם חסון: אני טענתי, גם בכנסת השמונה-עשרה, והגשתי הצעה בזמנו עם חברתי דליה איציק לבטל את הפסיכומטרי.

אכרם חסון: אני תמיד אומר שהפסיכומטרי זה לא המדד שיקבע אם לסטודנט יש היכולות ללמוד או לא.

אכרם חסון: לעניות דעתי זה מכשול בפני כל הסטודנטים.

אכרם חסון: יש לנו גם הוכחה: 10,000 תלמידים ערבים ויהודים לומדים בחוץ-לארץ; הם מתקבלים למוסדות להשכלה גבוהה מהטובים שיש בעולם, וחוזרים לכאן רופאים או עורכי דין או כל מקצוע אחר.

אכרם חסון: הם עוברים את המבחנים ומשתלבים במעגל התעסוקה במדינת ישראל ללא פסיכומטרי.

אכרם חסון: זה הוכיח שאם אתה נותן נקודת זינוק שווה לסטודנטים, יש להם אפשרות ללמוד.

אכרם חסון: בזמנו הצעתי שכל המוסדות להשכלה גבוהה במדינת ישראל ייתנו נקודת זינוק שווה לכל אזרחי ישראל.

אכרם חסון: כל אחד שייכנס למוסד להשכלה ויתחיל ללמוד, תוצאות השנה הראשונה יקבעו אם באמת יוכל ללמוד, אם הוא בנוי ללמוד, אם הוא משקיע כדי ללמוד או לא.

אכרם חסון: אם לא – יגידו לו תודה רבה ונגמר הסיפור.

אכרם חסון: אבל ברגע שאתה חוסם אותו מההתחלה, זה גורם גם נזק כלכלי למדינת ישראל.

אכרם חסון: בבדיקה שעשיתי, אדוני היושב-ראש, המוסדות להשכלה גבוהה במדינת ישראל מפסידים כל שנה 30 מיליון שקל כתוצאה מזה שהסטודנטים עוזבים את המדינה.

אכרם חסון: חלק הולכים לרשות הפלסטינית, לומדים בחברון, לומדים בשכם, לומדים בג'נין באוניברסיטה האמריקנית.

אכרם חסון: חלק הולכים למזרח אירופה, חלק הולכים למערב אירופה וחלק למדינות אחרות.

אכרם חסון: לומדים וחוזרים לכאן.

אכרם חסון: לכן חשבתי היום לפנות אליך, דווקא אליך, אדוני יושב-ראש הכנסת, כאדם, כאישיות מכובדת, אדם שקול, ענייני, שאתה תוביל אתנו את הבקשה הזאת, שאנחנו נשנה את הכללים במועצה להשכלה גבוהה וניתן צ'אנס חמש שנים לבדוק.

אכרם חסון: לא יקרה כלום.

אכרם חסון: אם כל שנה חוזרים 10,000 הסטודנטים מחו"ל ומשתלבים בחיי מדינת ישראל ללא פסיכומטרי, סימן שטעינו כאשר הגשנו את הצעת החוק הזאת, שאי-אפשר להיכנס למוסדות בארץ בלי פסיכומטרי.

אכרם חסון: אני מקווה שנשלב ידיים ונשנה את המצב.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה בהחלט מוזמן לשיחה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, הכנסת מציינת היום את יום הסטודנט ואת יום המאבק בגזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נראה שהיום הזה, שבא באותו יום, כנראה זה לא מקרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אני אדבר על הגזענות בהקשר של הסטודנטים הערבים, או האפליה, אפשר לקרוא לה גם במילים אחרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תחת הכותרת "הנגשת ההשכלה הגבוהה לערבים וערביות" ומסקר שנערך בשנה שעברה, מתברר שהסטודנט הערבי הממוצע מגיע מרקע עני יותר מיהודי, וזה ברור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הערבי משתכר פחות ומקבל פחות מלגות וגם מעונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נתונים אלה מראים על היחס הגזעני והמפלה לערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביום הסטודנט אני חושב שיש דברים שצריך לתקן אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לשנות את הגישה לאוכלוסייה הערבית ולהתחיל בהכוונה נכונה ומספקת בתיכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמידים שלנו, שלא הולכים לצבא, הולכים ללמוד אחרי תיכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מקבלים את ההכוונה, את ההכנה לקראת האוניברסיטאות, ואז חלק מהם גם משנים מקצוע תוך כדי, למרות העוני ולמרות המצב הכלכלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה צריכים לקחת חלק גם המוסדות להשכלה גבוהה וגם התאחדות הסטודנטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לעזור יותר לסטודנטים העניים גם במלגות וגם במעונות, ללוות אותם למקומות העבודה אחרי סיום העבודה, כי אחוז האקדמאים הערבים שהם מובטלים הוא גבוה מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, לאפשר חופש ביטוי לסטודנטים הערבים, אפילו אם אתה לא מסכים עם הדעה שלהם או עם הנושא שהם מעלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לתת להם את האפשרות להפגין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לתת להם גם אולמות בשביל להכין פעילות חברתית וגם פאנלים פוליטיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנושא נקודת זינוק להתחלה שווה, זה גם הפסיכומטרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דבר אחד לדוגמה, אותה בחינה באנגלית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנגלית לערבים פה היא שפה שלישית, ואנגלית ליהודים היא שפה שנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עצם העובדה הזאת היא לא נקודה שווה, לכן אני חושב שאת העניין של הפסיכומטרי צריך לבטל או להתחשב גם בתוצאה שלו ברגע שמתקבלים ללימודים באוניברסיטה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, בדיוק לפני שבוע ציינו כאן את יום הסביבה הבין-לאומי, ולצערי בשבוע האחרון קרו כל כך הרבה אירועים סביבתיים שהנושא לא יורד מסדר-היום, לצערי, לא לחיוב.

יעל כהן-פארן: אסון סביבתי במדבר יהודה, נחל אשלים, שהוצף בעקבות קריסה של בריכות אידוי חומצתיות, רשלנות כנראה, רשלנות פושעת של אותם מפעלים שנמצאים שם כל כך הרבה שנים וכנראה לא פועלים כמו שהיו צריכים לפעול ואף אחד לא בדיוק פיקח עליהם.

יעל כהן-פארן: החלטת ממשלה אתמול, החלטה שבעיני היא רעה מאוד, לגבי הפתרון למכל האמוניה.

יעל כהן-פארן: במקום מכל גדול עומד יהיה מכל קצת יותר קטן צף, באותו מקום, צמוד לחיפה.

יעל כהן-פארן: אני לא מבינה איך זה פתרון שהוא טוב יותר לתושבי מפרץ חיפה והסביבה.

יעל כהן-פארן: ועכשיו בדיוק, ממש אחרי הצהריים, התפרסמה רשימה של מדד של המפעלים המסוכנים ביותר והמזהמים ביותר של המשרד להגנת הסביבה, ובראשם בז"ן, ואחריו מפעלים אחרים ששייכים לבז"ן.

יעל כהן-פארן: בקיצור, במקום לעשות את העבודה שלו, המשרד להגנת הסביבה עסוק בהכנת רשימות ומתן ציונים.

יעל כהן-פארן: אני מציעה שהוא יעסוק בדברים שהוא צריך לעסוק בהם, בלטפל בזיהום ולהפסיק אותו.

יעל כהן-פארן: המפעלים המזהמים צריכים להפסיק לזהם.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אסף אורן חזן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גזענות היא אתגר וסכנה שצריכים לבלום אותה, כי היא איום על כל חברה וכל מדינה.

מסעוד גנאים: כדי למגר את הגזענות, לפי דעתי, צריך שלושה דברים: 1.

מסעוד גנאים: אמירה ערכית וכנה נגד הגזענות וגילוייה; 2.

מסעוד גנאים: צריך דוגמה; 3.

מסעוד גנאים: צריך חינוך.

מסעוד גנאים: אני מאמין בחינוך שהוא מנוף שינוי וכוח שיכול לשנות את המציאות, אבל המציאות בישראל רוויית השנאה והאווירה הגזענית שיש בה מחלישה ומסנדלת מנוף זה.

מסעוד גנאים: הגזענות המסוכנת היא זו שמתבצעת בשם הגנה על הדמוקרטיה, והיא זו שפוליטיקאים מזינים ומנצלים אותה לטובת האינטרסים הפוליטיים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אורחים נכבדים, כנסת נכבדה, נעשה משגה עצום ונורא אם לא ניישב את חברון, קודמתה של ירושלים ביישוב יהודי הולך וגדל – כך אמר דוד בן-גוריון בספרו "חברון 1970".

אורן אסף חזן: בימינו אנו, אנו בינינו מתווכחים ומתמודדים בהתמודדות איפה הכול התחיל: האם זה התחיל בחברון, שער גן עדן?

אורן אסף חזן: או האם בעיר דוד, שם הכותרת זועקת: "כאן הכול התחיל"?

אורן אסף חזן: אנחנו מתווכחים בינינו, אבל בשעה שאנחנו עוד מנסים להחליט באיזו נקודת זמן התחילה ההיסטוריה שלנו, בתוך הכנסת הזו יושבים אנשים, חברי כנסת, שנהנים ממדינת ישראל, מהכנסותיה, מהבית הזה על כל הטוב שבו, ובו בזמן עושים הכול כדי לפגוע במדינה.

אורן אסף חזן: היום תבוא ככל הנראה החלטת הצעה נוספת באונסק"ו, עוד אחת שמנסה לבטל את הזיקה היהודית של עם ישראל, של העם היהודי ששב לארצו אחרי אלפיים שנות גלות.

אורן אסף חזן: ההחלטות האלה לא מגיעות ממדינות ערב, הן מגיעות מחברים שיושבים פה בבית ובוגדים במדינת ישראל, על כל המשתמע מכך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שכנסת ישראל צריכה למצוא את הפתרון כדי שהאנשים האלה, שנהנים מהכנסת הזאת, כמו שאמרנו, על כל הטוב שבה, יפסיקו להלך אימים עליה ועל אזרחי מדינת ישראל, ויפסיקו לתת כלים בידי הגרועים שבאויבינו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: כבוד השר – שאיננו נמצא, אני לא רואה.

יולי יואל אדלשטיין: נמצא, נמצא.

יעל גרמן: חברי וחברותי, ערוץ הכנסת שמלווה אותנו לאורך כל השנים האלו בנאמנות כל כך רבה יעבור ידיים.

יעל גרמן: ואני יודעת שהובטח שמרבית העובדים יעברו למרות החילופים, אבל רק היום נודע לי שנכון לעכשיו רק שמונה עובדים, מתוך קרוב ל-70 או 80 עובדים, למעשה קיבלו הודעות על כך שהם התקבלו על ידי המנהל החדש של הערוץ.

יעל גרמן: אני מבקשת ממך, אדוני היושב-ראש, ומבקשת גם מחברי, שנעשה דיון ונראה איך – ממש כפי שאנחנו עשינו עם תאגיד השידור ורשות השידור – איך ניתן להעביר כמה שיותר עובדים מסורים וטובים ונאמנים, שכולנו מכירים ושירתו אותנו נאמנה – איך אפשר לגרום לכך שלא יאבדו את מקום עבודתם וימשיכו לעבוד גם תחת ההנהלה החדשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אכן פניתי עם חילופי הזכיין להנהלת הערות וביקשתי לקלוט, ודאי, את כל העובדים, שכפי שאת אמרת, מסורים ומשרתים את הערוץ – לא אותנו, את הערוץ – נאמנה.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה שכך יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים, אני מנסה שתהיה איזושהי חלוקה והכנסת לא תנהל את ערוץ הכנסת, כפי שטוענים לפעמים מבקשי טובתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אנחנו נעקוב אחרי זה.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה מאוד שבאמת אכן ייקלטו כל העובדים שיוכלו להיקלט על ידי ההנהלה החדשה.

יולי יואל אדלשטיין: על ידי הזכיין החדש, ליתר דיוק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, קודם כול, ברוך הבא.

חיים ילין: אני חייב להגיד לך משהו אישי, כששלחת אותי בשנה שעברה לארגנטינה, אז מול הקונגרס, אחרי 40 שנה שלא הייתי שם, נכנסתי לשם, זה ממש עשה לי בדיוק את התחושה שלך.

חיים ילין: דרך אגב, הלכתי לבקר גם את בית-הכלא שהייתי שם יום אחד.

חיים ילין: גם אותי, מה לעשות?

קריאה: – – –

חיים ילין: מה לעשות, מה לעשות.

חיים ילין: אבל תדע לך שזו הרגשה – אתה יכול לכתוב עד מחר, מי שלא חווה את החוויה הזאת, לא יכול להבין אותה.

חיים ילין: אבל היום זה יום הנגב, ואני חייב באמת להודות גם לחברת הכנסת טלי וגם למאיר כהן שהרימו את היום הנפלא הזה, וחזון הנגב מתממש.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לכם שבין אשדוד לאילת, שזה מחוז דרום, 80% משטחי מדינת ישראל, אנחנו חייבים להביא את כל מדינת ישראל לשם, להסדיר את הסוגיה של הבדואים, לקחת את החינוך ולהרים אותו למעלה כמה שיותר גבוה.

חיים ילין: אין ספק שהנושא של הסייבר והמכללה, שגם ראש הממשלה מוביל, ושאני מברך אותו על זה, וראש העיר באר שבע הוא minded, פתאום מתחיל להתעורר משהו, רק שלא יעצרו את זה.

חיים ילין: ואז נוכל לבוא כולנו ביחד להגיד שלא רק החזון של בן-גוריון, אלא החזון של כולנו, שגרים בנגב, הוא בלתי רגיל.

חיים ילין: אני מודה לך מאוד שנתת לי הזדמנות להביא ולהוקיר את יום הנגב, שגם היה באולם נגב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מרגי, עוד איש נגב.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: קודם כול, ברוך הבא מהשליחות החשובה.

יעקב מרגי: עקבנו אחריה, הוספת לנו באמת הרבה כבוד, גם לכנסת וגם לעם ישראל.

יעקב מרגי: היום הכנסת ציינה – הימים האלה, מי שלא חושב מה המשמעויות של הימים בכנסת, ראשי הוועדות מכירים את זה, בוועדת החינוך, גם יום הסטודנט, גם סוגיית יום הנגב.

יעקב מרגי: ראינו באודיטוריום – וכאן המקום להודות לחברי הכנסת היוזמים – באמת, הוצג חלון, כפי שהיטיב לבטא את זה חבר הכנסת מאיר כהן; שמנו בחלון הראווה של הנגב את הדברים הטובים שקורים בנגב.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה אתגרים לנגב, ובחרתי לסכם את הדקה הזו ולומר שכל החברה הישראלית צריכה להתעלות – והגופים הפוליטיים – להתעלות מעל הכול, ולאפשר את המתווה ואת הפתרון שהממשלה הכינה להסדרת בעיית הבדואים בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הסטודנט

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא: ציון יום הסטודנט, הצעות לסדר-היום מס' 7335, 6652, 7219,7449, 7482 ו-7497.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום במליאה את יום הסטודנט.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לפתוח בכמה נתונים משמחים, שכמו בכל שנה אספה עבורנו הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה: בשנה החולפת, שנת 2016, קיבלו 76,000 איש תארים אקדמיים במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי עלייה של כמעט 3.5% מן השנה שקדמה לה.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בכמעט אחוז מאזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: עשרות אלפי אנשים, גברים ונשים, מכל חלקי האוכלוסייה, שלמדו, השקיעו והשיגו תואר ראשון, שני או שלישי, והצטרפו לקהילה האקדמית הגדולה שכבר קיימת כאן בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו משווים את המספרים לא רק לשנה הקודמת אלא לשנת 1990, לפני קצת יותר מחצי יובל, המספרים מרשימים הרבה יותר: בין השנים האלו גדל פי חמישה מספר הסטודנטים שסיימו תואר במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: באופן כללי, אפשר לומר שמדינת ישראל עשירה היום פי חמישה בבעלי תארים בחינוך, ברפואה, בהנדסה, פי חמישה במשכילים ופי חמישה בידענים.

יולי יואל אדלשטיין: אלו נתונים נפלאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, מאז ומתמיד ידע העם היהודי שהעתיד שלו תלוי בהשכלה ובידע.

יולי יואל אדלשטיין: גם היום, הביטחון והרווחה של כולנו תלויים בסטודנטים המבריקים, שיוצאים כל שנה מהמוסדות האקדמיים עם הכוח והמוטיבציה להוביל אותנו לפסגות חדשות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שבציון יום הסטודנט הבא נוכל להכריז שהמספרים גדלו אפילו יותר.

יולי יואל אדלשטיין: בישראל יש עוד רבבות סטודנטים שלא סיימו השנה את התואר.

יולי יואל אדלשטיין: הם ממשיכים ללמוד בלא פחות מ-63 מוסדות אקדמיים שונים, שמפוזרים בכל רחבי המדינה: תשע אוניברסיטאות, 33 מכללות אקדמיות ועוד 21 מכללות אקדמיות לחינוך.

יולי יואל אדלשטיין: הסטודנטים האלו מתחילים ממש בימים האחרונים תקופה עמוסה מאוד של מבחני סוף השנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר להם באופן אישי: גם אם המשוואה נראית חסרת פתרון, גם אם המקורות לא כל כך מובנים, גם אם הכתיבה תקועה – אל תוותרו ואל תתייאשו.

יולי יואל אדלשטיין: ההשקעה הרבה שלכם תשתלם בסופו של דבר; עוד מאמץ קטן – וגם אתם תחגגו בטקס סיום התואר.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לאחל לאותם 76,000 הסטודנטים הבוגרים – ולכל שאר הסטודנטים בישראל – הצלחה רבה בהמשך הדרך.

יולי יואל אדלשטיין: אתם העתיד שלנו, אנחנו סומכים עליכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לכל היוזמים.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי שהיוזמת הראשונה, עליזה לביא, תעלה לכאן ראשונה, ואחריה סדר הדוברים יהיה כזה: אורן אסף חזן, מיכאל מלכיאל, יוסף ג'בארין, עיסאווי פריג' ומירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכולם סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, יום הסטודנט כאן, בכנסת ישראל, בוועדות השונות, כנס מרכזי – כ-400 סטודנטים וסטודנטיות אתנו, ובאמת תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי, שותפתי לשדולה ולעבודה הרבה כאן בכנסת, ולכל ראשי הוועדות ששיתפו פעולה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, גם אתה הזכרת, וגם אני רוצה לברך אותך על הביקור שלך, שריגש כאן את כולנו, וגם למדנו מסיפור חייך כמה חשוב ללמוד גם במאסר ולא להפסיק לרגע אחד ללמוד, אם זה שפות – ועם העברית המשובחת שהתראיינת בה מייד כשהשתחררת מהכלא.

