ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 248, 2017-07-03 00:00

יצחק וקנין: אחר צהריים טובים.

יצחק וקנין: אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: היום יום שני, ט' בתמוז התשע"ז, 3 ביולי 2017.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון) (עקרונות המשפט העברי), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון מס' 10) (הוספת נציג ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים למועצת ההנדסה והאדריכלות), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יואל חסון, שולי מועלם רפאלי ויצחק וקנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל מהצעת חוק פ/4357/20 וכלה בהצעת חוק פ/4379/20: הצעת חוק היציבות בניהול הים של ישראל, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני, איתן כבל, דוד אמסלם, רועי פולקמן, רחל עזריה ודב חנין; הצעת חוק הקמת יישוב עירוני חדש לאוכלוסייה הדרוזית, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, רוברט אילטוב, עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק זכויות העיוור, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דב חנין, טלי פלוסקוב, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס וקארין אלהרר; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תוספת שנתית לסל שירותי הבריאות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לקביעת מגבלות על חברה המבצעת הסדר (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יוסי יונה; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת ציון פסיכומטרי מעולים חדשים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אברהם נגוסה, דוד אמסלם, מכלוף מיקי זוהר, נאוה בוקר, טלי פלוסקוב, נורית קורן, רחל עזריה, מיכאל מלכיאלי, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, אילן גילאון, מאיר כהן, איציק שמולי, יוסי יונה, עמיר פרץ, רויטל סויד, חיים ילין, יהודה גליק, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן ודוד ביטן; הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון – חובת הפרשת כספי פנסיה לנוער עובד), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (יישוב סמוך לגבול), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הוצאה לפועל של משכנתה או של משכון דירת המגורים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, יואב קיש, דוד ביטן, יגאל גואטה וטלי פלוסקוב; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מסירת הודעה על שלילת או הגבלת רישיון נהיגה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה בעבירת סחר בנשק של כוחות הביטחון), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, עודד פורר וחמד עמאר; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הפסקת חברות בכנסת של חבר כנסת המכהן כשר), מאת חברי הכנסת עודד פורר,

ירדנה מלר-הורוביץ: חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק החברות (תיקון – פיקוח על הסדרי חוב), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יוסי יונה; הצעת חוק הסדרת התפילה בכותל המערבי, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יאיר לפיד, מיקי לוי, אלעזר שטרן, יעל גרמן, עפר שלח, מאיר כהן, יעקב פרי, יואל רזבוזוב, חיים ילין וקארין אלהרר; הצעת חוק העברת מידע בין רשויות, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף ומירב בן ארי; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מענק עבודה) (תיקון – גיל העובד), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יגאל גואטה, ישראל אייכלר, אכרם חסון, יצחק וקנין, עודד פורר ואברהם נגוסה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (שיעור ארנונה לעסק שלא נעשה בו שימוש), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – נישואין אזרחיים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק החברות (תיקון – חובת השבת דיבידנדים ותמריצים בחברת איגרות חוב שמנהלת משא ומתן לגיבוש הסדר חוב), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יוסי יונה; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (עיסוק בייעוץ מימון דיור), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, משה גפני, דוד ביטן, מיכאל מלכיאלי, עודד פורר, מיקי לוי, אכרם חסון, מכלוף מיקי זוהר ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לעידוד טוהר המידות במגזר הציבורי (תביעה נגזרת בשם גוף ציבורי), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק מגבלות על השעיית עובדים בטרם הגשת כתב אישום, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד ביטן; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – תקופת שנת הלימודים וחופשות), התשע"ז–2017, מאת חברות הכנסת מירב בן ארי ואיילת נחמיאס ורבין.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי ביום ד' בתמוז התשע"ז, 28 ביוני 2017, הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת ועדת החוץ והביטחון בדבר פיצול הצעת חוק האזנת סתר (תיקון מס' 6) (האזנה לאיתור או מניעה של דליפת מידע ביטחוני), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: ממשלה שפוגעת בעם היהודי;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

יצחק וקנין: לפנינו ארבע הצעות אי-אמון.

יצחק וקנין: הצעה ראשונה – של המחנה הציוני: ממשלה שפוגעת בעם היהודי.

יצחק וקנין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת ציפי לבני, עשר דקות לרשותך.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, להיות ישראלי שמאמין במדינה יהודית ודמוקרטית זה לחטוף כל יום עוד מכה בראש מהממשלה.

ציפי לבני: מסתבר עכשיו שלהיות יהודי זה לחטוף מכות מממשלת מדינת העם היהודי.

ציפי לבני: ומי שחוטף הפעם אלה האחים והאחיות שלנו – אלה שצריכים להתמודד עם אנטישמיות כי הם יהודים; אלה שעומדים בקמפוסים ומגינים בלהט על מדינת ישראל ועל החלטות ממשלת ישראל גם כשהם לא מסכימים להן; אלה שעומדים נגד ה-BDS ועושים את זה כי הם יהודים.

ציפי לבני: לאלה הודיעה ממשלת ישראל שהם לא יהודים מספיק לחלוק אתנו את המקום החשוב לנו כל כך, את הכותל המערבי, שהם לא רשאים לגעת בו ולהתפלל בו על פי דרכם.

ציפי לבני: תראו, אני חוזרת מאונסק"ו, ששם מניחים לצערי החלטות שמנסות לנתק את הקשר של העם היהודי למקומות הקדושים שלנו – לכותל, ועכשיו למערת המכפלה, יש לנו השבוע.

ציפי לבני: עמדתי שם ביום שישי האחרון ודיברתי על הקשר של העם היהודי לכל המקומות האלה.

ציפי לבני: הבהרתי שאני אופוזיציה לממשלה אבל אני לא אופוזיציה לעם היהודי ולהיסטוריה של העם היהודי.

ציפי לבני: אבל מסתבר שהממשלה הזאת היא-היא האופוזיציה לעם היהודי.

ציפי לבני: ביום אחד ירקה הממשלה בפרצופם של אותם יהודים שמתגייסים עבורנו בעת צרה, שמגויסים דרך איפא"ק וכל שאר הארגונים היהודיים לפעול למען ישראל.

יצחק וקנין: רק דקה, חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: אני רואה שאין פה שר.

יצחק וקנין: בכל זאת הוא צריך להשיב אחר כך, אז אני מבקש שהשר התורן או מי שצריך להשיב בשם הממשלה יגיע.

ציפי לבני: ואז נתחיל מההתחלה?

יצחק וקנין: לא, הזמן שלך.

ציפי לבני: הזמן יתחיל עם כניסת השר לאולם?

יצחק וקנין: נכון.

ציפי לבני: טוב.

יצחק וקנין: לא התכוונתי שתרדי, את יכולה להמשיך, אבל אני מאמין שהשר ייכנס כל רגע.

מיקי רוזנטל: היה ראוי שיהיה שר.

יצחק וקנין: תראו, אתם לא הערתם, אני הערתי את זה כי שמתי לב שאין פה שר, ולכן אני מעיר את ההערה הזאת, ואני מבקש שהשר יגיע מייד.

מיקי רוזנטל: נמאס לנו להעיר.

ציפי לבני: אני אבקש לשים מחדש את עשר הדקות.

יצחק וקנין: עשר הדקות שלך יתחילו ברגע שייכנס השר.

יצחק וקנין: את יכולה לדבר על מה שאת רוצה.

מיקי רוזנטל: בשנה האחרונה אנחנו הערנו על זה כל כך הרבה פעמים.

מיקי רוזנטל: זה כזה זלזול בכנסת, אתה יודע את זה.

מיקי רוזנטל: אתה מגן על כבודה של הכנסת.

יצחק וקנין: אני מגן ולכן הערתי.

יצחק וקנין: לא אתם הערתם, אני שמתי לב שאין פה שר.

יצחק וקנין: אף אחד לא אמר לי.

מרב מיכאלי: נכון, כל הכבוד.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד, אדוני.

מיקי רוזנטל: אנחנו משבחים אותך, אנחנו לא תוקפים אותך.

יצחק וקנין: לכן אני חושב שמן הראוי, לפחות בהצעות האי-אמון – אני רוצה להגיד לכם, גם ככה החלטנו שפעם בחודש יהיו הצעות אי-אמון, ולא יכול להיות ש בהצעת אי-אמון לא יהיה שר.

סופה לנדבר: אני כאן.

יצחק וקנין: הגיעה השרה.

ציפי לבני: קודם כול, אני מאוד מכבדת את ההתנהלות של היושב-ראש, היא באמת ראויה ומתאימה לכנסת.

ציפי לבני: ועכשיו אני מבקשת להתחיל את הכול מהתחלה.

יצחק וקנין: זהו הזמן שלך.

יצחק וקנין: אני מחזיר אותך לעשר דקות, מאפס ומתחיל מההתחלה.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: אז מסתבר, באמת, שלהיות ישראלי שמאמין בישראל יהודית ודמוקרטית זה לחטוף כל יום מהממשלה בוקס בבטן, מכה בראש, עם כל חוק נוסף שמונח פה על השולחן.

ציפי לבני: אבל גם מסתבר שלהיות יהודי זה לחטוף מכות מממשלת העם היהודי.

ציפי לבני: ומי שחוטף הפעם אלה האחים והאחיות שלנו – אלה שצריכים להתמודד עם אנטישמיות בעולם כי הם יהודים; אלה שעומדים בקמפוסים ומגינים בלהט על מדינת ישראל וגם על החלטות ממשלה שהם לא מסכימים להן, והם עושים את זה ועומדים נגד ה-BDS כי הם יהודים.

ציפי לבני: לאלה הודיעה ממשלת ישראל שהם לא יהודים מספיק לחלוק אתנו את הכותל המערבי, שהם לא יכולים לגעת בו, להתפלל את התפילה החרישית בדרכם.

ציפי לבני: אני חוזרת מאונסק"ו.

ציפי לבני: ביום שישי נאמתי שם ויצאתי נגד אותן החלטות שמנסות לנתק את הקשר של העם היהודי למקומות הקדושים לנו – לכותל, ועכשיו גם למערת המכפלה.

ציפי לבני: אמרתי שם שאני אופוזיציה בישראל, אבל אני לא אופוזיציה לא לעם היהודי ולא להיסטוריה של העם היהודי.

ציפי לבני: אבל מסתבר שממשלת ישראל היא-היא האופוזיציה לעם היהודי.

ציפי לבני: וביום אחד ירקה הממשלה הזאת בפרצופם של אותם יהודים שמתגייסים עבורנו בעת צרה, שמגויסים דרך איפא"ק וכל שאר הארגונים היהודיים לפעול למען ישראל – אלה שדואגים שיהיה וטו במועצת הביטחון כשצריך, שתהיה רכבת אווירית כשצריך בעת צרה, ונמצאים שם מבחינתם ללא תנאי.

ציפי לבני: ואני לא רוצה לדבר על הכסף שהם תורמים, כי בעיני, מערכת היחסים בין ישראל לבין יהדות התפוצות לא עוברת דרך הכיס שלהם; הם בני עמי, אנחנו חלק מאותה משפחה.

ציפי לבני: והיריקה הזאת בפני העם היהודי היא גם יריקה בפניהם של מאות אלפי ישראלים שחיים כאן, שקראנו להם לבוא בעקבות חוק השבות ובגלל הליכי גיור בלתי מתקבלים על הדעת הם לא יכולים להפוך כאן – להצטרף לבני העם היהודי, להפוך כאן ליהודים ולהינשא.

ציפי לבני: והיריקה הזאת פוגעת גם בפרצופם של ישראלים צעירים רבים שחיים בישראל, שהם לא רק נולדו יהודים – הם מרגישים יהודים, הם מחוברים ליהדות והם נלחמים ולעתים מוסרים את נפשם על קיום המדינה היהודית, אבל הם לא יכולים לשאת את המונופול של הממסד הרבני על חייהם.

ציפי לבני: ואני דואגת שהם ירגישו מנותקים לא רק מהממסד היהודי הרבני אלא מהמנגינה היהודית, כי אם אומרים להם שהיהדות היא כזאת קיצונית ומסתגרת, כזאת שדוחה את כל שאר היהודים בעולם כי הם לא עושים את אותו הדבר שדורשים כאן, ולא היהדות אוהבת האדם, היפה והליברלית כפי שהיא – זה מה שיקרה.

ציפי לבני: וראש ממשלה שלחש באוזני רבנים את הלחישה אולי הכי צועקת – שהשמאל שכח מה זה להיות יהודי – לא מבין מה זה להיות יהודי.

ציפי לבני: ונכון שהישרדות היא מהמאפיינים של העם היהודי במשך כל אותן אלפי שנים שלנו, אבל הישרדות אישית כראש ממשלה זה ממש לא מה שאנחנו מדברים עליו.

ציפי לבני: ולהיות ראש ממשלת העם היהודי זה גם לדעת שכל החלטה שאנחנו מקבלים כאן, בירושלים, משפיעה לא רק על מיליוני הישראלים שחיים כאן אלא גם על אותם מיליונים של יהודים שחיים ברחבי העולם; ולהיות ראש ממשלת מדינת העם היהודי זה גם לדעת ולהיות בעל האומץ להגיד לא למי שרוצה להפוך את מדינת העם היהודי למדינה יהודית, דתית, קיצונית, מסתגרת ומסוגרת.

ציפי לבני: אני מכבדת את החרדים, אני מכבדת את הדתיים, את החילונים, את המסורתיים, אבל אני גם דורשת שכל אחת מהקבוצות תכבד את השאר.

ציפי לבני: תכבדו גם אותנו.

ציפי לבני: אנחנו משפחה אחת – כולנו, גם בני העם היהודי שחיים מחוץ למדינת ישראל.

ציפי לבני: וכשאתם לא נותנים לחלק מהמשפחה להתפלל את תפילתם בדרכם בכותל אתם מפרקים את המשפחה שלנו.

ציפי לבני: הכותל הוא לא רכוש של הממשלה שמחלקים אותו כמו עוד ג'ובים על פי חוק הג'ובים; זה לא חברה ממשלתית וזה לא תקציב המדינה שמחלקים למקורבים.

ציפי לבני: אני יהודייה לא פחות מכל יהודי, חרדי או דתי, אבל אני לא יותר יהודייה משום רפורמי או קונסרבטיבי שחי בארצות הברית ומתרגם את יהדותו באופן שהוא מרגיש.

ציפי לבני: ואני רוצה גם שכל מי שרוצה להצטרף לעם היהודי יוכל לעשות זאת.

ציפי לבני: זאת העמדה שלי ואני אומרת אותה.

ציפי לבני: יש לה מחירים – לא כולם יאהבו את מה שאני אומרת, אבל אני מאמינה שרוב הציבור במדינת ישראל ככה מרגיש, אבל אני לא יודעת מה עמדת ראש הממשלה.

ציפי לבני: הוא היה שותף לפשרת הכותל, ועכשיו הוא בעצם מבטל את פשרת הכותל.

ציפי לבני: ואני קוראת לראש הממשלה לא להתחבא מאחורי בג"ץ.

ציפי לבני: תקבל החלטות.

ציפי לבני: רצית כל כך להיות ראש ממשלה, קרעת את עם ישראל כולו בדרכך אל הכיסא, אתה קורע אותו עכשיו כדי לשבת על הכיסא – תקבל החלטות; תאמר מה עמדתך, במקום לבקש עוד ארכה ועוד ארכה מבג"ץ, כדי שגם תוכל אחר כך לתקוף אותו ולהחליש את כוחו בדרך להריסת כל המוסדות הדמוקרטיים במדינת ישראל.

ציפי לבני: אבל ראש הממשלה הוא אמיץ רק במקומות שאפשר לקושש קצת קולות דרך הפצת שנאה.

ציפי לבני: הרי זאת ממשלה שמקדמת את חוק הלאום בלי שום דיון ציבורי, בלי להכניס שם את המילה שוויון – שכתובה במגילת העצמאות.

ציפי לבני: אבל בסוף זה לא ישנה מה כתוב בחוק הזה.

ציפי לבני: הרי חוק הלאום יהפוך ל-fake news, למילים ריקות, אם ישראל בפועל תהיה מדינה בלי רוב יהודי, עם ההתעקשות של הממשלה הזאת לחבק פנימה את כל הפלסטינים דרך סיפוח, או מדינה שמנתקת את עצמה, בגלל סיבות פוליטיות פנימיות, מהעם היהודי.

ציפי לבני: איך תשמרו על אחדות ירושלים אם אתם לא מסוגלים לשמור על אחדות העם היהודי בירושלים?

ציפי לבני: במקום לשמור על עוד שכונה ערבית תשמרו על עוד קהילה יהודית שתמשיך להיות מחוברת ולהיות חלק מאתנו.

ציפי לבני: הרי כשאתם מדברים על נזק של ארגוני שמאל לישראל – אתם הנזק העיקרי היום למדינת העם היהודי.

ציפי לבני: כשאתם הופכים את היהדות רק לדת אתם משרתים בדיוק את אלה שמנסים לעשות לנו את זה.

ציפי לבני: הרי כשאני מתמודדת עם כל אלה שתוקפים את מדינת ישראל, כשאני מתמודדת נגד ה-BDS – מה הם אומרים?

ציפי לבני: הם אומרים: יהדות?

ציפי לבני: זו דת.

ציפי לבני: ואנחנו נלחמים על הזכות של העם היהודי, כעם, לקבל את אותה זכות המוקנית לנו לממש את הזכות שלנו להגדרה עצמית במדינה משלו.

ציפי לבני: ואם, ראש הממשלה, אתה דורש שהפלסטינים יכירו בישראל כמדינה יהודית, תדאג בבקשה שמדינת ישראל תישאר מדינת העם היהודי ותהיה מדינת העם היהודי.

ציפי לבני: אבל ככה צריך לנהוג ראש ממשלה שבאמת טובת מדינתו וטובת עמו מול עיניו, ולא רק טובתו האישית.

ציפי לבני: ועד אז, עד הבחירות – שבהן יתחלף ראש הממשלה, אני מקווה – אנחנו צריכים להמשיך להילחם.

ציפי לבני: כי זו לא רק עוד החלטה אחת בתוך איזו מערכת שמקיימת את מה שאנחנו מאמינים בו; כל יום יש עוד חוק שמנסה אסטרטגית לפגוע בזהות של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי שיש בה שוויון לכל האזרחים; עוד חוק שמנסה לפגוע בהיות ישראל דמוקרטיה; עוד חוק, או עוד החלטה שתפגע בתפיסה שלנו את היהדות כתפיסה מקבלת ומחבקת פנימה ולא תפיסה שדוחה אחרים.

ציפי לבני: והחוקים האחרים, כולם נובעים מזה שהשותפים הקואליציוניים מריחים את חולשתו של ראש הממשלה – גם בתוך הליכוד כך פועלים – ומנצלים את זה כדי להמשיך ולתקוע עוד חוק ועוד חוק.

ציפי לבני: ורק אתמול, שמענו עכשיו על החוק החדש שבו שרת המשפטים מבקשת בכלל להחליף את כל שומרי הסף, למנות אנשים-מטעם, שהכול יהיו אנשים משלנו, אלה שמאפשרים לממשלה לעשות מה שהיא רוצה.

ציפי לבני: ואז זה לא יהיה נגד האופוזיציה – זה נגד אזרחי מדינת ישראל.

ציפי לבני: הרי שומרי הסף הם ששומרים על אזרחיה מפני עריצות השלטון; הם ששומרים שממשלה במדינת ישראל, ולא משנה מי בחר בה, תהיה ממלכתית, תראה את טובת הכלל, את טובתם של כלל אזרחי מדינת ישראל ואת טובתו של כלל העם היהודי – זה היושב בציון וזה שחי מחוצה לה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האמון השנייה: הצעת החלטת הממשלה לדחות את פשרת הכותל ולאשר את חוק הגיור.

יצחק וקנין: ינמק את הצעת האמון, מטעם סיעת מרצ, חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: ישיב במשולב, על שתי הצעות האמון – אמור להשיב.

יצחק וקנין: אני מקווה שהוא יהיה פה – השר צחי הנגבי.

מרב מיכאלי: כמובן, הוא לא צריך – – –

יצחק וקנין: כנראה – – –

יעל כהן-פארן: הוא משיב בלי להקשיב.

מיקי רוזנטל: – – –

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, בטעות אמרת "הצעת האמון".

אילן גילאון: זוהי הצעת אי-אמון.

אילן גילאון: כידוע, אדוני, אני תמיד, כל יום שני עולה מאשדוד לכאן להפיל את הממשלה, אבל זה בינתיים לא צלח, גברתי השרה.

אילן גילאון: האמת היא, אדוני, שאני תמיד שמח כשאתה בראש הישיבה, למעט היום.

אילן גילאון: היום אני לא כל כך שמח שאתה דווקא שם, אבל תראה את הדברים שלי כפצעי אוהב, ואתה יודע שאני אוהב.

אילן גילאון: ולצורך העניין, הייתי רוצה קצת אינפורמציה.

אילן גילאון: לו הייתי קצת יותר גימיקי, כמו ראש הממשלה – –

יצחק וקנין: אם יכולתי לנהל אתך איזה דו-שיח, אני בטוח שהיינו מגיעים – – –

אילן גילאון: אני בטוח בכך.

אילן גילאון: – – הייתי אומר שמה שיש לי פה – לו זה היה ראש הממשלה הוא היה אומר: It's a bomb, the Jewish bomb, the Jewish-American bomb.

אילן גילאון: קודם כול, לצורך האינפורמציה בלבד: בעולם, אדוני, יש 14.5 מיליון יהודים, בכל העולם כולו; 6.3 מיליון יהודים חיים בישראל, 5.7 מיליון יהודים – בארצות הברית, וכל השאר – בכל פזורות העולם.

אילן גילאון: מכלל יהדות ארצות הברית, 36% הם רפורמים, 18% – קונסרבטיבים, 30% – ללא הגדרה ו-10% – אורתודוקסים.

אילן גילאון: מתוך התומכים בישראל, 13.77% הם אורתודוקסים ו-86.23% – משאר הזרמים.

אילן גילאון: כל שאר הזרמים.

אילן גילאון: ובקרב מי אדוני חושב האחוז הכי גבוה של האנטי-ציונים?

אילן גילאון: בקרב האורתודוקסים.

אילן גילאון: אני אומר: מה אנחנו רוצים בעצם?

אילן גילאון: לצמצם את העם שלנו?

אילן גילאון: אנחנו רוצים להערים קשיים כדי שהעם שלנו יהיה מועט יותר, או אולי דווקא אנחנו רוצים לשמר את כל הפלגים של העם שלנו?

אילן גילאון: לרגע התגנבה ללבי תחושה שאולי ראש הממשלה עושה את כל הדבר הזה כדי שאנחנו נימצא במציאות שבה המקום היחיד בעולם שמפלה יהודים – לא ערבים, כי זה מובן מאליו, אבל לצורך ההשוואה, אולי ראש הממשלה רצה להראות שגם מפלים יהודים – זוהי מדינת ישראל.

אילן גילאון: עכשיו תראה, מתווה הכותל – בכלל, המילה "מתווה", אדוני, זו בדרך כלל מילה שנותרה לאנשים שאין להם יותר דרך, אז כל פעם אומרים לך "מתווה", וזה דבר מאוד כללי, ולא ברור מה יש בתוך המתווה, וכו' וכו' וכו'.

אילן גילאון: הכותל, אדוני היושב-ראש, הוא אתר היסטורי של כל היהודים בני החורין מול מורשתם בעולם כולו: של נשים וגברים, של חדשים וישנים, של שחורים ולבנים, של הומואים ושל סטרייטים, של ערסים וחנונים, של כל מה שאתה רוצה; כל אחד יכול להזדהות עם הכותל שלו בדרך שהוא מוצא לנכון, ואיך אומרים – כבן חורין, איך שבראש שלו.

אילן גילאון: ולכן, אני אינני מבין מדוע נתפס הכותל הזה, שהוא אתר היסטורי, והפך לבית-כנסת בשליטה אורתודוקסית, של הרבנות האורתודוקסית.

אילן גילאון: אתה יודע מה, אפילו יש בעיה עם ההגבל העסקי במקרה הזה, ולכן, יש לשחרר את הכותל.

אילן גילאון: כל הדיון הזה, שבסופו של דבר הגיעו לפשרה עם נשות הכותל, ואחר כך לוקחים את הדבר הזה מהן, איננו מובן כלל ועיקר.

אילן גילאון: זאת אומרת, למה לעשות את זה?

אילן גילאון: למה הממשלה הזאת תמיד צריכה להוכיח שהיא יותר חשוכה והיא יותר לאומנית, ולחזור בה ולהראות הישגים שהם הישגים שמפרידים, שמקטינים את העם היהודי, ולא מגדילים אותו?

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: הגיור, אדוני, תאמין לי, אם הדבר היה תלוי בי, כבן חורין מול מורשתי, אני הייתי מכניס גיורומט – גיורומט.

אילן גילאון: אפילו הייתי – – –

יצחק וקנין: על זה לא חשבתי.

אילן גילאון: אפילו הייתי נותן חריץ לברית מילה, למי שמעוניין, וכל אדם שמעוניין ורוצה להגיע לגיורומט, ומבקש להיות יהודי ואיננו בן דת אחרת – יהודי הוא.

אילן גילאון: אני לא מבין, מה, אנשים מתקוטטים כל כך כדי להיכנס לתוך הדת הזאת?

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, שבזמנו בר-יהודה, שהיה שר הפנים מטעם מפ"ם, מטעם מפלגתי שלי, הקביעה שלו לגבי מיהו יהודי הייתה: יהודי הוא כל מי שאיננו בן דת אחרת והצהיר שהוא יהודי.

אילן גילאון: בזה נגמר הסיפור.

אילן גילאון: ומדוע לא?

אילן גילאון: מה יש לנו להערים כל כך הרבה קשיים ומכשולים בפני אנשים שרוצים להיות יהודים?

אילן גילאון: או כמו שסארטר אומר: אתה בעצם מה שאתה אומר שאתה, ואז האחרים אומרים שאתה, וזה מה שאתה.

אילן גילאון: ולכן, לו היה הדבר תלוי בי, אני אומר לך, הייתי הולך על חוק הגיור הציבורי, ממש ככה – חוק הגיור הציבורי – – –

יצחק וקנין: זה היה מצליח בדיוק כמו הדיור הציבורי.

אילן גילאון: מה בדיוק היה יכול להיכשל, אדוני היושב-ראש, תגיד לי, מה?

יצחק וקנין: לא, אני – – –

אילן גילאון: קודם כול, חוק הדיור הציבורי הצליח.

אילן גילאון: חוק הדיור הציבורי מאוד – אתה יודע מה?

אילן גילאון: אני מקבל את הגזרה הזאת.

אילן גילאון: מה הייתה הסכנה הגדולה, ריבונו של עולם?

אילן גילאון: אנחנו, עם שיש לו מורשת של מכניסי אורחים, שבהיסטוריה הלא-מדי ארוכה שלנו התדפקנו על כל נמל ונמל וביקשנו מחסה ולא נתנו לנו – יכול להיות שאת חוק השבות, שצריך לקיים אותו באופן היסטורי, יש להרחיב עוד קצת, ואנשים שרוצים להסתובב בתוכו, אדרבה ואדרבה, שייכנסו.

אילן גילאון: אבל מה הקטע הכי מוזר בכל העניין הזה?

אילן גילאון: את מי שולחים להרגיע בנושא של הפשלה הכי גדולה של הציבור היחיד שעוד לא הסתכסכנו אתו – עם כולם הסתכסכנו, חוץ מה-American Bomb, יהדות ארצות הברית.

אילן גילאון: אדוני, אני לא נוסע הרבה בעולם, אתה יודע, אבל פעם אחת כן הייתי בארצות הברית, ודווקא יחד אתי היה השר אקוניס – חבל שהוא לא נמצא פה.

אילן גילאון: באוניברסיטת ברנדייס נפגשנו עם צעירים סטודנטים יהודים, מתוך אותם 5.6 מיליון יהודים.

אילן גילאון: והם אמרו: אנחנו לא for granted יותר.

אילן גילאון: אקוניס השתגע, הוא הזדעזע, איך זה יכול להיות שהיהודים בארצות הברית אינם בכיס שלנו.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, הישראלים היהודים בישראל אינם בכיס שלנו עוד, הם מביעים אי-אמון, אז מה אתה מצפה מיהדות ארצות הברית, שאנחנו מרחיקים אותם ומבדלים אותם?

אילן גילאון: ולכן, תסתכל את מי שולחים להרגיע את הנושא הזה – את השר בנט.

אילן גילאון: השר בנט, שמתייחס למשרד שלו כאל הבר-מצווה הפרטית שלו.

אילן גילאון: אחרי שהוא סיים לשכנע את ילדי כיתה ג' שצריך לבנות את בית-המקדש ואת ילדי כיתה ד' שיש לסקול את כל האומר את שם השם המפורש, ואחרי שהוא שכנע את ילדי כיתה ה' להטיח עורלות של תנינים על הקירות, אינני יודע מה, וכל הפולחנים האחרים – והוא הבין שהוא הגזים – הוא האיש שכנראה, בניסיון או במרוץ הבלתי-נגמר שלו מול ראש הממשלה, בתוך ה"ביבנט" המשותפת שלהם, הולך להרגיע – את מי?

אילן גילאון: את הרפורמים ואת האורתודוקסים.

אילן גילאון: חבל על הזמן.

אילן גילאון: הממשלה הזאת גומרת את כל יהבה בלסכסך אותנו גם עם יהדות ארצות הברית.

אילן גילאון: רציתי לומר עוד משהו נוסף על הנושא הזה.

אילן גילאון: סגירת המפעל סוגת בקריית גת.

יצחק וקנין: זה יותר חשוב.

אילן גילאון: הכול חשוב, אדוני.

מיקי רוזנטל: זה חשוב וזה חשוב.

אילן גילאון: הכול חשוב, והכול מקביל, והכול תוך כדי, והכול יחד עם זה, והשאלה היא איזו מדינה אנחנו רוצים לקיים כאן.

אילן גילאון: אני שואל את עצמי, אדוני – הרי שולם כאן אתנן, תסלח לי, לכל מיני אנשי קואליציה שאיימו עליה, אתנן במיליוני-מיליונים, שחלקם כאילו נועדו לפריפריה.

אילן גילאון: אני רוצה לדעת איפה הכסף הזה, שתקציב המדינה מימן כאתנן לנציגים מהדרום ומקריית גת, ונציגי הפריפריה.

אילן גילאון: איך הוא הולך להציל עכשיו את פועלי "סוגת", שאין להם פתרון במקום אחר?

אילן גילאון: כי זאת בדיוק הבעיה לגבי תעשיות כאלה, שהן תעשיות מזון, ותעשיות טקסטיל, ותעשיות נופלות – שאין לאנשים האלה פתרון, לא גיאוגרפי, לא תעסוקתי ולא אחר.

אילן גילאון: אחרון אחרון – וזאת עוד סיבה למה הממשלה הזאת צריכה לקבל אי-אמון.

אילן גילאון: כל כך הרבה זמן, ילדי הדסה, אדוני – ירדנה, ירדנה, היא תמיד מפריעה.

יצחק וקנין: עליזה, עליזה.

אילן גילאון: עליזה.

אילן גילאון: למה אמרתי ירדנה?

מיקי רוזנטל: מה קורה לכם?

יצחק וקנין: עליזה בראשי, כן.

אילן גילאון: נו, היא בלבלה אותי, מה אני אגיד.

אילן גילאון: יהיה בסדר.

מיקי רוזנטל: תפסיקו שם.

אילן גילאון: מנובמבר 2016 מתקיים המשבר הזה במחלקה ההמטולוגית.

אילן גילאון: אני בטוח שכבר רובנו לא בדיוק מבינים מי נגד מי, אבל לרובנו ברור לגמרי דבר אחד, שמי שנמצא במעמד האם האמיתית במשפט שלמה במקרה הזה, הוא צריך לתת את הסעד לילדים ולגמור את הסכסוך על האגו ועל האמצעים האחרים לגבי המבוגרים – יהיו אלה רופאים, יהיו אלה מחלקות, זה ממש לא משנה.

אילן גילאון: ומי ששם את הילדים האלה – כאמרתו של קורצ'אק: מהם ילדים – ילדים הם כמו כל האנשים, רק שהם יותר נמוכים.

אילן גילאון: וילדים חולים וילדים חולים בסרטן הם כמו כל האנשים, רק שהם יותר נמוכים, אדוני, וגם יותר קדושים.

אילן גילאון: ומי שלא מעמיד אותם במקום ההוא עושה עוול שלא יכופר לעולם.

אילן גילאון: לא אכפת לי שיפתחו מחלקה נוספת או שתי מחלקות נוספות; שהילדים האלה לא יצטרכו לעבור את הסיוט ואת הסבל שהם עוברים היום.

אילן גילאון: מי שלא יודע להבחין בדבר הזה ומנסה להתנהל כאילו כלום, כאילו הוא רוצה להוכיח מנהיגות בכך שהוא מנהל את הדברים כשמנגד עומדים ילדים, מקומו לא יכירנו, אדוני.

אילן גילאון: והדבר הזה, אולי, אולי יותר מכל דבר אחר מסמל את האטימות, את ערלות הלב של הממשלה הנוכחית.

אילן גילאון: ולכן, משלוש הסיבות האלה, שהמכנה המשותף של כולן הוא שבעיניהן בני אדם לא נחשבים, אני חושב שהממשלה הזאת צריכה ללכת, ויפה שעה אחת קודם.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: ישיב במשולב על שתי הצעות האי-אמון חבר הכנסת השר יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מגיב על שתי הצעות האי-אמון, אחת נומקה פה על ידי ציפי לבני, והשנייה – על ידי חברי חבר הכנסת ממרצ אילן גילאון.

יובל שטייניץ: בנושא הכותל המערבי ובנושא הגיור, אני רוצה לומר בפתח דברי שאני גאה לעמוד פה בשם הממשלה, למרות העובדה, כפי שידוע לכם, שאני בממשלה הצבעתי נגד ההחלטה להקפיא את פשרת הכותל, ואכן גם הבעתי את החשש שהיא תגרום למתח וקרע בעם היהודי.

יובל שטייניץ: עם זאת, אני רוצה לומר שלחלק מהדברים ששמעתי פה אין מקום – או אין בסיס לפחות.

יובל שטייניץ: אין לי ספק שכל חברי הממשלה וכל חברי הבית הזה מבינים את החשיבות של הערך של אחדות העם.

יובל שטייניץ: העם היהודי הוא עם אחד בישראל ובתפוצות, ולכן אני אקרא מהכתב את התשובה, שאני שלם אתה לחלוטין ואני גם בטוח שראש הממשלה עומד מאחוריה בכל לבו ומאודו.

יובל שטייניץ: לראש הממשלה חשובה אחדות העם היהודי, וכן חשוב הרעיון שכל יהודי יוכל להתפלל בכותל המערבי.

יובל שטייניץ: הממשלה נדרשה להגיש את עמדתה לבג"ץ בעניין מתווה הכותל נוכח עתירות העומדות לדיון.

יובל שטייניץ: לכן הממשלה החליטה להקפיא בינתיים – להקפיא, ולא לבטל – את ההחלטה בעניין מתווה הכותל מינואר 2016, ובד בבד הנחה ראש הממשלה להאיץ את הכשרת הרחבה הדרומית לתפילה, כדי שכל יהודי יוכל להתפלל בכותל.

יובל שטייניץ: פעולות כאלה כבר ננקטו בשבוע שעבר.

יובל שטייניץ: נוסף על כך, בהבינו את גודל – – –

מיקי רוזנטל: – – –

יובל שטייניץ: שנייה.

יובל שטייניץ: בהבינו את גודל הבעיה ואת המתיחות שנוצרה, ומכיוון שראש הממשלה מייחס חשיבות עצומה לערך של אחדות העם, הוא הטיל במקביל על השר צחי הנגבי ועל מזכיר הממשלה צחי ברוורמן – זה מה שנקרא צחי את צחי – לתאם דיונים ומאמצים ודיאלוג כדי להגיע לפתרון בסוגיית מתווה הכותל, פתרון שכולם, בעזרת השם, יוכלו לחיות אתו בשלום.

יובל שטייניץ: במדינת ישראל הוקם, בהמלצת ועדת פרופ' נאמן ז"ל, לפני כמה שנים, מערך גיור ממלכתי, האמון על קיום גיורים בישראל.

יובל שטייניץ: גם כאן המדינה נדרשה להגיב – להשיב לבג"ץ בעניין עתירות העומדות לפניו בעניין גיורים פרטיים בישראל.

יובל שטייניץ: וכדי להגיע, או לפחות לנסות להגיע, לפתרון מוסכם שיהיה מקובל על כל הזרמים ביהדות, הוגשה לבג"ץ בקשה משותפת של ממשלת ישראל ושל העותרים לדחות את ההכרעה בעניין זה לשישה חודשים, כדי לתת פרק זמן לעבודה לצוות שימנה ראש הממשלה לגיבוש ההמלצות להסדר בסוגיה.

יובל שטייניץ: ראש הממשלה גם הנחה שלא יקודמו הליכי חקיקה עד קבלת המלצות הצוות שיוקם.

יובל שטייניץ: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני בהחלט מבין ללבם של חלק מחברי הכנסת שדיברו פה, כי בהחלט, גם אני מודאג כשאני רואה את פרץ הרגשות והפגיעוּת של חלק מבני עמנו, וכולנו יהודים, וכולנו עם אחד כבר 3,700 שנים, בין שאנחנו בישראל ובין שאנחנו בצפון אמריקה או באירופה; בין שאנחנו חרדים ובין שאנחנו חילונים, או מסורתיים, או רפורמים, או קונסרבטיבים; בין שאנחנו גברים ובין שאנחנו נשים – כולנו עם אחד.

יובל שטייניץ: ברור שעם אחד הוא לא מקשה אחת, והוא מעולם לא היה מקשה אחת; גם בתקופות אבותינו היו לעתים עמדות שונות וקבוצות שונות, אבל ברור לממשלת ישראל ולעומד בראשה שהערך של אחדות העם הוא ערך חשוב, ואנחנו נפעל, באמצעות הצוות שמינה ראש הממשלה לגבי מתווה הכותל והצוות שימונה לגבי סוגיית הגיורים, כדי להגיע לפתרונות, שלא רק שהם נכונים וטובים אלא כל – או לפחות רוב – חלקי העם יוכלו לחיות אתם בשלום, ואחדות העם תישמר.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו ממשיכים להצעת האי-אמון השלישית: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, של הרשימה המשותפת – חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אחמד טיבי, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי, עשר דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני, אחד התנאים להמשיך את הנאום שלי זה שהגב של ביטן לא יופנה אלי.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: זה גב רחב מדי; ב.

אחמד טיבי: יש לו קול גדול; ג.

אחמד טיבי: הוא יושב-ראש הקואליציה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה יכול לשבת ליד חבר הכנסת מאיר כהן.

דוד ביטן: הנה אני בא, הנה אני בא.

מיקי רוזנטל: טיבי, אנחנו יוצאים להתייעצות סיעתית, זה לא אישי, אל תיקח את זה ללב.

דוד ביטן: טיבי, הסתפרת אני חושב, לא? יפה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מוצא לנכון להתחיל את הנאום שלי על אי-אמון בממשלה בנושא הנשק הלא-חוקי, הפשיעה, ובעיקר מותה הטרגי של הגברת נאדיה בראנסי מטייבה, מהיישוב שלי, אום ג'וואד, ממה שמוגדר "כדור תועה", (אומר בערבית: כדור תועה.

אחמד טיבי: ) תועה, לא תועה – הוא קטלני, הוא רצחני.

אחמד טיבי: אישה אצילית – אני מכיר היטב את המשפחה – ישבה בחצר הבית, וכדור פילח את החזה שלה.

אחמד טיבי: איזה היעדר ביטחון.

אחמד טיבי: ועדיין לא יודעים, רבותי חברי הכנסת, מה הרקע; אחד אומר: אולי חתונה, אחד אומר: אולי ניקוי נשק.

אחמד טיבי: לא חשוב מה הסיבה, הסיבה היא שיש נשק רב בידי אנשים, ואנחנו תובעים זה זמן רב מהמשטרה לקחת, לעזאזל, את הנשק הזה מהיישובים שלנו, מידי מי שמחזיק אותו.

אחמד טיבי: אם מדובר בחתונה שהייתה בסביבה – אם – הרי יש לי חוק, רבותי, אדוני היושב-ראש, אתה היית בכנסת, הצבעת בעדו, על החמרת הענישה על מי שיורה בחתונות.

אחמד טיבי: חוק שלי.

אחמד טיבי: הוא לא מיושם.

אחמד טיבי: מה צריך עוד?

אחמד טיבי: נתנו בידי המשטרה את כל הכלים האפשריים.

אחמד טיבי: מה הקשר בין שמחה, חתונה, לירי?

אחמד טיבי: קשר פרימיטיבי, חייתי, לא נתפס.

אחמד טיבי: ולכן, המשטרה חייבת לפעול בנושא הנשק, הממלא – ארסנל של נשק יש ביישובים, ארסנל של נשק.

אחמד טיבי: אם המשטרה או גורמי הביטחון, היו חושבים שיש לזה רקע so called לאומי, או ביטחוני, הוא לא היה נשאר חמש דקות.

אחמד טיבי: אבל אנשים יורים אחד בשני, ומאז שנת 2000 – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

אחמד טיבי: אנשי המחנ"צ, או שתלכו להצביע מוקדם או שתשבו בשקט.

מיקי רוזנטל: אנחנו שוקלים אם לפרוש מהמרוץ.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: תחכו להודעה הדרמטית.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, משנת 2000 עד היום נהרגו בשל הפשיעה והנשק הפנימי 1,208 בני אדם – טרור חברתי, (אומר בערבית: טרור חברתי.

אחמד טיבי: ) ולכן הזעקה היא גדולה, הכעס הוא גדול.

אחמד טיבי: שמעתי אתמול את שיח' עבד אל-מועז (אומר בערבית: אתמול שמעתי את אבי המנוחה נאדיה,) אחי המנוחה נאדיה, מדבר מכאב: איך אחותו ישבה במרפסת, ופתאום – איננה, כי מישהו ירה.

אחמד טיבי: אז הזעם ממלא את כל תושבי טייבה, ואת כל היישובים הערביים, כי זה קורה ביישובים אחרים.

אחמד טיבי: עכשיו, אפרופו הסתה, אפרופו משטרה, רבותי חברי הכנסת, קיבלתי היום תמונות מתוך מסגד אל-אקצא, תמונות של עשרות so called נאמני הר הבית, או משהו דומה ומקביל, שנכנסו לשם ומצטלמים, עם חיבוקים ואהבה ופרובוקציה – עם מי?

אחמד טיבי: עם מפקדי משטרת ירושלים.

אחמד טיבי: אתה תראה את התמונות – על המדרגות, על מדרגות אל-אקצא.

אחמד טיבי: אתה תראה את התמונות, אתה לא יודע מי הפרובוקטור יותר.

אחמד טיבי: יש נאמני הר הבית, מה שקרוי, ויש המשטרה, שהיא נאמני נאמני הבית – (אומר בערבית: דבר מביש, מסריח.

אחמד טיבי: ) זה מסריח.

אחמד טיבי: ומכאן אני חוזר למשטרה ולפשיעה.

אחמד טיבי: אתם יודעים וכולם יודעים שבחלק מהמקרים והיישובים יש קשר חולני, פתולוגי, בין משטרה, אנשי משטרה, לבין אנשי הכנופיות, הפושעים.

אחמד טיבי: באחד היישובים יש חקירה נגד קצין משטרה בגלל דברים כאלה – באחד היישובים במשולש.

אחמד טיבי: לכן, הזעקה היא גדולה.

אחמד טיבי: עכשיו, אדוני, בנושא העוני, אתה יודע שיותר מ-50% מהמשפחות הערביות הן מתחת לקו העוני; יותר מ-60% מהילדים הערבים מתחת לקו העוני.

אחמד טיבי: המדיניות היא מדיניות שמקבעת עוני.

אחמד טיבי: המצב עד כדי כך חמור, שאנשים שעובדים לא יוצאים ממעגל העוני, וזה הדבר המשפיל ביותר, כי עוני הוא השפלה.

אחמד טיבי: אומרים שערבים וחרדים – אם מוציאים אותם, מנכים אותם, אז המצב שלנו ב-OECD משתפר; כך אמר פעם ראש הממשלה – כך הוא דיבר כשהוא היה שר אוצר, ואחר כך כראש ממשלה.

אחמד טיבי: ובעיקר – מצב התעסוקה הוא הכי גרוע בקרב נשים ערביות, שמאוד רוצות לעבוד.

אחמד טיבי: במחקר שערך פרופ' יוסף ג'בארין מן הטכניון, יוסף ג'בארין, הוא מעלה נתונים המתייחסים למצב האבטלה ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: על פי אותו מחקר של הטכניון, שיעור הנשים הערביות המועסקות במדינת ישראל הוא פחות מ-25%.

אחמד טיבי: רוב הנשים הערביות הלא-מועסקות הביעו רצון עז להשתלב במסגרת שוק העבודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: נשאלו הנשים אם הן מוכנות לעבוד מייד אם תזדמן להן משרה כלשהי.

אחמד טיבי: 43% אמרו שהן מוכנות לעבוד מייד, בכל תנאי.

אחמד טיבי: ולמה הן לא עובדות?

אחמד טיבי: הרוב המוחלט ענה: כי אין מקומות עבודה.

אחמד טיבי: יש מחסור.

אחמד טיבי: יש היום 15,000 אקדמאיות ערביות בלתי מועסקות, 13,000 ערביות בלתי מועסקות בעלות השכלה בתחום החינוך וההוראה.

אחמד טיבי: לצדן יש עוד כ-5,000 גברים אקדמאים ערבים לא מועסקים.

אחמד טיבי: אם המדיניות הזאת תימשך, הצפי הוא שמספר האקדמאים הערבים שייכנסו למעגל הבלתי-מועסקים יגיע ל-30,000 איש.

אחמד טיבי: זה נתון חמור ביותר.

אחמד טיבי: זה נתון חמור ביותר.

אחמד טיבי: ההערכה של המחקר מלמדת שבתנאי שוויון בין המועסקים הערבים למועסקים היהודים, אדוני היושב-ראש – הפוטנציאל האבוד של המשק הישראלי כתוצאה מאי-מימוש הפוטנציאל של כוח העבודה הערבי מגיע ל-31 מיליארד שקל הפסד למשק בגלל שהערבים לא מועסקים.

אחמד טיבי: ולכן הדרישה שלנו היא להקים אזורי תעשייה, לתעסוקת נשים, ליצירת מקומות עבודה בתוך היישובים הערביים ומסביב להם.

אחמד טיבי: זה המקום לשוב ולדרוש הקמת אוניברסיטה ביישוב ערבי.

אחמד טיבי: מדובר בקהילה בעלת מאפיינים לאומיים-פוליטיים-חברתיים תוססים.

אחמד טיבי: זה דבר מובן מאליו.

אחמד טיבי: מותר שיהיה בית-חולים ממשלתי באחד היישובים הערביים.

אחמד טיבי: בנצרת, אדוני היושב-ראש, יש בית-חולים צרפתי, יש בית-חולים אנגלי, יש בית-חולים איטלקי; בית חולים ממלכתי-ישראלי אין.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: נשאלת השאלה: למה?

אחמד טיבי: אז שילוב בתעסוקה הוא דרישה הכרחית.

אחמד טיבי: ואני אסיים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: במצב המדיני אני אהיה קצר – משפט אחד.

אחמד טיבי: יש מפגשים, הולכים ובאים.

אחמד טיבי: הנשיא טראמפ נפגש עם ראש הממשלה, נפגש עם אבו מאזן, ג'ארד קושנר וכדומה, אבל מדברים על deal ועל peace; הפסיקו לדבר על process, אפילו.

אחמד טיבי: לא מזכירים את המילים "שתי מדינות", לא מזכירים את המילים "מדינה פלסטינית".

אחמד טיבי: ואני מעכשיו אומר לך שאי-אפשר לדכא רצון של עם להשתחרר מהכיבוש או את המאבק שלו לחופש, להשתחרר משלטון זר, שלטון כובש.

אחמד טיבי: גם המאמצים האלה יעלו חרס כי ניסו את הכול, הכול.

אחמד טיבי: היערכות מחדש של הכיבוש היא לא סיום הכיבוש.

אחמד טיבי: הפתרון היחיד הוא לסיים את הכיבוש כדי שייושם החזון של שתי מדינות.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: ואני אסיים במשפט בערבית: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "אם יום אחד עַם ירצה לחיות, אזי הגורל חייב להיעתר".

אחמד טיבי: והגורל, אחיי ועמיתיי חברי הפרלמנט, בני עמנו – טראמפ ונתניהו אינם הגורל.

אחמד טיבי: הגורל הוא החירות, ויש לנו מועד למפגש עם החירות, אם ירצה האל.

אחמד טיבי: שלום עליכם ורחמי האל וברכותיו.

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי, שנימק את הצעת האי-אמון מטעם חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הרביעית: ממשלת הביטול הלאומי – האי-יכולת של הממשלה לתפקד כי אצלה מילה היא כבר לא מילה; ממשלה שעסוקה אך ורק בביטול ההחלטות של עצמה צריכה לסיים את דרכה, הצעת אי-אמון של יש עתיד.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מאיר כהן, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, הממשלה הנוכחית לא מצטיינת באהבת חינם בין שותפיה או באמון מופלג בין סך חלקיה, אבל היא ללא ספק אחת המצטיינות בהישרדות.

מאיר כהן: למעשה, הממשלה הזאת דומה יותר ויותר לפרק ארוך ומתיש של הסדרה "הישרדות", שכן כל אחד מהשחקנים פועל להשיג הישגים בפני הקהל שלו, עושה בריתות כאלה ואחרות ונאמן בסופו של דבר רק לדבר אחד – לשרוד.

מאיר כהן: עוד יום בממשלה, עוד פרק באוויר – העיקר לשרוד, ורק לשרוד.

מאיר כהן: לנוכח עובדה זו ברור כי הצעת האי-אמון הזאת לא תעבור, והממשלה לא תפרק את עצמה בעוד 20 דקות.

מאיר כהן: ואולם, הצעת האי-אמון שלנו מראש אינה פוליטית; הצעת האי-אמון שלנו היא ערכית.

מאיר כהן: היא מחויבת המציאות כי הקואליציה הזאת, שבראשה אתה עומד, אדוני ראש הממשלה, מעבירה לאזרחיה מסר אנטי-ערכי.

מאיר כהן: ההנהגה בראשותך מועלת בתפקידה הראשון של מנהיגות – הדוגמה האישית; זה התפקיד הראשון של מנהיגות.

מאיר כהן: הדאגה לכלל החברה הישראלית.

מאיר כהן: מייד תצעקו ותזרקו לחלל קריאות ביניים שמאפיינות פוליטיקה צינית הממאיסה את עצמה על הציבור.

מאיר כהן: ובכן, אנחנו ביש עתיד לא צועקים געוואלד רק בגלל שאנחנו באופוזיציה; אנחנו מייצגים פוליטיקה שבעת הצורך יודעת גם לפרגן.

מאיר כהן: כפי שאמרתי, הצעת האי-אמון היום אינה על מה נעשה ומה לא, היא מהותית הרבה יותר – היא על הדרך.

מאיר כהן: ומנהיגות, כפי שאמרתי, בראש ובראשונה היא דרך, היא חזון, היא תוכנית, היא תקווה – היא כל מה שאין במנהיגות שלך, אדוני ראש הממשלה.

מאיר כהן: בואו נתבונן במנהיגי הדור שאנו כמהים יותר מתמיד למנהיגותם.

מאיר כהן: בואו נתבונן במדינאים שבנו את המדינה הזאת, ולא בשורדים כמוך.

מאיר כהן: בן-גוריון, אשכול, בגין, רבין, פרס – הם לא היו מבטלים את עצמם לדעת רק בשביל לשרוד.

מאיר כהן: להם, אדוני ראש הממשלה, היו עקרונות; היה להם בסיס ארוך והוא טובת המדינה, ולא הטובה האישית.

מאיר כהן: מנהיגות לא יכולה להרשות לעצמה להתקפל, לשחק במדמנה הפוליטית השפלה ביותר ולומר לעם: מה לעשות, אלו כללי המשחק; להשחית את הפוליטיקה ולספר לכולנו שכך צריך לנהוג.

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, אתה לא רק חלק מהמשחק, אתה לא רק חלק מהכללים שהולכים ומידרדרים; אתה הוא שקובע אותם.

מאיר כהן: דע לך, אדוני ראש הממשלה, כי האחריות לשחיקת מעמד הפוליטיקה בישראל והאחריות לכך שהבית הזה היה לצנינים בעיני הציבור הן על שמך.

מאיר כהן: דברי בהצעת האי-אמון הזאת נשואים בראש ובראשונה אליך, ראש הממשלה.

מאיר כהן: אתה היית ראש הממשלה בקדנציה הקודמת.

מאיר כהן: לרגע נדמה שאכן היה מהפך וראש הממשלה הנוכחי הוא אדם אחר מראש הממשלה הקודם, שאנו היינו חלק מהממשלה שלו.

מאיר כהן: אז לא מהפך התחולל כאן, רבותי.

מאיר כהן: זה אותו ראש ממשלה עם האג'נדה המרכזית שלו, שאפילו לא השתנתה – לשרוד.

מאיר כהן: לא המדינה היא החשובה; ההישרדות האישית היא החשובה.

מאיר כהן: הממשלה הנוכחית שברה מיום היווסדה שיאים שליליים כמעט בכל תחום, ואם להתמקד בביטול חקיקה, הרי שלא הייתה ממשלה בתולדות ישראל שביטלה כל כך הרבה חוקים שהממשלה הקודמת חוקקה.