עליזה לביא: תמיד ללמוד.

עליזה לביא: תמיד תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: שם, משום מה, לא הציעו לי ללמוד לתואר אקדמי.

יולי יואל אדלשטיין: זה פספוס.

יולי יואל אדלשטיין: משהו אבד בתקשורת שם.

עליזה לביא: הראית לכולנו איך לומדים למרות התנאים הקשים.

עליזה לביא: אגב, זה מה שבאמת אנחנו רוצים לבוא ולהציף.

עליזה לביא: לא יכול להיות שבמדינת ישראל עדיין הפערים יהיו כל כך גדולים, ושעדיין נדע מה העתיד האפשרי לילד או לילדה שנולדים במרחב סוציואקונומי במיקום גאוגרפי.

עליזה לביא: הנתונים הקשים, שהתאחדות הסטודנטים בראשות רמי שפע, היושב-ראש הנמרץ והפעלתן, מובילה, והדוח הזה, מלמדים אותנו באמת שהמצב רחוק מלהיות משביע רצון.

עליזה לביא: אבל היום זה יום חג, יום שבאמת באנו לכאן, לכנסת, לחבק את הסטודנטים והסטודנטיות, נציגי האקדמיה, והסטודנטים הם פרי ראי של החברה בישראל – של ההווה וגם של העתיד.

עליזה לביא: הצלחת

עליזה לביא: כם היא הצלחת החברה הישראלית כולה.

עליזה לביא: זו לא קלישאה.

עליזה לביא: הסטודנטים הם משאב לאומי מהחשובים שיש לנו כמדינה, חומר אנושי שיודע, שמנהל, שמוביל, שיחקור וגם שיחליף אותנו כאן בבית הזה, אם זה כמחוקקים, אם זה כנציגי משרדי ממשלה ועוד ועוד.

עליזה לביא: זה ה-start-up nation שלנו כמדינה – העתיד, הבסיס לחדשנות.

עליזה לביא: וכמו כל צמח, כל צמח רך, חייבים שהשורשים יהיו עמוקים, ולהשקות, לדשן ולהבין שהסטודנט הישראלי שונה מאוד, אם אנחנו משווים אותו לסטודנטים ברחבי העולם: הוא מבוגר יותר.

עליזה לביא: הוא מגיע אחרי שירות צבאי, שירות אזרחי, שירות לאומי, ולרוב הוא גם נשוי ויש כבר ילדים, והרגישות שצריכה להיות חייבת להיות כלפי הסטודנטים והסטודנטיות שלנו.

עליזה לביא: ביום חמישי האחרון ליוויתי את בתי הבכורה לטקס בטכניון – היא סיימה הנדסה אחרי חמש שנים במקום אחרי ארבע שנים.

עליזה לביא: הטכניון הוא המוסד היחיד בארץ שנותן לנשים שהפכו להיות אימהות במהלך הלימודים שנה נוספת חינם.

עליזה לביא: הלוואי שעוד מוסדות אקדמיים בישראל באמת יאמצו את זה ויאפשרו לצעירים ולצעירות שלנו.

עליזה לביא: אבל הדוח הזה, שדיברתי עליו, שהסטודנטים מפרסמים, דוח הצעירים הראשון של האגודה, מלמד אותנו ש-81% מהצעירים מהיישובים החזקים לומדים באקדמיה, ורק 22% מהיישובים המוחלשים.

עליזה לביא: זה פער שאסור לנו להיות בשקט, ואנחנו חייבים לאגד כוחות, תקציבים, מודעות ופתרונות יצירתיים כדי לצמצם אותו.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שהפער הזה יימשך.

עליזה לביא: השאיפה שלנו, של כולנו, צריכה להיות שיהיה קשר ברור בין כל ילד שנולד בכל מקום, ולא שנמצא את הקשרים עם מעמד סוציואקונומי כזה או אחר.

עליזה לביא: לא בכדי אולי יום הסטודנט זה יחד עם יום הנגב ויום הגזענות, והדברים קשורים אחד בשני.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן בכנסת: אנחנו חייבים להבין שנגישות ללימודים, להשכלה, ללימודי טכנולוגיה, למגוון התוכניות הקיימות, חושפת את הנוער לעולם מתחדש.

עליזה לביא: זו נקודת פתיחה מכרעת.

עליזה לביא: במדינת ישראל יש עדיין ילדים שהתחלת החיים שלהם והמשך החיים שלהם רחוקים מקו התחלה שווה.

עליזה לביא: האקדמיה היא המקום האחרון לבוא ולתקן, לבוא ולאפשר, לבוא ולתת את כל עמודי התמך כדי שהחיים יהיו טובים יותר וכדי שהחברה כולה תצא נשכרת יותר.

עליזה לביא: אסור לנו שהפריפריה הגאוגרפית, הכלכלית, הסוציואקונומית תמשיך להנציח את עצמה במדינת ישראל.

עליזה לביא: בג'סר א-זרקא ובבני ברק רק 5% מהאוכלוסייה פונים לאקדמיה.

עליזה לביא: נקודה נוספת, שאנחנו מדברים ומדברים עליה, היא שהמציאות של עולם התעסוקה משתנה מול עינינו, וכולנו חייבים להתגייס לכך.

עליזה לביא: מדינת ישראל היא אחת המדינות הבודדות שאין בה תוכנית מסודרת, ממוקדת, לגבי השינוי בעולם התעסוקה, ההשלכות על האקדמיה, עולם תעסוקת המחר, ההתאמה של הלימודים גם בגן, בבית-הספר ובאקדמיה והשינויים אל תוך עולם המחר.

עליזה לביא: זה אחד האתגרים המשמעותיים ביותר שניצבים בפני מדינות במאה ה-21.

עליזה לביא: המחקרים מלמדים אותנו ש-41% מהמקצועות עתידים להשתנות – ייעלמו לנו בהדרגה משוק העבודה – ויותר ויותר עובדים יוחלפו.

עליזה לביא: המאה ה-21 מציבה הזדמנות נהדרת בכלכלה, בחדשנות, בשיפור החיים, אבל גם מחייבת אותנו ליצור מנגנונים של התאמה, של כישורים ושל למידה משמעותית, למידה של הידע ושל הטכנולוגיות הקיימות.

עליזה לביא: ישראל שלנו עדיין, לצערי הרב, לא לומדת באמת ולא מתמודדת עם האתגרים הללו.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בתחתית הטבלה בהשוואה למדינות ה-OECD בכל הקשור למיומנויות בדגש על מתמטיקה, קריאה ופתרון של בעיות בסביבה טכנולוגית, והציפייה שלנו מעצמנו היא לא רק להגיע לממוצע אלא להוביל.

עליזה לביא: אנחנו חייבים להיות במובילים.

עליזה לביא: עַם הספר, קראנו לעצמנו?

עליזה לביא: עם הספר אנחנו מכנים את עצמנו – אנחנו חייבים להתאים את עצמנו לכך, להגדרה הזאת ולמחויבות הזאת, גם בעולם משתנה.

עליזה לביא: בישראל שלנו אין תוכנית לאומית או מדינית סדורה שנוגעת בדור העתיד.

עליזה לביא: 131 מדינות בעולם הן עם תוכנית לאומית או מדיניות ברורה לאוכלוסיית הצעירים, ולצערי הרב, מדינת ישראל היא לא אחת מ-131 המדינות הללו, אלא נמנית עם קבוצת המדינות הבודדות שבהן אין התייחסות מיוחדת לקבוצה המיוחדת והחשובה הזאת.

עליזה לביא: צעירים בישראל עוברים מסלול שונה מהמקובל במדינות המערביות האחרות, ודיברתי על כך בראשית דברי.

עליזה לביא: המסלול האחר הזה מחייב אותנו, ביתר שאת, לתת את המענה ואת האתגרים שממשיכים וניצבים בתקופת הלימודים המאתגרת של הסטודנטים והסטודנטיות, הילדים והילדות שלנו.

עליזה לביא: הדברים הללו הופכים את הישראלי שלנו, את הסטודנט שלנו, להיות מעורב.

עליזה לביא: אני באה עכשיו מטקס מרגש, שבו חילקנו תעודות לסטודנטים מצטיינים שפועלים בזירה החברתית-קהילתית.

עליזה לביא: הגיעו 400 בקשות, ורק שישה נבחרו.

עליזה לביא: כל אחד והסיפור של התרומה הקהילתית שלו בתוך מרחב הלימודים שלו, להיות איש במקום שאין אנשים.

עליזה לביא: במקום שהמערכת לא נותנת, לבוא ולראות מי לא נמצא בכיתה, ואיזו אוכלוסיות לא מגיעות, ואיך אפשר – אם זה באוניברסיטת אריאל, או בבינתחומי, או באוניברסיטת תל אביב – לראות איך אנחנו משפרים את הסביבה שלנו, וכמה אנחנו, כסטודנטים שכן הצליחו וכן נמצאים, מעניקים למי שלא נמצא אתנו.

עליזה לביא: המודלים האלה ראויים לציון, משום שהם מודלים שמלמדים אותנו, כמדינה, כמה הצעירים שלנו תורמים, וכמה עלינו ללמוד מהם בעשייה בשטח שלנו.

עליזה לביא: אז התפקיד שלנו כאן בכנסת, בשדולה שלנו למען הסטודנטים, הוא לבוא ולהציף את האתגרים, את הבעיות, את המענים.

עליזה לביא: זה לא נושא של אופוזיציה וקואליציה.

עליזה לביא: ההצלחה של הסטודנטים והסטודנטיות שלנו היא ההצלחה של המחר והעתיד של כולנו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אורחים נכבדים, אני מסתכל על היציע, וזה ציון יום הסטודנט היום.

אורן אסף חזן: לרגע חשבתי שאולי הגיל הממוצע ללימודי תואר עלה.

אורן אסף חזן: חבל שלא נוכחים היום סטודנטים.

עליזה לביא: הדיונים בוועדות עדיין ממשיכים.

אורן אסף חזן: אה, הדיונים בוועדות עדיין ממשיכים.

עליזה לביא: – – –

אורן אסף חזן: כי אני רגיל מהשנה שעברה, היה פה יציע – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת חזן, אני עוצר את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שבשום ועדה הדיון לא ממשיך, אולי יש אירועים, אבל אין ועדות במקביל למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

שלי יחימוביץ': אצלנו יש פריימריז.

אורן אסף חזן: תכף נאחל לכם הצלחה, אל תדאגי.

אורן אסף חזן: אצלם יש יותר מועמדים מבעלי זכות בחירה בפריימריז.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים שוב את יום הסטודנט.

אורן אסף חזן: מתי נתפכח כולנו – לא רק בבית הזה, כחברה – ונבין שהדבר היחיד שיש לנו זה המשאב האנושי.

אורן אסף חזן: הרי נכון, לאט-לאט מוצאים פה גז, שעדיין לא שאבו מהים.

אורן אסף חזן: יש מי שחולמים על אבנים יקרות, יהלומים, זהב, ועוד כל מיני חפצי חן שאולי יעשירו את הקופה, ואולי את החברה בישראל.

אורן אסף חזן: אבל הדבר האמיתי שמחזיק את החברה בישראל זה הציבור שלו.

אורן אסף חזן: ואם על הצבא אומרים "עם בונה צבא בונה עם", שלא מכך – אנחנו יודעים שהסטודנטים בונים את החברה שבונה את האקדמיה ואת הלימודים, שבונים אותם בחזרה.

אורן אסף חזן: זה גלגל החיים, זה מחזור החיים, כולנו מתחילים את הדרך, הולכים לבית-הספר, משרתים בצבא, לפחות רובנו, ואחר כך הולכים, מטיילים קצת בעולם, ואז מגיעים לספסל הלימודים.

אורן אסף חזן: כמה שנים אחרי כן, אנחנו מתחתנים, מביאים ילדים, ומספר שנים אחרי כן אנחנו מתחילים אתם את אותו התהליך.

אורן אסף חזן: לצד הדבר הזה, לצד הססמאות שאנחנו מעלים פה פעם אחר פעם, אנחנו גם צריכים להביא פרקטיקה, צריכים להביא מעשים.

אורן אסף חזן: הרבה פעמים אני רואה חקיקה טובה – ואמרה עליזה לביא, חברת הכנסת, חברתי היקרה, שזה באמת לא עניין של שמאל וימין; הרבה פעמים אנחנו רואים פה חקיקה טובה, שיכולה לקדם לחלוטין את היכולת של כל אזרח ואזרחית, צעיר וצעירה, בכל מקום בישראל, שיהיה לו עתיד לימודי טוב יותר, קל יותר, שיהיה לו נוח יותר בהכשרה שלו.

אורן אסף חזן: והרבה פעמים, בגלל פוליטיקה קטנה אנחנו נתקעים.

אורן אסף חזן: אז אני חושב שזה המקום להגיד – וזו הפעם השלישית, השנה השלישית ברציפות שאנחנו מציינים את יום הסטודנט – שהגיע הזמן שבאמת, בהקשר הזה של הסטודנטים, נניח לרגע את הפוליטיקה ונתחיל לעזור.

אורן אסף חזן: לצד זאת, אנחנו רואים שהמדינה גם, עדיין נמצאת בתנופה.

אורן אסף חזן: חבל לי וחסר לי ששר החינוך, מי שהוא היום, אם אינני טועה, גם יושב-ראש המועצה להשכלה גבוהה, איננו לוקח חלק בדיון הזה.

אורן אסף חזן: כנראה יש דברים יותר חשובים.

עליזה לביא: הזמנו אותו.

אורן אסף חזן: חבל.

עליזה לביא: גם לכנס הוא לא הגיע.

אורן אסף חזן: אבל שמחתי לראות שרק לפני כשבוע הונחה אבן פינה לפקולטה לרפואה באריאל.

אורן אסף חזן: האוניברסיטאות הולכות ומתפתחות.

אורן אסף חזן: שמעתי גם איזו הבלחה שאולי גם תהיה אוניברסיטה עברית ערבית ראשונה.

אורן אסף חזן: מי יודע, גם זו ברכה.

אורן אסף חזן: כל מה שיעזור לנו כחברה לתת לצעירים שלנו – אחי ואחיותי בני גילי, צעירים ממני ואולי קצת צעירים פחות – את הכלים להצליח במסלול חייהם, אנחנו צריכים לעשות.

אורן אסף חזן: לצד הדברים האלה אני רוצה לשתף אתכם שאתמול הגשתי הצעת חוק נוספת.

אורן אסף חזן: בשעה שבאוניברסיטת ובמכללות מי שהולך ומתנדב ב"בצלם" ב"שוברים שתיקה", ועוד כל מיני ארגוני עוכרי ישראל כאלה ואחרים, מקבל נקודות זכות, חיילינו וחיילותינו שיוצאים לשירות מילואים לא מקבלים כלום.

אורן אסף חזן: לכן אתמול, אדוני היושב-ראש, הגשתי הצעת חוק שכל חייל או חיילת מילואים שיעשה עשרה ימי מילואים בשנה, לא רצופים – לא רצוף, לא אחד אחרי השני – יזכה לארבע נקודות בתואר, ארבע נקודות זכות.

אורן אסף חזן: אם המוסדות האקדמיים לא יודעים לעשות את זה, אנחנו בחקיקה נחייב אותם.

אורן אסף חזן: ומכאן, אני שולח לכל אחינו ואחיותינו הסטודנטים, מאות אלפים במספר – לא רק הבוגרים: אלה שהתחילו את דרכם, אלה שממשיכים אותה, אלה שכבר בתואר שני, או חלקם בדרך לקבל פרופסורה ודברים אחרים – הצלחה רבה.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן בשבילכם, לא במילים ריקות מתוכן, כי אם בחקיקה שתעשה לכם את השירות הלימודי הרבה יותר קל.

אורן אסף חזן: היום הזה גם מציינים את יום הנגב בכנסת.

אורן אסף חזן: לפני כמה דקות, בנאום בן דקה, ציטטתי את בן-גוריון, מי שחזונו היה יישוב הנגב.

אורן אסף חזן: למה אני מספר לכם את זה, כי גם היום אנחנו רואים שמי שמיישב את הנגב, מי שמפתח גם את הגליל, זה דווקא הצעירים והצעירות שיורדים ללמוד בפריפריה ועולים ללמוד בפריפריה הצפונית, ומחליטים להישאר שם, לקבוע שם את ביתם.

אורן אסף חזן: גם להם אנחנו צריכים לתת את הכלים.

אורן אסף חזן: לצד זאת, מציינים היום בכנסת את יום הגזענות.

אורן אסף חזן: שמעתי לא מעט חברי כנסת ערבים מהרשימה הפלסטינית המשותפת שעולים אחד אחרי השני למיקרופון ומדברים בגאווה על יום הגזענות.

אורן אסף חזן: רק מה, יש לי בעיה קשה: אתם הגזענים הרציניים האמיתיים.

אורן אסף חזן: אתם הגזענים הגדולים ביותר.

אורן אסף חזן: אז יהיה מי שירים גבה: איך הוא אומר "גזענים" על חברי כנסת ערבים?

אורן אסף חזן: אני אסביר, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: משעה שהם לא מכירים בזכות האוניברסלית הלגיטימית להגדרה עצמית; שהם לא מבינים שהעם היהודי, זו זכותו על ארץ-ישראל – זו גזענות של ממש.

אורן אסף חזן: הניסיון שלהם, ודווקא ביום הזה, לדבר במוסר כפול, בכפל לשון – ברשותך, היושב-ראש, עוד מספר שניות.

אורן אסף חזן: הניסיון שלהם לעמוד מצד אחד ולבכות ללא הכרה על כמה קשה וכמה הגזענות תוקפת את החברה הערבית בישראל תוך כדי שהם מטשטשים לחלוטין את זכותנו, זו שזכינו לקבל מבריאת העולם וליישם כבר בימינו אנו – זו גזענות של ממש.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם, ולבקש בקשה אישית.