מאיר כהן: נזכיר רק שבראשה עמד אותו ראש ממשלה – אתה, מר בנימין נתניהו.

מאיר כהן: חוק השוויון בנטל, זוכרים?

מאיר כהן: חוק השוויון, שביקש לקדם שוויון בין כל אזרחיות ואזרחי ישראל בחובה המשמעותית ביותר המוטלת עליהם, חובת השירות בצה"ל או השירות הלאומי, חוק שהוגדר על ידך ראש הממשלה כמחולל שינוי, כחוק היסטורי – בוטל.

מאיר כהן: מי ביטל?

מאיר כהן: אתה.

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: כדי לשרוד.

מאיר כהן: חוק לימודי הליבה, שמטרתו הייתה להחיל, רחמנא ליצלן, את מקצועות החובה המשמעותיים גם על המגזר החרדי – בוטל.

מאיר כהן: מי ביטל?

מאיר כהן: אתה.

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: כדי לשרוד.

מאיר כהן: חלוקת משאבי המדינה בצורה הוגנת ולא בחלוקה קואליציונית – בוטל.

מאיר כהן: מי ביטל?

מאיר כהן: אתה, שוב ושוב, כדי לשרוד.

מאיר כהן: הרשימה עוד ארוכה, חברות וחברים: החזרת קצבאות לאברכים; הקפאת חוק רב ראשי אחד לכל עיר; ביטול הקצאת תקציבים ללימודי יהדות בבתי-הספר; החזרת התקציב לתלמידי ישיבות בחו"ל – כל הביטולים האלה לא נעשו על רקע שינוי תפיסה שלך, אדוני ראש הממשלה, הם נעשו על רקע הרצון שלך לשרוד ולהמשיך ולשלוט.

מאיר כהן: אחרי שביטלנו יחד את הפארסה השלטונית הגדולה ביותר הנקראת שר בלי תיק, השבת אותה, כי התיק הזה כל כך חשוב שאי-אפשר לוותר עליו.

מאיר כהן: מי יטפל בכלום?

מאיר כהן: מי יהיה ממונה על שום דבר?

מאיר כהן: אז במציאות הכל-כך מחייבת אתה החזרת את התיק הזה לאלתר.

מאיר כהן: קבענו יחד, אדוני ראש הממשלה, חוק מתבקש נוסף:

מאיר כהן: הגבלת גודלה של הממשלה, חוק הוגן לכל הדעות, שאתה ביטלת כהרף עין; זה פחות מסתדר עם הסכמים קואליציוניים.

מאיר כהן: מה אכפת לך לחלק על חשבון הציבור עוד ועוד צ'ופרים, תיקים, לשכות?

מאיר כהן: אם אתה יכול להבטיח ולחזק את הכיסא שלך – העיקר הכס, משחקי הכס.

מאיר כהן: שהציבור ישלם, הוא כבר מורגל בזה.

מאיר כהן: חוק התאגיד, שיזמת יחד עם אחד השרים הבכירים שלך, כמובן, גם אותו צריך לבטל, כי חלילה – התאגיד הזה, הסתבר שהוא לא כל כך משרת אותך.

מאיר כהן: המסר מכל אלה לאזרחי המדינה הזאת הוא שהכול מותר: תרמו, תעגלו, תכופפו, והעיקר, העיקר הוא הטובה האישית.

מאיר כהן: תפוס כפי יכולתך.

מאיר כהן: תבעט בכל מה שאתה יכול.

מאיר כהן: תאמץ רק ארגזי כלים להישרדות.

מאיר כהן: אני רוצה לשתף אתכם, חברים וחברות, בדברים שאני שומע בשיעורי האזרחות שאני מעביר בבתי-הספר בכל רחבי הארץ.

מאיר כהן: המשפט הראשון שהם זורקים, אדוני היושב-ראש, וזה כל כך לא מגיע לנו, המשפט הראשון שהם זורקים לחלל הכיתה כשאני אומר להם: מהו פוליטיקאי – הם אומרים לי כך: אדם שחושב רק על עצמו.

מאיר כהן: זה, לצערי המסר שמחלחל אליהם, להורים שלהם, לכל אזרחי ישראל: תחשבו רק על טובת

מאיר כהן: כם האישית, כי אם מנהיגים עושים כך, גם אתם – מותר לכם לעסוק בזה.

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, שרים וחברי קואליציה, לאחרונה אף ירדתם מתחת לרף הנמוך כל כך שאתם קבעתם והתחלתם לבטל אפילו החלטות שלכם – לא חלילה החלטות שיש עתיד הכריחו אתכם לקבל.

מאיר כהן: למשל, ביטלתם את מתווה הכותל שאתם בעצמכם קבעתם.

מאיר כהן: בעניין זה מגיעה מילת גנאי גם לשותפים הקואליציוניים שלכם, שקהל בוחריהם נרמס תחת החלטה זו.

מאיר כהן: כבר נדמה שגם אותו עיקרון של גריפת נקודות מול המגזר, גם אותו עיקרון מפנה את מקומו לעקרון-העל – הישרדות ושרידות של הממשלה.

מאיר כהן: בינתיים, אדוני ראש הממשלה, במופע התעתועים שלך, שכחת לקבל החלטות בנושאים כל כך כואבים וחשובים: חוק הגיור; דחיית הצעת חוק הנכים שמונה פעמים; הקמת יישוב חלופי לעמונה; מתווה הגז; הריסת בתי מחבלים; מדיניות פתיחת מרכולים בשבת; חוק האוטיסטים; ניהול המשבר בהדסה ועוד.

מאיר כהן: אלה כנראה לא שייכים להישרדות.

מאיר כהן: אתה יכול לכופף אותם, לטאטא אותם מתחת לשטיח.

מאיר כהן: כמה הקדשת, אדוני ראש הממשלה, לפתרון משבר הדסה?

מאיר כהן: בכל זאת, ילדים חולי סרטן, לעזאזל.

מאיר כהן: כמה זמן, אה?

מאיר כהן: ולעומת זאת, כמה זמן הקדשת בשביל התאגיד, שחלילה לא יוקם גוף תקשורת שיסכן אותך?

מאיר כהן: אתה טוב בעיקר בפופוליזם, בלייצר רעש: חוק המואזין; חוק הלאום; חוק ירושלים; יום חופש להצבעה בפריימריז; חוק הג'ובים; חוק מימון פריימריז – חוקים שתוכלו לחוקק ולרוץ לספר לחבר'ה במרכז המפלגה.

מאיר כהן: ועוד משהו, אדוני ראש הממשלה: הדרך שלך זולגת גם להתנהלות האישית שלך בכל החקירות שמתנהלות נגדך.

מאיר כהן: שוב, שלא כמו האחרים, שנמצאים אפילו במפלגה שלך, אני וחברי ביש עתיד מאחלים מכל הלב שראש ממשלה באשר הוא, בעזרת השם, לא יואשם בפלילים, כי זה רע למדינה.

מאיר כהן: לאחר שאמרת חזור ואמור: לא יהיה כלום כי אין כלום, שינית אסטרטגיה, עמדת על הדוכן הזה וזעקת: מותר לקבל מתנות.

מאיר כהן: שבועיים ימים, אני רוצה לספר לך, אדוני ראש הממשלה, המתנתי לאישור הכנסת לקבל טלית שקיבלתי מיהודי באתיופיה, בגונדר – טלית שנתן לי פליט בגונדר; שבועיים חיכיתי לאישור לטלית, מהבד הכי גס, שעולה גרושים.

מאיר כהן: לא קיבלתי חליפה, לא סיגרים, לא עגילים – טלית, כדי שיהיה אפשר להתפלל.

מאיר כהן: בממשלה שבה אין קווים אדומים, והקו האדום התחתון היחיד הוא "בואו נשרוד" הכול יכול להיות, ובוודאי הכול מותר.

מאיר כהן: זה לצערי מה שהציבור שצופה בנו רואה, זה המסר שהוא מקבל – לא חילוקי דעות ענייניים, לא פוליטיקה של טובת המדינה; פוליטיקה שכולה הטובה האישית.

מאיר כהן: וכך אנחנו נראים.

מאיר כהן: זוהי הצעת האי-אמון.

מאיר כהן: היא לא תפיל את הממשלה, היא לא תעלה את יש עתיד בסקרים, היא אפילו לא תופיע היום במהדורת החדשות.

מאיר כהן: ובכל זאת, אני מבקש מכם, גם כשתלחצו, חברי בקואליציה, על הכפתור של "נגד", תעשו רק דבר אחד, אני מבקש מכם: תעשו חשבון נפש אמיתי, לא מולנו – מול הציבור.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: ישיב במשולב על הצעות האי-אמון של חד"ש, רע"ם בל"ד ותע"ל ושל יש עתיד – הרשימה המשותפת ויש עתיד – השר יריב לוין.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, האמת שהתשובה שלי תהיה מאוד קצרה, מן הטעם הפשוט שכאשר מגישים הצעות אי-אמון כאלה כלליות, אין למה להתכונן ואין בעצם כל כך למה להשיב.

יריב לוין: אני חושב שאיסוף הנשק היה טוב, אבל לו, חבר הכנסת טיבי, היית מגיש הצעת אי-אמון מסודרת לאיסוף הנשק – ואני, אגב, מסכים אתך, זו סוגיה מאוד חשובה וטעונה טיפול – אז היה מגיע לכאן השר לביטחון פנים, שמופקד על הנושא, היה מתכונן היטב, עונה לך בצורה מסודרת, גם יכול להיות שהייתה תועלת בזה שהוא היה שומע את הדברים שאתה מספר, והעניין היה באמת בעל טעם.

יריב לוין: אבל כאשר מגישים מין הצעה כזאת כללית, ואני יושב פה ככה וממתין לשמוע באיזה נושא ידברו ועל מה – אז מטבע הדברים אתה לא מצפה שאני אתן לך תשובות עם נתונים על איסוף נשק, מה נעשה ומה מתוכנן לעשות, כי זה לא תחום אחריותי, משרדי איננו עוסק בו, ואני פשוט לא יכול לדעת.

יריב לוין: ולכן, אני חוזר ואומר את מה שאמרתי כבר כמה פעמים כאן בעבר.

יריב לוין: נדמה לי, חבר הכנסת מאיר כהן, שעד היום סיעת יש עתיד הייתה דווקא היחידה שהקפידה להגיש אי-אמון על נושאים ספציפיים, ותמיד גם קיבלה מענה, והפעם גם אתם מצטרפים לטרנד הזה, שאנחנו צריכים לבוא לכאן ולנחש מה מצפה לנו ואחר כך להשיב.

יריב לוין: קשה, פשוט קשה לתת תשובה נקודתית עניינית ורצינית, בלי לדעת מראש מה הנושא שעליו מתכוונים לדבר.

יריב לוין: בכל אופן, אני כן אומר רק דבר אחד לחבר הכנסת טיבי: אני חושב שציינת, ובצדק, שכבר לא מדברים על רעיון שתי המדינות ועל כל מיני ססמאות אחרות.

יריב לוין: אני חושב שטוב שכך.

יריב לוין: אני בכלל חושב שכדאי שנעסוק פחות בססמאות ויותר בדברים אמיתיים, שאולי יש סיכוי שיביאו אותנו לאנשהו, ואני באופן אישי חושב שאם נשקיע הרבה יותר אנרגיה, למשל ביצירת שיתופי פעולה כלכליים ואחרים עם מדינות המפרץ, עם מדינות צפון אפריקה, זה יהיה גשר הרבה יותר חזק בכיוון שלום ונורמליזציה ושיתוף פעולה בין העמים כאן, באזור, מכל הפעולות שננקטו עד היום, ואולי נראה בעניין הזה כיוונים חדשים וחשיבה חדשה.

יריב לוין: אני חושב שהגיע הזמן באמת לחשיבה קצת יותר מקורית וקצת יותר יצירתית, ודאי בתחום המדיני.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה – קצר ולעניין.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון של הסיעות בהצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים מהמחנה הציוני, חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – מהרשימה המשותפת ידבר טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נהוג היה פעם לשאול אם המדינה הזאת היא מדינת כל אזרחיה, וזה נועד לעמעם את האופי היהודי שלה – שאלה שעומדת על סדר-היום – לא אתייחס אליה.

נחמן שי: אבל אני רוצה לשאול מפה אם היא מדינת כל יהודיה – וזה שורש המחלוקת שפרצה בשבוע שעבר ועלתה סוף-סוף אל פני השטח: האם כל יהודי, באשר הוא, יכול לראות במדינת ישראל בית שלו, או את הבית שלו, או לא?

נחמן שי: האם יש בישראל מפלגה או מפלגות, ציבור או ציבורים, שמנכסים את היהדות לעצמם ומדירים מתוכה יהודים אחרים?

נחמן שי: ובעולם יש יהודים רבים, שמתייחסים לזרמים שונים ביהדות – חלקם אורתודוקסים, חלקם רפורמים, חלקם קונסרבטיבים וחלקם מעוד ועוד זרמים.

נחמן שי: אני לא שואל עכשיו את השאלה הקלאסית מי יהודי; כבר יש לנו בנושאים האלה תורות שונות, גם ביחס לחוק השבות וגם ביחס לחיים בארץ – סוגיה נפרדת.

נחמן שי: אבל מה שהכעיס, ומה שהכאיב, ומה שגרם לשבר עמוק, אני אומר לכם מידע אישי, בין יהדות התפוצות לבין מדינת ישראל, בשבוע שעבר – ושלא תטעו; ההדים של זה עוד מתגלגלים והולכים – היה השאלה אם הם ברוכים בבואם לכאן, אם הם רשאים לראות את מדינת היהודים כמדינתם שלהם, או, כדברי השרים – הנה, פה שר התיירות לוין ואחרים – שילכו לדרכם, אמירה חמורה בפני עצמה.

נחמן שי: ואני אומר לכם, אנחנו ויהדות העולם זה עם אחד, ואחדות העם היהודי היא אחד המפתחות החשובים ביותר לקיומה של מדינת ישראל ולקיומן של התפוצות, ואסור להפריד, וצריך לחפש, כל אחד ואחד מאתנו, את הקו המחבר ואת המכנה המשותף.

נחמן שי: ומה שקרה בשבוע שעבר, שראש הממשלה איכשהו, בשארית כוחותיו, הצליח ביום שישי בבוקר לחבר את החוטים בצורה מאוד רופפת – בדחייה, דחייה, דחייה – זה לא יסיר מעל סדר-היום את השאלה המרכזית שנצטרך להתמודד אתה: האם כל יהודי רשאי וחייב – בעיני חייב – רשאי להתייחס אל מדינת ישראל כאל מדינתו שלו, מדינת היהודים?

נחמן שי: כל יהודי, בכל מקום בעולם, גם אם הוא יהודי בדרך כזאת או בדרך אחרת, ואנחנו לא נחליט עבור אותם יהודים, והם לא יחליטו עבורנו.

נחמן שי: כל אחד בדרכו שלו.

נחמן שי: זה כוחה של היהדות, שהיא יודעת להיות פתוחה ומכילה, וזה עומק העניין.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: טלב אבו עראר, שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חשוב מאוד שראש הממשלה נתניהו ידע היטב, שכניסתנו למסגד – אל-מסג'ד אל-אקצא אל-מובארכ, לא הייתה ולא תהיה כפופה להחלטת ממשלת ישראל או מי שעומד בראשה.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא, כפי שהסברנו כאן, מעל בימת הכנסת, מיליון פעם, הוא מקום קדוש למוסלמים, ומי שזכאי לתבוע זכות מימוש חופש פולחן הוא רק המוסלמים.

טלב אבו עראר: זה שטח כבוש, מוכר – ידוע לכל העולם שמסגד אל-אקצא הוא שטח כבוש, ולכן ממשלת ישראל מתבקשת לפנות אותו לאלתר.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא, מכובדי היושב-ראש, מוזכר בקוראן.

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אלוהים יתגדל ויתעלה אומר: "ישתבח שמו של המסיע את עבדו בלילה מן המסגד הקדוש אל המסגד".

טלב אבו עראר: אל איזה מסגד?

טלב אבו עראר: אתה תגיד את שמו: אל מסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: )

יצחק וקנין: אתה רוצה שאומר לך איפה מוזכר בתורה הר המוריה?

טלב אבו עראר: זה חלק מאמונתנו, (אומר בערבית: חלק מהאמונה שלנו.

טלב אבו עראר: )

יצחק וקנין: אתה צודק, אבל אם נלך לפי ההיסטוריה, אתה בבעיה.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: נתניהו, אנחנו נגן בנפשנו על מסגד אל-אקצא המבורך ולא נזניח אותו לעולם.

טלב אבו עראר: ) לכן – הוא מקום קדוש לא למוסלמי אחד, ולא רק למוסלמים בארץ הזאת, אלא ל-1.7 מיליארד בני אדם תושבי כדור הארץ.

טלב אבו עראר: ראש הממשלה עוסק לאחרונה בדברים, וממשיך במסע ההסתה נגד האוכלוסייה הערבית, נגד המגזר הבדואי בנגב, ולכן הוא דואג, מודאג – ראש הממשלה לא יכול לישון, כי הערבים הבדואים מהווים סכנה דמוגרפית למדינת ישראל.

טלב אבו עראר: לכן, בגלל זה, אנחנו רואים כל יום הריסת בתים, ד"ר אחמד טיבי ואוסתאד' מסעוד גנאים – כל יום הריסת בתים; הוא מצא שזה אמצעי מתאים להגביל את הילודה, למה, בלי בית אי-אפשר להקים משפחה, בלי בית אי-אפשר להביא ילדים, אז זה אמצעי.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: אל-ח'בית', ח'באת'ה.

טלב אבו עראר: אתה יודע מה זה ח'באת'ה?

טלב אבו עראר: ראש הממשלה נתניהו משתמש בה.

טלב אבו עראר: )

יצחק וקנין: (אומר בערבית: מה זה ח'באת'ה?)

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: את נאמר את זה?

טלב אבו עראר: מה המשמעות של זה, זוהיר?)

זוהיר בהלול: עורמה, עורמה.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: בסדר, אחי.

טלב אבו עראר: ) עורמה.

טלב אבו עראר: במקום לעסוק בשורש הבעיה – נוסף על מה שהעלה חברי ד"ר אחמד טיבי בהצעת האי-אמון, כל הבעיות הקיימות במגזר ובאוכלוסייה הערבית – יש שם אבטלה, יש עוני, המצב הסוציו-אקונומי בנגב על הפנים; יש שם כ-90,000 בני אדם משוללי זכויות בסיסיות.

טלב אבו עראר: חסרים שם מים, חסרה שם רווחה, חסרים כל השירותים הבסיסיים שם.

טלב אבו עראר: כראש הממשלה, כאדם אחראי, במקום לטפל בבעיות הקיימות ולמצוא פתרון – הפתרון הוא שהערבים הבדואים אזרחי מדינת ישראל מהווים סכנה דמוגרפית.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: אנחנו נאמר לנתניהו: נמשיך להביא ילדים, נמשיך לבנות בתים, נמשיך לשמור על זכותנו, על אדמותינו שם.

טלב אבו עראר: לא אדמת נתניהו.

טלב אבו עראר: נתניהו אולי מהגר, אני כאן – אני כאן יליד הארץ, ולכן הזכות היא שלי.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת לפיד, ואחריו – רועי פולקמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יאיר לפיד, גם לך שלוש דקות.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש דבר אחד שהממשלה הזאת עושה מהיום שהיא הוקמה – היא מבטלת.

יאיר לפיד: היות שאין לה שום תוכנית ואין לה שום רעיון מה היא רוצה לעשות, היא מבטלת ותוקעת ותוקעת ומבטלת ומבטלת ותוקעת – השוויון בנטל בוטל, לימודי מתמטיקה ואנגלית בחינוך החרדי בוטלו, ביטול חוק נהרי בוטל, לימודי התחדשות יהודית בוטלו.

יאיר לפיד: אם אתם מסתכלים, בזמן האחרון הממשלה הזאת גם עסוקה בביטול של ביטולים קודמים; ביטול השר ללא תיק, למשל, בוטל והוחזר לחיינו – המוסד הנחוץ, הקיומי וההכרחי של שר שלא עושה שום דבר כי מדינת ישראל לא יכולה להסתדר בלעדיו.

יאיר לפיד: וגם ביטול 18 שרים לממשלה – גם זה בוטל, כי אנחנו לא יכולים להסתדר בלי שר לענייני מורשת, ואנחנו לא יכולים להסתדר בלי שר לענייני ירושלים, שאפילו ראש עיריית ירושלים אמר שלא צריך אותו.

יאיר לפיד: ומה שלא בוטל, הוקפא: מתווה הכותל בוטל, ואז הוקפא הביטול שבוטל; חוק הגיור הוקפא; מתווה הגז קפוא; החוק להעלאת קצבאות הנכים נדחה שמונה פעמים, שמונה פעמים הוא נדחה, כי אתם עסוקים במלחמות קרדיטים על גבן של האוכלוסיות הכי חלשות במדינת ישראל; הריסת בתי מחבלים – הוקפאה; פתיחה או סגירה של מרכולים בשבת – הוקפאה, שלא תצטרכו חס וחלילה להחליט איזה החלטה או משהו; חוק האוטיסטים הוקפא; תוכנית בגין לטיפול בבדואים הוקפאה; ההחלטה על גיל פרישה לנשים הוקפאה; בניית יישוב חלופי לעמונה מוקפאת.

יאיר לפיד: אני רוצה להגיד לממשלה: נורא קשה להיות מולכם אופוזיציה, כי התפקיד של האופוזיציה הוא לתקוע, ולהקפיא, ולשים מקלות בגלגלים, ולהפריע לממשלה לתפקד.

יאיר לפיד: אנחנו לא מספיקים.

יאיר לפיד: אתם עושים את זה כל כך טוב בעצמכם.

יאיר לפיד: תנו לנו צ'אנס.

יאיר לפיד: בכל פעם אנחנו באים, מנסים לטרפד איזה מהלך שלכם, ומתברר שאתם כבר טרפדתם אותו לפנינו, ולפעמים אתם יוצאים עם המהלך ועם הטרפוד בו-זמנית: בוועדת הכנסת מעלים את זה, ובאותו זמן הנהלת הקואליציה מבטלת את זה; ועדת שרים מאשרת את זה ובאותו זמן בישיבת ראשי קואליציה מודיעים שלא היה ולא נברא ולא יהיה ולא קורה כזה דבר; שרים עושים מסיבת עיתונאים, מודיעים על איזה מהלך, באותו זמן כתבים מקבלים סמ"ס מראש הממשלה שהוא החליט להטיל וטו על המהלך שכרגע הודיעו עליו.

יאיר לפיד: אפילו תוכניות הסאטירה כבר נואשות, כי איך אפשר להיות יותר מצחיקים מכם?

יאיר לפיד: וזה היה אפילו יותר מצחיק אילולא היו אנשים שנפגעים מזה: הנכים, שבכל פעם מחדש מקווים ובכל פעם מחדש מגלים שבגדו בהם; והאוטיסטים ובני המשפחות שלהם, שלרגע באמת האמינו שאתם מתכוננים לעשות משהו; ותושבי חיפה, שממשיכים לחיות ליד הפצצה הכי גדולה במזרח התיכון; ותושבי עמונה, שבאמת ממש האמינו לכם שיבנו להם יישוב משלהם; ונתן שרנסקי, שלא יודע איך להסתכל בעיניים ליהדות העולם – רשימת נפגעים עצובה, שהולכת ומתארכת מדי יום, כי לא אכפת לכם משום דבר חוץ מפוליטיקה, חוץ מלהישאר בכיסא.

יאיר לפיד: אז למען הפרוטוקול, אנחנו מניחים פה הצעת אי-אמון בממשלה, אבל זה באמת רק לפרוטוקול, כי אין שום דרך בעולם שנוכל להביע אי-אמון בממשלה הזאת אפילו חצי, אפילו רבע, מהאי-אמון שהיא מביעה כל יום בעצמה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רועי פולקמן – איננו.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלי בן-דהן, סגן שר הביטחון, ואחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קצת להעמיד דברים על דיוקם בעניין חוק הגיור, שנדמה לי שכמעט – רוב הדוברים שדיברו בנושא חוק הגיור באמת לא הכירו את החוק, וגם לא ידעו מה באמת החוק הזה בא לעשות.

אלי בן-דהן: אני רוצה להתחיל מהיסודות.

אלי בן-דהן: הגיור מעניק שלושה דברים: הראשון – רישום כיהודי במרשם האוכלוסין; השני – אזרחות ישראלית וזכויות חוק השבות; והדבר השלישי – נישואים וגירושים כדת משה וישראל.

אלי בן-דהן: עד לפני שלושה חודשים גיור פרטי שנעשה בישראל לא העניק אף אחת מהזכויות הנ"ל.

אלי בן-דהן: לפני שלושה חודשים בג"ץ אישר לבית-דין פרטי של הרב קרליץ שגיוריו יוכלו להיות מוכרים בישראל לשם קבלת אזרחות.

אלי בן-דהן: אין ספק שבית-המשפט העליון שינה את כללי המשחק.

אלי בן-דהן: בית-המשפט העליון החליט שגם שלושה אנשים, שיהיו מכובדים כמה שהם יהיו מכובדים, יוכלו להחליט מי יהיה אזרח במדינת ישראל.

אלי בן-דהן: דבר שלא יעלה על הדעת בשום מקום, בשום מדינה – בית-דין ללא שום פיקוח ממלכתי הוא זה שמחליט מי יהיה אזרח במדינת ישראל.

אלי בן-דהן: וזה השלב הראשון.

אלי בן-דהן: השלב הבא הוא להכיר בכל שלושה רבנים, וכמובן בבתי-דין מכל הזרמים כולם.

אלי בן-דהן: החוק שהממשלה הביאה נועד לסתום את הפרצה הזאת.

אלי בן-דהן: זה קיים בכל דברי ההסבר של החוק, הדברים מאוד מאוד ברורים.

אלי בן-דהן: החוק נועד למנוע אפשרות שאנשים יקבלו זכויות כלשהן מבית-דין פרטי ללא פיקוח של המדינה.

אלי בן-דהן: אני רוצה להסביר: החוק הזה איננו חל, לחלוטין, על גיורים שנעשים בחוץ-לארץ.

אלי בן-דהן: אז עם כל הכבוד לתושבי חוץ-לארץ – ואני מכבד ומעריך אותם מאוד מאוד – זה לא נוגע אליהם בכלל.

אלי בן-דהן: הגיורים שלהם, כל גיור שנעשה בחוץ-לארץ ימשיך להיות מוכר פה בישראל לרישום כיהודי, וגם לקבלת אזרחות ישראלית וזכויות על פי חוק השבות.

אלי בן-דהן: דבר נוסף – הממשלה החליטה לעכב את קידומו של החוק ולהקים ועדה.

אלי בן-דהן: הוועדה שהממשלה החליטה להקים נועדה לבחון אם יש בכל זאת דרכים שבהן ניתן לקדם ומצד אחד, לראות איך אנחנו איננו פוגעים בקהילות יהודיות בחוץ-לארץ, ומצד שני, העיקרון הזה יישאר עיקרון מאוד מאוד ברור: לא יהיה מצב שבו אזרחות ישראלית תינתן על פי שלושה אנשים ללא פיקוח.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אלי בן-דהן: זהו?

אלי בן-דהן: סיימתי?

יצחק וקנין: הזמן תם.

אלי בן-דהן: אני רגיל לדבר קצת יותר.

יצחק וקנין: כשאתה עונה, אבל פה יש זמן מוקצב לכל דובר.

אלי בן-דהן: אני אומַר עוד משפט אחד.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך עוד משפט.

אלי בן-דהן: רק עוד משפט אחד אני רוצה לומר.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר שאני מאמין שהוועדה הזאת שהוקמה תלך על פי אותו עיקרון, כפי שאמרנו, שרק גוף ממלכתי של הרבנות הראשית הוא שינחה ויקבע.

אלי בן-דהן: אם נלך על פי העיקרון הזה אפשר גם למצוא דרכים שבהן גופים אחרים יוכלו לחסות תחת הרבנות הראשית ותחת המטרייה הזאת של ההנחיות והכללים שהרבנות הראשית קובעת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי בן-דהן, סגן השר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואב בן צור, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני עומד כאן לפניכם ושואל את עצמי למה סיעת מרצ, שיש בה אנשים טובים וענייניים, מתעוררת לעיסוק בנושא דת רק כאשר עולים לדיון מתווה הכותל – – –

תמר זנדברג: אתה בעצמך מחייך כשאתה אומר את זה – – –

יואב בן צור: אני ממש ממש – מתווה הכותל ותהליך הגיור.

אילן גילאון: – – –

יואב בן צור: מדוע חברת הכנסת זהבה גלאון – אתה, אילן, בסדר.

אילן גילאון: אני בסדר?

יואב בן צור: אני מקווה שאני לא מקלקל לך.

אילן גילאון: אני מקווה שהקשבת לי קודם.

אילן גילאון: אם אתה חושב שאני בסדר – – –

יואב בן צור: מדוע את וכמה מחברייך בוחרים להעלות מחלוקת בין יהודים ליהודים, ומוכנים להחיל את הפלורליזם רק כאשר הוא תומך בדעותיכם, רק כאשר הוא תומך בהמצאת זרמים חדשים ביהדות, תוך דריסת המורשת ברגל גסה.

יואב בן צור: על שאלות אלה, לצערי, אני יכול להשיב: לצערי, חברים באופוזיציה בוחרים לנהל קמפיין אנטי-דתי שכל מטרתו להוביל את מדינת ישראל להיות מדינת כלל אזרחיה, נטולת זהות, בלי עתיד, בלי תקווה, בלי חזון יהודי.

יואב בן צור: ישנם פה באופוזיציה אנשים חברתיים שעוסקים בנושאים חברתיים מובהקים, אבל הם מנצלים כל הזדמנות להציג את המורשת היהודית רבת-הערכים כנטל על החברה הישראלית, במקום לראות בה מצפן ובסיס לזכות הלגיטימית שלנו על מדינת ישראל – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמיר אוחנה, חבר הכנסת אמיר אוחנה גם עומד עם הגב, גם מדבר בקול רם.

יואב בן צור: – – – בסיס לזכות הלגיטימית שלנו על מדינת ישראל, שבירתה הנצחית ירושלים.

יואב בן צור: חברי באופוזיציה, בניגוד למה שאתם חושבים ומדברים בתקשורת, חברי לסיעת ש"ס ואני תומכים בהידברות ובכבוד הדדי בין כלל יהודי ארץ ישראל והתפוצות.

יואב בן צור: כל מה שאנחנו מבקשים הוא לפעול לשימור היהדות כהווייתה.

יואב בן צור: כשם שלמדינה יש חוקים, כך גם לגיור, להסדרי תפילה בכותל ולכל דת באשר היא.

יואב בן צור: אנו לא נתנצל על כך ולא נמציא יהדות חדשה, כשם שאתם לעולם לא תמציאו אסלאם חדש.

יואב בן צור: נשמור על היהדות, והיא תשמור עלינו.

יואב בן צור: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עודד פורר, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פורר, שלוש דקות לרשותך.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עמדתי ועמדת הסיעה שלנו בעניין חוק הגיור ומתווה הכותל, אני חושב, ברורות לכולם.

עודד פורר: אני שמח שבזכות הערר של השרה סופה לנדבר הצלחנו להוביל להקפאת חוק הגיור ואני מקווה שגם במתווה הכותל יגיעו לכדי הסכמה.

עודד פורר: אבל דווקא בתגובות בעולם – ואני רוצה לדבר פה, אולי מכאן, לידידים שלנו מעבר לים – אני חושב שניכרה תופעה שאיננה מקובלת; במשנה, באבות, נאמר שכל אהבה שהיא תלויה בדבר – בטל דבר – בטלה אהבה; ושאינה תלויה בדבר – אינה בטלה לעולם.

עודד פורר: אני חושב שהאהבה או הקשר בין יהודי ליהודי, והקשר של כל ישראל חברים, הקשר שלנו עם יהדות התפוצות והקשר שלהם אתנו, הוא קשר שאינו תלוי בדבר.

עודד פורר: כשאני שומע שבגלל החלטת ממשלה כזאת או אחרת מחליט ואומר יהודי כזה או אחר, פילנתרופ גדול ככל שיהיה בעולם: אם זאת ההחלטה שלכם, מעכשיו אני לא תורם יותר לארץ ישראל, אני לא תורם יותר למדינת ישראל – אז אני, קודם כול, כמי שהתנגד להחלטות האלה, שהתקבלו, אני אומר, אדוני היושב-ראש: תודה רבה, אנחנו נמצא את הדרך ונמצא אחרים שיתרמו, ואחרים שיאהבו, ומדינת ישראל תדע להתמודד גם עם זה.

עודד פורר: אני חושב שהדרך הזאת, שנוקטים חלק מיהודי התפוצות, היא בדיוק אותה דרך מרחיקה שנגדה יצאנו כשהתנגדנו גם לחוק הגיור וגם לביטול או להקפאה של מתווה הכותל כפי שזה נעשה.

עודד פורר: אני חושב שמערכת היחסים בין ישראל לתפוצות צריכה להיות גם מכבדת וגם אוהבת.

עודד פורר: ואני אומר כאן, היהודים שתומכים בנו ואלה שלא תומכים בנו, כשהם יהיו במצוקה אם חס וחלילה יתרגש עליהם דבר כזה – וכבר קרו דברים מעולם, לצערי, שפתאום יהודי כזה או אחר מוצא את עצמו במצוקה – אף אחד מאתנו כאן לא יעז לעשות את החשבון אם הוא תרם למדינת ישראל או לא תרם למדינת ישראל.

עודד פורר: ואני גם חושב שהם, כעת, במצבם, עם כל הביקורת שיש להם על הממשלה או על הכנסת, או על ההתנהלות של מדינת ישראל – שיעבירו את הביקורת, זה בסדר, אבל לתלות את הביקורת שלהם באהבה שלהם למדינת ישראל, או באהבה שלהם לארץ ישראל, עלי זה לא מקובל.

עודד פורר: אני גם חושב שהפנייה שעשה אחד מחברי הכנסת כאן לאותו יהודי, ובה הוא מבקש ממנו לחזור בו מביטול התרומה, אני חושב שהיא לא במקום.

עודד פורר: האדון הנכבד שביטל את תרומתו, אם ירצה להחזיר אותה – יחזיר אותה.

עודד פורר: אנחנו, את מערכת היחסים שלנו עם יהדות התפוצות נעשה כאהבה שאינה תלויה בדבר.

עודד פורר: ועל כן אני חושב שיש מקום להקפיא גם את חוק הגיור, כפי שנעשה, וגם את מתווה הכותל – ובסופו של דבר למצוא את המתווה המוסכם.

עודד פורר: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו אחרון הדוברים – עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר צחי הנגבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב אשר, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: גם אם תחרוג טיפה לא יקרה כלום.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדברים פה הרבה על הקשר שלנו עם יהודי התפוצות, ואני רוצה שנדע, לפחות, ושידעו חברי סיעת הבית היהודי וגם סיעת ישראל ביתנו, מי בקשר הזה.

אז אחד הנוכחים באותה ארוחת צהריים חגיגית שנעשתה ביום שבו בוטלה ארוחת ערב חגיגית עם ראש הממשלה, וכנראה בגלל זה היא נעשתה, ואליה הגיעו ראשי הבית היהודי – ישב שם אדם בשם ריק ג'ייקובס, שהוא חבר מועצת הרבנים ג'יי סטריט.

יצחק וקנין: ג'יי סטריט.

אוקיי, למדתי היום את זה – זה ארגון רבנים למען זכויות אדם.

עודד, כולם שם או רפורמים או קונסרבטיבים.

אין אורתודוקסי אחד שנמצא שם.

מרב מיכאלי: נורא.

לא, ממש לא נורא.

מרב מיכאלי: נורא.

לא, נורא מה שהם אומרים, בואי תקשיבי, את בטח תשמחי על זה, אולי.

את ארוחת הצהריים הזאת עשו יחד אתו.

אז אותו ריק ג'ייקובס תקף – אגב, הוא היה נגד חוק המואזין, שגם אנחנו לא אהבנו אותו; הוא אמר:

זאת פגיעה ברגשות הפלסטינים.

מצוין, מצוין.

עיסאווי פריג': למה הצבעתם בעד?

עיסאווי פריג': למה הצבעתם בעד?

עיסאווי פריג': למה הצבעתם בעד?

מצוין.

הוא היה נגד צוק איתן.

הוא היה נגד מינוי פדרמן לשגריר, השגריר החדש.

המימון של המועצה הזאת, 36%, הוא מכסף אירופי ופלסטיני.

אתם הימין, נכון?

אנחנו לא ימין.

אתם הימין.

תגידו לי מי החברים שלכם.

עוד כמה ציטוטים: כשהיה הנושא של הסנקציות על איראן, הארגון הזה תמך לכל אורך הדרך במדיניות אובמה כלפי איראן ובא בביקורת על מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: נורא.

כשהייתה אותה התבטאות של ג'ו ביידן בזמנו, על הצהרה ישראלית על הבנייה ברמת שלמה ובירושלים, הארגון הזה אסף 40,000 חתימות ושלח אותן לבית הלבן.

הוא לא שלח אותן לבנט.

אז אני שואל אתכם – אני לא מבין ימין ושמאל, אולי; אחמד טיבי, תסביר לי מה זה ימין פה.

אם בנט הוא החבר הכי טוב של הבן אדם הזה, הארגון הזה, אז הוא גם החבר הכי טוב שלך, אז למה הוא מביך אותנו הרבה פעמים עם חוק מואזין, עם חוק הסדרה, עם כל מיני דברים כאלה?

אחמד טיבי: למה תמכתם בחוק המואזין?

מה, הוא רוצה לסכסך בינינו?

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: אתה אדם דתי.

למה הוא טוב לדת והוא לא טוב לדברים אחרים?

אני רוצה לומר לכם, מצביעי הבית היהודי מולכים שולל על ידי ההנהגה שלהם, כי אם זה ימין אז אני לא יודע מה זה שמאל.

וכנראה התשובה היא אחת, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסיים – כנראה שנאה להלכה ושנאה למסורת ולדת באה גם עם שנאה לימין ועם שנאה לארץ ישראל ולדברים מהסוג הזה.

תלמדו את זה, אתם בבית היהודי.

תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, עיסאווי פריג', מטעם מרצ.

יצחק וקנין: אחריו השר צחי הנגבי יסכם את הדיון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני החלטתי להקדיש את שלוש הדקות באי-אמון דווקא למי שטוען לכתר, מי שחולם להיות ראש הממשלה, והפעם אני רוצה לדבר על חבר הכנסת שר האוצר לשעבר יאיר לפיד.

עיסאווי פריג': אני רואה שיש נציגים מהסיעה, אני רואה את חברות הכנסת עליזה ויעל.

עיסאווי פריג': יאיר לפיד החליט להיות ביבי יותר מביבי.

עיסאווי פריג': זה מה שהוא מנסה כל הזמן.

עיסאווי פריג': אני שואל שאלה – שואל שאלה: כשאני אומר "טוען לכתר", הרי הציפור לחשה לנו שמתישהו שלטונו של ראש הממשלה בנימין נתניהו ייגמר, ויבוא יאיר אחריו.

עיסאווי פריג': השאלה מי יבוא – יאיר הבן או יאיר לפיד.

עיסאווי פריג': זו שאלת השאלות.

עיסאווי פריג': אני שואל את השאלה, למה חבר הכנסת יאיר לפיד – הנה, אתה רואה, יאיר נכנס.

יאיר לפיד: ידעתי שתדבר עלי.

עיסאווי פריג': כן, כן.

עיסאווי פריג': אני שואל למה, חבר הכנסת – תרשה לי להגיד, ידידי, ובאמת ידידי – למה החלטת לצאת בשליחות לספרד מטעם עמותה סמוטריצ'ית קיצונית?

עליזה לביא: מה פתאום?

עיסאווי פריג': אתה רוצה להתחנף ?

עיסאווי פריג': אני לא מכיר אותך כזה.

עיסאווי פריג': אז אתה – הפרצוף האמיתי נחשף.

עיסאווי פריג': אתה ימני שלוקח אותנו על הדרך.

עיסאווי פריג': "אני השמאל המתון" – –

יאיר לפיד: תדבר רק על קמפיין – – –

עיסאווי פריג': – – אבל האמת, בפרצוף – אתה לא פחות ימני מביבי נתניהו.

עיסאווי פריג': תן לי הסבר אחר.

יאיר לפיד: אפשר עוד פעם, למקרה שהמצלמות החמיצו את מה שאמרת עכשיו?

עיסאווי פריג': תן לי הסבר.

עיסאווי פריג': אתה נוסע לחו"ל – העמותה NGO Monitor, עמותה סמוטריצ'ית שתפקידה לסתום פיות לעמותות בארץ, ואתה עושה את זה.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי – – –

יעל גרמן: – – – הנוכחי, לא הבא.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: אתה חייב ליצור אלטרנטיבה, ולא חיקוי; ברגע שאתה חושב ונכנס לראש של ביבי – אני שואל את השאלות האלה.

עיסאווי פריג': אין לי תשובות.

עיסאווי פריג': אין לי תשובות על יאיר לפיד האמיתי: האם אתה שמאלן בינוני או ימין לייט?

עיסאווי פריג': אני לא יודע, אין לי תשובות בשבילך, אבל הפרצוף האמיתי שלך נחשף: אתה איש ימין, נקודה.

עיסאווי פריג': כל התעלולים וכל הדברים וכל הלשון החלקה, ויש לך, וכל ההופעות היפות, זה לא מוסיף כלום; אתה שם, אין שום הסבר למה שעשית, שאתה לוקח עמותה קיצונית כזאת ויוצא בשליחותה לחו"ל.

יאיר לפיד: זה נקרא להגן על מדינת ישראל.

יאיר לפיד: להגן על מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אתה יכול להגן על מדינת ישראל, אבל לא מטעם עמותה כזו, עמותה שאנחנו יודעים את פועלה, איפה היא מגייסת כסף ולאן היא הולכת – היא הולכת עד סתימת פיות.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני, אני רק מעיר שצריך להיות אמיתי: אתה לא בשמאל שלנו, אז אל תשתמש בזה.

עיסאווי פריג': אתה שם, אתה בימין, ואתה מנסה לעשות את זה כחיקוי, אבל תגיד את הפרצוף האמיתי.

יאיר לפיד: במרכז, עיסאווי.

יאיר לפיד: קוראים לזה מרכז.

יצחק וקנין: תודה, אדוני, תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה השר צחי הנגבי ויסכם את הדיון בהצעות האי-אמון.

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברי הכנסת שהגישו את הצעות האי-אמון ושרי הממשלה, הנושא נדון בכנסת, במליאה, לפני שבוע.

צחי הנגבי: לא השתנה הרבה, אבל אני לא אחזור על הדברים שאמרתי אז, בסיכום הדיון, כי מאז חלו כמה וכמה התפתחויות.

צחי הנגבי: ראשית, עכשיו כבר יותר ברור שלמעשה קיים, פחות או יותר, קונסנזוס בשתי הסוגיות שהסעירו מאוד, אדוני היושב-ראש, את מדינת ישראל, וגם את הבית הזה, בימים האחרונים.

צחי הנגבי: בעניין מתווה הכותל קיבל ראש הממשלה שלוש החלטות, הבהיר אותן בישיבת ממשלה שעסקה בנושא, ונתן להן מאוחר יותר ביטוי פומבי חד וצלול.

צחי הנגבי: נושא אחד הוא נושא המימוש המעשי של התוכנית הלוגיסטית ברחבת הכותל הדרומית, קשת רובינזון, המקום שבו זה הרבה מאוד שנים נציגי זרמים שאינם רואים עצמם משתייכים ליהדות האורתודוקסית כפי שהיא משקפים את האמונות שלהם, מתפללים בכותל ועורכים אירועים וטקסים וחגיגות בר-מצווה.

צחי הנגבי: הרחבה הזאת עתידה לקבל מפנה לוגיסטי משמעותי, בהשקעה של מיליונים רבים של שקלים – האומדנים הם עדיין בשלב הערכה, אבל מדובר בסכומים של ממש.

צחי הנגבי: ראש הממשלה הנחה לבצע את המרכיב הזה באותו מתווה, שעבדו עליו בשעתו, בעבודה יסודית ויצירתית מאוד, גם מי שהיום הוא היועץ המשפטי לממשלה ואז מזכיר הממשלה אביחי מנדלבליט וגם נתן שרנסקי, יושב-ראש הסוכנות.

צחי הנגבי: כך שבכל מה שקשור לחלק הזה במשוואה – ובסך הכול, זה החלק החשוב – הדברים יצאו לדרך.

צחי הנגבי: בימים האחרונים כבר התקיים דיון במקום, בהשתתפות מזכיר הממשלה, אנשי משרד ראש הממשלה, אנשי רשות העתיקות וכל הגורמים הרלוונטיים האחרים.

צחי הנגבי: תכליתו של הסיור הזה הייתה להתניע מחדש את הביצוע של הנחיית ראש הממשלה: לאפשר במקום חוויית שותפות ואחדות, ברחבת הכותל הדרומי.

צחי הנגבי: הנושא האחר הוא נושא שמסעיר אותנו יותר שנים, אפשר לומר, מפרשת רות המואבייה, אדוני היושב-ראש; מפרשת רות המואבייה, אלפי שנים אחורה בהיסטוריה, דרך כתבים של חכמי היהדות – הרמב"ם התייחס לגיור, וגרים, ולאורך כל ההיסטוריה היהודית.

צחי הנגבי: בעניין הזה קיימת דינמיקה מרתקת של משיכה.

צחי הנגבי: כל אחד מושך; חלק מושכים בכיוונים גמישים יותר, חלק מושכים בכיוונים נוקשים יותר, ולכל צד יש אמונה שהמשיכה שלו נעשית כדי להביא טוב.

צחי הנגבי: הגמישים אומרים: אומנם אנחנו לא דת מיסיונרית – היהדות, בשונה מדתות אחרות, לא מנסה להעביר את אומות העולם על דתן, היא לא מנסה למשוך אליה רבבות ומאות אלפים ומיליונים, היא לא כובשת ארצות ושולחת מיסיונרים כדי לחנך על כתבי הקודש שלנו, אבל היהדות לא נועלת את שעריה כאשר יש כאלה שרוצים לבוא בהם.

צחי הנגבי: היא קובעת את הדרכים שבהן אפשר לנקוש על הדלת לפתוח את הדלת כדי חרך צר, וכשרואים שיש עניין להיכנס, והעניין הזה הוא עניין מתוך אהבה, מתוך כמיהה לערכים שהיהדות משקפת, אנחנו גם יודעים לפתוח את הדלת הזאת ברוחב לב וברוחב קבלת פנים.

צחי הנגבי: אלה הכוחות שרוצים לראות ביהדות יהדות יותר גמישה ופתוחה.

צחי הנגבי: ויש הגישה השנייה, לגיטימית לא פחות, והיא אומרת: אנחנו הצלחנו לשמר את עצמנו כעם בין מעצמות, בין טורפים, בין כאלה שאמרו אומר, כל דור ודור, לכלותנו, ואך ורק מכיוון שידענו לשמור על עצמנו מכל משמר מפני התבוללות, מפני התרחבות שבסופו של דבר עלולה שלא להותיר את האמונות הבסיסיות שלנו.

צחי הנגבי: כי האמונות הבסיסיות שלנו דורשות קורבן, הן דורשות תפילה, הן דורשות להניח תפילין, הן דורשות להישמר מפני סטייה מכל דבר שנוגע בעשרת הדברות, הן דורשות סוג של חוויה שכרוכה בהשלכת הנפש מנגד.

צחי הנגבי: הפוגרומים, האינקוויזיציה, התליות, הרדיפות, מסעי הצלב – כל אלה נעשו כיוון שהיהודים לא הסכימו להשתחוות לחזיר בבית-המקדש, לא הסכימו להפסיק להתפלל שלוש פעמים ביום לירושלים הבנויה בשנה הבאה, לא הסכימו להיות ככל העמים, לא הסכימו לשנות דברים שיכלו להיטיב את חייהם, לשפר את חייהם, לשמור על חייהם.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: שבו במקומותיכם.

צחי הנגבי: ואם זה מה ששימר אותנו כעם בדד בין הגויים ישכון בתקופת הגלות, קל וחומר שחייבים לשמר את האמונה הזאת, את הנוקשות הזאת, את השמרנות הזאת, גם בימים האלה, כי בימים האלה הפיתויים יותר גדולים, והיכולת להימשך ולהיסחף לכיוונים אחרים יכולה לקחת אותנו לאחור.

צחי הנגבי: בסופו של דבר אפשר לומר שהיום ראינו סוף-סוף את האור בקצה המנהרה החשוכה הזאת של עימות פנימי בתוך העולם היהודי; כל הצדדים למחלוקת פנו יחד בבקשה משותפת לבית-המשפט העליון שלא לקבל החלטה בעניין העתירות שהוגשו בהקשר של הגיור לפחות בששת החודשים הקרובים.

צחי הנגבי: וזה מותיר את המצב על כנו, והמצב על כנו הוא מצב שיש בו כדי לספק צד אחד במחלוקת, והוא מאפשר לנו לנסות לנצל את הזמן כדי לאתר את המכנה המשותף, וזה הדבר שרוצים האחרים במחלוקת הזאת.

צחי הנגבי: וההנחיה של ראש הממשלה הייתה לנסות לפעול לדחיית פסיקת בית-המשפט העליון, ובמקביל ראש הממשלה יקים ועדה ציבורית מכובדת, שתמנה אנשים שיש להם יכולת לתרום להצלחת האיתור הזה של המכנה המשותף גם בנושא רגיש, סבוך ונפיץ כמו נושא הגיור.

צחי הנגבי: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה מבקשת מן הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון מן הראשונה ועד האחרונה שבהן.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לשר צחי הנגבי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, כל חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה תכף, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על הצעות האי-אמון בהתאם לסדר הנמקתן.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת האי-אמון של המחנה הציוני: ממשלה שפוגעת בעם היהודי.

יצחק וקנין: נימקה את הצעת האי-אמון חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 24 נגד – 42 נמנעים – 12 הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 42 נגד, 24 בעד, 12 נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון של סיעת מרצ: החלטת הממשלה לדחות את פשרת הכותל ולאשר את חוק הגיור.

יצחק וקנין: נימק את הצעת האי-אמון אילן גילאון.

יצחק וקנין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 24 נגד – 42 נמנעים – 12 הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 42 מתנגדים, 24 בעד, 12 נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעת אי-אמון זו לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, של הרשימה המשותפת – חד"ש, רע"מ, בל"ד, תע"ל.

יצחק וקנין: נימק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 42 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 42 מתנגדים, 37 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעת האי-אמון הזאת לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון: ממשלת הביטול הלאומי – האי-יכולת של הממשלה לתפקד כי אצלה מילה היא כבר לא מילה; ממשלה שעסוקה אך ורק בביטול ההחלטות של עצמה צריכה לסיים את דרכה, של סיעת יש עתיד.

יצחק וקנין: נימק את ההצעה חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 42 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 42 נגד, 36 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם הצעת אי-אמון זו לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, ענת ברקו ועודד פורר בנושא: החשש להמשך תמיכת אוניברסיטת בן-גוריון בפעילות BDS; בהצעתם של חברי הכנסת יעקב פרי, יוסי יונה ורוברט אילטוב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: חשש להשבתת הלימודים בבתי-הספר בנתניה על רקע מאבק על תנאי השכר של המורים בקונסרבטוריון העירוני; בהצעתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין בנושא: תרגום חוזרי המנכ"ל ותעודות הבגרות לשפה הערבית.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעל כהן-פארן, ג'מאל זחאלקה ומיקי לוי בנושא: מתקן ההתפלה של חברת מקורות באשדוד ומצבה הכלכלי של החברה תחת השפעת תיקון מס' 27 לחוק המים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנא שמרו על השקט.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לשעת שאלות לשר החקלאות ופיתוח הכפר.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את שר החקלאות לדוכן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת שמעוניינים כרגע לשאול שאלות את שר החקלאות ופיתוח הכפר, השר אורי אריאל, יצביעו עכשיו, ובהתאם לזה נקבע את סדר הדוברים.

יצחק וקנין: מזכירות הסיעות, נא לשמור על השקט.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני רק מזכיר: בנושא של שעת השאלות, בכל מושב יהיו עשרה מועדים שבהם תקיים הכנסת שעת שאלות, ובמסגרתה ראש הממשלה או אחד השרים האחרים יוזמן – לא יותר מפעם אחת במושב – להשיב על שאלות של חברי הכנסת בעניינים שבתחום תפקידו.

יצחק וקנין: אני מודיע שהזמן לכל שאלה יהיה עד שתי דקות, ולכל תשובה – עד שלוש דקות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, אני אאפשר לך – אתה השואל הראשון, עד שיגישו אלי את רשימת – – –

איתן ברושי: אדוני שר החקלאות – – –

יצחק וקנין: רק רגע, איתן ברושי.

יצחק וקנין: השר חיים כץ, שר הרווחה, חברות הכנסת אורלי לוי ושולי מועלם-רפאלי, אי-אפשר לנהל שעת שאלות עם רעש כזה באולם.

יצחק וקנין: אנא מכם, לכו, תשתו קפה, תירגעו בחוץ.

יצחק וקנין: הסדרנים, אנא מכם, אי-אפשר לנהל שעת שאלות בצורה כזאת.

יצחק וקנין: או שתשבו במקומותיכם – אדוני סגן שר האוצר.

יצחק וקנין: אני רוצה שבאמת יהיה שקט.

יצחק וקנין: אנחנו לא מזמינים את השרים כדי שתהיה פה המולה.