אורן אסף חזן: כשם שאני יודע, כחבר כנסת, איש ימין – וכולם מכירים את דעותי – שאומר פעם אחר פעם, שארץ-ישראל היא לעם ישראל ולא לישמעאל; כשם שאני מכיר שיש פה מיעוט ערבי ואני מקדם נושאים כמו משכנתאות לבדואים בנגב, או לימודי השפה הערבית בקרב כל ילדינו, הגיע הזמן שגם אתם תתחילו להגיד את האמת: שגם לנו, לעם היהודי – ומעל לכול, לא רק "גם" – יש זכות להכרה עצמית במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: שכן, ובזה אני מסכם אדוני היושב-ראש, לא סתם נאמר אותו משפט גדול שהקריא בן-גוריון בהכרזת העצמאות, שנפתח בלפיכך נתכנסו כאן בזאת, ונסתיים באנו מכריזים בזאת על מדינה יהודית בארץ ישראל, היא מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שני נושאים חשובים נדונו היום בוועדות הכנסת: היום המיוחד נגד גזענות, ויום הסטודנט.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להדגיש, בהקשר של היום נגד גזענות, שאת מהות הפעילות שלי כחבר כנסת, אני רואה במאבק בגזענות, מאבק של יחס, של איפה ואיפה, ובקידום ערכים של שוויון, של כבוד הדדי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהכנסת הזו, בשנתיים האחרונות, הלכה והתרחקה מעקרונות בסיסיים אלו בכמה חוקים שהכנסת הזאת חוקקה, שלדעתי הם סותרים את מהות רעיון השוויון, מהות רעיון הכבוד ההדדי, מהות הרעיון של חופש ביטוי.

יוסף ג'בארין: לפחות בחוק אחד, שזה חוק הדחת חברי הכנסת, אני, יחד עם חברי ברשימה המשותפת, עתרנו לבג"ץ.

יוסף ג'בארין: בשבוע האחרון גם התבשרנו שהעתירה תידון בפני הרכב מורחב של תשעה שופטים, שאני מקווה שאכן יקבלו את טענותינו כנגד עתירה זו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להתייחס גם לנושא של הסטודנטים, נושא שהוא מאוד קרוב ללבי והייתי שותף גם לדיונים שהיו היום בוועדות.

יוסף ג'בארין: הדגשתי – ואני מדגיש מעל הדוכן הזה – את הצורך לקדם את הרעיון של מוסדות חינוך, מוסדות להשכלה גבוהה, שיהיו רב-תרבותיים במדינה, שהאוכלוסייה בה היא אוכלוסייה רב-תרבותית.

יוסף ג'בארין: וכשאני מדבר על מוסדות להשכלה גבוהה רב-תרבותיים, אני מדבר על מוסדות כאלה שקודם כול המרצים, הסגל האקדמי בהם, יהיה סגל רב-תרבותי, ושאנחנו לא ניתקע עם המציאות הזו שאנחנו מסתכלים ברוב מוסדות להשכלה הגבוהה, ומוצאים שככלל, שיעורם של המרצים הערבים בקושי מגיע ל-2% או ל-3%, רחוק מאוד מלשקף את שיעורם הכללי של המרצים.

יוסף ג'בארין: אותה בעיה קיימת גם ברמה של הסגל המינהלי, גם שם צריך לפעול שיהיה סגל מינהלי מגוון, שיש בו ייצוג לכלל האוכלוסיות, לענייננו, גם לאוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: כאן המצב הוא פשוט מביש: יש מוסדות להשכלה גבוהה, כמו האוניברסיטה בחיפה, שכמעט שליש מהסטודנטים בה הם סטודנטים ערבים, אבל כשאני רואה מה קורה בסגל המינהלי של המוסד, אני רואה שבקושי מגיעים ל-2%.

יוסף ג'בארין: בקושי 2% מתוך הסגל המינהלי הוא מהחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני רוצה גם לקוות שנגיע למצב שגם הדרג הניהולי של מוסדות ההשכלה הגבוהה יערב אנשי אקדמיה ואנשי מקצוע מתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: ואם לפני עשר או 20 שנה לא היו מספיק אנשים כאלו, היום אנחנו מבורכים בהרבה חוקרים בולטים ומצטיינים בתחומים שלהם, שבהחלט יכולים להוביל את מוסדות ההשכלה הגבוהה לצד חוקרים מקבוצת הרוב היהודי.

יוסף ג'בארין: אני רוצה שמוסדות ההשכלה הגבוהה ישתמשו באופן ממוסד בשפה הערבית בכל הפעילות שלהם – באתרים, בשילוט בתוך המוסד, בפנייה לסטודנטים.

יוסף ג'בארין: פשוט בכל הפעילות שלהם.

יוסף ג'בארין: אני רוצה שמוסדות להשכלה גבוהה יכבדו גם את החגים של העדות הערביות, ושלא נקבל כמעט בכל כמה חודשים פניות מסטודנטים ערבים על כך שיש בחינה, יש בחינות וצריך להגיש עבודות דווקא בימי החג של העדות הערביות.

יוסף ג'בארין: אני גם רוצה שהמוסדות להשכלה גבוהה – וזה אולי הכי חשוב – ייתנו ביטוי בתוכניות הלימודים לתרבות הערבית, למורשת הערבית, להיסטוריה הערבית.

יוסף ג'בארין: לא ייתכן שסטודנטים ערבים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל, כמעט שאין להם גישה ללמוד תכנים שנוגעים להיסטוריה שלהם, לתרבות שלהם ולזהות הקולקטיבית שלהם.

יוסף ג'בארין: את כל זה אני אומר כמובן ליד הצורך לטפח במוסדות להשכלה גבוהה ערכים, אותם ערכים שפתחתי בהם: ערכים של רב-תרבותיות, של סובלנות, של שוויון, של קדמה, של נאורות; ערכים של דמוקרטיה אמיתית.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר כנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, אני, ביום הסטודנט, שהוא המקור של כל אחד ואחד שנמצא בבית הזה, ציפיתי לראות לפחות את השרים הנוגעים לדבר יושבים אתנו.

עיסאווי פריג': אבל לצערי הרב, היחס של המדיניות והממשלה ליום סטודנט אומר רבות על הפערים וחוסר הרצינות שאנחנו מייחסים לסטודנט עצמו.

עיסאווי פריג': אתמול היו אצלנו בסיעת מרצ נציגים מהתאחדות הסטודנטים, שהציגו לנו חוברת שהם הוציאו במימון ישיר שלהם, ושחברת הכנסת עליזה לביא התייחסה לכמה מהנקודות שבחוברת, לגבי נתוני מערכת הסטודנטים ואיך אנחנו מתייחסים לסוגיה הזו ברמה הלאומית.

עיסאווי פריג': והעובדה, אדוני היושב-ראש, הבולטת, שאצלנו אין מדיניות לצעירים ולסטודנטים.

עיסאווי פריג': זאת עובדה.

עיסאווי פריג': במדינות אחרות בעולם הילד נולד, ויש מסלול מכוון לאן הוא מיועד – כמה רופאים אנחנו צריכים בנקודת זמן מסוימת, כמה מהנדסים אנחנו צריכים, כמה מורים אנחנו צריכים, איזה מקצועות אנחנו צריכים.

עיסאווי פריג': הכול יד מכוונת.

עיסאווי פריג': ליד המכוונת הזו קוראים מדיניות.

עיסאווי פריג': אצלנו אין מדיניות.

עיסאווי פריג': אין יד מכוונת לכל התהליך הזה.

עיסאווי פריג': מכאן המסקנה שהחזק מתחזק והחלש נחלש.

עיסאווי פריג': מי שיש לו כוח כלכלי יוכל לרכוש את ההשכלה ואת המקצוע המניב שהוא מבקש, ומי שאין לו, לא יוכל.

עיסאווי פריג': אפילו שהוא מחזיק ב-IQ והבנה מיוחדים קשה לו, כי אין מדיניות ברורה שתחבק אותו.

עיסאווי פריג': והנתונים הסטטיסטיים מראים את זה באופן ברור, ואני מעלה אותם:

עיסאווי פריג': 81% – 81% – ממסיימי תיכון במעמד סוציו-אקונומי גבוה בערים החזקות ממשיכים לאוניברסיטאות, להשכלה גבוהה, לעומת 22% מהערים החלשות והמוחלשות והיישובים שלא ממשיכים.

עיסאווי פריג': אז הקשר ברור – המצב הסוציו-אקונומי, מקום המגורים שלך, הנגישות שלך לתחבורה הציבורית, למוסד האקדמי – כל האלמנטים האלו – אבא ואימא אקדמאים – מכוונים.

עיסאווי פריג': העובדות האלו נאמרו בעבר יותר מפעם אחת, ואנחנו שוב חוזרים ואומרים אותן.

עיסאווי פריג': אנחנו שוב נמשיך להגיד אותן, כי אלו העובדות.

עיסאווי פריג': אלו העובדות.

עיסאווי פריג': אני רוצה להביא דוגמה מהחברה שאליה אני שייך, ולשתף אתכם ואת החברים, הח"כים הערבים שאתי.

עיסאווי פריג': בחברה הערבית יש יותר מ-13,000 מחזיקי תואר בחינוך, תעודת הוראה, שמחכים למצוא מקום עבודה במערכת החינוכית.

עיסאווי פריג': אין להם מקומות עבודה.

עיסאווי פריג': אין, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אין.

עיסאווי פריג': השוק של העבודה בתחום ההוראה בחברה הערבית רווי, מלא.

עיסאווי פריג': מה תפקידנו?

עיסאווי פריג': בוויסות ובהכשרת הכמות האדירה של האקדמאים האלו למקומות אחרים.

עיסאווי פריג': למה אין מדיניות ממשלתית שמכוונת את האלפים האלו, שכולם הולכים "דוך" להוראה?

עיסאווי פריג': אין מקומות תעסוקה בהוראה – בואו נלך למקומות אחרים.

עיסאווי פריג': אבל זה מה שמתאפשר לי, לזה מקבלים אותי.

עיסאווי פריג': אז אני שואל שאלה פשוטה – זה ליקוי שאני חושב שחוסר המדיניות, חוסר ההכוונה הממשלתית בניצול הצעירים והסטודנטים, כולנו משלמים על כך, כולנו סובלים מכך.

עיסאווי פריג': משפט ידוע, שבכל דיון תקציבי חוזרים ואומרים אותו: שיעור הצעירים בקרב החרדים והערבים הוא מהגבוהים שנמצא במדינה.

עיסאווי פריג': אי-ניצולם, אי-הכוונה ואי-מתן ההשכלה לציבור הזה גורמים להפסד של מיליארדים למשק.

עיסאווי פריג': מתי נפנים את זה?

עיסאווי פריג': מתי נפנים את זה?

עיסאווי פריג': בעוד שנים אנחנו נבכה שלא ניצלנו את האסטרטגיה הזו ואת ההכוונה.

עיסאווי פריג': אני מאוד מקווה שאכן נגיע ליום שתהיה מדיניות ברורה, סדורה, בכיוון.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: היא תהיה אחרונת הדוברים בין המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את תשובת הממשלה מפי סגן שר החינוך מאיר פרוש.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מובילה, זאת השנה השלישית, את יום הסטודנט בכנסת בתור יושבת-ראש השדולה למען הסטודנטים וההשכלה הגבוהה, יחד עם חברתי חברת הכנסת לביא.

מירב בן ארי: אני ישבתי וכתבתי נאום על סטודנטים, וכמה זה חשוב, ואיזה ועדות נפלאות היו היום, גם בתחבורה הציבורית, גם ברווחה, גם בחינוך.

מירב בן ארי: ועכשיו יצאתי מאירוע, והחלטתי שאני לא מדברת אלא מדברת רק עליו.

מירב בן ארי: חברת הכנסת לביא ואני – הנה, היא מחייכת – ממש התרגשנו, נכון?

מירב בן ארי: יצאנו מאירוע, אדוני היושב-ראש, שבו סטודנטים מדהימים לקחו את החיים הסטודנטיאליים שלהם ופשוט שינו אותם לחלוטין.

מירב בן ארי: על מה אנחנו מדברים?

מירב בן ארי: עליזה ואני עושות כבר שנה שנייה טקס מיוחד של הכנסת לסטודנטים יוצאי דופן.

מירב בן ארי: היו שם ארבעה סטודנטים – חלק בזוגות, שזה כבר שמונה – ארבעה זכו באות הצטיינות של השדולה.

עליזה לביא: מ-400 שפנו.

מירב בן ארי: 400 פנו.

מירב בן ארי: זה טקס מדהים לסטודנט יוצא דופן, מאוד מרגש.

מירב בן ארי: נתנו פרס לארבעה.

מירב בן ארי: ישבה שם סטודנטית צעירה – אי-אפשר היה להיות אדיש לזה – מול סבא שלה בן ה-97 ניצול שואה, והיא אמרה שהיא יום אחד ציירה אותו.

מירב בן ארי: היא אמרה: אני רוצה שתהיה לי מזכרת – כי היא מציירת.

מירב בן ארי: היא בכלל לומדת פיזיותרפיה.

מירב בן ארי: היא ציירה את סבא שלה.

מירב בן ארי: והוא יושב שם בקהל, והוא בקושי שומע, אבל הוא מבסוט וכל הזמן מחייך אלינו ועושה לנו שלום.

מירב בן ארי: אחרי שהיא חזרה, היא אמרה: אני אכתוב בפייסבוק פוסט על זה.

מירב בן ארי: היא נדהמה מכמות התגובות של אנשים ונשים, בעיקר סטודנטים וסטודנטיות, כמובן, שבאו ואמרו: גם אנחנו רוצים לקחת חלק.

מירב בן ארי: הם הביאו לנו תמונות, גלריה מקסימה.

מירב בן ארי: כל כך התרגשתי, כי בעיני להיות סטודנט – אוקיי, יש בעיות, יש קשיים כלכליים, לא קל להיות סטודנט במדינת ישראל – אבל להיות סטודנט וגם לפעול למען החברה הישראלית, בעיני זאת אג'נדה וזאת מנהיגות.

מירב בן ארי: זאת שירלי בראון, היא הסטודנטית, בשנה ג' באוניברסיטת אריאל שהקימה, את הפרויקט פנים מול פנים – חיבור אמנים עם ניצולי שואה.

מירב בן ארי: ודור רינגל, שהוא סטודנט בטכניון – עליזה, אני אומרת לך מה היה אחר כך.

עליזה לביא: – – –

מירב בן ארי: אני יודעת.

מירב בן ארי: את פתחת, אני סוגרת.

מירב בן ארי: דור רינגל החליט, במסגרת הלימודים שלו בטכניון, לסייע לעסקים קטנים בעיר חיפה, וגייס לזה סטודנטים נוספים בטכניון.

מירב בן ארי: רועי קמחי ועוד שניים מחבריו הקימו את Givit – הם מהבינתחומי, ואני מודה שאני גם משוחדת לגביהם.

מירב בן ארי: הם החליטו לאפשר לסטודנטים מעוטי יכולת – שסטודנטים אחרים יעזרו להם לרהט ולשנע את הדירה.

מירב בן ארי: זאת אומרת, עד שכבר יש להם דירה לגור, סטודנטים מתנדבים בעיר הרצליה – יעל, את בדיוק מקשיבה – סטודנטים באים וגם משנעים להם את הציוד וגם סטודנטים מתנדבים ומגייסים להם ציוד לבית, משולחן וכיסא.

מירב בן ארי: זה מקסים.

מירב בן ארי: וגם יוסי קלאר, שהוא סטודנט שנה א' מהדסה, שעוזר למען יוצאים בשאלה – אותם סטודנטים שפרשו מהחברה החרדית ואין להם שום לימודי ליבה של אנגלית ומתמטיקה, והם מאוד רוצים להגיע להשכלה גבוהה.

מירב בן ארי: שוב, מה שמקסים בעיני שזה הכול יוזמות של סטודנטים.

מירב בן ארי: אני מאוד גאה להיות יו"ר השדולה למען הסטודנטים בהשכלה הגבוהה, אבל אני עוד יותר גאה שיש לנו סטודנטים במדינת ישראל שרואים את הלימודים שלהם לא רק כלימודים אלא כמשימה חברתית.

מירב בן ארי: אני מודה שגם כשאני הייתי יושבת-ראש אגודת הסטודנטים של הבינתחומי – ויעל מהנהנת כי זו סגירת מעגל – כשהייתי סטודנטית התנדבתי במרכז בהרצליה, ושנים אחר כך הקמתי מרכז דומה לנוער בסיכון בעיר הרצליה.

מירב בן ארי: אז אם זה לא מקור השראה, אז אני לא יודעת מה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש להשיב בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הייתי כאן במליאה במשך כל הזמן שהנואמים דיברו.

מאיר פרוש: לא הייתי כאן בראשית דבריה של חברת הכנסת לביא – יכול להיות שהיא עשתה את זה, אבל אם לא, אני עושה את זה.

מאיר פרוש: אני רוצה לברך אותך על הביקור שלך ברוסיה; על ההופעה המרשימה שלך – – –

עליזה לביא: לא רק שבירכנו – – –

מאיר פרוש: אמרתי – לא הייתי בראשית דברייך, אז אני עושה את זה שוב.

מאיר פרוש: אולי יש עכשיו יותר חברי כנסת מקודם.

עליזה לביא: זה כן.

מאיר פרוש: מגיעות לך מחמאות.

מאיר פרוש: אני לא יכול להיות שותף לרגשות שלך, כי לא הייתי שם, לא נולדתי שם, לא עליתי משם.

מאיר פרוש: אני כבר דור שביעי מאלה שעלו משם.

מאיר פרוש: אבל ברכות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי ממלאת המקום, אני מבקש קודם כול לברך בשם שר החינוך את חברי הכנסת, את כנסת ישראל, על ציון יום הסטודנט בכנסת, וכן את התאחדות הסטודנטים על עשייתה למען ציבור הסטודנטים והקהילה.

מאיר פרוש: פעילותה של התאחדות הסטודנטים משקפת היום יותר מבעבר מגמה ערכית הולכת וגוברת של מעורבות חברתית.

מאיר פרוש: יש בפעילות זו כדי לסמל שינוי תודעתי ציבורי, ויש בה הכוח להשפיע ולשנות את המציאות החברתית בישראל.

מאיר פרוש: ציבור הסטודנטים הוא משאב חברתי והון אנושי בעל יכולת להניע תהליכים חברתיים, ומטרתנו היא לפעול לקידומו האקדמי וכן להגדיל את מעורבותו החברתית בקהילה.

מאיר פרוש: שר החינוך כיושב-ראש המל"ג הציב כיעד את חיזוקה של מערכת ההשכלה הגבוהה והנגשתה לכלל האוכלוסיות, וכן את הרחבת פעילותם ומעורבותם החברתית של ציבור הסטודנטים.