יצחק וקנין: יש לזה תכלית אמיתית, לשעת השאלות הזאת, ולכן אני מבקש לשמור על השקט.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת איתן ברושי, שתי דקות.

איתן ברושי: אדוני שר החקלאות, אדוני חבר הכנסת וקנין, יושב-ראש הישיבה, אני רוצה לשאול את שר החקלאות בנושא הוותמ"לים.

איתן ברושי: לאחרונה המשרד הגיב, כפי שפורסם, נגד המהלך הגורף שמשרד האוצר מוביל של גריעת קרקע חקלאית באזורי ביקוש עד כדי איום על קיומם של יישובים.

איתן ברושי: אני שואל – וקריית אתא כמשל: לאן רוצה להגיע קריית אתא, שהמדינה הולכת להפקיע שטחים עבורה ל-100 שנים של בנייה, תוך חיסול מושב כפר ביאליק, כמעט חיסול של רמת יוחנן ופגיעה אנושה בקיבוצים אושה וכפר המכבי?

איתן ברושי: האם מישהו איבד פה את העשתונות?

איתן ברושי: האם מישהו מבין שיש כאן איום על שטחי החקלאות, על שטחים ירוקים ואפילו על ביטחון מזון?

איתן ברושי: מה משרד החקלאות מתכוון לעשות כדי למנוע את הכישלון הבא של מדיניות לא מתואמת בתוך הממשלה, שלא לצורך?

איתן ברושי: אבל לא פחות מזה, להפוך את אזור קריית אתא לאזור שבו ישראל משקיעה בבנייה רבתי, תוך איום על שטחים ירוקים באזור המפרץ, ולא לבנות בנגב ובגליל, הרי זה דבר אנטי-ציוני, אנטי-התיישבותי, וזה פוגע בריאות הירוקות ובחקלאות.

איתן ברושי: אדוני השר, צריך לעצור את השיגעון הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: אדוני שר החקלאות ישיב.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לשאלת חבר הכנסת איתן ברושי: כידוע, הוותמ"ל היא ועדה שבאחריות שר האוצר, היא הייתה במשרד הפנים ועברה לשר האוצר, והנייר שחבר הכנסת ברושי מדבר עליו – אכניס אתכם לתמונה – זה נייר פנימי שביקשנו להכין אצלנו על המשמעויות, לאור הניסיון שנצבר בעבר, עם הפנים בעיקר לעתיד.

אורי אריאל: הסיכום שלנו, יחד עם משרד האוצר ועם עדיאל שמרון, מנכ"ל רמ"י, רשות מקרקעי ישראל – שהתיאומים על הוותמ"לים ייעשו מראש, ולא כפי שנעשה עד כה בחלק מהמקרים – לא בכל המקרים – שראינו עבודות כמעט גמורות או גמורות לחלוטין ואז עמדנו בפני בעיה קשה עקב הצורך בדיור למגורים.

אורי אריאל: האזור שעליו דיבר חבר הכנסת ברושי – כפר ביאליק בצפון, אזור הקריות, קיבוץ אושה וכו' – שם יש צבר קרקעות גדול מאוד, שנמסר למדינת ישראל במסגרת הסדר הקיבוצים.

איתן ברושי: זה לא קשור לכפר ביאליק.

אורי אריאל: מי שלא זוכר, במילה אחת רק: לפני כ-25 שנים היה משבר גדול בקיבוצים וגם בחלק מהמושבים, ובעקבות זה נעשה הסדר מיוחד שהקיבוצים, עבור מחיקת חלק מהחובות, החזירו קרקעות למדינה.

אורי אריאל: המדינה לקחה את הקרקעות האלה ותכננה אותן לבנייה, עקב המצוקה.

אורי אריאל: ככה מצאנו את עצמנו בתוך בעיה באמת גדולה.

אורי אריאל: אנחנו עבדנו על העניין, והצלחנו לשנות דברים מסוימים, יחד עם המועצה האזורית והיישובים.

אורי אריאל: אני חושב שהיה אפשר לעשות שינוי קצת יותר גדול, אבל זה מה שהיה אפשר לעשות ברגע האחרון.

אורי אריאל: בכל אופן, להבא – אני עונה באופן כללי – יש הסכמה והבנה שכל התיאומים האלה ייעשו מראש, ואנחנו נפעל לשמור על החקלאות ועל החקלאים.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: שתי דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריו – אני כבר אגיד, שתהיה מוכנה – מרב מיכאלי, ואחריה – ענת ברקו, אם היא תהיה פה.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, רשויות התכנון המליצו בשנת 2014 להכיר ביישוב רח'מה – זה ליד ירוחם.

טלב אבו עראר: למה כבודו אישית מתנגד להכרה ביישוב?

טלב אבו עראר: שאלה שנייה: יש עשרות יישובים בלתי מוכרים בנגב; למה כבודו, כשר הממונה על ההתיישבות של החברה הבדואית בנגב, לא יכיר ביישובים אלו?

טלב אבו עראר: ולמה אתה מתכוון, כבוד השר, להקים יישובים יהודיים על חורבנם של יישובים ערביים בדואיים בנגב?

טלב אבו עראר: השאלה השלישית והאחרונה: ביישוב אום אלחיראן יש שני קרוונים ליד הבתים.

טלב אבו עראר: המינהל שם הדביק צווי הריסה, צווי פינוי.

טלב אבו עראר: פניתי אל כבודו לפני יומיים, כשהיית בישיבה.

טלב אבו עראר: ביקשנו לדחות את זה לחודש ימים, עד שנראה מה שאפשר לעשות, וכבודו מתנגד, אפילו שהצו הודבק על שני הקרוונים האלה רק ב-13 ביוני, לפני פחות משבועיים.

טלב אבו עראר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

אורי אריאל: ברשותך, חבר הכנסת טלב אבו עראר, אתחיל בסיפה של שאלתך – הנושא של הקרוונים באום אלחיראן.

אורי אריאל: לעמוד פה, במליאת כנסת ישראל, ולבקש מהשר הממונה לאשר דבר בלתי חוקי בעליל, אין לו קצה-קצהו של משהו שדומה להתחלה של איזשהו היתר – ואתה עומד פה ומבקש ממני לדחות עד סוף יולי.

אורי אריאל: למה?

אורי אריאל: כדי שזו לא תהיה פלישה טרייה ואז לא יוכלו לפנות.

אורי אריאל: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני אמרתי, ואני אומר פה, מעל בימת הכנסת – –

טלב אבו עראר: לדחות את הצו בחודש.

אורי אריאל: – – לא תהיה הפקרות בנגב.

אורי אריאל: אפס סובלנות לבנייה בלתי חוקית.

טלב אבו עראר: אתה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אורי אריאל: זה פשוט לא יעבוד.

אורי אריאל: אני פה, מעל הבמה, אומר את מה שאמרתי לך: אני דוחה את בקשתך, ורואה בה יותר מבעייתיות, בעצם העלאתה פה, בבית-המחוקקים, שאמור לתת דוגמה אישית לשמירה על החוק, שאתה מבקש ממני, כשר הממונה, שאני אסכים לבנייה בלתי חוקית.

אורי אריאל: לא היה ולא יהיה, מבחינתי.

אורי אריאל: המבנים האלה צריכים להיות מפונים.

אורי אריאל: אני מצטער שהמתיישבים שם, או מי שעשה את זה, בכלל העלה את זה בדעתו.

אורי אריאל: אנחנו נפעל במלוא המרץ – לא המפלגה – לפנות את המבנים האלה.

אורי אריאל: לשאלתך על הכרה ביישוב רח'מה: התושבים הגרים ברח'מה יושבים על אדמות מדינה בצורה בלתי חוקית.

אורי אריאל: יתרה מכך, חלק מהשטח שאתה מדבר עליו, שכאילו מיועד ליישוב או שדובר בעבר שיהיה ליישוב, נמצא בתוך שטחי אש.

אורי אריאל: אנחנו סבורים שהקמת יישובים, ככל שיצטרכו – ויהיה צורך, אני כבר אומר, ותכף אדבר על זה, במסגרת השאלה הנוספת שלך – תצטרך להיות בצורה חוקית ומוסדרת.

אורי אריאל: אנחנו בוחנים, במסגרת סך כל ההתיישבות של הבדואים בדרום, אפשרות להקים מספר מצומצם של יישובים חדשים.

אורי אריאל: רוב ההסדרות תהיינה בתוך יישובים קיימים.

טלב אבו עראר: כמה יישובים?

אורי אריאל: אנחנו, כשנראה את כל ההיקף ונדע – –

טלב אבו עראר: תגיד לי, כמה יישובים אתה מתכוון להקים?

אורי אריאל: – – מה אפשר לעשות שם, אזי נחליט כמה יישובים ואיפה בדיוק.

אורי אריאל: אמרתי שמספרם יהיה מצומצם.

אורי אריאל: כמה – – –

טלב אבו עראר: כמה?

טלב אבו עראר: שניים, חמישה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אורי אריאל: חבר הכנסת אבו עראר, היות שאנחנו לא יודעים, אני לא אומר מה שאנחנו לא יודעים.

אורי אריאל: אין דבר כזה.

אורי אריאל: אני יכול לענות על מה שאנחנו יודעים.

אורי אריאל: אני לא מסתיר מידע, לא ממך ולא מאף אחד אחר.

אורי אריאל: המידע הוא של כולם – אנחנו שקופים, בהירים, נפגשים עם כולם, מדברים עם כולם.

אורי אריאל: כרגע אין החלטה ואין טיוטה.

אורי אריאל: לגבי יישובים יהודיים – ישראליים, לא יהודיים בהכרח – צריך לומר בצורה ברורה: הניסיון שלך להציג את זה כאילו היישוב היהודי – –

טלב אבו עראר: הם יהודיים – – –

אורי אריאל: – – הוא על חשבון הבדואים, הוא לא – – –

טלב אבו עראר: גם הבדואים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אבל אתה שאלת שאלה – – –

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש – – – ישראליים, אז שיגיד יהודיים.

אורי אריאל: תן לי.

יצחק וקנין: לא, אין "תן לי", זה לא – הוא שאל שאלה, הוא לא יכול להפריע לך.

טלב אבו עראר: הוא הורס יישובים ערביים ומקים יישובים יהודיים במקומם.

יצחק וקנין: אבל שאלת שאלה – גם השר כבר חורג מהתשובה, הוא צריך לענות לך בשלוש דקות.

יצחק וקנין: גם לתשובה יש זמן, אחרת אחרים לא יוכלו לשאול את השר.

יצחק וקנין: אדוני השר יסכם את התשובה.

אורי אריאל: אני מבקש לסכם את הנקודה השלישית.

אורי אריאל: אף יישוב ישראלי שמוצע שיקום במה שנקרא אצלנו מבואות ערד או מבואות הנגב, לא דוחק את רגלי הבדואים – חד וחלק, סימן קריאה.

אורי אריאל: כל מי שאומר את זה, כמוך, מנסה להסית ולסכסך בין יהודים לבין אחרים.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: אנחנו לא נקבל את זה.

אורי אריאל: אנחנו נקים יישובים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב או עראר, מה אתה רוצה, שאני אקרא אותך לסדר?

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: אתה שאלת שאלה – אדוני, אדוני.

טלב אבו עראר: – – – הוא מעביר את – – – ובמקומו מקים יישוב יהודי.

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

יצחק וקנין: זה לא מכובד.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אורי אריאל: בקיצור, לא ניתן לסכסך בין אזרחים, ונקים יישובים חדשים.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: השואלת הבאה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: שתי דקות.

אורי אריאל: הקרעכץ.

יצחק וקנין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו, אז תהיי מוכנה, חברת הכנסת ענת ברקו, את אחרי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: לא, לא, שבי עד שהשר ישיב לה, כן?

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה.

מרב מיכאלי: הקרעכץ, אדוני השר, היה בגלל תשובתך, משום שיש במדינת ישראל היום אזרחיות ואזרחים שמתיישבים בכל מיני מקומות בשטחים שהם בשליטתנו, ולאו דווקא בריבונותנו, בצורה לא חוקית, ועדיין הממשלה לא נוהגת כלפיהם באותו סוג של חריצות.

אורי אריאל: טוב, אם את שואלת אותי, אני לא אחראי עכשיו לזה.

אורי אריאל: יש לי מה להגיד לך על זה, אבל אני אתייחס לשאלה שלך ולא להערה, ברשותך.

מרב מיכאלי: הקרעכץ שלי היה ממוסר כפול קבוע של הממשלה – – –

אורי אריאל: לא אהבת את התשובה שלי.

אורי אריאל: את לא חייבת.

מרב מיכאלי: בסדר, לכן הקרעכץ, זה הכול.

מרב מיכאלי: הבחנת בו, זיהית אותו, אז נתתי לו הסבר.

מרב מיכאלי: וכעת לשאלתי, אדוני.

מרב מיכאלי: לפני חודשים אחרים קידמתי, מתוך רצון להעלות להצבעה במליאה, את הצעת החוק לאיסור סחר בפרוות – הצעת חוק שאני לא הראשונה שמעלה אותה בכנסת ישראל; היא כבר הועלתה לדעתי בפעם הראשונה על ידי חברת הכנסת רונית תירוש בשנת 2009, ובכל פעם היא נדחית, והאמת היא שלא ברור לי מדוע.

מרב מיכאלי: אני מחזיקה בידי את חוות הדעת המקצועית, זאת אומרת, את חוות הדעת, צריך להגיד, מגורמי המקצוע במשרדך, ויש שם כל מיני – זה לא כל כך ברור: החוק הזה הוא לא המקום המתאים – אין שום בעיה, נעשה את זה בחוק אחר; צריך להגיד, לא הוסדר נושא האכיפה – אין שום בעיה, בשביל זה יש עבודה בוועדות, נסדיר את נושא האכיפה; כמו כן, ישראל חברה בארגון הסחר העולמי – אז מה הבעיה, החברות הזאת לא מונעת את האיסור הזה; ואיזושהי אמירה שכשבזמנו הוגשה הצעת החוק, ב-2009, הייתה התנגדות להצעת החוק מכמה מדינות שכן סוחרות בפרוות.

מרב מיכאלי: צער בעלי חיים, אדוני, אני לא צריכה לספר לאדוני, הוא איסור מדאורייתא.

מרב מיכאלי: אני למדתי את פריקה וטעינה, ובאמת מדובר בהתחשבות בבעלי חיים ובמניעת צער מהם, מתוך מודעות לכך שהם חסרי אונים מולנו פעמים רבות.

מרב מיכאלי: וסחר בפרוות זה אפילו לא משהו שהוא על תזונה, זה אפילו לא משהו שהוא על איזה צורך קיומי ברמה כזאת או אחרת, אלא באמת עינוי נוראי ומחריד לצורך נוראי ולמותרות בלבד.

מרב מיכאלי: שאלתי: האם עמדתו של אדוני, כקובע מדיניות במשרדו – ואלוהים יודעת שאדוני קובע מדיניות במשרדו – לא מוצא לנכון להעביר את האיסור של סחר בפרוות?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

אורי אריאל: תודה, גברתי היושבת-ראש – התחלפתם.

אורי אריאל: תודה לשואלת, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

אורי אריאל: אכן, אם אני זוכר נכון, נדמה לי שאני העברתי לך את דעת הגורמים המקצועיים במשרד.

מרב מיכאלי: – – –

אורי אריאל: לא, למה אני מציין את זה?

אורי אריאל: זה בסדר שאת לא אמרת, זו לא הבעיה.

אורי אריאל: למה אני מציין את זה?

אורי אריאל: כי אני משתדל לעבוד עם חברי הכנסת, עוד פעם, איך להגיד, ביושר, במובן שאני מציג להם את הטענות לכאן ולכאן כדי שידעו איך להתמודד ואיך לשפר או לשנות – מה שצריך.

אורי אריאל: לכן, אני אומר, אם מותר לי לבקש מחברי הכנסת, בהצעות חוק שקשורות למשרדי, אנא דברו עם אנשי המקצוע שלי.

אורי אריאל: הם פתוחים אליכם, באמת, שקופים.

אורי אריאל: בסוף יכול להיות שיש גם היבט פוליטי אחר, זאת אומרת, לא מקצועי לגמרי – זה חלק מחיינו.

אורי אריאל: בכל אופן – –

מרב מיכאלי: זה המקרה.

אורי אריאל: – – כפי שכתבו אנשי המקצוע – מה לעשות?

אורי אריאל: זה אכן לא בחוק שאת ציינת, אז תתקני.

מרב מיכאלי: – – –

אורי אריאל: רגע, אני לא אומר את זה – אני לא בוויכוח, בסדר?

אורי אריאל: אני מנסה לענות עניינית לגמרי.

אורי אריאל: 1.

אורי אריאל: זה לא בחוק.

אורי אריאל: 2.

אורי אריאל: כן, יש גורמים ואמנות בין-לאומיות שאנחנו עלולים, עשויים, להסתבך אתם אם נמנע סחר בפרוות, כי להם יש עניין, ואם אנחנו נעשה עליהם סנקציה כזאת הם יכולים להחזיר לנו סנקציות אחרות, שחשובות לנו.

אורי אריאל: ואני אומר לך שאם זה איסור דאורייתא, אז מה שאני מציע – דברי עם הרבנים הראשיים.

אורי אריאל: מבחינתי, הרבנות הראשית היא שקובעת.

אורי אריאל: אחרים – דעתם חשובה, אני מעריך מאוד את כל הרבנים, אבל מי שקובע בסוף זה הרבנות הראשית.

אורי אריאל: אם הרבנות הראשית תוציא פסק שצריך לאסור את זה, אני מעריך שזה ישנה את גישתי במובן של כמה מאמץ אני אעשה כדי לפתור את כל הבעיות שעלו במכתב המקצועי של אנשי המקצוע של משרדי.

אורי אריאל: זו הזדמנות, דרך אגב, להגיד לכל עובדי משרד החקלאות, שירות לאומי ורשות הבדואים תודה רבה על כל העבודה, כל הזמן, כל השנים.

אורי אריאל: חברת הכנסת מרב מיכאלי, אנחנו עומדים לרשותך.

אורי אריאל: אם את רוצה, אני אזמן את הדיון עם כל גורמי המקצוע של משרדי, ואולי גם נוספים, כי יש פה את משרד הכלכלה ואחרים.

אורי אריאל: אדרבה, אם נמצא פתרון, זה לא יצער אותי, נגיד את זה כך.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: השואלת הבאה – חברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להקריא את ארבעת השמות של השואלים הבאים: חבר הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת חיים ילין, חברת הכנסת מיכל רוזין וחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: תיקחו את זה בחשבון.

טלי פלוסקוב: הרשימה כבר מזמן סגורה, אני מצטערת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שתי דקות לשאלתך.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, יש לי שתי שאלות: שאלה אחת קצרה, רק לקבל איזה עדכון לגבי פשיעה חקלאית – מה נעשה מאז אותה תקיפה של החקלאי בבית אלעזרי, הפריצה למשקים וההשתלטות על קרקעות שלא מעובדות, לפעמים; וגם, אולי, בהזדמנות הזאת, לבדוק מעבר של קרקעות מצד לצד, כאשר אין בעצם מיצוי של זכויות בנייה ואיזשהו קו מנחה.

אורי אריאל: לא הבנתי.

אורי אריאל: לא הבנתי.

ענת ברקו: אני אבהיר את דעתי, אני אבהיר את מה שאמרתי.

ענת ברקו: יש הרבה מאוד שינויי גבולות בהסכמת משרד הפנים כשאין, בעצם, דרישות מסוימות.

ענת ברקו: גם כשמעבירים קרקעות, נאמר, ליישובים ערביים, אין דרישה לבנייה רוויה.

ענת ברקו: קרקע מדינה הופכת להיות קרקע פרטית, בעצם, דה פקטו, ללא דרישות לבנייה רוויה או דברים מהסוג הזה.

ענת ברקו: השאלה השנייה, אדוני – הגיעה אלי היום משלחת של פליטים מיהודי מדינות ערב, ואני הבנתי שהם פנו גם אליך, אדוני, בעניין הזה של קרן פיצויים לפליטים באופן כללי, יהודי מדינות ערב; היה שם יהודי מעיראק, הייתה פליטה ממצרים, מלבנון.

ענת ברקו: בקיצור, להקים קרן שסוף-סוף – שבמקום אונר"א, שזה מוסד שמנציח את עצמו, תהיה איזושהי קרן שתיתן פיצויים לפליטים החיים, כי פליטות לא עוברת בירושה, רק בקרב הפלסטינים.

ענת ברקו: והיא תאפשר גם, הקרן הזאת, כפי שהחליט עליה הנשיא לשעבר קלינטון, עוד לפני 17 שנה לערך, משהו כזה – הייתה החלטה בוושינגטון די.

ענת ברקו: סי שתוקם קרן מהסוג הזה, ואז יוכלו לפצות את כלל הפליטים.

ענת ברקו: ואז, כל טענת השיבה האין-סופית הזאת – יתאפשר לטפל בעניין.

טלי פלוסקוב: תודה.

ענת ברקו: אני אודה לך אם תאמר מה בדיוק בכוונתך לעשות לטובת פליטי יהודי ערב.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני השר.

אורי אריאל: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

אורי אריאל: לגבי מה שאת קוראת לו "פשיעה חקלאית" – אני קורא לו "טרור בחקלאות" – –

ענת ברקו: מסכימה אתך.

אורי אריאל: – – כי יש בהרבה מקרים סממנים של טרור ממש; לא בכל המקרים.

אורי אריאל: אנחנו קיימנו כמה דיונים.

אורי אריאל: פגשתי גם את השר לביטחון הפנים גלעד ארדן וגם את המפכ"ל וגורמים נוספים.

אורי אריאל: כרגע התקדמנו בכך.

אורי אריאל: אני מרשה לעצמי לענות גם בשם השר ארדן, שמטפל בזה.

אורי אריאל: הוא העביר, נדמה לי, 22 או 24 מיליון שקל לרשויות כדי לעזור בהתארגנות וכדומה.

אורי אריאל: מה שאנחנו עושים במשרד החקלאות – אנחנו רוצים לעשות החמרה מאוד גדולה בענישה, שהיום היא לא מספקת, כנראה; היא לא מרתיעה.

אורי אריאל: דבר שני, להגיע להבנה עם המשטרה שגם מי שגונב שני אבטיחים, "רק" – כל אחד גונב רק, קצת, ההוא נוסע עם טנדר, ההוא נוסע עם זה – יתייחסו אליו כאל גנב שצריך לקבל ענישה מרתיעה.

אורי אריאל: הדבר השלישי זה לעזור לארגוני מתנדבים כמו "השומר החדש", ארגונים חשובים שנמצאים בשטח.

אורי אריאל: הם עוד עיניים והם עוד אוזניים, והם עושים עבודה מצוינת.

אורי אריאל: זו הזדמנות לשבח אותם, את יואל זילברמן, שהקים את "השומר החדש", וארגונים אחרים שעושים עבודה בכל הארץ ועוזרים מאוד בעניין.

אורי אריאל: צריך לומר שזאת הפכה להיות מכת מדינה, הגנבות בתחום הזה – –

מרב מיכאלי: אלה ממש מיליציות בגלל אוזלת ידה של הממשלה, אי-אפשר לשבח אותם.

אורי אריאל: – – וצריך אכן להחמיר ולעשות פעולה נוספת.

אורי אריאל: שינוי בתכנון, גברתי, הוא לא בתחום אחריותי בכלל.

אורי אריאל: אני יכול להגיד מילה על החברה הבדואית בדרום, זה תחום שבו כן יש לי אחריות ומה להגיד.

אורי אריאל: אנחנו בעד לצופף ובעד לבנות גם לגובה, גם ביישובים הבדואיים בדרום.

אורי אריאל: דא עקא, שהתכנון לפי ההנחיה הזאת ייקח זמן – עוד שנה, עוד שנתיים – בינתיים אנחנו מממשים תוכניות עבר, שהן בעיקר בנייה נמוכה, קרי קומה אחת או שתי קומות.

אורי אריאל: לכן זה מה שאנחנו רואים עכשיו, אבל בהחלט אנחנו בעד שינוי מדיניות התכנון, ואנחנו עושים את זה.

אורי אריאל: הדבר השלישי לא באחריותי, אבל כשר אני יכול להגיד לך שכתבתי מכתב לפני כשבועיים לראש הממשלה להכניס את הקמת קרן הפיצויים לפליטים יהודים מארצות ערב למשא ומתן המדיני שמתנהל על ידי הצדדים בתיווך ארצות הברית.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד שראש הממשלה ייענה וישים את זה על שולחן הדיונים, כפי שהכנסת כבר החליטה כמה פעמים – החלטות לא חסר, חסר עכשיו הביצוע.

אורי אריאל: הביצוע הוא אצל ראש ממשלה.

אורי אריאל: אני כתבתי לו מכתב, לא נתתי לו פרסום, חשבתי שזה נכון כך, אבל לשאלתך, זו התשובה, זה מה שאני עושה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אורי אריאל: אני נכון ומזומן לפעול בעניין הזה ככל שצריך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: שתי דקות, אדוני, בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אני יודע כמה אתה אוהב את ירושלים, אני שומע כמה אתה מדבר על אחדותה של ירושלים, שאסור לחלק את ירושלים, אבל אתה, כמוני, מכיר את ההבדל בין ירושלים של היום לבין אותה ירושלים של לפני 1967, שכונתה "ירושלים הירדנית" וחוברה לירושלים הישראלית.

יואל חסון: אתה גם יודע שהייתה החלטת ממשלה, אחר כך, שחיברה כפרים נוספים, שלא היו חלק מירושלים הירדנית, לירושלים הישראלית, מה שאנחנו מכירים היום.

יואל חסון: אתה גם יודע, אדוני השר, שאותה ירושלים, אותם כפרים שחוברו לירושלים מוניציפלית – חלק מריבונותה של מדינת ישראל – משפיעים דמוגרפית מאוד על עתידה של ירושלים, משפיעים על הכלכלה גם של ירושלים וגם על הכלכלה הלאומית שלנו.

יואל חסון: האם אתה חושב ששווה בכל מחיר להמשיך להחזיק את אותם כפרים, שלא היו חלק מירושלים הירדנית, על כל המשמעויות של זה, כולל הדמוגרפיות והכלכליות?

יואל חסון: והאם אתה חושב, מבחינתך, שהדברים האלה הם בסדר, ולא מסכנים, לדוגמה, את עתידה הדמוגרפי של ירושלים, או את עתידה של ירושלים כפי שאנחנו רוצים לשמר אותה – כירושלים ישראלית, יהודית, עם רוב יהודי לתמיד?

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

אורי אריאל: אומר לך את זה כך: אני בטוח שאסור לפגוע בריבונות ישראל, ובתוכה, ובלבה, ועל ראשה, הכתר, שזה ירושלים, עיר הקודש.

אורי אריאל: ולכן, ברור שאני לא רוצה לגרוע ממנה אפילו סנטימטר אחד ואפילו מילימטר אחד.

אורי אריאל: הדאגה שלך לצד הדמוגרפי היא דאגה כנה, אבל יש לה תשובות אחרות ממה שאתה כיוונת, אם הבנתי אותך נכון.

אורי אריאל: הדרך היא, ראשית, מייד לספח את מעלה אדומים, שכולכם וכולנו בעד.

אורי אריאל: אתה מספח את מעלה אדומים, מצרף אותם לירושלים, מרחיב את השטח.

אורי אריאל: אתה רוצה לעשות את זה ירושלים רבתי עם אפרת ודברים נוספים – גם טוב, אבל נניח שנתחיל ממעלה אדומים, זו תוספת של 44,000 תושבים מייד, והדבר הזה מאזן את העניין הדמוגרפי.

אורי אריאל: הדבר השני הוא אכן עידוד של הממשלה בתוכניות שונות, כולל הצעתו של ידידי, לשעבר חבר הכנסת, מאיר פרוש, סגן השר היום, לתת מענקי מקום בירושלים למי שבונה, כי הבנייה יותר יקרה וכו' וכו'.

אורי אריאל: יש דרכים רבות להביא יותר יהודים לירושלים, תעסוקה וכן הלאה.

אורי אריאל: אני מוכן להיות שותף לכל פורום שיהיה פה, בבית הזה, מכל הצדדים.

אורי אריאל: אני מאמין – –

יואל חסון: במבחן התוצאה זה לא קורה.

אורי אריאל: שנייה.

אורי אריאל: – – אני מאמין שכולנו רוצים בטובתה של ירושלים, ויש ראייה קצת שונה לפעמים – בסדר.

אורי אריאל: זאת תשובתי, בכל אופן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, שתי דקות לשאלתך.

חיים ילין: כבוד היושבת בראש, כבוד השר, יש לי שתי שאלות; אחת כבר – פרסמנו לציבור שיש שאלות, לציבור החקלאים, ובחרנו שאלה אני אקריא אותה בדיוק כמו שהיא נשלחה אלינו.

חיים ילין: מנתונים שנחשפו גם באמצעי התקשורת וגם במחקר בכנסת עולה שפתיחת היבוא לתוצרת חקלאית ובה בשר, פירות וירקות, לא הורידה את המחיר לצרכן על המדף בסופר וגם לא הורידה את המחירים בכלל.

חיים ילין: מדובר בשינויים בשוליים, שלא בגינם נפתח היבוא, ומי שגרפו את הקופון היו היבואנים, שידעו מראש שהולכים לפתוח את המכסות.

חיים ילין: האם משרד החקלאות בראשך ימשיך לתת יד למדיניות האוצר לפתוח את היבוא, או האם תעמוד על הרגליים האחוריות כדי למנוע מחירי היצף שהורגים את החקלאים?

חיים ילין: זאת – ככה, כמו שהקראתי – שאלה מהציבור.

חיים ילין: ועכשיו לשאלתי: אני כבר שנתיים מטפל בפשיעה החקלאית.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לך משהו, כבוד השר, וזו הערת ביניים, אבל גם בעתיד: אני מתבייש, מתבייש שהפשיעה שאתה קורא לה טרור שורפת בפרוטקשן בתי-אריזה בצפון, משמידה משקים בדרום, ואף אחד – לא אתה ולא השר לביטחון פנים – לא עושה כלום חוץ מלדבר.

חיים ילין: עכשיו, למה אני אומר לך את זה?

חיים ילין: כי אם היית רוצה להקים יישוב, עכשיו, היית מסתער, ואני יודע איך היית מסתער; כך אתה צריך להסתער על הטרור החקלאי, שמשמיד כל חלקה טובה במדינת ישראל.

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

אורי אריאל: הורדת המחירים על ידי יבוא – ראשית, צריך לומר שיש ירידה, נכון שהיא קטנה והיא מצומצמת, והיא לא לאורך כל השנה אלא לחלק מתקופות השנה, וזה לא מה שמשרד האוצר תיאר לפנינו ולפני התאחדות חקלאי ישראל, שתהיה ירידה משמעותית וכן הלאה.

אורי אריאל: הדברים האלה קרו בהיקף מצומצם, נגיד את זה כך.

אורי אריאל: ואתה יודע, אבל זו הזדמנות להגיד את זה לציבור: היכולת החוקית לפתוח או לשים מכסים היא בידי שר האוצר לבדו; הוא איננו צריך את הסכמתי.

אורי אריאל: הייתי אומר, הוא אפילו לא צריך לתאם, לפי החוק.

אורי אריאל: חברנו חבר הכנסת איתן ברושי הגיש הצעה שמחייבת את שר האוצר ביבוא מוצרים טריים.

אורי אריאל: זה לא הכול, לא ניכנס לכל פרטי החוק, אבל אכן להגיע לתיאום ולהסכמה עם שר החקלאות כדי שהשיקולים השונים, כולל יוקר המחיה, כולל החקלאים, כולל השפעות נוספות, יובאו בחשבון בצורה הנכונה.

אורי אריאל: בוועדת השרים לחקיקה החוק הזה נפל.

אורי אריאל: אני ערערתי עליו – זה נקרא לעמוד על הרגליים; האחוריות, אני לא יודע, אבל על הרגליים – ערערתי עליו ואני נמצא בהידברות עם משרד האוצר.

אורי אריאל: זה נדחה פעם אחת או פעמיים, כי רצו עוד להידבר, והידברות תמיד טובה, אלא שביום ראשון הקרוב, בעזרת השם, בלי נדר, זה יועלה לוועדת השרים.

אורי אריאל: אם זה לא יעלה אז, לא יהיה זמן אחרי זה להעלות את זה למליאה, כי נגמר הכנס.

אורי אריאל: לכן, בעזרת השם, ביום ראשון זה יעלה.

אורי אריאל: אני מאוד מקווה שזה יהיה בהסכמת שר האוצר.

אורי אריאל: זאת המגמה, זה הרצון.

אורי אריאל: אני מאמין שהוא עצמו רוצה להגיע להסדר בעניין הזה, לטובת כלל המשק והחקלאים, ואנחנו אכן מקווים להגיע לזה, נראה ביום ראשון הבא.

אורי אריאל: פשיעה חקלאית – למה אני צריך להרוס אגדות כל כך יפות, שמה שאני רוצה זה מה שקורה?

אורי אריאל: רציתי שעמונה תישאר במקומה.

אורי אריאל: להגיד לך עוד מקרים?

אורי אריאל: אני בכלל לא רוצה לחזור עליהם, כי הם לא מכבדים כל מיני גופים וארגונים, ולא בטוח שהם מכבדים אותי כל כך, בסדר?

אורי אריאל: הנה, אני מעיד על עצמי.

אורי אריאל: עכשיו, יש רצון של החקלאים שכל דבר שנוגע בחקלאות, גם אם הוא אצל שר אחר בכלל ואין לי שום סמכות בו – אני אסדר אותו.

אורי אריאל: גם אני רוצה; ידידי חבר הכנסת ילין, אני רוצה כמוך.

אורי אריאל: הבעיה היא שזה באחריות שני שרים אחרים: האחד זה השר לביטחון פנים – זה המצב – וכמובן שרת המשפטים, במובן שהיא אחראית לכל דבר: דיברתי קודם על החמרה בענישה – אני צריך את הסכמתה; כמובן, אחרי זה – את הסכמת הכנסת, אבל עכשיו אני מדבר ברמת הממשלה.

אורי אריאל: אצלי ואצלנו הנושא הזה הוא למעלה, הוא בראש סדרי העדיפויות – לא לבד, עם כמה נושאים, אבל הוא למעלה.

אורי אריאל: תדע, אני אומר לך את זה בצורה ברורה, אנחנו מדברים עליו כל הזמן – כל הזמן זה יכול להיות פעמיים ביום, זה יכול להיות פעם ביומיים.

אורי אריאל: כן, אנחנו מקבלים פניות.

אורי אריאל: אחד הדברים – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אורי אריאל: אני מסיים.

אורי אריאל: אחד הדברים שאנחנו בודקים עכשיו, ישבנו על זה עם קנ"ט – קרן נזקי טבע – זה לתת ביטוח משלים של המדינה, מעין רשת ביטחון – נעזוב את הפרטים איך זה בדיוק יהיה, אבל כך שחברות הביטוח יבטחו, וגם אם שרפו בית-אריזה שלוש פעמים הוא עדיין יקבל את הביטוח, כי בלי זה, אנה אנו באים?

חיים ילין: אלה המסקנות מלפני שנתיים בוועדת הכלכלה, שהבאתי.

אורי אריאל: אז אני אודה לך אם תעביר לי.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורי אריאל: אני אודה לך אם תעביר לי את המסקנות האלה.

אורי אריאל: נשתמש בהן, ואני מקווה שנצליח לעשות מה שקודמי לא עשו.

אורי אריאל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

תמר זנדברג: תודה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: אדוני השר, שתי שאלות, ברשותך: שאלה ראשונה היא בנושא המשלוחים החיים.

תמר זנדברג: יש לנו שיח ארוך בנושא, ואתה הבטחת בעבר לפעול לצמצום המשלוחים החיים, אבל למרות זאת, רק בארבעת החודשים הראשונים של 2017 הובלו לישראל 140,000 בעלי חיים.

תמר זנדברג: אומנם הייתה הקפאה זמנית במשלוחים מרומניה עקב מחדלים בריאותיים, אבל היא חלה רק על בעלי חיים לשחיטה מיידית, ואלה מהווים אחוז זעיר מהמשלוחים החיים.

תמר זנדברג: השאלה היא, מדוע משרדך אינו קובע מתווה לצמצום הדרגתי במספר רישיונות הייבוא?

תמר זנדברג: שאלה שנייה נוגעת לגרעינים המשימתיים שמתוקצבים על ידי משרד החקלאות, וספציפית לגרעין דרור משימות לאומיות.

תמר זנדברג: זה גרעין שתוקצב ב-60,000 שקלים על ידי משרדך, שבעיקרון נועד להיות גרעין משימתי בהתנחלות מעלה אפרים, אלא שבתחקיר ידיעות אחרונות שפורסם לפני כשבועיים נחשף שהגרעין הזה פועל באמצעות עמותה שאספה כסף לקמפיין אגרסיבי וקשה שמשתלח בצה"ל, ברמטכ"ל, וספציפית יצא נגד גיוס נשים לשירות משמעותי.

תמר זנדברג: השאלה היא: האם בכוונתך להפסיק תקצוב העמותה?

תמר זנדברג: אני חוזרת: דרור משימות לאומיות.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אורי אריאל: תודה רבה.

אורי אריאל: אני מודה לתמר על שאלתה.

אורי אריאל: לגבי משלוחים חיים – אכן, יש מתווה.

אורי אריאל: הוא לא עובד בקצב שאת ואני היינו רוצים.

אורי אריאל: אומר ככה: ראשית, המשלוחים החיים – ביקרתי בשלוש או ארבע ספינות שהגיעו לאשדוד ולאילת, באחד הביקורים הייתה אתי חברת הכנסת יעל פארן, ועמדנו מקרוב, פשוט פיזית, באונייה, וראינו את הדברים.

אורי אריאל: זה לא כפי שהקמפיין נראה.

אורי אריאל: אני מבין שהקמפיין מקצין כי הוא רוצה להביא למסקנות מסוימות, אני לא שופט עכשיו את הקמפיין.

אורי אריאל: התנאים שאנחנו ראינו היו לפי החוק וההוראות הבין-לאומיות.

אורי אריאל: עמדו בתנאים; לא מצאנו דברים שהם לא לפי התנאים.

אורי אריאל: זה אחד.

אורי אריאל: שניים, אנחנו עושים מאמצים גדולים, ואנחנו מתקדמים בקצב פחות טוב ממה שחשבתי, להביא בשר שחוט, וממילא להוריד את הובלת הפרות בים; הן בעיקר באות מאוסטרליה וניו-זילנד – טווח של 17–20 יום באניות, שזה בהחלט דבר לא מרנין.

אורי אריאל: דבר שני – אנחנו מאריכים את חיי המדף של בשר מצונן.

אורי אריאל: אני אסביר במילה אחת.

אורי אריאל: יש שלוש דרגות: בשר קפוא – כולם מבינים, מכירים; בשר טרי – כולם מכירים; ויש בשר מצונן, שזה משהו באמצע, בשתי מעלות.

אורי אריאל: אנחנו מנסים להאריך את חיי המדף מ-45 יום ל-90 יום, כך שאפשר יהיה לייבא בשר מצונן – לא טרי ולא קפוא, זה נקרא מצונן – מאזור דרום אמריקה, ארגנטינה וכו', הארצות שמהן מייבאים הכי הרבה בשר שחוט, ועל ידי כך להקטין את משלוח החיים.

אורי אריאל: והדבר השלישי – אנחנו עובדים עכשיו על תקנות, על ההובלה הימית, שיהיו חלק מהרישיונות ליבואנים.

אורי אריאל: יש לנו בעיה: כל זמן שזה לא אצלנו בנמל – זה באוסטרליה, זה בדרך – זה לא באחריות ישראל.

אורי אריאל: אנחנו מחפשים את הדרך המשפטית לחייב את היבואנים שלנו בתקנות מחמירות מהתקן הבין-לאומי, שיקלו במשהו על המצב.

אורי אריאל: אוכל לעדכן אותך ואת הבית במועד מאוחר יותר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

אורי אריאל: סליחה, הגרעינים, לא עניתי על הגרעין.

אורי אריאל: תראי, אני לא מכיר את הגרעין המסוים הזה שאת מציינת, לכן, ברשותך, אבחן ואתן לך תשובה בתוך כמה ימים – עד יום השני הקרוב.

אורי אריאל: בסדר?

אורי אריאל: שבוע תני לי, עד שבוע, לענות לך בצורה מסודרת.

אורי אריאל: אני לא יודע לענות על זה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני השר, חברתי היושבת בראש, חברי וחברותי, אדוני, לפני קצת יותר מחודש כולנו התרגשנו כשציינו 50 שנה לשחרור העיר, לאיחוד העיר, לאמירה שעדיין מעלה צמרמורת בכולנו: "הר הבית בידינו".

שולי מועלם-רפאלי: ואנחנו בבית הזה נמצאים תחת מציאות בלתי נסבלת, שלמרות שלך ולי ולכולנו יש חסינות, אנחנו היחידים שלא מורשים כבר מעל שנה וחצי לעלות אל מקום המקדש, אל מקום הקודש של הר הבית.

שולי מועלם-רפאלי: אתמול פורסם שבימים הקרובים או בשבוע הבא יאושר לחברי הכנסת ולשרים לעלות לחמישה ימים, חמישה ימים תמימים להר הבית, ואם לא יחזרו המהומות אז נוכל לחזור ולעלות באופן קבוע.

שולי מועלם-רפאלי: כיוון שאתה וגם אני עלינו לפני שנהיינו חברי כנסת, ואתה שר, ונעלה בעזרת השם כנראה עוד, אחרי, אני רוצה לשאול: מה נעשה בשאלת הר הבית בתוך הממשלה?

שולי מועלם-רפאלי: האם אתה מודע להודעה הזאת שיצאה אתמול מלשכת ראש הממשלה או מסביבת ראש הממשלה?

שולי מועלם-רפאלי: איך אתה ואני מתמודדים עם שאלת חמשת הימים האלה – שבעצם מזמינה את הפורעים בהר הבית להתפרע כל כך בחמשת ימים האלה שלא יאשרו לנו עוד לעלות להר?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: תודה ליושבת-ראש סיעתי, חברת הכנסת שולי מועלם.

אורי אריאל: תראו, הדבר בעיני יותר מקשה – ההתנהלות והריבונות של מדינת ישראל בהר הבית.

אורי אריאל: אני אומר לחברי שיש ריבונות בהר הבית, כי מי שמחליט בסוף אם יהודים יעלו, כן או לא, והאם ערבים יעלו, ומאיזה גיל, וכל ההוראות – אכן, ממשלת ישראל, שלוחיה, משטרת ישראל.

אורי אריאל: יש ריבונות, אלא שהריבונות הזאת היא חלקית, חלשה, ולצערי, אני צריך גם לומר – מבזה.

אורי אריאל: לומר לחברת כנסת בכנסת ישראל, לומר לשר בישראל, שהם לא יכולים לבקר במקום הכי קדוש ליהודים – וצריך לומר בין סוגריים שאני מדבר על עלייה לפי ההלכה, בהקפדה; יש הוראות ויש הלכות בעניין – אין דבר בעיני יותר מבזה.

אורי אריאל: ואני פונה לראש הממשלה ואומר לו: תסיר את הביזיון הזה.

אורי אריאל: בידך הדבר לעשותו.

אורי אריאל: למיטב בדיקותי – והאמינו לי שבדקתי – גם המשטרה וגם השב"כ, שירות הביטחון הכללי, חושבים שאפשר לעלות להר הבית, כולם, גם שרים וגם חברי הכנסת.

אורי אריאל: מה המניעים הזרים שמביאים את ראש הממשלה להחלטה הזאת?

אורי אריאל: אינני יודע, ואני כבר אומר שגם אם היו מסבירים לי לא הייתי מקבל אותם.

אורי אריאל: זה תפקידה של ממשלה.

אורי אריאל: זו ריבונות.

אורי אריאל: הגיע הזמן למשול באופן מלא, ולא לחצאין ולא לרבעין, ולאשר לכל חברי הבית, ללא הבדל מאיזה סיעות – אם הם לא מסיתים, כמובן – לעלות למקום הקדוש הזה, מתוך כבוד לשוטרים, מתוך כבוד לכוחות הביטחון.

אורי אריאל: לצערי הרב, הדבר לא אפשרי.

אורי אריאל: ואכן, כפי שהוא עכשיו, הוא מזמין התפרעויות, הוא מזמין התרסה כלפי הממשלה וכו', ואז יכול להיות שיהיה מי שיגיד: אז עכשיו אי-אפשר לתת לך ולי לעלות להר הבית.

אורי אריאל: אני מקווה שהדבר ישתנה.

אורי אריאל: זה תלוי גם בנו.

אורי אריאל: צריך לומר ביושר: אם סיעת הבית היהודי תחליט שזה מספיק חשוב לה, יש לה עוד דרכים להשפיע שהדברים יהיו יותר מכובדים.

אורי אריאל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: הרביעייה הבאה: חברי הכנסת מסעוד גנאים, קסניה סבטלובה, יעל גרמן וג'מעה אזברגה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שתי דקות לשאלתך.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

קסניה סבטלובה: היושבת-ראש, כבוד השר אריאל, בעוד שרי סיעתך, נפתלי בנט ואיילת שקד, תמכו וקידמו את מתווה הכותל שהתקבל, הציגו אותו כהישג והתבטאו בגלוי על הבעייתיות שבביטולו, אתה נהגת אחרת, בירכת על הביטול.

קסניה סבטלובה: כיצד הברכה שלך מתכתבת עם ההחלטה לתמוך – בעצם, כן, על ידי סיעתך – לתמוך במתווה שקידמה המפלגה שלך והציגה אותו כהישג?

קסניה סבטלובה: כמו כן, אמרת שהרפורמים והקונסרבטיבים רוצים הכרה והם לא יקבלו אותה.

קסניה סבטלובה: האם אינך חושב שההחלטה הזאת וההתבטאויות הקשות האלה יפגעו קשות בקשר בין מדינת ישראל ליהדות ארצות הברית וימנעו את אחדות העם, שאנחנו כולנו מפללים לה ומייחלים לה, ובעצם יפגעו בעם שלנו בצורה קשה ביותר?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי, בבקשה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: שוב, עד שלוש דקות.

אורי אריאל: תודה על שאלתך.

אורי אריאל: ראשית, ברשותך, תיקון העובדות: לפני שבוע, בעת ההצבעה על מתווה הכותל, חברת הכנסת השרה שקד ואנוכי הצבענו בעד החלטת הממשלה, קרי, להקפיא את המתווה.

אורי אריאל: השר בנט לא נכח.

אורי אריאל: בפעם הקודמת, לפני שנה ורבע בערך, אכן, חברי השרים בנט ושקד הצביעו בעד המתווה ההוא, הקודם, ואנוכי התנגדתי.

אורי אריאל: הדברים הם בעיני ברורים מאוד, חדים: האחריות לכותל המערבי לכל אורכו היא של הרבנות הראשית, כמו שאת ואני, אני בטוח, נגיע למסגד, נוריד את נעלינו, ולא נחשוב שאנחנו יכולים לעשות מה שלבנו חפץ – גם אם קר, גם אם חם, גם אם מלוכלך.

אורי אריאל: וכשנגיע לכנסייה נתנהג כמו שמתנהגים בכנסייה – לא יודע בדיוק, כי אני לא רגיל לפקוד את המקום הזה.

אורי אריאל: למה מישהו מעלה בדעתו בכלל – –

קסניה סבטלובה: התנועה הרפורמית – – –

אורי אריאל: – – שבמקום הכי קדוש – –

קסניה סבטלובה: התנועה הרפורמית – – –

אורי אריאל: – – למדינת ישראל, לכל היהודים, שהרבנות הראשית היא הגורם האחראי לו – שם הפקר פטרושקה, כל אחד עושה מה שהוא רוצה – לא רק מה שהוא רוצה – –

קסניה סבטלובה: אבל מי שם אותך – – – מי יהודי טוב יותר – –

אורי אריאל: – – הוא גם מתריס, הוא גם מגדף, הוא גם דוחף וגם מקלל וגם יורק.

קסניה סבטלובה: – – האם אתה קובע?

אורי אריאל: מה קרה?

אורי אריאל: הרי את ואני לא היינו מעזים לעשות את זה – –

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבקשת לא להפריע בתשובתו של השר.

אורי אריאל: – – לא היינו מעזים לעשות את זה במסגד אל-אקצא, או בכל מקום אחר.

קסניה סבטלובה: האם אתה טוען שזה – – –

אורי אריאל: עכשיו, אני אומר לך שלרפורמים יש רחבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אורי אריאל: יש.

אורי אריאל: היום.

אורי אריאל: אני מזמין אותך לבוא אתי.

אורי אריאל: אני הייתי שם שלשום – לא שלשום, ביום חמישי שעבר.

אורי אריאל: יש רחבה, הייתי שם, ראיתי שם בר-מצווה, בת-מצווה.

אורי אריאל: היו שם כמה עשרות אנשים, שבחרו לעשות את זה כפי שהם רוצים.

אורי אריאל: יש להם מקום.

אורי אריאל: מה הם רוצים?

אורי אריאל: לא זה מה שמעסיק אותם בכלל, שיהיה ברור – הם רוצים הכרה, שהמעמד של הרפורמים במדינת ישראל יהיה כמו של הרבנות הראשית.

אורי אריאל: על זה אני אומר לך: מבחינתי, לא יקום ולא יהיה.

אורי אריאל: עם כל הכבוד והרצון לאחדות, האחדות היא לא במחיר שהם יפגעו בכל מה שקדוש לאחרים.

קסניה סבטלובה: – – –

אורי אריאל: עכשיו, אנחנו מזמינים אותם – אנחנו מזמינים אותם לבוא לירושלים, להתפלל גם בכותל, אבל לכבד את מנהג המקום.

אורי אריאל: מי שקובע מה מנהג המקום הם לא נשות הכותל האורתודוקסיות ולא הרפורמים ולא אף אחד אחר – זאת רק הרבנות הראשית, והם אכן קובעים, ואני מחזק את ידי הרבנים הראשיים והרבנות הראשית להמשיך לפעול למען קדושת המקום ולמען אחדות ישראל.

קסניה סבטלובה: – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: זהו, סיימנו.

טלי פלוסקוב: סיימנו.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, סיימנו.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שתי דקות לשאלתך.

יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, שמעתי בקשב רב את תשובתך לחברתי תמר זנדברג על המשלוחים החיים, ואני חייבת לומר שלא שמעתי תשובה, מפני שאתה התחייבת לצמצם.

יעל גרמן: אז אתה אמרת שראית וזה לא כצעקתה, וסיפרת לה שוב, ודיברת על כך שאתה רוצה לעודד את יבוא הבשר המצונן; אנחנו שמענו זאת גם לפני חצי שנה.

יעל גרמן: אבל אתה הבטחת לצמצם את המשלוחים החיים.

יעל גרמן: המשלוחים החיים – גם אם מה שראית זה נפלא – זה עינוי שאסור להסכים לו: שלושה שבועות בתאים צפופים מתחת לפני הים – אלה תנאים שגם אתה לא חושב שהם מתאימים, אפילו אם ראית שהכול בסדר, וצריך לצמצם אותם.

יעל גרמן: ולא שמעתי תשובה אם באמת בכוונתך לצמצם, ומתי תצמצם ובכמה תצמצם.

יעל גרמן: ואני רוצה לבקש ממך תשובה על עוד הבטחה שלך: אתה הבטחת להסמיך את הפקחים העירוניים לאכוף את חוק צער בעלי חיים, אבל למעשה אפילו פקח אחד מוניציפלי לא הוסמך לכך.

יעל גרמן: אני מבקשת לדעת מדוע, מתי יוסמכו, ובמסגרת ההסמכה שלהם, אם הם יוכלו להטיל קנסות לפי חוק העבירות המינהליות.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, לרשותך עד שלוש דקות.

אורי אריאל: תודה לחברת הכנסת גרמן, לא תקבלי ממני דבר שאי-אפשר לתת אותו; מי שחושב שיהיה פה מחסור בבשר, במדינת ישראל, כי יש – עם כל הכבוד, ויש לי כבוד אלייך ולחברים נוספים על עניין צער בעלי חיים, שהוא מדאורייתא, בחלק מהמקרים, לא כל דבר – טועה.

אורי אריאל: יהיה בשר, ואנחנו גם מנסים להוזיל את הבשר, וזה יבוא – חלק מההוזלה יהיה על ידי יבוא, לא רק יבוא.

אורי אריאל: הדברים לא תלויים בי, שאני אשב ואכתוב איזה צו ואז הכול יסתדר.

אורי אריאל: הסברתי – ואני לא רוצה לחזור, כי שמעת, היית פה – את תשובתי לחברת הכנסת זנדברג, וזו התשובה, וכך אנחנו פועלים.

אורי אריאל: כל סיוע לדבר הזה יתקבל בברכה.

אורי אריאל: מי שיודע להפסיק את הסחר העולמי בבעלי חיים, או את הסחר בין ישראל לאוסטרליה, בהינף יד, גרזן – תודה רבה, שיתכבד.

אורי אריאל: הוא יהיה שר החקלאות, הוא יעשה את זה, נראה.

אורי אריאל: אתם יודעים שלא.

אורי אריאל: אתם יודעים אילו מאמצים אני והמשרד עושים.

אורי אריאל: אם יש לכם הצעות קונקרטיות, מעשיות – לא במובן: תצמצם באיזה צו מינהלי; אין דבר כזה.

אורי אריאל: זה לא עובר משפטית.

אורי אריאל: זה לא עובר משפטית, זה לא עובר כלום.

אורי אריאל: ולכן – – –

יעל גרמן: האם יש תוכנית – – –

אורי אריאל: כן, יש תוכנית.