מאיר פרוש: זו הזדמנות לספר לחברי הכנסת על התכניות שמקדמות מל"ג וות"ת, שמטרתן להיטיב עם ציבור הסטודנטים ולהסיר חסמים עבורם למען השתלבותם המיטבית בהשכלה הגבוהה.

מאיר פרוש: אני מבקש לציין כמה דוגמאות.

מאיר פרוש: לשם סיוע לסטודנטים לקויי למידה, ות"ת מפעילה מערך תמיכה במוסדות להשכלה גבוהה, מפעילים תוכניות מיוחדות והתאמות לסטודנטים בעלי לקויות למידה.

מאיר פרוש: כמו כן, פועלת ות"ת לפיתוח מערכת האבחון בשפה הערבית.

מאיר פרוש: סך התקציב לצורך הפיתוח וההטמעה של המערכת עומד על כ-2 מיליון שקל.

מאיר פרוש: ות"ת מעמידה מערך מלגות לסטודנטים במסגרת פר"ח בסכום של למעלה מ-100 מיליון שקל בשנה, ובשנת תשע"ז תוקצבו 20,910 מלגות פר"ח.

מאיר פרוש: בנוסף, החל משנת הלימודים תשע"ז, ובשיתוף התאחדות הסטודנטים, מתקצבת ות"ת תוכניות ייעודיות במסגרת פר"ח, כגון פרויקט מדברים ערבית, חינוך פיננסי, מאבק בגזענות בבתי-הספר והכנה לבגרות.

מאיר פרוש: סך הכול התקציב לתוכניות ייעודיות אלו – כ-3.5 מיליון שקל.

מאיר פרוש: החל משנת הלימודים תשע"ו מתקצבת ות"ת את פרויקט קהילות סטודנטים – פרויקט בשיתוף התאחדות הסטודנטים, ובשנת הלימודים תשע"ח יעמוד תקציב ות"ת לנושא זה על כ-13 מיליון שקל.

מאיר פרוש: מדובר בתמיכה בקהילות משימתיות, אשר לצד המגורים בעיר שבה בחרו יפעלו לייצר שינוי בסביבה שבה הם חיים, כדי להפוך את העיר למקום טוב יותר ולבית עבורם ועבור צעירים נוספים אשר יבחרו להשתקע בה.

מאיר פרוש: פרויקט נוסף הוא אוניברסיטה בעם.

מאיר פרוש: כבר משנת הלימודים תשע"ד מתקצבת ות"ת פרויקטים של חשיפה לאקדמיה לאוכלוסיות אשר מודרות מהשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: הסטודנטים בתוכנית מקבלים מלגה או נקודות זיכוי עבור העברת ידע שימושי לאוכלוסיות אשר לא מגיעות להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: פרויקט נוסף הוא מעורבות אקדמיה בקהילה – ות"ת מתקצבת את המוסדות בגין מעורבות אקדמיה וסטודנטים בקהילה.

מאיר פרוש: מטרת התוכנית היא עידוד המוסדות להשכלה גבוהה לאימוץ מדיניות חברתית ולפיתוח פרויקטים המסייעים לקהילה.

מאיר פרוש: אני מבקש להציג עוד פרויקט: קורסים מקוונים ללימודי אנגלית.

מאיר פרוש: ות"ת ומל"ג מקדמות מתווה פיתוח קורסים מקוונים באנגלית.

מאיר פרוש: מתווה זה יאפשר לסטודנטים כמה אפשרויות להשלמת לימודי האנגלית הנדרשים לתואר בעלויות נמוכות יותר וגמישות רבה יותר על פני זמן ומוסד לימודים.

מאיר פרוש: יש תוכנית, שאני מתכבד לומר זאת כאן מעל הבמה – יש לי הרבה השגות על זה, אבל אומר את מה שהמשרד מבקש לציין.

מאיר פרוש: הרחבת התוכנית לשילוב חרדים באקדמיה – המשך הפעלת התוכנית לחרדים גם בחמש השנים הקרובות עד 2022.

מאיר פרוש: במסגרת כך, המל"ג הציבה כיעד את המשך הגידול מ-11,000 סטודנטים ל-19,000 סטודנטים חרדים, תוך שימת דגש על האיכות האקדמית והרחבת מגוון תוכניות הלימוד.

מאיר פרוש: יצוין כי ההחלטה על המשך הפעלת התוכנית התקבלה, בין היתר, לאור ההישגים המרשימים של התוכנית לחרדים אשר יושמה בחומש הקודם, ב-2011–2016.

מאיר פרוש: הישגים אלה כללו זינוק של 83% במספר הסטודנטים החרדים, זינוק של כ-80% במספר מסלולי הלימוד לחרדים, והפעלתן של 19 מסגרות אקדמיות לחרדים לעומת חמש מסגרות בלבד טרם יישום התוכנית הרב-שנתית הקודמת.

מאיר פרוש: יש פרויקט שמדבר על הרחבת הנגישות להשכלה גבוהה ליוצאי אתיופיה.

מאיר פרוש: במסגרת התוכנית הרב-שנתית של ות"ת תפעל החל משנת הלימודים תשע"ח תוכנית להרחבת הנגישות להשכלה גבוהה ליוצאי אתיופיה.

מאיר פרוש: התוכנית תכוון, בין היתר, להגדלת שיעור הסטודנטים יוצאי הקהילה האתיופית בהשכלה הגבוהה, וגם לצמצום נשירתם ולהגדלת שיעור השתתפותם בתארים מתקדמים ובקרב הסגל האקדמי, כאשר בראש התוכנית תעמוד ועדת היגוי לנושא.

מאיר פרוש: פרויקט נוסף הוא הנגשת ההשכלה הגבוהה לחברה הבדואית.

מאיר פרוש: ות"ת הציבה יעד חדש לשילוב סטודנטים בדואים במערכת ההשכלה הגבוהה, ועל פי היעד, תוך חמש שנים מספר הסטודנטים הבדואים אשר ישתלבו בלימודי שנה א' בתואר הראשון יגדל בכ-75%, אז יעמוד מספרם על לפחות כ-1,500 סטודנטים בדואים, לעומת כ-850 כיום.

מאיר פרוש: בכך צפוי מספרם הכולל של הסטודנטים הבדואים הלומדים לתואר ראשון, בכל שלבי התואר, לגדול מכ-2,600 סטודנטים בשנה החולפת לכ-4,500 סטודנטים בסוף התוכנית הרב-שנתית, ובמסגרת זו, לצורך העמידה ביעד, ות"ת תקצה סכום של כ-110 מיליון ש"ח.

מאיר פרוש: הפרויקט האחרון שאני מבקש להציג הוא שיפור עבודת המכינות הקדם-אקדמיות.

מאיר פרוש: החל משנת הלימודים תשע"ח כל המכינות בישראל עוברות לאחריות מל"ג-ות"ת.

מאיר פרוש: הדבר כולל צמצום מספר המסלולים במכינות, קביעת תוכניות לימודים עדכניות במקצועות הליבה במסלולים הייעודיים, הנהגת הכרה הדדית בין האוניברסיטאות בנפרד, מיפוי פרופיל אקדמי של סגל המכינות ואיסוף נתונים על ידי הלמ"ס וכדומה.

מאיר פרוש: הצגתי פה מגוון נכבד של פרויקטים, אשר המל"ג והוות"ת מנסים לעשות ולעזור לסטודנטים.

מאיר פרוש: אני בטוח שיש עוד דברים נכבדים שלא נתבקשתי להציג אותם ואני לא מתייחס אליהם ברגע זה, אבל אין ספק שמשרד החינוך, אחד הדברים החשובים שלנגד עיניו זה איך מקדמים ואיך משפרים את תנאיו של הסטודנט בישראל.

מאיר פרוש: אני רוצה לברך את חברי הכנסת שלקחו חלק בדיון הנכבד הזה במליאה.

מאיר פרוש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן השר.

טלי פלוסקוב: הצעות – האם להסתפק בתשובתו של השר?

עליזה לביא: אנחנו רוצות להמשיך דיון על נושאים – – –

מירב בן ארי: כן, יש איזה דיון בוועדת – – –

טלי פלוסקוב: אז אתם רוצים להעביר את זה לוועדה?

מירב בן ארי: לדיון בוועדת החינוך.

עליזה לביא: לוועדת החינוך על הנושא של – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מעבירים את זה להמשך דיון בוועדות, יש לנו שתי בקשות להבעת עמדה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, דקה עבורך.

טלי פלוסקוב: ואחר כך – חברת הכנסת שרן השכל.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אכן קיימנו היום דיונים בעניין מצבם של הסטודנטים בוועדות רבות בכנסת, ויש פער עצום בין מה שצריך לתת לציבור הסטודנטים לבין מה שהוא מקבל.

דב חנין: סטודנטים עובדים קשה מדי, חלקם צריכים להקדיש חלק גדול מהזמן לפרנסה, לא יכולים להקדיש את כל הזמן הדרוש ללימודים.

דב חנין: ניהלנו בוועדת המשנה לתחבורה ציבורית דיון על כשלי התחבורה הציבורית בדרך לקמפוסים, ומסתבר שלהגיע למקום הלימודים בתחבורה ציבורית לוקח פי ארבעה זמן מאשר ברכב פרטי.

דב חנין: אנחנו מקדמים תוכנית שנקראת "מהיר לקמפוס" – חיבור של מרכזי האוכלוסייה, תחנות הרכבת ותחנות האוטובוס המרכזיות למכללות ולאוניברסיטאות באוטובוסים ובמיניבוסים ישירים, כדי שסטודנטים יוכלו להגיע מהר, נוח ויעיל למקומות הלימוד שלהם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שרן השכל, בבקשה, דקה גם עבורך.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני רוצה קודם כול לחזק את חברותי חברות הכנסת עליזה לביא ומירב בן ארי, שבאמת קיימו את היום המיוחד הזה כדי לצין את הסטודנטים בכל הארץ.

שרן השכל: מעבר למה שמשרד החינוך והוות"ת והמל"ג באמת עושים בשביל סטודנטים, אני חושבת שהיום המיוחד הזה הוא באמת, כמו שנאמר פה לפני כן, לציין את הסטודנטים המיוחדים שיש לנו, ואיזו עבודה מדהימה הם עושים.

שרן השכל: וסטודנטים גם מיוחדים מהבחינה של אם זה הורים שהם סטודנטים, ואימהות חד-הורית, וסטודנטים בעלי צרכים מיוחדים, שלוקחים חלק בקהילה הסטודנטיאלית הזו, וביחד משפרים בסופו של דבר את המצב במדינת ישראל, תוך כדי תוכניות והתנדבות.

שרן השכל: רק דבר אחד קטן: לאורך כל ההיסטוריה, סטודנטים הם אלה שבעצם הובילו מהפכות, מהפכות בתחומים נרחבים, אדירים.

שרן השכל: ופה במדינת ישראל אני נתקלת בהרבה פניות של סטודנטים, שדווקא הסגל לא נותן להם לעשות הרבה מאוד פעילויות פוליטיות בקמפוס עצמו.

שרן השכל: וזה משהו שאני כן חושבת שיש צורך להרחיב עליו את הדיון.

שרן השכל: תודה רבה לכם.

מירב בן ארי: יו"ר ועדת החינוך יעשה – – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בשל חשיבות הנושא – חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה, דקה עבורך.

אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני גם מצטרף לברכות לחברי, לחברי הכנסת שהגישו את הנושא הזה היום לדיון.

אברהם נגוסה: בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימנו היום דיון בנושא: שילובם של העולים הצעירים בהשכלה הגבוהה.

אברהם נגוסה: ודנו עם ראשי האוניברסיטאות, ששמים מחסומים שלא נותנים אפשרות לעולים חדשים להשתלב, בצורה שלא תיאמן, שמקשים במבחנים בעברית – מבחן יע"ל הוא פשוט ברמה גבוהה, שזה חסם לסטודנטים עולים.

אברהם נגוסה: בנוסף, אני רוצה לציין פה, אדוני סגן שר החינוך – המל"ג לא מטפל בעולים חדשים.

אברהם נגוסה: וזה מאוד אבסורדי: הוא מטפל בחרדים, בערבים, בדרוזים, בבדואים, אבל בעולים חדשים מל"ג לא מטפל.

אברהם נגוסה: ולכן אני מבקש ממך: המל"ג צריך להתגייס לטפל בעולים חדשים.

אברהם נגוסה: קליטת העולים ושילובם בחברה הישראלית דרך השכלה גבוהה היא משימה לאומית.

אברהם נגוסה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לפי תנועות הראש של סגן השר, אני מבינה שהוא מסכים עם הקו של העולים.

מאיר פרוש: מסכים ורושם לי.

טלי פלוסקוב: אבל זה נכון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, יש פה הצעה להעביר את הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, נכון?

טלי פלוסקוב: ככה הבנתי.

מירב בן ארי: לא, זה ועדת החינוך.

עליזה לביא: ועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: ועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי.

טלי פלוסקוב: אז נצביע על המשך הדיון בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: המשך הדיון ייקבע בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: ציון יום המאבק בגזענות

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא: ציון יום המאבק בגזענות, מס' 7388, 7450, 7476, 7479, 7480 ו-7492.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום במליאה את יום המאבק בגזענות.

טלי פלוסקוב: גזענות היא בורות המובילה לפחד, המוביל לשנאה, שתוצאתה אלימות.

טלי פלוסקוב: חטאה הראשון של הגזענות, היסוד הבסיסי שממנו היא צומחת, הוא חוסר היכרות עם האחר והשונה.

טלי פלוסקוב: במקום ללמוד, במקום לשמוע, במקום להקשיב, גזענים בכל העולם מעדיפים לבסס את עמדתם על סמך מראה עיניים ושמועות שקריות.

טלי פלוסקוב: הם מעדיפים את הקרקע הנוחה של הבורות, מאשר את המאמץ שכרוך בלמידה אמיתית של אורחות חייו של האחר.

טלי פלוסקוב: לבורות יש השלכות קשות, ועם הזמן חוסר ההבנה מוביל לפחד.

טלי פלוסקוב: כולנו מכירים את ההרגשה המאיימת של מקומות לא מוכרים ואנשים לא מזוהים, וכשהפחד מן האחר מתבסס, הוא מצמיח במהרה את הקוצים של השנאה והאלימות.

טלי פלוסקוב: הדינמיקה הזו מוכרת ממקומות רבים ברחבי העולם.

טלי פלוסקוב: היא אינה רק חלק מההיסטוריה אלא נמצאת ברשימת האתגרים שעלינו להמשיך להתמודד אתם גם היום.

טלי פלוסקוב: כשמדובר בנו, בעם היהודי, דחיפות המשימה מחריפה: אנחנו סבלנו מגזענות לאורך כל ההיסטוריה הלאומית שלנו.

טלי פלוסקוב: האנטישמיות, אל שיאה הנורא הגיעה בשואה, והיא הדוגמה המזוויעה לתוצאה שאליה יכולה הגזענות להוביל את המין האנושי.

טלי פלוסקוב: מדינת ישראל מובילה היום את המאבק בגזענות.

טלי פלוסקוב: אין ולא תהיה לנו שום סבלנות לאפליה על סמך היבטים גזעניים משום סוג.

טלי פלוסקוב: ערך זה הודגש כבר במגילת העצמאות שלנו וחוזר בעקרונות היסוד של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

טלי פלוסקוב: שם נאמר, ואני מצטטת: "זכויות היסוד של האדם בישראל מושתתות על ההכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן-חורין, והן יכובדו ברוח העקרונות שבהכרזה על הקמת מדינת ישראל".

טלי פלוסקוב: האדם, כל אדם, נברא בצלם אלוהים.

טלי פלוסקוב: ערכו של האדם אינו נגזר ואינו מושפע מגזעו, הוא קבוע ועומד לעצמו.

טלי פלוסקוב: עלינו להיאבק שכך יהיה בכל מקום ובכל תחום במדינת ישראל, דרך הקשבה ולמידה, הורדת מפלס הפחד איש מרעהו וחיזוק ערכי הכבוד והשיתוף ההדדיים.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שציון יום המאבק בגזענות, כאן בכנסת, יסייע למאמץ החשוב הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים בעצם ליוזמי היום.

טלי פלוסקוב: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, אתה מבקש דעה נוספת, אני מבינה, וגם עבדאללה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך עד חמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, אין זה סוד שהחברה הישראלית, לצערי הרב, כבר מוכה במגפה, מגפה של אפליה וגזענות המופנית כלפי האחר, האחר בהיותו אחר, בהיותו קצת שונה, בהיותו בעל, אולי, לפעמים, מראה אחר, צבע אחר, ולפעמים בעל דעות אחרות ומוצא אחר.

עאידה תומא סלימאן: תוצאות המגפה הזאת הן כה טרגיות והשפעתה היא כל כך גורלית על חייהם של אלפי אזרחים במדינה, שאי-אפשר כבר לעצום עיניים ואי-אפשר להתעלם מקיום התופעה.

עאידה תומא סלימאן: יזמתי את היום הזה כי חשבתי שהגיע הזמן להתעמת עם הבעיה, להתעמת עם הגל המאוד-קשה ששוטף את החברה הישראלית ולא מוצא לו מעצור, לצערי הרב.

עאידה תומא סלימאן: התקיימו דיונים בוועדות השונות – בארבע ועדות מהבית הזה – ואני מודה ליושבי-ראש שאישרו את הדיונים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שההשתתפות של עשרות נציגי חברה אזרחית מאוד מעודדת, וגורמת לי לא לאבד תקווה ולחשוב שבאמת אפשר לעלות על דרך המלך וכן אפשר למגר את התופעה מתוכנו.

עאידה תומא סלימאן: אבל בכנס שקיימתי בשעה 14:00 עם חברתי חברת הכנסת מיכל בירן – שנמנע ממה להשתתף אבל היא שותפה – נעשתה סקירה, ואנחנו עשינו את הכול תחת כותרת של חקיקה אנטי-דמוקרטית וגזענית בכנסת ה-20.

עאידה תומא סלימאן: שם הייתה הצגה של מחקר, שנעשה בקפדנות רבה, על כלל החוקים שהונחו על שולחנה של הכנסת הזאת וגם כן עברו שלבים אלה או אחרים של החקיקה, והם חוקים אנטי-דמוקרטיים וחוקים גזעניים.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להתעלם מהעובדה שהמספרים והסטטיסטיקה היו מזעזעים.