אורי אריאל: התוכנית היא להגביר – אמרתי את כל הדברים, עניתי כבר קודם, אני לא רוצה לחזור, מפאת קוצר הזמן.

יעל גרמן: – – – מספרים – – – כך וכך שנים אנחנו רוצים לצמצם בכך וכך?

אורי אריאל: אין דרך להכריח איזושהי מדינה באירופה למכור לנו בשר, בטח לא בשר כשר.

אורי אריאל: אנחנו מדברים – אני מדבר עם כל השגרירים, עם כל ראשי הממשלות שאני פוגש ורואה, כולל מארצות הברית, ופגשתי שם את מושל מדינת ניו יורק, ואחרים, לא חשוב, כדי לייבא בשר שחוט, כשר, למדינת ישראל.

אורי אריאל: זה מה שאני עושה עם כולם, ללא יוצא מן הכלל, בכל פגישה שהיא רלוונטית.

אורי אריאל: זה מה שאנחנו עושים, ואנחנו מתקדמים.

אורי אריאל: פתחו באירופה שלוש מדינות – זו התחלה יפה, רק לא מספקת, ולכן אנחנו ממשיכים.

אורי אריאל: פניתי לאוקראינה, פניתי לרוסיה, וכן הלאה וכן הלאה, אני מקווה שזה יעבוד.

אורי אריאל: לגבי הפקחים העירוניים: אני לא בטוח שאני מכיר את כל הנתונים כדי לענות כרגע.

אורי אריאל: בכל אופן, לפי זיכרוני כבר הסמכנו כמה פקחים.

אורי אריאל: יש לנו כמה בעיות בתחום צער בעלי חיים, ואנחנו בהתדיינות עם משרד הפנים.

אורי אריאל: גם עניין הפקחים שם הוא חלק מהעניין – איך לפשט את זה.

אורי אריאל: אבל אני אבדוק ואתן לך תשובה, בעזרת השם, עוד השבוע או בתחילת השבוע הבא.

יעל גרמן: אוקיי.

יעל גרמן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: נותרו לנו שבע דקות, ויש עוד שלושה חברי כנסת ברשימה, אז בבקשה להצטמצם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, שאלתך.

ג'מעה אזברגה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, השאלה שלי, למען האמת, נובעת מההגדרה שר החקלאות ופיתוח הכפר.

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת שמההגדרה נובעת השאלה.

ג'מעה אזברגה: השאלה שלי היא האם לאדוני השר יש תוכניות לגבי הכפרים הבדואיים, שהוא היום אחראי להם, במצב הזה, למשל פיתוח הכפר, אם זה לינה כפרית, אם זה משק עזר.

ג'מעה אזברגה: זאת השאלה הראשונה.

ג'מעה אזברגה: השאלה השנייה, האם אדוני מוכן להקים חוות חקלאיות גם לתושבים או לאזרחים בדואים, כמו ליהודים?

ג'מעה אזברגה: הוקמו 70 חוות חקלאיות ליהודים בלבד; האם אדוני השר מוכן להפריש מים גם לחקלאים בדואים ולתת להם מים לגדל?

ג'מעה אזברגה: ובכלל, לגבי יבוא בשר, אני חושב שאפשר לתת לאזרחים לייצר בשר פה, במקום לייבא, אם זה מארגנטינה, אם זה מדרום אמריקה ואם זה ממקומות אחרים, וגם ליצור מקומות עבודה לאנשים, שלא יהיו עול על הביטוח הלאומי.

ג'מעה אזברגה: והשאלה השנייה – אולי השלישית, אדוני השר: היום אתה יודע שאין אפשרות להעביר אפילו כבש אחד ממקום למקום?

ג'מעה אזברגה: אצלנו במגזר נהוג שבחתונות מביאים כבש אפילו בתור מתנה.

ג'מעה אזברגה: אתה מעביר אותו, מחרימים אותו ונותנים לך קנס של 30,000 שקל; אבל יהודי בטלפון אחד – הוא יכול להרים טלפון ולהכין אישור להעברת 30 או 40 כבשים.

ג'מעה אזברגה: ואני מבקש, השאלות ברורות, לא מעורפלות – אם אפשר, אדוני השר.

ג'מעה אזברגה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר, שלוש דקות לרשותך.

אורי אריאל: שלום, תודה, מכובדי.

אורי אריאל: אנחנו עונים רק דברים בהירים, הערפל זה לא בתחום סמכותנו.

ג'מעה אזברגה: – – –

אורי אריאל: תקשיב ותגיד לי אחרי זה.

ג'מעה אזברגה: – – –

אורי אריאל: ראשית, יש מקומות אצל הבדואים, כמו אל-קסום, שאנחנו מתכננים גם אלמנטים חקלאיים.

אורי אריאל: תיסע לשם, תבדוק, תראה בעיניך.

אורי אריאל: בסך הכול, אין לנו קרקע ואין לנו מים, שני דברים שהם במחסור בכל הארץ.

אורי אריאל: על המים כבר לא צריך לדבר כלום כי כולם שומעים מה המצב, איך הכנרת מתייבשת וכו', אבל גם קרקע זה משאב במחסור.

ג'מעה אזברגה: – – –

אורי אריאל: ולכן, יש קושי לחלק.

אורי אריאל: ב.

אורי אריאל: חוות חקלאיות כבר לא יוצאות לתכנון ולשיווק על ידי רמ"י.

אורי אריאל: הדבר נתון בידי רשות מקרקעי ישראל, בידי מינהל התכנון – שניהם נמצאים במשרד האוצר.

אורי אריאל: אם תינתן לי האחריות לעניין הזה, אני מודיע שבכוונתי כן לאשר עשרות מקומות שיצאו לציבור הרחב במכרזים, בעיתון, שקוף.

אורי אריאל: הלוואי שזה יהיה בסמכותי.

אורי אריאל: לגבי העברת בעלי חיים, לא נאפשר ולא נתיר להעביר בעלי חיים ללא רישיון.

אורי אריאל: אסביר את הסיבה: יש לנו מחלות, לעתים קשות, כמו פה וטלפיים, בורצולוזיס, דברים אחרים, והעברה לא מבוקרת של בעלי חיים ממקום אחד לשני – ולא משנה המגזר ולא משנה מי זה – מבחינתנו היא עבירה חמורה, כי היא עלולה לגרום להעברת מחלות מידבקות קשות ביותר.

אורי אריאל: אנחנו לא נאפשר את זה, ואנחנו נקנוס.

ג'מעה אזברגה: – – – מעבירים מכפר לכפר.

אורי אריאל: מי שעושה את הדבר הזה – אנחנו לא נאפשר את זה.

אורי אריאל: אין שום הבדלה – אני קובע מתוך ידיעה – שום הבדלה מי הפונה, לא חשוב אם הפונה הוא ערבי, בדואי, יהודי, דרוזי, צ'רקסי או הוטנטוטי, כולם יקבלו את אותה תשובה, באותה מהירות.

אורי אריאל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: השואל האחרון, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, ב-16 במאי ניסו דייגים ערבים להיכנס למשרד החקלאות, למשרדים שלהם בבית-דגן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יהודים נכנסו, על ערבים נאסר להיכנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסך הכול הם ביקשו את הפיצויים על תקופת הרוויה, שאסור להם לדוג.

אורי אריאל: לא הבנתי, מתי?

אורי אריאל: מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-16 במאי – השאלה היא אם אתה לא מודע לכך, כי זה גם עלה בתקשורת, והגיעו, וחד-משמעית: יהודים נכנסים, כי יש להם בקשות, וערבים לא נכנסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיע אלי סרטון וידיאו, אני מוכן גם להעביר אליך, ושאלו במפורש: למה יהודים ייכנסו וערבים לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם דייגים שיש להם רישיונות שפג התוקף שלהם, ואתם הבטחתם לחדש אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו שאלה ראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלה שנייה – רוב היישובים והכפרים הערביים מוגדרים יישובים חקלאיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשרד שלך כבר מחסל את החקלאות ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי שאלה, לקראת הפסח בשנה שעברה אושר לייבא שמן זית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוועדת הכלכלה שאלתי: האם יש מחסור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי מסיק הזיתים מסתיים בנובמבר, לכל היותר, ואז אנחנו יודעים איזו כמות שמן זית יש לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התשובה הייתה שלא חסר אבל מנסים להוריד את המחיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם בלהוריד את המחיר הכוונה היא גם לחסל את הענף?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ונוסף על כך, כבודו דיבר על יבוא בשר ויבוא ביצים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, ביתרת הקרקע החקלאית, למה שהמשרד שלך לא יאשר מכסות לעגלים לבשר, פרות לחלב, מכסות לתרנגולות מטילות ביצים ולתרנגולות לבשר, ליישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה גם נוכל לטפל בעניין של העוני ביישובים הערביים, וגם לחסוך יבוא – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – וגם לתת אפשרות לאנשים לחיות בכבוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, כעיקרון, אנחנו צריכים לסיים.

טלי פלוסקוב: אני כמובן אאפשר לך להשיב, אבל אם אפשר – לעמוד בשלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אורי אריאל: תודה רבה.

אורי אריאל: ראשית, לגבי האירוע שאמרת והופתעתי, אומר לך – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אורי אריאל: הוא אמר את זה.

אורי אריאל: אני מבקש לענות לך, אפשר?

אורי אריאל: אומר לך שלמיטב ידיעתי, לא היה ולא נברא.

אורי אריאל: כולם נכנסו, נפגשו עם הסמנכ"ל הבכיר צביקה כהן בנושא דיג.

אורי אריאל: היו שם יהודים, בעיקר היו ערבים.

אורי אריאל: אבל היות שהעלית את זה, ויש סרט, אני מבקש לקבל את הסרט בהקדם אלי, אני אבדוק ואני אעביר לך תגובה מסודרת, בסדר?

אורי אריאל: בבקשה, אדרבה.

אורי אריאל: טוב שיש היום מצלמות בכל מקום, קל לבדוק, תעביר לי, אני אבדוק.

אורי אריאל: אני אגיד את זה ככה, באופן כללי, לא לגבי האירוע הזה, שלמיטב ידיעתי לא היה ולא נברא, ודרך אגב, הייתי בחו"ל אז, נזכרתי עכשיו בסיפור – לא ביהודים–ערבים, אני זוכר הפגנה ובקשה שלהם, והכניסו אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אורי אריאל: רגע, שנייה, ברשותך, אני אענה לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על הרקע הייתה הפגנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על רקע זה הייתה הפגנה.

אורי אריאל: אני אומר, היה, בסדר, מותר להפגין במדינה.

אורי אריאל: תאמין לי, אתה יודע כמה שעות אני ישבתי ועמדתי בהפגנות?

אורי אריאל: בסדר, הפגינו, אני רק מציין את זה.

אורי אריאל: אני אומר לך, ואומר לכולם: מבחינתי, לא יקום ולא יהיה שתהיה איזושהי אפליה בכניסה למשרד החקלאות – או בכל משרד, אבל אני אחראי למשרד החקלאות – בין אזרחים, ולא אכפת לי איך קוראים להם, ולא אכפת לי מאיזה דת הם, מאיזה מין הם.

אורי אריאל: אני מודיע בצורה הכי מפורשת: אני אבדוק כל תלונה, אבל אני מודיע, ואני אחדד את זה, אם צריך, במשרדי.

אורי אריאל: אני חושב שהם מתנהגים בסדר, ציינתי את זה קודם, אבל אם תשלח לי את הסרט ונראה מה היה, נבדוק, נתחקר, ונסיק מסקנות.

אורי אריאל: שניים, יישובים ערביים לא מוכרים ברובם כיישובים חקלאיים.

אורי אריאל: ההגדרה יישוב חקלאי לא אומרת שאם יש שם קצת כרמים, קצת מטעי גפנים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני – – – שתבוא לבדוק את זה.

אורי אריאל: טוב.

אורי אריאל: אני אומר לך עכשיו, עכשיו אני לא – אני אומר לך מה שאני מכיר, ואני מכיר.

אורי אריאל: רוב היישובים לא מוגדרים חקלאיים, קרי אין להם מכסות מים, או אין להם דברים אחרים ששר החקלאות נותן.

אורי אריאל: יש גם יישובים כפריים חקלאיים, ואנחנו משקיעים ביישובים שהם תחת אחריותנו, אנחנו משקיעים כספים בתחומים שונים, בדיוק כמו באחרים.

אורי אריאל: יש קול קורא, מתפרסם בעיתון.

אורי אריאל: מי שניגש ועומד בסטנדרטים – יקבל.

אורי אריאל: זאת התשובה ואין בלתה.

אורי אריאל: יש לנו במשרד הרבה עובדים – גם במחוזות – עובדים מהמגזר הערבי, וטוב שכך; הם מכירים את הצרכים המיוחדים, הם דוברי השפה, הם נגישים, ואין בעיה לדבר בכל המחוזות, וגם במשרד הראשי.

אורי אריאל: לגבי יבוא בשר וביצים – לגבי יבוא בשר דיברנו קודם, היו שתי שאלות, אני לא אחזור.

אורי אריאל: לגבי ביצים, תראה, יש לנו מספיק ביצים, והביצים – – –

טלי פלוסקוב: משפט, בבקשה.

אורי אריאל: הביצים, בשונה מרוב הדברים, הן תחת מכסות, והמכסות מחולקות בקול קורא אותו הדבר.

אורי אריאל: זה מתפרסם בעיתון, ומי שעומד בסטנדרטים ניגש ויכול לקבל.

אורי אריאל: אנחנו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – בביצים יש לך חלוקה, ולכן ביקשתי מכסות ליישובים הערביים, כי מועצת הביצים – היא לא נותנת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש להם את – – – שלהם, והם לא נותנים.

אורי אריאל: אנחנו אפשרנו לכולם לגשת, לכל מי שעומד בקריטריונים, ואנחנו נשמח לתת לכל המגזרים.

אורי אריאל: זה לא שמור לאזרחים מסוג מסוים.

אורי אריאל: יש לנו כ-10% – או פחות, אני לא יודע את המספר – ואנחנו נשמח לקבל פניות מהמגזר הערבי בתחום מכסות הביצים במקומות שבהם אפשר לקבל, וגם לתת להם.

אורי אריאל: אני רוצה להודות לכולכם על השאלות, על ההתייחסות.

אורי אריאל: מי שהבטחתי לו תשובות – מקווה שעוזרי רשמו, אבל אני אזכור לתת לכם.

אורי אריאל: אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש, על ההזדמנות.

אורי אריאל: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: גם אנחנו מודים לשר החקלאות ופיתוח הכפר, חבר הכנסת אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1122, פ/672/20, פ/1600/20, פ/3489/20, פ/3289/20, פ/2820/20, פ/3574/20, פ/3636/20, פ/3814/20; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 18747, חוב' ט', עמ' 19373, חוב' י"ב, עמ' 19969, חוב' י"ז, עמ' 20828, חוב' כ', עמ' 21445, חוב' כ"א, עמ' 21539, מושב שני, חוב' ל"ה, עמ' 16201 ועמ' 16203; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: סיימנו את שעת השאלות, רבותי, ואנחנו עוברים לחקיקה.

טלי פלוסקוב: אני אתחיל מסעיף 5 לפי סדר-היום: הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 19), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין שזו עבודה משותפת של הרבה חברי כנסת, כולל הצעה ממשלתית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אה, כבר?

טלי פלוסקוב: לא היית כאן, אז כבר הזמנתי את אלאלוף.

איתן כבל: למה את דיברת חצאי משפטים.

אלי אלאלוף: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, אלי, אני כבר הצגתי את החוק, אז אני אבקש להמשיך בחקיקה הזאת, ואז אנחנו נחזור לאיתן כבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

אלי אלאלוף: גברתי יושבת-ראש הישיבה, ידידתי סגנית יושב-ראש הכנסת טלי פלוסקוב, כנסת נכבדה – כמעט ריקה – אני מתכבד להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 19), התשע"ז–2017, שמקורה בהצעת חוק ממשלתית שמוזגו בה שמונה הצעות חוק פרטיות שיזמו חברי הכנסת מרדכי יוגב, חמד עמאר, יוליה מלינובסקי, עודד פורר, ענת ברקו – הרשו לי לספר לכם בדיחה קצרה, ככה: במקום "ענת ברקו" כתבו "ענק ברקו", לידיעת

אלי אלאלוף: כם – שולי מועלם-רפאלי, וכן מיקי לוי וסתיו שפיר.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מבקשת לערוך כמה שינויים ולהבהיר כמה הבהרות בחוק קליטת חיילים משוחררים, התשנ"ד–1994, ובקרן וביחידה להכוונת חיילים משוחררים.

אלי אלאלוף: זה תיקון אחרי 23 שנים; הגיע הזמן לעשות את זה.

אלי אלאלוף: הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים הוקמה על ידי ממשלת ישראל ב-1949, על ידי שר הביטחון דאז מר דוד בן-גוריון, שראה חשיבות לאומית במפעל לשילוב חיילים משוחררים במסגרת האזרחית מיום שחרורם.

אלי אלאלוף: היחידה נוסדה במטרה לסייע למסיימי השירות הצבאי להשתלב בדרך הקצרה והיעילה ביותר בחיים האזרחיים, וזאת באמצעות מתן ייעוץ, הכוונה אישית, הדרכה וסיוע חומרי לזכאים.

אלי אלאלוף: להלן השינויים המוצעים בהצעה הנוכחית: 1.

אלי אלאלוף: מוצע להוסיף להנהלת הקרן לקליטת חיילים משוחררים נציג של הרשות לשירות אזרחי.

אלי אלאלוף: בנוסף, התבקשנו להוסיף נציג ארגון של החיילים במילואים.

אלי אלאלוף: 2.

אלי אלאלוף: מוצע כי מעתה ישולמו מכספי הקרן לסיוע נוסף גם דמי קיום למי שלומד במוסדות להכשרה מקצועית, ולא רק כפי שהיה עד עכשיו – במוסדות אקדמיים.

אלי אלאלוף: תיקון שלישי – תיקון חשוב מאוד שמיישם בעצם את החלטת הממשלה בנושא – קובע כי הקרן לסיוע לחיילים משוחררים תעניק לחיילים המשוחררים הבודדים סיוע בתשלום שכר דירה לפי כללים ונהלים שייקבעו על ידי הנהלת הקרן, בהסכמת נציגי משרד האוצר ומשרד הביטחון.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שזה תקציב תוספתי, כל שנה, של 12 מיליון שקל עבור המטרה הספציפית הזאת.

אלי אלאלוף: בנוסף, יתרות שיהיו משנות תקציב קודמות יוכלו לחזק את הסעיף הזה.

אלי אלאלוף: במהלך הדיונים בוועדה התברר כי לעתים הקרן לסיוע נוסף מתקשה להשתמש בעודפים משנה קודמת, ובשל כך ביקשנו-המלצנו בפני האוצר להקדים את העברת היתרות משנה קודמת, והובטח לנו על ידי האוצר – זה לא כתוב בתקנות, אלא האוצר הבטיח לעשות ככל יכולתו כדי להעביר את היתרות האלה בהקדם האפשרי.

אלי אלאלוף: הצעת החוק המקורית קבעה כי לוחם או תומך לחימה שנפטר, לא עלינו, במהלך שירותו הסדיר, או נפצע במהלך השירות ושוחרר, או הועבר לתפקיד לא כלוחם או תומך לחימה, יראו אותו לעניין התשלום, המענק והפיקדון כמי שהשלים את מלוא התקופה של השירות הסדיר כלוחם או כתומך לחימה.

אלי אלאלוף: הוועדה התעקשה – זה נחמד, ניסוח טוב – כי הסדר זה יחול גם על חיילים אחרים, שאינם משרתים כלוחמים או כתומכי לחימה, ומשרדי הממשלה הסכימו לכך.

אלי אלאלוף: זה שינוי מהותי בהצעת החוק, גם בהצעה הממשלתית.

אלי אלאלוף: תיקון זה חל מכאן ולהבא ואינו רטרואקטיבי, ולכן אנו מודעים לכך שעניינם של הורים שכולים שיקיריהם נפלו בעבר לא מוסדר במסגרת הצעת החוק הזאת, ואנחנו פונים שוב למשרד הביטחון ולמשרד האוצר לבדוק את הנושא הזה מחדש.

אלי אלאלוף: נקודה מאוד חשובה נוספת: אנחנו קבענו שאחרי חמש שנים הכספים של הפיקדון שלא נלקחו בתקופה הקודמת, דהיינו בחמש השנים, יועברו אוטומטית לחשבון הבנק של החייל, ללא צורך בפנייה כלשהי ובתביעה מצדו.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שלפני

אלי אלאלוף: כם היא הצעה חשובה, אשר כוללת הוראות רבות שמיטיבות עם החיילים המשוחררים ומקלות עליהם לממש את זכויותיהם לפי החוק.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות פה במיוחד, באמת, כמובן לחברי הכנסת שהשתתפו בדיון ותמכו בכל ההצעות, גם אם נאלצו מדי פעם להתאפק ולא התקבלו כל בקשותיהם.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין את האווירה הנהדרת שהייתה בדיון, את ההשתתפות המאוד-פעילה וחיובית של משרד האוצר ומשרד הביטחון, ולציין במיוחד את האווירה ששררה, על פי הוראות שקיבלו מהשרים העומדים בראש המשרדים האלה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לצוות הוועדה: לאתי שבתאי, ממלאת מקום מנהלת הוועדה, עו"ד ענת מימון, שעשתה עבודה אדירה להכנת כל החומר, לשר האוצר, כפי שאמרתי, לשר הביטחון ולחברי הכנסת שהציעו.

אלי אלאלוף: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: כאמור, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ואין בקשות דיבור, לכן אנחנו מייד נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 19), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה חברים, להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–13 – 21 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 21 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 19), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על אותה הצעת החוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 20 נגד – אין נמנעים – אין חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 19), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 20 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 19), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': אפשר להוסיף את הקול שלי, בבקשה?

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חברת הכנסת שלי יחימוביץ מבקשת להצטרף כתומכת.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק – – –

אלי אלאלוף: – – –

טלי פלוסקוב: מי מבקש לברך?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה.

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה – אדוני חבר הכנסת אלי אלאלוף, אני רוצה לברך אותך באופן אישי ולהגיד לך תודה מעומק לבי על כך שקידמת את הצעת החוק הזאת, החשובה, במהירות שיא, פה, בכנסת.

אלי אלאלוף: – – –

יוליה מלינובסקי: לא לא, אני פונה אליך באופן אישי ואומרת לך: תודה.

אלי אלאלוף: – – – בפרלמנט הרוסי – – –

יוליה מלינובסקי: לא, אבל בוא נתרכז בחיילים שהם חיילים שלנו.

קריאות: – – –

יוליה מלינובסקי: אנחנו כרגע מדברים על חוק מהפכני שעבר פה – רוברט, תודה רבה – שעבר פה במהירות שיא, בכנסת.

יוליה מלינובסקי: יושב-ראש ועדת הרווחה והעבודה של הכנסת עשה מאמץ-על.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להודות גם לכל חברי הכנסת: חמד, עודד, איציק שמולי, כל החברים שהיו חלק פעיל בהצעת החוק הזאת.

יוליה מלינובסקי: אנחנו הצטרפנו, בהצעות חוק פרטיות שלנו, להצעה הממשלתית, אבל דחפנו את זה יחד, עבדנו יחד.

יוליה מלינובסקי: תמיד אפשר לעשות עוד משהו, אדוני יושב-ראש ועדת הרווחה והעבודה, אני יודעת את הדחף שלך, שאתה תמיד מנסה עוד קצת, עוד משהו, לאנשים, אבל לדעתי יצא לנו מוצר לא רע בכלל, אלא טוב מאוד.

יוליה מלינובסקי: וכמובן אנחנו חייבים להודות פה לשר הביטחון, שתמך, עזר והוביל את המהלך, גם לשר האוצר, שמצא כסף לנושא הזה, במיוחד לסיוע בשכר דירה לחיילים בודדים – ועשינו עבודה לא רעה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה לכולכם, תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

טלי פלוסקוב: החוק שכרגע אישרנו, אני מבינה שהוא תוצאה של לפחות שמונה חוקים פרטיים והצעה אחת ממשלתית.

טלי פלוסקוב: לכן, כיוצא מן הכלל, אני אתן לעוד חברת כנסת לברך.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: את יכולה גם מכאן, אבל יש דקה לברכה.

סתיו שפיר: זה כולל ההליכה בדרך?

טלי פלוסקוב: לא, את רואה שאני לא הפעלתי שעון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה רבה, אני מברכת מאוד על העברתה של הצעת החוק החשובה הזאת.

סתיו שפיר: כמעט שנה חלפה מהיום שגילינו בוועדת השקיפות כיצד אלפי חיילים משוחררים לא קיבלו את הפיקדונות שלהם אחרי השירות הצבאי, ולא נהנו מהסכום – הקטן, יש לומר – שהיה יכול לסייע להם כל כך בתחילת חייהם העצמאיים אחרי השירות שהם נתנו למדינה.

סתיו שפיר: ולא רק בזה מדובר אלא בכך שהחיילים שלא זכו ליהנות מהפיקדון היו חיילים שהגיעו מהמצב הכלכלי המוחלש ביותר – דווקא החיילים שהגיעו ממצב סוציו-אקונומי נמוך הם אלה שלא זכו לקבל את הפיקדון שלהם.

סתיו שפיר: אני מאוד מאוד שמחה שההצעה הזאת, שהוצמדה להצעת החוק הממשלתית, עוברת עכשיו כאן, ומודה מאוד לחבר הכנסת אלי אלאלוף על הטיפול המהיר.

סתיו שפיר: אני רוצה להוסיף גם תוספת ובקשה.

סתיו שפיר: אנחנו גילינו במהלך הדיונים שהרבה מאוד מכספי העודפים שהיו אמורים להגיע לקרן לחיילים משוחררים לא הגיעו אליה לאורך השנים, ואני מבקשת ממשרד האוצר ומהממשלה לדאוג לכך שהקרן תקבל את הכספים שבמהלך השנים הוחזרו מהפיקדונות אל הקרן.

סתיו שפיר: כל מי ששירת את המדינה זכאי לקבל את הפיקדון הזה מהצבא – לקבל את הפיקדון הזה מהמדינה, ובמהירות האפשרית, ואני מאוד מאוד שמחה שעכשיו הצלחנו לדאוג לכך.

סתיו שפיר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אבל אז אני צריכה לתת לכל השמונה.

טלי פלוסקוב: ביקשתי אחד מהקואליציה ואחד מהאופוזיציה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו חייבים להמשיך.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: מיוחדים?

קריאה: הם מיוחדים – – –

טלי פלוסקוב: לא, אז אני באמת אגיע לשמונה חברי כנסת.

חיים ילין: אני יכול לברך, כבוד היושבת-ראש?

טלי פלוסקוב: עוד אחד.

קריאה: אתה לא – – –

טלי פלוסקוב: אגב, חיים ילין, אני לא רואה אותך ברשימת היוזמים.