עאידה תומא סלימאן: 94 חוקים מתחילת הקדנציה הזו, חוקים אנטי-דמוקרטיים, חוקים גזעניים וחוקים העוסקים בהמשך הכיבוש וההתנחלויות, הונחו על שולחן הכנסת; 20 מתוכם אושרו סופית, כולל ארבעה חוקים פרטיים שנכללו בסעיפים בשלושה חוקים שאושרו, ו-10 נמצאים בשלבי חקיקה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, יש 20 חוקים שעברו מתחילת הקדנציה הזו שהם חוקים אנטי-דמוקרטיים, גזעניים.

עאידה תומא סלימאן: בכנסת ה-18 עברו רק שמונה חוקים כאלה – לא שזה מעט, שמונה זה הרבה בעיני, ולא צריך שיעבור חוק כזה בכנסת בכלל – ובכנסת ה-17 עברו שישה חוקים.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, הכנסת הזאת, לאחר רק שנתיים מקיומה, כבר העבירה צונאמי של חוקים גזעניים, שבעיני ישנו את המציאות הישראלית בצורה שלפחות אותי מפחידה.

עאידה תומא סלימאן: מפחיד לחשוב שאפשר להעביר חוקים שמבססים לא רק שיח אלא שנאת האחר, אלא פחד מהאחר – ובעיקר מהאוכלוסייה הערבית, אבל לא רק האוכלוסייה הערבית, כי אי-אפשר להתחיל במדרון הזה שנקרא כגזענות ולעצור נגד "אחר" אחד.

עאידה תומא סלימאן: כשמתחילים תרבות כזו של אי-קבלת האחר, של דה-לגיטימציה של האחר, דה-הומניזציה של האחר – הוא לא בן אדם, הוא לא בן אנוש ששווה לי – זה לא מפסיק אצל הערבים, ואנחנו רואים את זה.

עאידה תומא סלימאן: כדי לבסס עמדות כאלה – והיום קיימנו דיון על איך נאבקים בתופעת הגזענות נגד יוצאי אתיופיה, הדוח של ועדת פלמור.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שתהיה ועדה שתדון באיך המדינה והאחריות שלה – כולל הבית הזה, כולל המקום הזה, שמבסס ומשתית את הקרקע הפורייה, דרך החוקים האלה, לכל אזרח במדינה ישראל, שיחשוב שגזענות היא דבר לגיטימי.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שיש חוקים שמאפשרים גישות גזעניות, אי-אפשר לעקור את זה מהשורש אצל האזרח הקטן.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד במשפט סיום, גברתי היושבת-ראש, שהמגפה הזו והצונאמי הזה, אם ישתולל עוד ישטוף את כולנו בסוף, ויטביע את כולנו, ולא רק את האחר הזה, אם הוא ערבי או ממוצא אתיופי או מכל מוצא אחר.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שקודם כול באי הבית הזה, חברי הכנסת, יעמדו איתנים בפני הצונאמי הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, אם יהיה באולם.

אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לציין שהאזרח אברה מנגיסטו נמצא כבר 1,031 ימים בידי הארגון האכזרי "חמאס".

אברהם נגוסה: היום אנו מציינים את יום המאבק בגזענות, נושא חשוב מאוד שיש לתת לו מקום דווקא כאן, בכנסת ישראל.

אברהם נגוסה: האדם נברא בצלם אלוהים, ומחובתנו לכבד כל אדם באשר הוא, ולהוקיע מהחברה הישראלית את הגזענות.

אברהם נגוסה: התקבצנו כאן במדינתנו מארבע כנפות הארץ.

אברהם נגוסה: למשל היום קיבלתי בנתב"ג 201 עולים מארצות הברית; בערב יגיעו 60 עולים מאתיופיה; ביום שני יגיעו גם עולים מצרפת.

אברהם נגוסה: הגזענות הורסת את המרקם החברתי של מדינת ישראל כמדינת מהגרים.

אברהם נגוסה: החברה הישראלית מורכבת ממגוון עדות הבאות מרקע שונה, תרבויות שונות ומנהגים שונים.

אברהם נגוסה: זה היופי שלה.

אברהם נגוסה: לכן, אסור לנו לתת לגיטימציה לגזענות ולאפליה המתרחשת במקומות עבודה, במוסדות חינוכיים, במקומות בילוי או בכל מקום אחר.

אברהם נגוסה: חברי חברי הכנסת, אני מבקש להביא דוגמה לכישלון של מערכת האכיפה: בשנת 2000, בבית הזה, נחקק חוק נגד אפליה וגזענות במקומות בילוי, בעקבות פנייתם של אזרחים שסבלו מאפליה ומגזענות במקומות בילוי.

אברהם נגוסה: הוגשו תלונות, נפתחו 119 תיקים פליליים, ומה?

אברהם נגוסה: לפי הכתבה שהוצגה בערוץ 2 – אפס כתבי אישום.

אברהם נגוסה: עכשיו, אני שואל אתכם: איך יכול להיות שבאף אחד מהתיקים הללו לא הוגש כתב אישום, ואף אחד לא הועמד לדין?

אברהם נגוסה: אנו חייבים להפנים שאי-אכיפה של החוק מביאה אותנו למצב שבו אין מנגנון הרתעה.

אברהם נגוסה: נוכחנו לדעת שיש מקרים שרק דרך מנגנון הרתעה ואכיפה אנו מצליחים להביא נושא כזה או אחר לתודעת הציבור.

אברהם נגוסה: לכן, מכאן, מהמקום המכובד הזה, אני פונה למערכת האכיפה לאכוף את החוק נגד הגזענות הקיים בספר החוקים של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי, שיילוק, הסוחר מוונציה מסוף המאה ה-16; הכרזה שנמצאה גם ב-2014 וגם ב-2017, ממש לפני כחודש, בפולין, שמתארת ביהודי שאוחז ומחבק מטבע; המילה "היסטריה", המשויכת לנשים ומקורה במילה רחם – האמונה שרווחה עוד בתחילת המאה ה-20 שנשים הן היסטריות ולכן לא ניתן לתת להן זכות בחירה; מתן דפו-פרוברה לנשים ממוצא אתיופי; פסילת תרומות הדם מכל העדה האתיופית; מניעת פונדקאות מהומוסקסואלים; הפרדת היולדות ממוצא אתיופי ומהחברה הערבית משאר היולדות בבתי-החולים שלנו, ומעל הכול, הפצת הפחד והשנאה כלפי הערבים – כולם ביטויים של גזענות.

יעל גרמן: גזענות לפי אחת ההגדרות, שאני חושבת שהיא מאוד מדויקת, היא עמדה שלפיה בני אדם נשפטים על פי השתייכותם לקבוצה מסוימת על פי צבע עורם, מבטאם, מינם, נטייתם המינית וזהותם המגדרית, ולא על פי כישוריהם ותכונותיהם האמיתיות.

יעל גרמן: ולכן, כדי באמת להילחם בגזענות ולא לעמוד כאן ולנאום נאומים – היום זה לא יום חג.

יעל גרמן: אני לא חגגתי ולא בירכתי באף אחת מהוועדות שהייתי.

יעל גרמן: אין מה לברך; זהו יום עצוב, זהו יום מדאיג, זהו יום שמגלה לנו את הפנים המכוערות של החברה שלנו, מראה לנו למעשה את עצמנו.

יעל גרמן: יכול להיות שבכל אחד מאתנו מסתתר גזען קטן, אבל אם כך, כולנו צריכים להילחם בזה.

יעל גרמן: וכדי להילחם בזה וכדי להפסיק עם התופעה הזו, הרי שאנחנו צריכים להפסיק לחלוטין את ההשתלחות בערבים, בנשים, בקהילה הגאה, באתיופים, וצריך להתחיל להעמיד לדין, כפי שאמר חברי אברהם נגוסה.

יעל גרמן: הוא צודק: לא הוגשו כתבי אישום בגין עבירה על חוק איסור אפליה מאז שהוא נחקק לפני 17 שנים.

יעל גרמן: מה זה אומר?

יעל גרמן: זה אומר שמישהו שם למעלה לא חושב שגזענות זו תופעה חמורה.

יעל גרמן: אז בבקשה, להתחיל להגיש את כתבי האישום.

יעל גרמן: ולא יכול להיות שבתי-ספר לא יקבלו ילדות ממוצא אתיופי ואף מנהל לא יפוטר, ואף מנהל לא יועמד לדין אפילו.

יעל גרמן: גם לא יכול להיות שיעמדו פה חברי כנסת ויאשימו את חברי הכנסת הערבים שהם טרוריסטים.

יעל גרמן: זוהי הכללה, זוהי הסתה, זוהי גזענות.

יעל גרמן: ממש כמו שלא יכול להיות שרבנים יקראו להומוסקסואלים סוטים.

יעל גרמן: כל התופעות האלה, כל הביטויים האלה הם גזענות.

יעל גרמן: ואם באמת אנחנו רוצים למגר את התופעה המכוערת הזאת, את הסרטן שנמצא בתוך החברה שלנו, אז אסור לנו כאן בכנסת לתת לחברי הכנסת להשתלח אחד בשני רק בגלל המוצא או בגלל השתייכותם לחברה מסוימת, לעדה מסוימת או למוצא מסוים.

יעל גרמן: וכל עוד אנחנו לא עושים את זה, אז באמת שהכול צביעות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

טלי פלוסקוב: ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, ישבתי, עמדתי, שמעתי את הפתיח שלך, גברתי, לגבי הגזענות.

עיסאווי פריג': אם אני לוקח את הדברים שאמרת ואני מתרגם 10% מהם הלכה למעשה, אנחנו בעולם אחר, כי אמרת דברים שמבחינת תוכן הם בגדר חלום.

עיסאווי פריג': הם בגדר חלום.

עיסאווי פריג': אמרה לפני חברת הכנסת יעל גרמן, שאצל כל אחד ואחד מאתנו יש את הגזען, האיש הקטן שנמצא בתוכנו, וזה נכון.

עיסאווי פריג': זה נמצא אצל כל אחד ואחד, אם זה ביישוב שלו, אם זה בקרב האנשים שהוא חי אתם, אם זה במדינה, בכל מקום ומקום.

עיסאווי פריג': אבל אנחנו כנציגי ציבור, כמחוקקים שעומדים כאן ומובילים את הדגל בחקיקה הגזענית, והתחרות קיימת בין כנסת לכנסת מיהי הכנסת הגזענית ביותר, כפי שציינה חברתי עאידה – זה מפחיד.

עיסאווי פריג': זה מפחיד.

עיסאווי פריג': כרטיס הביקור לקונסנזוס הציבורי הפך להיות איזה חוק גזעני חשוך אני מצליח להעביר בכנסת.

עיסאווי פריג': זה כרטיס הביקור.

עיסאווי פריג': ובלי שנדע, ובלי שהצעיר, ובלי שהאזרח ירגיש, תראה מה המצב עושה: חקיקה הופכת להיות חלק מהשיח הציבורי, ובלי שנדע – חלק מההתנהגות, ובלי שנדע – חלק מהמיינסטרים של הרוב.

עיסאווי פריג': הוא הופך להיות עם התנהגות גזענית בלי שהוא יודע, בלי שידע, דוחה את השונה בלי שידע.

עיסאווי פריג': צבע העור שלך שונה משלו, אז הוא – זה רגיל, רגיל – ייתן לך עבודות ניקיון, זה טבעי.

עיסאווי פריג': כלפי, אני בן מיעוט, מתווסף אלמנט נוסף: אלמנט הפחד.

עיסאווי פריג': ותארו לעצמכם שהתמהיל של פחד וגזענות נכנסים ביחד; מה קורה?

עיסאווי פריג': המשוואה – שנאה.

עיסאווי פריג': וכשיש שנאה יש אלימות, אז כל אחד מתכנס בינו לבין עצמו בכדי להתגונן.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': זה המצב שאנחנו נמצאים בו.

עיסאווי פריג': אני רוצה להרחיק לכת ולהגיד לכם את האמת: אנחנו בשתי הכנסות אחרונות, שאני חבר כנסת משתמש, כל הזמן עולה ויורד שיא הפסגה של החקיקה הזו, מה שנקרא חוק הלאום.

עיסאווי פריג': חוק הלאום, כשאני קורא אותו וקורא אותו וקורא אותו, זאת פסגת הגזענות והאפליה.

עיסאווי פריג': זה שאני מעדיף משטר דמוקרטי במקום מדינה דמוקרטית, תתכנסו לזה ותקראו מה המשמעות; זה שאני מפלה במגורים על בסיס דת ולאום, מה זה אומר?

עיסאווי פריג': זה חוק ששתי כנסות דנים בו ונרתעים.

עיסאווי פריג': מעלים ונרתעים.

עיסאווי פריג': מי הח"כ שאמור לקבל את הכרטיס הנכסף בכדי להיכנס לשערי הגזענות הגדולים, הענקיים?

עיסאווי פריג': תירגעו.

עיסאווי פריג': אף אחד לא ייקח את הכרטיס הזה.

עיסאווי פריג': אף אחד לא ייקח את זה.

עיסאווי פריג': כל חוקי ההצהרה האלו שאתם מנסים להביא לכאן לא רק פוגעים בנו כבני מיעוט או בקבוצה הלהט"בית או בבעלי צבע העור השונה או בכל קבוצת מיעוט שנמצאת במדינה; הם יפגעו במי שמוביל אותם.

עיסאווי פריג': כי הוא ימשיך, ימשיך, ימשיך, ימשיך, וכל מי ששונה ממנו, כל מי שמתנגד אליו, הוא שונה, והוא ידאג לטפל בו.

עיסאווי פריג': הוא ידאג לטפל בו.

עיסאווי פריג': בדיוק מה שקרה לנו, אם אתם שמים לב, בשנה האחרונה בכל מה שאנחנו קוראים השתקה, סתימת הפיות, שהשיא שלה הגיע בכללי האתיקה ששר החינוך מתיימר להוציא באקדמיה ובאוניברסיטאות.

עיסאווי פריג': גם להם יש חלק: אתם צריכים לשתוק, אתם לא חושבים כמוני, אתם בעלי דעה שונה, אני אגביל אתכם.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: ולאחר מכן יסכם את הדיון שר הכלכלה אלי כהן, בשם שרת המשפטים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כמו שאמרה כאן חברת הכנסת יעל גרמן, בלבו של כמעט כל אחד שוכן גזען קטן, לפעמים הוא סמוי, לפעמים הוא גלוי, אבל יש משהו כנראה בטבע האדם שגורם לו להסתכל על קבוצות אחרות לפעמים כאילו הן נחותות ממנו, מסיבות שונות ומשונות.

שלי יחימוביץ': ובגזען הקטן הזה, שהוא לפעמים בלתי מודע, לא מודע לעצמו אפילו, צריך להילחם כל הזמן, גם ברמה האישית, גם ברמה החינוכית, בתוך הבית, בוודאי ברמה החברתית והלאומית.

שלי יחימוביץ': אני בת למשפחה של ניצולי שואה.

שלי יחימוביץ': שני סבי ושתי סבתותי נספו בשואה, והם היו הקורבן של הגזענות הגדולה והקשה ביותר על פני ההיסטוריה הידועה לנו; גזענות שגרמה להסתכל על יהודים כעל לא אדם, כעל תת-אדם, כעל מי שיש להשמיד ולהעביר מהעולם בשל מוצאו ושיוכו הלאומי.

שלי יחימוביץ': ויכול להיות שבגלל זה אני סולדת סלידה עמוקה ביותר מגזענות, אפילו קצת פוחדת ממנה, היא מעוררת רתיעה, וגם קשובה וערה לכל גילוי של גזענות, בוודאי אותה גזענות שמדוברת אצלנו הרבה, גזענות כלפי ערבים, בין אם הם ערביי ישראל ובין אם הם פלסטינים.

שלי יחימוביץ': ואני אומר שאני מכבדת ומקבלת עמדות מן הימין, אף שהן הפוכות לעמדותי שלי, ויש לי חברים רבים בימין, ואני משתפת אתם פעולה.

שלי יחימוביץ': יש בי קבלה, לא הסכמה, של עמדות שהן ימינה ממני, אבל אין בי שום קבלה, שום הסכמה ושום סלחנות לגזענות.

שלי יחימוביץ': ושני הדברים האלה לא חייבים לבוא בכפיפה אחת.

שלי יחימוביץ': ואנחנו עדים לגילויים רבים, רבים, רבים מדי, של גזענות מהסוג הזה.

שלי יחימוביץ': אבל היום אני רוצה לדבר על גזענות בתוך אזרחי מדינת ישראל היהודים – שגם אצלם מקומה לא נפקד, והיא אפילו מוכחשת עוד יותר מהגזענות שציינתי קודם – והיא גזענות כלפי מזרחים, כלפי יוצאי אתיופיה.

שלי יחימוביץ': הגזענות הזאת היא גם נראית לעין והיא מצמררת במיוחד, כי יש סקאלה של צבע עור: ככל שעורך לבן יותר – ואני אומר את הדברים בצורה הכי מפורשת ובוטה – ככל שעורך לבן יותר, כך אתה מקובל יותר במערכת החינוך, על השלטונות, על המשטרה, בבואך לקבל שירות.

שלי יחימוביץ': בבואך למקום מסוים יש סיכוי גבוה יותר שאם עורךָ או עורךְ לבנים יחשבו שאתה מגיע כמנכ"ל, ואם עורך כהה ושחום יחשבו שאתה מגיע כשליח.

שלי יחימוביץ': וזה קורה חדשות לבקרים לחברים שלי, לאנשים שאני מכירה, שנעצרים לשווא ברחוב לאיזה חיפוש רק בגלל שהם כהי עור.

שלי יחימוביץ': ואני מדברת גם על יוצאי אתיופיה, אבל גם על יוצאי תימן, וגם על אנשים שעורם כהה, בוודאי ערבים.

שלי יחימוביץ': וזה דבר נורא נורא מוזר, כי אנחנו מדינה ים-תיכונית כהה, ורוב אזרחי מדינת ישראל עורם כהה, ובכל זאת הסקאלה הזאת היא חזקה ובוטה אצלנו – בכניסה למועדונים, ועל כך חוקקתי את החוק לגבי הכניסה למקומות ציבוריים, שאוסר בחוק אפליה מהסוג הזה, ועוד שלל חוקים.

שלי יחימוביץ': אבל באמת החקיקה כאן היא פחות רלוונטית, כי באמת הגזענות הזאת מוטמעת וקשה ביותר.

שלי יחימוביץ': זה בלתי נתפס, בלתי נסלח, לעולם לעולם לעולם לא אשלים עם זה שעל פי כהות העור וצבע העור נגזר מעמדו של אדם.

שלי יחימוביץ': את היום הזה, את הדברים האלה, את הזמן שנשאר לי אני רוצה לייחד לסוגיית חטיפת ילדי תימן, שהיא אחת ההתגלמויות הקשות והאכזריות ביותר של גזענות כלפי האחר, כלפי מי שעורו שונה, ולא רק חטיפה אלא גם עוד חשיפות מהעת האחרונה, שאני מודה שאני מתקשה לעכל, בדבר ניסויים שנעשו בילדי תימן, וכמו כל גזענות מכל סוג, זה מתחיל ונגמר בזה שאדם רואה באחר לא אדם, תת-אדם, שאם ייקחו לו ילד הוא לא יחוש יגון עמוק וכבד; שאם יכאיבו לו, לא יכאב לו כלבן אנוש; שאם ישפילו אותו, הוא לא יושפל כמוך.

שלי יחימוביץ': להסתכל על האחר כעל לא אדם – שם מתחילה הגזענות והיא הייתה שם.

שלי יחימוביץ': היא הייתה שם, ואנחנו חייבים להרכין ראש ולהודות בכך.

שלי יחימוביץ': ואת הטרגדיה ואת העוול ואת ההכחשה על מה שאירע שם אנחנו חייבים לתקן, להודות בריש גלי, לפצות, לבקש סליחה עמוקה, להודות בכך בלי "אבל" ובלי "כאילו" ובלי סיבות ובלי תירוצים.

שלי יחימוביץ': היום, ביום המאבק נגד גזענות, ראוי לבכות את הטרגדיה הזאת ולעשות הכול כדי שהיא לא תחזור על עצמה, וכמובן לתקן את העוול למי שהעוול הזה נעשה לו, לילדיו, לנכדיו, למשפחתו.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: יסכם לנו את הדיון וישיב, יותר נכון, בשם שרת המשפטים, השר אלי כהן.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה משפט אחד עד שהשר עולה לכאן.

טלי פלוסקוב: אני לא כל כך מקבלת את מה שאמרתם על צבע עור כהה.

טלי פלוסקוב: אני מכירה הרבה מקרי גזענות גם לעולים חדשים יוצאי רוסיה, לא מעט.

טלי פלוסקוב: אני אישית חוויתי פה בארץ, כשחיתנתי את הבן שלי ברבנות, דבר מאוד לא נעים.

טלי פלוסקוב: אז צודקים, אין פה צבע ואין פה ריח.

טלי פלוסקוב: גזענות זה משהו שהוא באמת שוטף, כמו שחברת הכנסת יעל גרמן אמרה, סרטן.

טלי פלוסקוב: הוא באמת מתפזר בכל הגוף.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, אני מרשה לעצמי קריאת ביניים.

שלי יחימוביץ': את צודקת, אבל ההבדל הוא שאצלנו, בדור שלי, וגם הורי חוו גזענות כשהם היו ניצולי שואה שעלו לארץ.

שלי יחימוביץ': אבל בדור השני, זה כבר מיתקן.

טלי פלוסקוב: נכון.

שלי יחימוביץ': ואצל מזרחים אין תיקון בדור השני וגם לא בדור השלישי – –

טלי פלוסקוב: מקבלת את התיקון.

שלי יחימוביץ': – – ואצל כהי עור.

שלי יחימוביץ': זה ההבדל באמת בינינו האשכנזים לבין מזרחיים, וצריך להגיד את זה בגלוי, אין מה לעשות.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני השר.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני אשיב בשם שרת המשפטים, ואחרי זה אני אוסיף ואתייחס לכמה דברים שלי.

אלי כהן: חבל שחבר הכנסת עיסאווי פריג' לא כאן, היינו מדברים גם קצת בנושא של חוק הלאום שגברתי היו"ר ואני היינו שותפים וחתמנו עליו.

אלי כהן: קודם כול, ההתייחסות של שרת המשפטים: קודם כול, אני מברכת – היא מברכת, כמובן – על הנושא של יום המאבק בגזענות בכנסת.

אלי כהן: מדובר בנושא חשוב המצוי בליבת השיח הציבורי, ומוטלת עלינו החובה, כבית המחוקקים של מדינה מגוונת וקולטת עלייה, לנהל שיח בנושא הזה.

אלי כהן: מעבר לכך, נאמר בעבר כי יש להשקיע ממרצה ומזמנה של הכנסת כדי לפקח על פעילות הממשלה.

אלי כהן: משרד המשפטים מחויב למאבק בגזענות, שנובע ממעמדו ההיסטורי כזרוע הממשלתית האמונה על שוויון ומתפקידו כמשרד המטה האחראי על תחום המשפט בישראל.

אלי כהן: החובה לקדם את ערך השוויון וכפועל יוצא להיאבק בגזענות היא עוגן משמעותי בתוכנית העבודה המשרדית, וממנה נגזרות פעולות רבות שאנו מבצעים במהלך השנה.

אלי כהן: המאבק בגזענות הוא מאבק משולב; אכיפה פלילית לבדה לא תייצר את האפקט המצטבר ולא תביא לצמצום התופעה.

אלי כהן: מתוך תפיסה זו פועל משרד המשפטים במישורים שונים כדי להיאבק בגזענות.

אלי כהן: השנה החולפת הייתה שנה משמעותית בתחום המאבק בגזענות, שנה שבה החליטה הממשלה לעסוק באופן ישיר ומעמיק בגזענות נגד יוצאי אתיופיה, שכמובן צריך לבוא ולגנות גם תופעות חמורות מאוד שהיו במהלכה, גם בצבא.

אלי כהן: אני יודע שחבר הכנסת נגוסה עוד עושה רבות כמובן לטובת הנושא של קליטת עולי אתיופיה.

אלי כהן: גם ידידתי, סגנית יושב-ראש הכנסת, חברת הכנסת פלוסקוב, עושה רבות לטובת הנושא של קליטת עולים ושילובם בחברה, וללא ספק עשית זאת בעבר ותמשיכי כך בעתיד, גם בהצעות חוק וגם בלא מעט הישגים שהצלחת להשיג בנושא הזה.

אלי כהן: אפשר גם לציין, חבר הכנסת נגוסה, שהשנה בהחלט זכינו לראות שופטות מבני הקהילה האתיופית שנכנסו.

אלי כהן: כלומר עוד הישג שהוא חשוב לטובת שוויון בחברה הישראלית.

אלי כהן: כמובן יש עוד כמה צעדים שבוצעו במשרד המשפטים, וראשית, לפני כחצי שנה מונה במשרד המשפטים ראש יחידת תיאום למאבק בגזענות.

אלי כהן: היחידה הוקמה על רקע הבנה כי נדרשת פונקציה שתתאם בין הגופים השונים הפועלים במסגרת המאבק בגזענות.

אלי כהן: כך נעשה בעבר גם בתחום המאבק בסחר בבני אדם, מה שהוביל לשיפור המצב בישראל, שדורגה השנה ראשונה בעולם במאבק בסחר בבני אדם.

אלי כהן: שנית, כצעד משלים ימונה בחודשים הקרובים – שמח לראות אותך חבר הכנסת עיסאווי פריג', עוד מעט אנחנו מגיעים – למניעת גזענות ואפליה בכל משרד ממשלתי, שיהווה כתובת ברורה לתלונות על ביטויי גזענות ויהיה אחראי על הייעוץ השוטף למנכ"ל בתחום מניעת הגזענות.

אלי כהן: כמו כן, פועל המתאם החדש במשרד המשפטים לייצר פלטפורמות שיאפשרו הנכחה חיובית של יוצאי אתיופיה במרחב הציבורי ובשיח הציבורי, ובתוך כך בתקשורת.

אלי כהן: לבסוף מציינת שרת המשפטים שבראייתה ייצוג הולם וגיוון תעסוקתי הם כלי נוסף לצמצום הגזענות.

אלי כהן: גיוון תעסוקתי מפחית מתחים בין קבוצות האוכלוסייה השונות.

אלי כהן: בהזדמנות הזאת אני רוצה לומר שגם במשרד הכלכלה והתעשייה יש לנו לא מעט מסלולי תעסוקה שלמעשה נותנים פתרונות לבני מיעוטים שלמעשה באים אצלנו במשרד, לנשים, לחרדים, כל האוכלוסיות האלה מקבלות השתתפות, ואנחנו רוצים לראות אותם במעגל העבודה.

אלי כהן: מדינת ישראל מממנת עד 30% מהשכר שלהם למשך תקופה של – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – האוכלוסייה הערבית – – –

אלי כהן: סליחה?

עאידה תומא סלימאן: השר התייחס – – – ליוצאי אתיופיה – – –

אלי כהן: לא, לא.

אלי כהן: אני התייחסתי, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, באופן ספציפי למסלולי תעסוקה שמופעלים במשרד הכלכלה והתעשייה.

אלי כהן: במשרד הכלכלה והתעשייה יש מסלולי תעסוקה ספציפיים עבור בני המיעוטים.

אלי כהן: כלומר, בעוד שכאן יבוא יהודי ברמת גן – לא יקבל; יהיה בן מיעוטים בפריפריה – כן יקבל.

אלי כהן: כלומר, המעסיק יקבל השתתפות של עד 30% משכרו בנושא הזה.

אלי כהן: מסכמת שרת המשפטים ואומרת שלפעולות שהיא מבצעת כיום יש השפעה משמעותית על צמצום הגזענות בישראל, והיא בטוחה שגם יהיו תוצאות משמעותיות בטווח הארוך.

אלי כהן: אני רוצה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', לדבר גם על הסוגיה שדיברת, הנושא של חוק הלאום.

אלי כהן: חוק שאני הייתי שותף לו, חוק שהוא נכון.

אלי כהן: חוק שמגדיר, חבר הכנסת פריג', את מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

אלי כהן: זאת מדינת ישראל, חבר הכנסת פריג', זאת מגילת העצמאות.

אלי כהן: לשם כך קמה מדינת ישראל – –

יעל גרמן: – – –

אלי כהן: – – המדינה היחידה בעולם, חבר הכנסת פריג', שהוא מדינת הלאום של העם היהודי.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברים, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

אלי כהן: אני, אגב, רוצה – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

אלי כהן: – – – חבר הכנסת פריג', המקום היחיד שבני מיעוטים זוכים לדמוקרטיה וחופש במזרח התיכון הוא כאן במדינת ישראל.

אלי כהן: יש כאן זכות הצבעה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, זה לא מכובד.

טלי פלוסקוב: זה לא מכובד.

טלי פלוסקוב: לא מכובד.

עיסאווי פריג': – – – תחפש את – – –

אלי כהן: חבר הכנסת פריג', כאן – – –

טלי פלוסקוב: הנה, אתם עושים עכשיו את אותו דבר.

טלי פלוסקוב: תנו בבקשה כבוד לשר.

אלי כהן: – – – וגם יכול להגיד לך, במהלך הכנסת העשרים, חבר הכנסת פריג', חוקק חוק הלאום שמגדיר את מדינת ישראל כבית של העם היהודי.

אלי כהן: המדינה היחידה בעולם.

אלי כהן: מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אלי כהן: גם לכם וגם לבני המיעוטים יש זכות שווה ללכת להצביע, להיות כאן חברים – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אני אקרא אותך לסדר.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה לעשות את זה.

אלי כהן: – – בנושא הזה.

אלי כהן: להיות חברים בנושא הזה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אלי כהן: אלה למעשה עקרונות היסוד במגילת העצמאות, ואנחנו נעמוד ואנחנו – – –

עיסאווי פריג': גילית את זה אחרי 70 שנה – – –

אלי כהן: נכון.

אלי כהן: ולכן אנחנו מגדירים את זה.

אלי כהן: ואנחנו נמשיך, כי מדינת ישראל בנושא הזה היא הבית הלאומי של העם היהודי, ואנחנו נקדם את אותה הצעה שעברה בקריאה טרומית, שכמובן הצעה – – –

יעל גרמן: למה – – – בני בגין?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

אלי כהן: אני מוכן, חברת הכנסת גרמן.

אלי כהן: יש בידי את ההצעה של חוק הלאום.

אלי כהן: אני אשמח לשמוע ממך לאיזה סעיף את מתנגדת כאן.

אלי כהן: האם את מתנגדת לכך שמדינת ישראל הבית הלאומי של העם היהודי?

אלי כהן: האם את מתנגדת לכך – – –

יעל גרמן: אני בעד, אני לא מתנגדת.

יעל גרמן: אני בעד החוק של בני בגין.

עיסאווי פריג': – – –

אלי כהן: האם את מתנגדת לכך שהמנון המדינה הוא התקווה?

יעל גרמן: אולי תאמר לנו למה אתה מתנגד לחוק של בני בגין.

יעל גרמן: האם אתה מתנגד לחוק של בני בגין, אדוני השר?

אלי כהן: האם את מתנגדת לכך, חברת הכנסת גרמן, שירושלים היא בירת ישראל?

אלי כהן: האם את מתנגדת לכך שמדינת ישראל – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, כרגע זכות הדיבור לשר.

אלי כהן: – – תפעל ותקרא לקיבוץ גלויות?

טלי פלוסקוב: לא, זה לא ילך ככה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', אני אבקש ממך לצאת.

טלי פלוסקוב: השר משיב.

אלי כהן: אני הייתי שמח, אגב – – –

טלי פלוסקוב: לא, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת ממך.

יעל גרמן: – – –

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: אתם הייתם פה, אתם הייתם פה, אתם דיברתם, וכרגע זכותו של השר להשיב.

אלי כהן: חברת הכנסת גרמן – –

יעל גרמן: האם אתה מתנגד לחוק של בני בגין?

יעל גרמן: האם אתה מתנגד לבני בגין?

אלי כהן: – – חברת הכנסת גרמן, הנה נמצאת כאן ההצעה של חבר הכנסת דיכטר, שגם אני באופן אישי חתום עליה.

אלי כהן: הייתי שמח לשמוע למה – – –

יעל גרמן: איפה נמצאת ההצעה של בני בגין?

יעל גרמן: מדוע בני לא בא – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

אלי כהן: אני דווקא הייתי נותן לה להשיב.

אלי כהן: חברת הכנסת גרמן, למה את מתנגדת?

עאידה תומא סלימאן: אבל הוא שואל אותה.

עיסאווי פריג': הוא שואל אותה.

עיסאווי פריג': הוא שואל אותה.

טלי פלוסקוב: אני לא אתן.

טלי פלוסקוב: לא, אני לא אתן לכם להפריע.

טלי פלוסקוב: זה, עכשיו הוא שואל.

אלי כהן: שירושלים היא בירתה של העם היהודי?

יעל גרמן: – – –

טלי פלוסקוב: סליחה, סליחה, סליחה.

טלי פלוסקוב: אני אקרא אתכם לסדר.

אלי כהן: חברת הכנסת גרמן.

אלי כהן: אני לא מתבייש בזה, חברת הכנסת גרמן, שמדינת ישראל היא הבית של העם היהודי.

אלי כהן: לא מתבייש בזה.

עיסאווי פריג': מה זה קשור?

עיסאווי פריג': מה זה קשור לחוק הלאום?

אלי כהן: ואני מציע גם לך לא להתבייש.

יעל גרמן: מדוע אתה מתנגד לחוק של בני בגין?

אלי כהן: הסיבה היחידה, חברת הכנסת גרמן, שאנחנו כאן – –

יעל גרמן: – – –

אלי כהן: – – היא בגלל שהיה קיבוץ גלויות של היהודים כאן.

יעל גרמן: מדוע אתה מתנגד – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: הוא פונה אלי.

טלי פלוסקוב: לא, את שואלת אותו, את לא משיבה לו.

יעל גרמן: לא, הוא שואל אותי.

טלי פלוסקוב: לא נכון.

טלי פלוסקוב: אני שומעת מה את אומרת.

יעל גרמן: אדוני השר, אני בעד החוק של בני בגין, שמדבר – – –

אלי כהן: ואני בעד החוק של חבר הכנסת דיכטר.

אלי כהן: לכן אני הצטרפתי אליו.

אלי כהן: לכן, כל מילה שמופיעה שם, אני חותם עליה.

אלי כהן: ולסיכום – – –

יוסף ג'בארין: גם על הסעיף של השפה – – –

אלי כהן: קודם כול, אני שותף, חבר הכנסת ג'בארין, בנושא של ועדת השרים שבאה ומקדמת את הנושא של החוק.

אלי כהן: בנושא של השפה יישמר המעמד של השפה הערבית, אז הנה כאן אני בא ואומר לך גם את הנתון הזה.

יעל גרמן: וסעיף הקבלה?

אלי כהן: וסעיף שאומר, חבר הכנסת – – –

יעל גרמן: חוק הקבלה, שהכנסתם בפנים לחוק – – –

אלי כהן: חברת הכנסת גרמן, אני סומך את ידי על החוק הזה, שמדינת ישראל, בהחלט – – –

יעל גרמן: – – –

אלי כהן: מוגדר שם, חברת הכנסת גרמן, שירושלים היא הבית של העם היהודי, מדובר על נושא של קיבוץ גלויות.

יעל גרמן: אני מדברת על הסעיף של הקבלה.

אלי כהן: מדובר על כך שמדינת ישראל תבוא ותושיט עזרה לכל יהודי באשר הוא בעולם, מסיבה אחת פשוטה: מדינת ישראל היא המדינה היחידה של העם היהודי בעולם.

אלי כהן: ולסיכום, בנושא של הגזענות, אנחנו נמשיך לבוא ולשמור גם על זכויות של בני המיעוטים במדינת ישראל, ולפעול לנושא של שוויון.

אלי כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר.

טלי פלוסקוב: מה אתה מציע, אדוני?

אלי כהן: אני מציע שאם רוצים עוד להמשיך לדון בזה באחת הוועדות – –

טלי פלוסקוב: אתה לא מתנגד.

אלי כהן: – – בוועדת חוקה או משהו כזה, אנחנו לא מתנגדים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כן, רבותי.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאין פה סיכוי להסתפק בתשובתו של השר, לכן יש לנו שתי בקשות להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא לגשת למיקרופון.

טלי פלוסקוב: יש לך דקה.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אחרי כמעט 70 שנה של מדינת ישראל, נזכרו להחליט ולהגדיר מהי המדינה הזו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, למישהו יש ספק שהשפה העברית היא השפה הדומיננטית במדינה הזאת?

דב חנין: למישהו יש ספק בזה שירושלים היא עיר הבירה?

דב חנין: מה אלה כל הקשקושים האלה?

דב חנין: המטרה של חוק הלאום הזה נורא פשוטה, להגיד לאזרחים הערבים במדינת ישראל: אתם אזרחים מסוג ב'.

דב חנין: זו המטרה.

דב חנין: זה כתוב בצורה מפורשת ובצורה מובלעת בחוק.

דב חנין: יום הגזענות בכנסת הוא יום חשוב.

דב חנין: אני מברך את חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן על יוזמת היום הזה.

דב חנין: היום הזה חשוב כאן בכנסת, כי כמו שראינו, גם היום, הכנסת היא גם מקור הבעיה; חלק גדול מהגזענות בחברה הישראלית זו גזענות שמטפטפת מלמעלה, מהשלטון.

טלי פלוסקוב: משפט סיכום.

אורן אסף חזן: מה עם הגזענות של הערבים?

אורן אסף חזן: הגזענים הכי גדולים.

דב חנין: מראש הממשלה וחבר חבריו, מטפטפת למטה לציבור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, יש לך דקה משלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה לא להפריע.

דב חנין: ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, גזענות היא מחלה מסוכנת.

טלי פלוסקוב: משפט סיכום, בבקשה.

דב חנין: היא פוגעת קודם כול בקרבן המיידי, אבל אחר כך היא גם מחסלת את מי שחולה בה.

דב חנין: ולכן המלחמה נגד הגזענות – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

דב חנין: – – גזענות נגד ערבים ונגד יוצאי אתיופיה ונגד יוצאי חבר העמים – –

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: – – ונגד כל אזרח במדינת ישראל, היא תפקיד ואחריות של כולנו בבית הזה.

אורן אסף חזן: מה עם היהודים?

אורן אסף חזן: מה עם גזענות נגד יהודים?

אורן אסף חזן: דב, שכחת להגיד מה עם גזענות נגד יהודים.

אורן אסף חזן: או שזה לא מפחיד אותך?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בקשה נוספת להבעת דעה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, דקה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: דקה לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אני אשתדל.

עבדאללה אבו מערוף: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: חברי כנסת נכבדים, זה טוב מאוד שהכנסת, בניין הכנסת, אני מתכוון, מציין את יום המאבק נגד גזענות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה אירוניה – ואני לא אגיד את המילה "לעג" – שכאן במליאה אנחנו מדברים על המאבק נגד גזענות, במיוחד אחרי התשובה של כבודו, שיש לי כבוד מיוחד בשבילו, שר הכלכלה, אחרי התשובה שלו.

עבדאללה אבו מערוף: לכן זה מחלה, לא רק סרטן, סרטן גרורתי שממנו לא רק קשה להחלים, אלא מחלה מידבקת שאפילו עם טיפול רדיקלי מאוד, קשה לחסל אותו.

עבדאללה אבו מערוף: בכנסת יש שפע של חקיקה גזענית, במלוא המובן של המילה, ואנחנו עדים לזה, ודווקא הכנסת עכשיו דנה, במליאה הזאת, והנה הנוכחות שישנה, על העניין של הגזענות.

אורן אסף חזן: – – – תתבייש.

עבדאללה אבו מערוף: לכן מן הראוי היה שהיינו מסתפקים בציון המאבק נגד הגזענות – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – בוועדות, שאכן היו דיונים טובים ומעניינים ואובייקטיביים.

עבדאללה אבו מערוף: וזו אירוניה שאכן בצורה הזאת, בתשובה הזאת של שר הכלכלה, הוא מסכם את הדיון נגד – בעניין הגזענות.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, דקה בבקשה.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני צפיתי בדיון שהיה פה מבעד למסכי הטלוויזיה, וחשתי מהר להגיע לתוך המליאה כדי לעשות סדר בברדק.

אורן אסף חזן: אדוני חבר הכנסת דב חנין, לא היום, כמעט 70 שנה אחרי שהכריזו על המדינה היהודית, נזכרנו להגדיר מהי; כבר בהכרזת העצמאות דיברו על מדינה יהודית בארץ-ישראל לעם היהודי.

אורן אסף חזן: בן-גוריון, זיכרונו לברכה, קרא ליהודים מכל העולם, אמר: פה זה ביתם ומבטחם של היהודים.

אורן אסף חזן: אנחנו לא נזכרנו בזה פתאום.

אורן אסף חזן: אתה רוצה שאני אזכיר לך על מה אז לא דיברו?

אורן אסף חזן: אז לא דיברו על דמוקרטיה, אז לא התייחסו לאחרים ולשכנים.

דב חנין: אתה קראת את הטקסט הזה?

אורן אסף חזן: אז דיברו על מדינה יהודית.

דב חנין: אתה קראת את הטקסט הזה?

אורן אסף חזן: אתה והחברים שלך, אתם בוגדים בערכים שלנו.

אורן אסף חזן: אתם שכחתם מה זה להיות יהודים.

אורן אסף חזן: אתם שכחתם מה הייתה הרדיפה כלפי היהודים אז, וכמה היא קיימת בכל העולם.

אורן אסף חזן: איזו עוד מדינה בעולם נותנת לאזרחיה הערבים שוויון זכויות כמו בישראל?

אורן אסף חזן: תשאל כל ערבי, גם בשטחים, גם בעזה וגם באום אלפחם איפה הוא היה מעדיף להיות, כולם יגידו לך כאן, בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: עכשיו אני רוצה לחדש לך.

אורן אסף חזן: אתם כנראה כל כך עתיקים וכל כך נוח לכם בכיסא, ששכחתם את המציאות.

אורן אסף חזן: אבל אני והחברים שלי פה נזכיר אותה לכולם, ובזה אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

אורן אסף חזן: ארץ ישראל ניתנה לעם ישראל לנחלה, לרשתה.

אורן אסף חזן: זה הבית שלנו.

אורן אסף חזן: קודם כול שלנו.

אורן אסף חזן: כל מי שירצה לחיות פה לצדנו, נברך אותו.

אורן אסף חזן: לא על חשבוננו.

אורן אסף חזן: מי שיעז לנסות להעביר אותנו מכאן, אנחנו נשלח אותו מכאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אורן אסף חזן: ומילה אחת אחרונה, הגזענים הכי גדולים זה אתם.

אורן אסף חזן: אתם שונאים יהודים.

אורן אסף חזן: אתם מכים את עצמכם ומוכנים לקבל מכות כדי שאנחנו לא נהיה פה – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

אורן אסף חזן: – – ואנחנו לא ניתן לזה יד.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: ואנחנו גם נמחק לך את החיוך מהפרצוף.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסגור מיקרופון.

אורן אסף חזן: את החיוך המכוער הזה אנחנו נמחק לך מהפרצוף.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אורן אסף חזן: שונאת ישראל.

אורן אסף חזן: את שונאת ישראל.

אורן אסף חזן: שונאת ישראל – – – את והחברים שלך.

טלי פלוסקוב: רבותי, מה ההצעות?

טלי פלוסקוב: היוזמים, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: אני?

טלי פלוסקוב: לא, לא.

טלי פלוסקוב: אני שואלת אותך מה ההצעה שלך, לאן את רוצה להעביר דיון.

אורן אסף חזן: ועדת חוקה.

עאידה תומא סלימאן: ביקורת המדינה.

טלי פלוסקוב: כולם מסכימים על העברת הדיון לוועדת ביקורת המדינה?

קריאה: – – – ועדת החוקה.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: ועדת החוקה, אוקיי.

אורן אסף חזן: אין לך מקום כאן.

אורן אסף חזן: את בוגדת, את עוכרת ישראל.

אורן אסף חזן: למה אתם לא מגנים פיגועים?

אורן אסף חזן: למה אתם לא מגנים?

אורן אסף חזן: תתביישו.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבינה שאין הסכמה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר.

אורן אסף חזן: למה אתם לא מגנים פיגועים?

עאידה תומא סלימאן: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, את יזמת את הדיון.

טלי פלוסקוב: אני פונה אלייך כרגע – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא.

טלי פלוסקוב: אתם לא נותנים להמשיך.

טלי פלוסקוב: אני לא מתכוונת עכשיו לשמוע עוד חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: זמן הדיבור תם.

טלי פלוסקוב: כרגע – לא הסתפקנו בתשובתו של השר, אני מבינה, וכרגע יש שתי הצעות.

טלי פלוסקוב: אתם הצעתם לוועדה לביקורת המדינה, מכאן הציעו לוועדת החוקה.

אורן אסף חזן: ועדת חוקה.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו כרגע צריכים להצביע.

עאידה תומא סלימאן: אין עדיפות למי שיזם?

טלי פלוסקוב: לא, אין עדיפות, יש הצבעה.

טלי פלוסקוב: ברגע שיש שתי הצעות זה עובר לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתדון בנושא.

אורן אסף חזן: יושבים פה, מקבלים משכורת, מקבלים – – – נהנים מהכיסא וצוחקים על כולם מלמעלה.

אורן אסף חזן: לא יודע, את יכולה לחייך עד מחר, את החיוך הזה אנחנו נמחק לך מהפרצוף.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: ההצבעה תהיה כזאת, רבותי, חברות וחברי הכנסת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, עוד מילה ואני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית.

טלי פלוסקוב: ההצבעה תהיה כזאת: מי שבעד להסתפק בתשובתו של השר – מצביע בעד; מי שמצביע נגד – זה אומר להעביר את המשך הדיון לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתמשיך דיון בנושא.

אלי כהן: אנחנו מסכימים לוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: אתה מסכים לוועדה, יופי.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו מצביעים עכשיו.

טלי פלוסקוב: שוב, עדיין אני אומרת, אני לא משנה עכשיו את הכללים.

טלי פלוסקוב: אמרתי, מי שבעד – זה להסתפק בתשובתו של השר, מי שנגד – זה לוועדה.

טלי פלוסקוב: לכן, תצביעו – מי שרוצה לוועדה, תצביעו נגד.

אורן אסף חזן: אני בעד להעביר לוועדה.

טלי פלוסקוב: יש כללים פה.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש פה כללים.

טלי פלוסקוב: בבקשה אל תלמדו אותנו.

טלי פלוסקוב: אני עכשיו אמרתי איך תהיה ההצבעה, תתנהגו לפי מה שאני הסברתי כרגע.

טלי פלוסקוב: מי שבעד להסתפק בתשובתו של השר – בעד; מי שבעד להעביר את הדיון לוועדת הכנסת – נגד.

טלי פלוסקוב: נקודה.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, תבחרו כל אחד במה הוא מצביע.

טלי פלוסקוב: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: מה הבעיה שזה יעבור לוועדה?

טלי פלוסקוב: אז זה אומר בעד ועדה.

טלי פלוסקוב: להצביע נגד זה בדיוק מה שעשית, זה לוועדה.

טלי פלוסקוב: יש כללים בהצבעות כאלה, נא להקשיב.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 13, אפס חברי כנסת מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שהמשך הדיון בנושא הזה ייקבע – בעצם הוועדה שתמשיך לדון בנושא הזה תיקבע בוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: נקודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק חינוך לילדים חולים (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החינוך התרבות והספורט.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בקובלנה נגד חבר הכנסת אורן חזן בעניין קבלת הנחות בקשר לחתונתו.

נאזם בדר: כמו כן, הונחה היום על שולחן הכנסת – –

אורן אסף חזן: לא, אבל תגיד את ההחלטה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, מה קרה פה?

טלי פלוסקוב: אתה התבלבלת.

אורן אסף חזן: לא התבלבלתי.

אורן אסף חזן: הכנסת הזאת מבולבלת.

אורן אסף חזן: לא אני התבלבלתי.

נאזם בדר: – – הודעת שר החינוך, חבר הכנסת נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, מאיר כהן, יפעת שאשא ביטון ואיילת נחמיאס ורבין בנושא: רוב המורים בחינוך העל-יסודי חוו אלימות מילולית מצד תלמידים בשנת 2017.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/714); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לחוק אחד שאנחנו נצביע עליו.

טלי פלוסקוב: נדון כרגע בהצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון מס' 21) (הרחבת ההגנה על ילדים נפגעי עבירות מין או אלימות בעת מתן עדות בבתי-המשפט), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

יפעת שאשא ביטון: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק לתיקון דיני ראיות, שמדברת בעצם על הרחבת ההגנה על ילדים נפגעי עבירות מין או אלימות בעת מתן עדות בבית-המשפט, משמעותה התאמה של המערכת המשפטית להעדה של קטינים.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן שתי מטרות עיקריות: האחת, אנחנו יודעים ממחקרים שנעשו, שילד שעובר תהליך של עדות ושותף בעצם להליך ענישה או הפללה של מי שפגע בו, יש בזה גם משום חלק מתהליך הריפוי והטיפול של אותו נפגע.

יפעת שאשא ביטון: אבל בעיקר המטרה של החוק הזה היא לנסות ולהביא למיצוי דין עם כמה שיותר אנשים שפוגעים בילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: המציאות של היום, שבה אנחנו נמנעים מלהביא ילדים לעדות בבית-משפט כי המערכת לא מותאמת, ואז חוקר ילדים נאלץ להעיד בשבילם ושם נדרשת ראיה מסייעת – אני יכולה להבין את הרציונל המשפטי שלה, אבל במקרה של הילדים היא פוגעת ביכולת להביא להרשעה של מי שפוגע בהם.

יפעת שאשא ביטון: כי תגידו לי אתם, איזו ראיה מסייעת אפשר להביא לילד שנאנס במיטה שלו, באמצע הלילה, בחדר שלו, בחושך?

יפעת שאשא ביטון: בלתי אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: לכן בעצם אנחנו מקדמים את הצעת החוק, כדי שנוכל להביא את הילדים למתן עדות.

יפעת שאשא ביטון: הם יוכלו לעשות את זה או במעגל סגור; הם יחקרו רק על ידי סנגור ולא על ידי הנאשם; אנחנו נגביל את החקירה הנגדית, והיא תהיה מותאמת מבחינת השאלות שבה לרמה ולשפה של ילדים; אנחנו נגביל בכלל את משך המשפט, ולא נהפוך את זה לעוד מסע אימה שהילדים האלה עוברים במשך שנים על גבי שנים; אנחנו נאפשר לילדים את הליווי של חוקר הילדים שליווה אותם בכל התהליך, והם ייצרו מערך של אמון אתו, ועוד סוגיות נוספות שבעצם יטיבו ויגנו על הילדים במהלך המשפט.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם משהו בהקשר הזה, דווקא מהימים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: החקיקה הזאת לבדה לא תעשה את ההבדל.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נביא יותר ילדים לעדות ואולי סוף-סוף נצליח למצות דין עם מי שפוגע בהם, אבל לצערי הרב, מערכת המשפט לא מחמירה עם מי שפוגע בילדים שלנו, גם כשיש ראיות.

יפעת שאשא ביטון: ראו ערך המקרה האחרון של אותה מטפלת שחבטה בתינוק, חבטה את הראש שלו ברצפה – הם הגיעו לדיון והיא שוחררה.

יפעת שאשא ביטון: שוחררה למעצר בית.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי היא לא הייתה לפני כן בבית-הכלא, כי נורא קשה לה עם המעצר.

יפעת שאשא ביטון: שוב מערכת המשפט חסה על מי שמקרבן במקום לחוס על הקורבן.

יפעת שאשא ביטון: צריך לזכור שבקצה יש ילדים, ואם אנחנו לא נתנהג במלוא החומרה מול מי שפוגע בהם, אנחנו לעולם לא נצליח ליצור את ההרתעה.

יפעת שאשא ביטון: גם במקרים שכבר הייתה פסיקה, ב-14 ביוני, לפני פחות מחודש, ניתן גזר דין על אותה גננת וחלק מהמטפלות, הסייעות, שפגעו בילדים.

יפעת שאשא ביטון: היו שם ראיות, יש תיעוד של המקרים, והגננת קיבלה רק שבעה חודשי מאסר.

יפעת שאשא ביטון: האבסורד הוא שההורים יצאו – הייתי אתם בקשר לאורך כל התקופה – וסיפרו כמה הם מאושרים שלפחות הכניסו אותה לכלא.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הם כבר לא מצפים שיחמירו את הדין.

יפעת שאשא ביטון: אלא זה שבכלל הכניסו אותה לכלא.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה לשאול אתכם, חברי, הילדים שלנו זה הפקר?

יפעת שאשא ביטון: עד כמה אנחנו יכולים באמת להקל ראש עם מי שפוגע בהם?

יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו צריכים לפעול בשני מישורים מקבילים: פעם אחת, באמת לתת את הכלים בידי הרשויות, לקיים את זה בחקיקה כדי שהמערכות השונות יוכלו לעשות את הכול כדי להגן על הילדים שלנו; פעם שנייה, אין מנוס מלקרוא מכאן, מדוכן הכנסת, למערכת המשפט: תחמירו את הענישה עם מי שפוגע בילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא תעשו את זה, אנחנו לעולם לא נצליח להרתיע.

יפעת שאשא ביטון: אז אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת, לתמוך בהצעת החוק הזו, שהיא באמת תהליך של עבודה מאוד ממושכת עם משרד המשפטים ועם משרד הרווחה ועם השותפים הנוספים שהיו גם בדיוני הוועדות.

יפעת שאשא ביטון: החוק הזה הוא חשוב.

יפעת שאשא ביטון: הוא באמת היסטורי מהבחינה שאנחנו שמים את הדגש על הצורך בהעדה של קטינים, כדי לעזור להם להגן גם על עצמם וגם למצות את הדין, באופן אישי שלהם, עם מי שפוגע בהם.

יפעת שאשא ביטון: אני אודה מאוד לתמיכתכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: בכך אני מודיעה על כך שאני נועלת את רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לברך אותך, חברת הכנסת חברתי יפעת שאשא ביטון, על החוק הזה.

אורן אסף חזן: אין ספק שאנחנו צריכים למצוא את כל הכלים לתת לילדים להציף את מה שעבר עליהם.

אורן אסף חזן: הרי בסוף כולנו מודעים לפחד, והפחד הוא משתק, ובמקרים האלה הוא משתק פי כמה וכמה, ואז אנחנו מוצאים את עצמנו במקרים חוזרים ונשנים, כיוון שלא היה מי שיספר.

אורן אסף חזן: במקרה הזה אנחנו ניתן כוח למישהו מבחוץ להביא את זה.

אורן אסף חזן: אני באמת מצדיע לך על הצעת החוק הזאת, זה לא קל לקבל החלטה כזו, מאלף ואחת סיבות, אבל אנחנו תומכים בך בנושא הזה.

אורן אסף חזן: דבר שני, אני רוצה באמת להתייחס לאותה מתעללת.

אורן אסף חזן: גם אני ראיתי את התמונות.

אורן אסף חזן: הפסקתי באמצע, לא יכולתי לצפות בהן.

אורן אסף חזן: בדיוק כמו שהפסקתי באמצע כשראיתי את התמונות בהתעללות בקשישים, אלה שאנחנו רואים פעם אחר פעם.

אורן אסף חזן: היום גם התבשרנו שככל הנראה קשיש מת מהתעללות.

יפעת שאשא ביטון: – – –

טלי פלוסקוב: השאלה מה, האם זה מהתעללות.

אורן אסף חזן: השאלה מה – הייתה הכותרת: מת מההתעללות.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

אורן אסף חזן: אתם יודעים מה כואב לי?

אורן אסף חזן: כואב לי שאנחנו באים, מדברים על זה פעם אחר פעם פה, ואולי אנחנו לא עושים מספיק.

אורן אסף חזן: כי במקום שבו החינוך פגום, אנחנו צריכים להשקיע בחינוך, אבל במקום שבו צריכה להיות אכיפה וענישה, אם אין חוק שמתאים, אז כנראה אנחנו נראה את המקרים האלה שוב.

אורן אסף חזן: במקרה הזה, למשל, אם ניקח את סיפור הקשישים, הרי אתה אף פעם לא יכול לאכוף בחוק בן אדם שקפץ לו פיוז בראש, או השתחרר לו איזשהו בורג.

אורן אסף חזן: מה שכן אתה יכול לעשות, זה לפעול לכך שאנשים שתהיה להם נגיעה במקרים האלה, למשל, בטיפול בקשישים, הם יהיו אנשים טובים יותר.

אורן אסף חזן: ואיך עושים את זה?

אורן אסף חזן: לא מגייסים גויים מחו"ל שיבואו לפה, ומתייחסים כאילו היו אלה אנשים מהרחוב שבהם אנחנו צריכים לטפל.

אורן אסף חזן: אולי צריך להשקיע קצת במשאבים: לתת יותר כסף, שכר הולם יותר, תנאים טובים יותר כדי לגייס, שבמקומות העבודה האלה, שהם הכי רגישים – וביום מן הימים ייתכן מאוד שכל אחד ואחת מאתנו גם יעברו שם – יהיו אנשים שיעשו את העבודה בצורה הטובה ביותר.

אורן אסף חזן: זו תהיה הדרך, ולא רק ססמאות.

אורן אסף חזן: אני רוצה לנצל, ברשותך, היושבת-ראש, וברשות חברת הכנסת המציעה, את הדקה שנותרה לי כדי להתעסק במה שקרה היום במליאה.

אורן אסף חזן: אני כולי עדיין רועד, אני מזועזע.

אורן אסף חזן: לא תיתכן מציאות שבה יושבים פה חברי כנסת שיורקים פעם אחר פעם בפרצופה של המדינה.

אורן אסף חזן: אני שואל אתכם באמת, מה השנאה הזו לכם?

אורן אסף חזן: חבר הכנסת דב חנין, אני עם הערבים התייאשתי – אני מתכוון עם הערבים שנמצאים פה בכנסת – התייאשתי מלדבר.

אורן אסף חזן: הם רצופי שנאה.

אורן אסף חזן: אנחנו כל הזמן מחפשים תירוצים למה הם מפגעים בנו.

אורן אסף חזן: אנחנו מחפשים תירוצים, אנחנו אומרים: ההוא דקר כי הקשו עליו במחסום; ההיא דרסה כי כעסו עליה בבית; השלישית התפוצצה באיזה אוטובוס כי התייאשה מהחיים.

אורן אסף חזן: כל הזמן תירוצים.

אורן אסף חזן: אבל, חברתי, זה לא עניין של תירוצים, צריך לומר את האמת.

אורן אסף חזן: החברים שלכם מבצעים פה פיגועים כי הם מלאים שנאה לעם היהודי.

אורן אסף חזן: החברים שלכם רוצחים, דוקרים ושופכים דם יהודי כי הם לא רוצים אותנו פה.

אורן אסף חזן: אבל אתם יודעים מה, אני באמת לא מצליח להבין מה קורה עם החברים שלי פה, עם אחי ואחיותי היהודים שיושבים פה בכנסת ועושים הכול, הכול, כדי לפרק את המדינה שקמה.

אורן אסף חזן: אנחנו עוד לא סיימנו את הדרך, יש לנו עוד רבים, רבים, מסביב לעולם שיעשו הכול כדי לפרק אותנו.

אורן אסף חזן: למה אנחנו צריכים גם אתכם בתוך המעגל הזה?

אורן אסף חזן: תתפכחו, ובזה אני מסיים, חברתי היושבת בראש, תתפכחו ותתעוררו.

אורן אסף חזן: כאשר אנשים נלחמו כדי שאנחנו נזכה לשבת פה, בבניין הזה, הם לא עשו את זה רק כדי שאנחנו נשמור את מה שהם הורישו לנו; הם עשו את זה קודם כול, ומעל לכול, כדי שאנחנו נהיה ראויים יותר.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: אז חברי בשמאל – ברשותך, מילה אחת אחרונה – אני מתחנן אליכם: תפסיקו לשתף פעולה עם הגרועים שבאויבינו.

אורן אסף חזן: תפסיקו להרוס אותנו מבפנים ותתחילו לעשות הכול כדי שאנחנו נזכה לחיות פה חיים תקינים.

אורן אסף חזן: ולצד זה, אנחנו גם ניתן במה לשכנים שלנו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: פריג', נאה דורש, נאה מקיים.

אורן אסף חזן: אתה מדבר פה על גזענות, אבל אתה – – –

עיסאווי פריג': אני אתן לך.

אורן אסף חזן: בוא – – – עכשיו.

אורן אסף חזן: נאה דורש נאה מקיים, אם אתה תחשוב מה זה אומר, אני – – –

טלי פלוסקוב: להזכירכם, אנחנו דנים בהצעת חוק מאוד חשובה לילדים.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה לתת לך – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, חברת הכנסת שאשא ביטון, הצעת חוק שאין לנו מילים, אנחנו רואים בחשיבותה.

עיסאווי פריג': אני חושב שאני גם חתום עליה.

עיסאווי פריג': ברכות, ואני חושב שהיא ראויה וכל מילה מיותרת בנדון היא לא במקומה.

עיסאווי פריג': ברכות, ואנחנו נלווה.

עיסאווי פריג': ברשותכם, בכל זאת אני רוצה להתייחס למה שחבר הכנסת חזן אמר.

עיסאווי פריג': תראה, מציינים היום את יום הסטודנט, יום הגזענות, ויום הנגב, ואמורים לציין עוד ימים – ימי הקשיש וכל הימים.

עיסאווי פריג': וכל יום שאנחנו מציינים כאן אמור להיות יום חג.

עיסאווי פריג': יום שבו אנחנו נתפכח ונזכיר לעצמנו שאנחנו החלטנו לתת העדפה – לתת רוח גבית לסטודנט, להילחם בגזענות, להילחם באלימות.

עיסאווי פריג': אבל, עם כל הכבוד, אנחנו לא מהווים דוגמה.

עיסאווי פריג': אני ראיתי את חבר הכנסת חזן, רץ – שיחלים, וגם ראיתי אותו גם במצב בריאותי לא הכי, נאחל החלמה – רץ: אני רוצה לעשות סדר.

עיסאווי פריג': הוא רוצה לעשות סדר.

עיסאווי פריג': אנחנו אמורים להיות הדוגמה למלחמה באלימות – בום, הבערת את המקום הזה.

עיסאווי פריג': אדוני, תן כבוד לדעה השונה.

עיסאווי פריג': השונה לא פוסל אותך.

עיסאווי פריג': השונה לא פוסל אותך.

עיסאווי פריג': לעשות את זה ברוח התוקפנית, תמחק חיוך של חבר כנסת – אני לא יודע איך מוחקים חיוך.

אורן אסף חזן: זה למדתי – – –

עיסאווי פריג': איך אתה רוצה שאני אתייחס לגישה – תחשוב איך שאתה רוצה, ואני אחשוב איך שאני רוצה.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': יש לי גישה, ואני שונה ממך בחשיבה, אני חושב אחרת.

עיסאווי פריג': אני חושב שההרס בא מהגישה שאתה מציג, לא מהגישה שדב חנין מציג.

עיסאווי פריג': זו דעתי, תכבד את דעתי.

אורן אסף חזן: אתה אומר – – – לך, אבל זאת לא הבעיה.

עיסאווי פריג': תלמד לכבד את האחר.

עיסאווי פריג': כשאנחנו מדברים כאן על גזענות ולכבד את האחר והשונה, אנחנו צריכים להתחיל בעצמנו.

עיסאווי פריג': בזה אתה לא שם.

עיסאווי פריג': אתה טועה, ואתה יורה לא לכיוון הנכון.

אורן אסף חזן: למה אתה – – – תן לי רק שאלה פשוטה.

עיסאווי פריג': שנייה.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה לשאול אותך.

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': דיברנו על הגזענות.

עיסאווי פריג': רוצים להבליט את זה שכולנו נגד הגזענות.

עיסאווי פריג': נלחמים באלימות – אתה רץ לעשות סדר.

עיסאווי פריג': מילה אחרונה.

אורן אסף חזן: כי אתם נגד – – –

עיסאווי פריג': אורן, יש לך דעה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, כשאתה היית פה, אף אחד לא הפריע לך.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: לא, זהו, עכשיו לא.

עיסאווי פריג': אני מסכם ואומר.

עיסאווי פריג': המדינה היא מדינה שלי ומדינה שלך.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': תקשיב.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים לשמור על הבית הזה.

עיסאווי פריג': אבל לי יש דעות אחרות, איך שאומרים.

עיסאווי פריג': אני שונה מהתפיסה שלך.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': בוא נעשה את זה מתפיסה תרבותית, לא אלימה ולא מסיתה, ותפסיק לחשוב על מחיקת חיוך.

אורן אסף חזן: אתה מוכן לתת לי – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

עיסאווי פריג': חיוך מוחקים בצורה לא טובה.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – זה מפריע לי.

אורן אסף חזן: סליחה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – תודה; חבר הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: סליחה, לא ראיתי אותך, את מעוניינת לדבר?

אורן אסף חזן: אתה רוצה לראות איך אני מוחק לה את החיוך מהפרצוף?

עיסאווי פריג': תפסיק.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, להזכירך, קראתי אותך לסדר פעמיים.

טלי פלוסקוב: פעמיים.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אל תתווכח אתי, זה לא יעזור.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש – – – תעברי לסדר-היום על התבטאויות אלימות – – –

טלי פלוסקוב: אז אמרתי, אם עכשיו זה מה שיהיה, הוא יוצא מהאולם.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – – תמחק חיוך מהפרצוף, די – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני מבקשת להירגע, אחרת אתה באמת יוצא מהאולם.

אורן אסף חזן: לא, חס וחלילה.

אורן אסף חזן: חס וחלילה.

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: אנחנו אנשי השלום, עיסאווי.

טלי פלוסקוב: טוב, גברתי, בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, חבל מאוד שהצעת חוק כל כך טובה – הצעת חוק שמטפלת בנושא שהוא קרוב ללבנו, לכל מי שיש לו קצת הרגשת אנושות והבנה מה זה אלימות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על מי שמשנן את הדברים שהוא שומע מה זה אלימות ואיך זה פוגע, ואיך זה הורס חיים שלמים, ובאותה מידה מתנהג בצורה הכי אלימה, בלי להיות מודעים אפילו שזה אלימות, מה שנעשה.

עאידה תומא סלימאן: לא אדבר על אלה, כי הם ממש לא חשובים לי ברגע הזה.

עאידה תומא סלימאן: מה שחשוב לי שנעשה את העבודה טוב.

עאידה תומא סלימאן: ואני מודה לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהנושא הזה חשוב לך, ואת עוקבת מקרוב אחרי כל המקרים המזעזעים שאני יודעת שאולי כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה אצטרך לטפל בתוצאות של מי שעובר פגיעה בילד, ואת היום מנסה לחסוך את הדרך של פגיעה בילדים כאלה; כדי שהחברה הישראלית לא תצטרך אחר כך לטפל בתוצאות של אנשים שכנראה פגיעוּת מסוימת בחיים שלהם גרמה להם להיות מה שהם כשהם בוגרים, כשהם אמורים להיות אחראים על המעשים שלהם, והם גוררים אתם כנראה התנסויות שקשה לנו להבין אותם.

עאידה תומא סלימאן: אני מצדי אפעל לא רק כדי להצביע בעד החוק הזה, אלא אני מוכנה לפעול בכל פעילות שתחסוך מאתנו את האלימות על כל סוגיה: אלימות מילולית, אלימות נפשית, אלימות שלצערי הרב מתבטאת הרבה פעמים במקום הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי קודם איך המקום הזה יכול להיות מקום שמלבה את הגזענות בחברה, אבל המקום הזה גם כן, לצערי הרב, הרבה פעמים על ידי אנשים שנבחרו לשבת בו, מלבה את האלימות בחברה וגורם דווקא למאבק שלנו בתופעות האלימות לא להצליח במידה שהיינו רוצים שיצליחו.

אורן אסף חזן: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני לא אחייך רק עכשיו, כשאלחץ בעד החוק, אני אמשיך לחייך כל החיים שלי.

אורן אסף חזן: בכיף, תחייכי, כל עוד זה לא בא על חשבוננו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, אחרון הדוברים.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: הצעת החוק הזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא הצעת חוק חשובה.

דב חנין: כל מפגש של ילד עם מערכת המשפט הוא מפגש טראומתי.

דב חנין: מערכת המשפט איננה בנויה לילדים, וילדים אינם בנויים למערכת המשפט.

דב חנין: לכן צריכה להיעשות חשיבה מאוד מדויקת איך אנחנו מאפשרים למפגש הזה לעבור במחירים נמוכים יותר גם לילדים וגם למערכת המשפט.

דב חנין: אנחנו רוצים שילד שחווה את החוויה של המפגש עם המשפט יצא מהמפגש הזה עם כמה שפחות צלקות.

דב חנין: אנחנו גם רוצים להבטיח עשיית צדק במערכת.

דב חנין: לכן אנחנו לפעמים גם צריכים את עדותו של הילד.

דב חנין: יש כאן מורכבות מאוד גדולה.

דב חנין: אני רוצה לברך אותך על העבודה שנעשתה בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: אני חושב שגם הכיוון הכללי של ההצעה הוא נכון, וגם המנגנונים שאתם גיבשתם בניסוח לקראת הקריאה הראשונה הם מנגנונים נכונים ומדויקים.

דב חנין: יש לי כמה הערות, אבל אני מניח שהם בשולי הדברים, ואני מניח שבהכנה לקריאה שנייה ושלישית נוכל אולי לחשוב עליהם יחד.

דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים יותר הצעות חוק כאלה.

דב חנין: אנחנו צריכים יותר אנושיות במערכת שלנו; להתייחס לבני אדם – ילדים, מבוגרים, כאלה שדומים לי וכאלה ששונים ממני – ולראות מהם הצרכים, מהם הכאבים, מהן החולשות, מהן החוזקות, ואיך אנחנו נותנים תשובה אנושית לכמה שיותר אנשים.

דב חנין: מהבחינה הזאת מאוד כואב לי מה שקרה כאן במליאת הכנסת קודם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, סימון המיעוט בתור אויב פנימי זאת הטכניקה האנטישמית.

דב חנין: האנטישמים ברוסיה הצארית המציאו את הססמה "הכו ביהודים והצילו את רוסיה".

דב חנין: יש לי תחושה שאצלנו מתרגמים את זה ל"הכו בערבים, הסיתו נגד הערבים, ותצילו משהו".

דב חנין: אבל האמת היא שאני אפילו לא מבין מה רוצים להציל.

דב חנין: על מה נלחמים כשמסיתים כל כך נגד חברי הכנסת הערבים, נגד האוכלוסייה הערבית, נגד הציבור הערבי בישראל?

אורן אסף חזן: זה פשוט עיוות של המציאות.

דב חנין: האמירה שהשמאל משתף פעולה עם האויב זה בדיוק מה שסיפרו הפאשיסטים והנאצים באירופה – –

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: – – והפאשיסטים האלה, עמיתי חברי הכנסת – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: – – הובילו בכל מקום לחורבן.

דב חנין: זה נכון שהם הובילו לחורבן של עמים אחרים – –

אורן אסף חזן: אתה כאילו – – –

דב חנין: – – אבל בסוף הם הובילו לחורבן של העם שלהם בעצמם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית.

טלי פלוסקוב: שלישית.

דב חנין: כמי שדואג גם לפלסטינים וגם לישראלים – –

אורן אסף חזן: – – – של העם היהודי.

דב חנין: – – אני דואג גם לעם שלי וגם לעם השני – –

אורן אסף חזן: אתה לא דואג.

אורן אסף חזן: אתה לא דואג.

דב חנין: – – ואני אומר לך, אדוני חבר הכנסת חזן – –

אורן אסף חזן: אתה לא דואג.

אורן אסף חזן: אתה צריך להתבייש.

דב חנין: – – הדרך לעתיד של שני העמים האלה – –

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: – – לא נמצאת במלחמה, לא נמצאת בשנאה – –

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: – – לא נמצאת בגזענות.

דב חנין: הדרך נמצאת בצדק – –

אורן אסף חזן: – – –

דב חנין: – – בשוויון, ביחס הוגן לבני האדם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבל שככה סיימנו את הדיון על חוק כל כך חשוב.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אפשר להכניס את אורן חזן גם להצביע אם הוא מעוניין.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון מס' 21) (הרחבת ההגנה על ילדים נפגעי עבירות מין או אלימות בעת מתן עדות בבית המשפט), התשע"ז–2017 בקריאה הראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת החוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון מס' 21) (הרחבת ההגנה על ילדים נפגעי עבירות מין או אלימות בעת מתן עדות בבית-המשפט), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 15 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת החוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון מס' 21) (הרחבת ההגנה על ילדים נפגעי עבירות מין או אלימות בעת מתן עדות בבית-המשפט), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה, וחוזרת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: רבותי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"א בתמוז התשע"ז, 5 ביולי 2017, בשעה 11:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.