טלי פלוסקוב: כיוצא מהכלל – עוד פעם – כנציג של העדה הדרוזית, שמשרתת את המדינה בכבוד מאוד גדול, אני אבקש גם מחמד עמאר לברך.

איתן כבל: אני רוצה לבקש – יש גם תימנים שעלו לארץ לאחרונה.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, אני רוצה להודות לך על שאפשרת לי להודות ליושב-ראש הוועדה על העברת החוק.

חמד עמאר: אני חושב שהחוקים שהעברנו בהצעת החוק הזאת הם חוקים מאוד טובים לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: אני רוצה להודות גם, אחרי שהודיתי ליושב-ראש הוועדה, לשר הביטחון, יושב-ראש מפלגת ישראל ביתנו, שאפשר את קידום החוקים האלה.

חמד עמאר: אני אומר לכם, החוק שקידמתי ועבר גם בהצעת החוק הוא לאפשר לחיילים משוחררים דרוזים להשתמש בפיקדון לבניית הבית שלהם – כי בחוק הייתה אפשרות לרכוש בית אבל לא הייתה אפשרות לבנות בית, ובמגזר הדרוזי אין רכישת בתים, יש רק בניית בתים.

חמד עמאר: עכשיו, אחרי שהעברנו את החוק הזה, אותם חיילים משוחררים יכולים להשתמש בפיקדון.

חמד עמאר: שוב, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה ולשר הביטחון אביגדור ליברמן.

חמד עמאר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: כמובן, ברכות לכל היוזמים.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1137; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 22671; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה) (תיקון), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רשמות פרלמנטריות, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת החוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה) (תיקון), התשע"ז–2017, שיזמה הממשלה.

איתן כבל: החוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה), התשע"ו–2016, להלן – החוק, מסדיר את הסמכת הפקחים העירוניים לבצע פעולות של פיקוח ואכיפה בכל הקשור לעבירות תעבורה המנויות בתוספת לחוק.

איתן כבל: העבירות המנויות היום מתייחסות בעיקר לנסיעת אופניים חשמליים, קורקינטים ודומיהם, על מדרכות, ובמקומות אחרים שבהם אסורה נסיעתם.

איתן כבל: בחוק קבועות גם הגבלות על סמכויותיו של הפקח העירוני בהשוואה לסמכויות הנתונות לשוטר באותן עבירות.

גלעד ארדן: – – –

איתן כבל: אני אומר, היה חשוב לנו.

איתן כבל: זה גם לבקשתכם, אדוני השר.

איתן כבל: מטרתה העיקרית של הצעת החוק היא – – –

גלעד ארדן: התעקשתי שזה יגיע לוועדת הכלכלה, בגלל המומחיות שלכם בנושא, ודודי ויתר.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תמיד דודי מוותר.

גלעד ארדן: דודי ותרן.

איתן כבל: אדוני השר, יש גם רציפות תפקודית, מה שנקרא, מהתקופה שאתה היית יושב-ראש – – –

גלעד ארדן: זה – בכנסת הנוכחית לא מכבדים כל מיני עקרונות מהעבר.

גלעד ארדן: אל תגזים עם זה.

גלעד ארדן: אתה יודע, יש פה סטנדרטים חדשים.

איתן כבל: אני כן.

דוד אמסלם: – – – מה אכפת לך להשאיר את זה בזה שוויתרתי – – –

איתן כבל: דודי, קיבלתי.

קריאה: – – –

איתן כבל: בשם קו העימות?

איתן כבל: מטרתה העיקרית של הצעת החוק היא לתקן את המצב הקיים שבו סמכויות פקח עירוני לאכיפת עבירות תעבורה לפי החוק אינן חלות ביחס לקורקינטים או אופניים ממונעים, שלא עומדים בהגדרות תקנות התעבורה למרות שהם עלולים לסכן את הולכי הרגל אף יותר מכלים מאותו סוג התואמים את ההגדרות בתקנות התעבורה.

איתן כבל: לפיכך, מוצע לאפשר לפקח להפעיל את סמכותו להוציא את האוויר ואת השסתומים מהצמיגים ואת סמכותו לתפוס או להרחיק כלי רכב ביחס לסוגי הרכב שיפורטו בתוספת שתיווסף לחוק, ולא רק ביחס לרכב הפטור מחובת רישוי ורישום לפי פקודת התעבורה, כפי שקיים היום.

איתן כבל: כמו כן, מוצע לתקן את הגדרת קורקינט ממונע כך שתהיה רחבה יותר מההגדרה הקבועה ביחס לגלגינוע בתקנות התעבורה.

איתן כבל: יש לציין כי ככלל, סמכויות הפקחים ביחס לכלי התעבורה האמורים מקבילות לסמכויות הנתונות לשוטרים מכוח תקנות התעבורה או מצומצמות יותר.

איתן כבל: עם זאת, הוועדה העניקה לפקחים העירוניים סמכות אחת שאיננה נתונה כיום לשוטרים, והיא הסמכות להוציא את האוויר ואת השסתומים מצמיגי קורקינט חשמלי, אף שאיננו תואם את הגדרות גלגינוע בפקודה.

איתן כבל: הוועדה הסכימה לכך בעקבות התחייבות של משרד התחבורה שתקנות התעבורה הרלוונטיות יתוקנו בהתאם, כך שהגדרת גלגינוע תורחב גם בהקשר לסמכות מסוג זה המסורה לשוטר.

איתן כבל: כמו כן, מוצע לקבוע כי התנאים וההגבלות הקיימים כיום בחוק ביחס לסמכויות הפקח העירוני יחולו גם ביחס לסמכות מתן קנסות.

איתן כבל: אני מודה למשרדי הממשלה השונים, ובראשם המשרד לביטחון פנים, ולשר העומד בראשו גלעד ארדן, שהתגייסו לטפל בנושא חשוב זה, ובמהירות.

איתן כבל: הגברת יכולת האכיפה של הפקחים העירוניים עשויה להציל חיים.

איתן כבל: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, ולנצל את ההזדמנות הזאת להעלות כאן עניין שאט-אט הוא הופך להיות המגפה הבאה, ואין עליו שום אסדרה, וזה ההוברבורד.

איתן כבל: היום אנחנו רואים ילדים בעיקר – – –

גלעד ארדן: למה?

גלעד ארדן: ועל האופניים החשמליים יש אסדרה?

איתן כבל: לא, לא, אדוני השר.

גלעד ארדן: תפנה קריאה לכתובת הנכונה – שר התחבורה.

גלעד ארדן: הוא לא פה כרגע.

איתן כבל: אלוהים ישמור, אתה מבין מה אני עושה?

חיים ילין: אפשר לברך?

איתן כבל: אתה מבין כמה תיבות פנדורה?

איתן כבל: תן לי אחת.

איתן כבל: אני לא בא אליך בטענה.

איתן כבל: אני מבקש מאדוני, אני יודע – אם היית שומע אותי עד הסוף, נכון לרגע הזה הסיפור של ההוברבורד איננו מתוקן, איננו מטופל, כיוון שהוא לא בא תחת ההגדרה של רכב ממונע.

איתן כבל: ומכיוון שאיננו בא תחת ההגדרה של רכב ממונע, אתה לא צריך כלום.

איתן כבל: זה כאילו צעצוע, רק הצעצוע הזה יכול להרוג.

איתן כבל: ופעם שנייה, אדוני השר – נכון שזה איננו בתחום הסמכות הנתונה לך אלא בתחום משרד התחבורה – הוא צריך לבוא, לכאורה, אם אין לו הגדרה של רכב ממנוע, הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

איתן כבל: ועוד לא דיברנו, חברת הכנסת יעל גרמן, על אלה שמשפרים את המהירות.

איתן כבל: הטכנולוגיה היום היא כזאת שהחקיקה איננה מצליחה לייצר או לעקוב, ולכן גם ביקשתי שבטיפול שלנו בחקיקה ובתקנות יינתן מִפתָח רחב.

איתן כבל: הרי אתה לא כל שבועיים תכנס את ועדת הכלכלה על כל כלי שמגיע מסין או מארץ אחרת, עם פטנט כזה או אחר, ותכניס לחוק.

איתן כבל: אתה צריך לייצר מפתח כזה – חבר הכנסת דוד ביטן, אני רואה שאתה מרותק לדברים שלי – שיוכל משרד התחבורה, או הגורם שזה באחריותו, לייצר – – –

דוד ביטן: – – –

איתן כבל: הוברבורד, אתה יודע מה זה?

איתן כבל: מעניין אם אתה היית מצליח לעמוד על ההוברבורד הזה.

גלעד ארדן: הבר, הברבורד.

איתן כבל: לא, ככה אמרו לי.

דוד ביטן: לא בטוח שאתה מגיע לפדלים.

איתן כבל: לא, אתה כנראה לא יודע מה זה.

איתן כבל: זה בלי פדלים, אח שלי, זה בדיוק העניין.

איתן כבל: זה המשטח הזה שאתה עומד עליו, ואתה – – –

קריאות: – – –

יעל גרמן: – – – סגווי – – –

איתן כבל: לא.

איתן כבל: הסגווי זה עם שני הגלגלים.

איתן כבל: ההוברבורד זה בלי המוט – אתה עומד עליו ונוסע אתו.

קריאות: – – –

גלעד ארדן: לדינה דיין יש כזה.

איתן כבל: צריך לברר עם הרצוג.

איתן כבל: מה שאני מנסה להגיד לכם, בשורה התחתונה, שזה נושא שוועדת הכלכלה מתכוונת לטפל בו.

איתן כבל: אנחנו כבר גם הודענו למשרד התחבורה, בעניין הזה, שאנחנו לא נאפשר – ואני אומר את זה כאן, מנצל את הבמה כאן לפנות להורים, שידעו להם כי אחר כך הם באים וקונים את זה לילדים שלהם, ואחר כך אומרים: קנינו, מה נעשה עם זה?

איתן כבל: זה כלי שבוודאי לא יכול לנסוע על הכביש, אבל גם על המדרכה איננו יכול לנסוע.

איתן כבל: הוא יכול לפגוע, וכבר פוגע, במבוגרים, בילדים ובכלל.

איתן כבל: המדרכה צריכה להיות המקום של הולכי הרגל, והיום, המדרכה – מתחרים עליה כל מיני כלים.

איתן כבל: פשוט לא נעים היום להסתובב על המדרכות.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה כאן, שידע לו כל הורה שהילד שלו חופר לו ומנג'ס לו, בוודאי בתקופה הזאת, שזה מה שהוא רוצה, את ההוברבורד הזה, שידעו שאנחנו לא נאפשר לכלי הזה להיות חלק מהנוף של המדרכות בישראל.

קריאות: – – –

איתן כבל: עוד לא עסקנו.

איתן כבל: אין ביטוח, ואף אחד לא – אנחנו עכשיו מטפלים בנושא הזה.

איתן כבל: בכלל, אולי את האופניים החשמליים, שרוכבים בכביש, שגם שם אנחנו רוצים לעשות – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: רישוי – נכון, יש עם זה סיפור לא פשוט.

רועי פולקמן: איתן – – –

איתן כבל: לא.

איתן כבל: תקשיב.

איתן כבל: אני אגיד לך את הדבר הבא, תקשיב: רועי פולקמן, אני לא נגד אופניים חשמליים, ואני זה שיחד – הנה, יושב כאן השר גלעד ארדן ויחד הובלנו את העניין הזה אל מול משרד התחבורה.

איתן כבל: חשוב שיודגש, האופניים החשמליים יש להם מקום.

איתן כבל: רוב התאונות של אופניים חשמליים, למשל, עם נפגעים – זה או חוצים באור אדום או עושים פעולות, וילדים מתחת לגיל 16.

איתן כבל: ההבדל של ההוברבורד כאן – זה לא משנה.

איתן כבל: על הכביש אתה לא יכול לרכוב, ועל המדרכה – זה לא מקומה.

שלי יחימוביץ': אדוני, אפשר לשאול שאלה?

שלי יחימוביץ': זה נכון רק לגבי כלים חשמליים או גם לגבי אופניים רגילים?

איתן כבל: בכלים חשמליים אנחנו עוסקים, בלבד, מתוך הנחה שעל אופניים ממילא לא רוכבים על מדרכה.

שלי יחימוביץ': – – –

איתן כבל: אני לא אמרתי כשאף אחד לא רואה; אני אומר בעיקרון.

שלי יחימוביץ': כשאין ברירה – – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אני מכיר את זה, זה חלק מהעניין.

איתן כבל: ההבדל – אופניים חשמליים, עם ההגבלות של גיל, וודאי אופניים לא חשמליים – בחלק מהמקומות כבר יש שבילים, אבל גם לא – רוכבים צמוד למדרכה, ואנשים, בעיקר מבוגרים, יודעים להשתלב בתוך התנועה.

איתן כבל: העניין הוא שעל ההוברבורד ודומיו הם רוכבים על המדרכות, ופשוט, זה נהיה שדה קרב, המדרכה.

מיכל רוזין: אתה מוריד אותם לכבישים.

איתן כבל: סליחה, גברתי, אני מכיר את זה.

איתן כבל: בגלל זה אתה קובע כללים שהם מגיל 16, ואתה מייצר כללי משחק, וברוך השם – – –

מיכל רוזין: מגיל 16 אתה יכול – – –

איתן כבל: אני אזמין אותך לכוס קפה, כי אני צריך לסיים.

מיכל רוזין: – – – זו בעיה.

איתן כבל: לא, זו לא בעיה.

איתן כבל: זו בעיה אצל ההורים.

איתן כבל: לא, בשום פנים.

איתן כבל: אני לא מקבל את זה.

מיכל רוזין: ילדים בני 16, או שתחייב ברישיון נהיגה – – –

איתן כבל: נכון, בסדר, אז בינתיים – מיכל, אם יש הורה שחושב שהוא לא ייתן לילד שלו עד שיהיה לו רישיון, שלא ייתן לו.

איתן כבל: אני רוצה ברשותכם לסיים, ולומר תודה גם לעו"ד אביגל כספי מצוות הייעוץ המשפטי של ועדת הכלכלה, שעמלה על הכנת הצעת החוק.

איתן כבל: להצעת לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש שהכנסת תאשר את הבקשה בקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: דוד, תודה על שהיית מרותק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור, לכן אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה) (תיקון), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–5 – 26 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 26 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה) (תיקון), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה, וכעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 22 נגד – אין נמנעים – אין חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה) (תיקון), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 22 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה) (תיקון), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – חברת הכנסת יוליה מלינובסקי מבקשת לתמוך, אני מבינה, בהצעת החוק.

יואל רזבוזוב: גם אני.

טלי פלוסקוב: גם יואל מצטרף כתומך.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/712; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 22674; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 10), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אלי אלאלוף: שלום, חברי הכנסת, גברתי יושבת-ראש הישיבה, אני אנצל את ההזדמנות שהשר לביטחון הפנים פה.

אלי אלאלוף: אדון ארדן, יש לי בקשה; אחד הנושאים שהוועדה שלנו טיפלה בהם באופן מאוד אינטנסיבי, עד כדי כך שלפני כמה חודשים הקמנו ועדת משנה, הוא מלחמה בתאונות עבודה, בעיקר בתחום הבנייה.

אלי אלאלוף: תקשיב טוב, לפני כמה חודשים פנינו למפכ"ל המשטרה – מרב – פנינו למפכ"ל המשטרה, לאור התפקיד המרכזי בחקירת תאונות העבודה בתחום הבניין.

אלי אלאלוף: לצערנו, לא נענינו – לא התקבלה תשובה, לא התייחסות ולא זימון לפגישה עם מפכ"ל המשטרה.

אלי אלאלוף: אני יודע כמה התפקיד הוא גדול ועסוק – – –

גלעד ארדן: מה ביקשתם ממנו?

אלי אלאלוף: פגישה, להסביר לו את מצב תאונות העבודה ותפקיד המשטרה בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שיש במשטרה היערכות חדשה, מתואמת עם הפרקליטות, שמענו את זה בזכות פגישה עם פרקליט המדינה, אבל לא שמענו מהמשטרה שום הדרכה, שום הסבר, שום כיוון בנושא הזה.

אלי אלאלוף: ואני מנצל את נוכחותך כדי לבקש שהפגישה הזאת תתקיים, כי היא מאוד חשובה להמשך הטיפול בתאונות העבודה, במיוחד בענף הבנייה, ולשמחתנו השנה יש ירידה בהרוגים אבל במספר התאונות עוד לא.

אלי אלאלוף: אני מתכבד להציג לפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 10), התשע"ז–2017.

אלי אלאלוף: בראש חברי הכנסת שיזמו את הצעת החוק עומד חבר הכנסת איל בן ראובן.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שלפני הקמת ועדת המשנה הוחלט בוועדה שיהיה צוות של שלושה חברי כנסת – נוסף על איל, חברי עבד אל חכים חאג' יחיא ואנוכי.

אלי אלאלוף: הקמנו צוות שמתמודד מאז עם תאונות העבודה, עם הרבה מאוד ביקורי שטח, במיוחד של החברים שלי, של איל ושל חאג' יחיא.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין: בבדיקת החוק הזה לעומק, שעשה חבר הכנסת איל בן ראובן, נמצאה סתירה שלא מאפשרת – שצריך לתקן אותה; היום כתוב בחוק פקודת הבטיחות: אדם כשיר מוגדר גבר שמלאו לו 18 שנים, שהתקיימו עבורו כמה תנאים נוספים – אנחנו לא נוגעים בהם; מה שאנחנו מבקשים לתקן זה שבהצעת החוק יהיה מונח של אדם כשיר, שיחולו עליו כל הדרישות, כולל גיל 18 ומעלה.

אלי אלאלוף: כלומר, זה אמור לאפשר לגבר או אישה למלא את תפקידם ולהיות מוגנים מבחינת החוק והביטוח הנדרש.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לחברים על ההצעה, שעברה בקריאה ראשונה בישיבה שנוהלה על ידי חברי מאיר כהן, ואושרה ללא הסתייגויות.

אלי אלאלוף: אני מבקש לאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית ולהודות לצוות על העבודה הנפלאה שעשה בתיקון החוק הקטן הזה.

אלי אלאלוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, אך יש לנו בקשת רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כעיקרון, עד חמש דקות לרשותך.

איל בן ראובן: אני אקצר, כבוד היושבת-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, חברי לכנסת – ראשית, כבוד השר לביטחון פנים – כבוד השר, כבוד השר, כבוד השר – – –

טלי פלוסקוב: אדוני השר, הדיונים בנושא שלך.

איל בן ראובן: אני מניח שאלי מדבר אתך על אותו דבר, כבוד השר – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלי אלאלוף.

איל בן ראובן: – – אני רוצה רק להצטרף לבקשתו של אלי בנושא – שמענו רעיון, והוא רעיון נכון, ואפילו נראה לי שאתה מכיר אותו:

איל בן ראובן: הקמת יחידה או איזשהו כוח שבאמת יתעמק בנושא הבטיחות בבנייה – נושא מאוד מאוד מרכזי – הרוגים.

איל בן ראובן: יש לנו הישגים, אני מוכרח לומר, אבל יש עוד הרבה הרבה עבודה כדי לעשות התקדמות בנושא הזה, אז זה בנושא הזה.

איל בן ראובן: לגבי החוק, שאני מקווה שיעבור בקריאה שנייה ושלישית – הוא לכאורה פשוט מאוד, אבל עניינו בעיני הוא עמוק ורציני, כי הוא שוויון זכויות בין נשים לגברים.

איל בן ראובן: הוא עוד צעד; צעד קטן, אבל צעד חשוב לחברה הישראלית.

איל בן ראובן: בעצם כשהסתכלתי בפעם הראשונה על הוראות הבטיחות במכונות בתנועה, שעוסקות בגברים בלבד, די נדהמתי; נשים היום מטיסות מטוסי קרב בחיל האוויר, ורק גברים על פי חוק יכולים להפעיל מכונות תעשייתיות במפעלים – אבסורד.

איל בן ראובן: לכן אני שמח שהחוק הזה היום עולה כאן, כדי שבאמת נמשיך לקדם שוויון זכויות בחברה הישראלית, ויש עוד הרבה הרבה הרבה עבודה לפנינו.

איל בן ראובן: אני רוצה להודות כאן קודם כול לחברי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה – גם על החוק הזה, אלי, וגם על החוק הקודם – אתה יודע שכל מה שעוסק בחיילים, אני שם.

איל בן ראובן: אני רוצה להודות מאוד לנועה בן-שבת, היועצת המשפטית של ועדת העבודה והרווחה, ולצוות שלה, ולסיום, להודות לעוזר שלי, נדב, שבעצם מצא את המקום – הוא עלה על העניין והריץ את החוק הזה בכישרון רב מאוד קדימה, ואני מבקש כמובן את הצבעת האנשים בקריאה שנייה ושלישית.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 10), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 1 – 30 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: 30 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 10), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה, וכעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 10), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 30 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 10), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/707; "דברי הכנסת", חוב' כ"ח, עמ' 22400; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 7), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: חוק מאוד חשוב.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, סיפור המעשה מתחיל עם בחור בשם משה בר.

דוד אמסלם: הוא לא כל כך בחור, אבל בן אדם – הנה הוא כאן, יושב לידנו כאן, מעל היציע, בחור שהוא מוגבל בתנועה.

דוד אמסלם: הוא פנה אלי לפני כמה חודשים ואמר לי: תשמע, דודי, על פי החוק הנכים לא מקבלים מקום חניה ליד ביתם.

דוד אמסלם: אני די השתוממתי, כי כשאני עבדתי בעיריית ירושלים זה הדבר הראשון שטיפלתי בו.

דוד אמסלם: אמרתי לעובדים שלנו: כשמגיע מישהו שיש לו מוגבלות, קודם כול אנחנו מטפלים בו, וכמעט לא היה מצב שלא שמנו וסימנו מקום חניה למישהו שהוא נכה.

דוד אמסלם: אני הייתי משוכנע שזה החוק בכלל.

דוד אמסלם: אז אני שאלתי אותו: תגיד, אתה בטוח במה שאתה מספר לי?

דוד אמסלם: הוא אומר לי: כן.

דוד אמסלם: ואז אני פונה אל ידידנו תומר, היועץ המשפטי של הוועדה, ואני שואל אותו: תגיד, תומר, באמת אכן ככה הדברים?

דוד אמסלם: הוא אומר לי: נכון.

דוד אמסלם: ככה בעצם התחילה להתגלגל הצעת החוק.

דוד אמסלם: הצעת החוק הזאת היא מאוד פשוטה.

דוד אמסלם: אני לא אאריך בה.

דוד אמסלם: דרך אגב, הייתי בטוח, כפי שאמרתי קודם, שזה המצב הקיים היום בחוק.

דוד אמסלם: חשבתי שמאז קום המדינה – ישר חוקקו את החוק הזה, אבל הסתבר לנו ש-70 שנה חיכינו למשה בר שיאיר את עינינו בעניין.

דוד אמסלם: אז קודם כול, משה, תודה רבה על כל הזכות שנתת לי בעניין הזה.

דוד אמסלם: החוק בא להסדיר את מקום החניה ליד מקום מגוריו של מי שיש לו מוגבלות.

דוד אמסלם: דרך אגב, באו הרשויות וטענו שבעצם זה יצמצם את מקום החניה.

דוד אמסלם: זו אחת הטענות הכי לא אינטליגנטיות ששמעתי.

דוד אמסלם: הרי שאלתי אותם: והיום הנכה – איפה הוא חונה, בירח?

דוד אמסלם: אלא שבמקום שהוא יחנה חצי קילומטר מהבית ובן אדם בריא יחנה ליד הבית, בוא נעשה הצרחה – שהוא יחנה ליד ביתו והשכן שלו הבריא יחנה קצת יותר רחוק.

דוד אמסלם: לכן ביקשנו מהרשויות שיסמנו מקום חניה ליד הבית שלו, עד מרחק של 250 מטר.

דוד אמסלם: אם אין, אז אנחנו מאפשרים, או ביקשנו, שזה יהיה עד 400 מטר.

דוד אמסלם: כמובן, אנחנו לא מדברים על נכה שיש לו מקום חניה בבית שלו, שיש לו מקום חניה מוסדר בחצר או בחניון; אנחנו מדברים בעיקר על הנכים שגרים באזורים יותר ישנים, שאין בהם מקום חניה פרטי, ולכן הם נאלצים להחנות את רכבם בשטח הציבורי.

דוד אמסלם: אנחנו ביקשנו שהרשויות יתקינו גם את הסימון וגם את התמרור.

דוד אמסלם: לא מדובר בפעולה יקרה, מניסיון שלי – אפילו פחות ממאות שקלים – וזה יהיה שירות שהעירייה תיתן לאותו אדם מוגבל.

דוד אמסלם: הוויכוח בוועדה היה מאיזו רמה של נכות, לכאורה, אנחנו ניתן את זה.

דוד אמסלם: יש אנשים שיש להם 60%–70% נכות, ולפעמים זה מצטבר בכל מיני נושאים.

דוד אמסלם: אחד, יש לו 10% על הרגל, ועל האוזן עוד 20%, וזה לא קשור, ובאופן מעשי הוא כמעט לא מוגבל.

דוד אמסלם: אז לכן, גם בהצעת החוק אנחנו החרגנו שתי קטגוריות באופן מלא, בוודאי מי שנכה גפיים, מי שעיוור, ומי שיש לו נכות שעל פי ביטוח לאומי, שמגדיר את אחוזי הנכות – ואנחנו לא נכנסנו לפירוט הזה – היא מעל 90%.

דוד אמסלם: זאת אומרת, 90% ומעלה, אלה בעצם נכנסים לקטגוריה הזאת.

דוד אמסלם: אנחנו אפשרנו כמובן לרשות לתת גם בפחות מזה, אם היא תמצא לנכון.

דוד אמסלם: אל תלך, אני צריך אותך להצבעה.

טלב אבו עראר: אני חוזר.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: הקדשנו הרבה שעות לעניין הזה, שמענו גם את הרשויות, ניסינו לאזן את זה כך שזה באמת יגיע לצורך האמיתי.

דוד אמסלם: ומי שצריך באמת – זו לא הטבה, אלא אנחנו הבאנו את זה – זה צורך.

טלי פלוסקוב: שירות.

דוד אמסלם: בדיוק, שירות.

דוד אמסלם: אז לכן, אני חושב שבסופו של עניין אנחנו הבאנו הצעה שהיא לטעמי הצעה מאוזנת.

דוד אמסלם: מצד אחד היא מכירה בצרכים של הנכים, ומצד שני היא לא מחלקת את זה באופן כמעט גורף.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לכל צוות הוועדה.

דוד אמסלם: קודם כול נתחיל בלירון, גלעד ותומר.

דוד אמסלם: אתם אחלה.

דוד אמסלם: אני אוהב אתכם – אתם יודעים, כל יום אני אומר לכם את זה; כמובן, ללאה קריכלי וכל הצוות שלנו בוועדה; ואחרון-אחרון חביב, זה שוב לך, משה בר.

דוד אמסלם: תודה לך על הזכות שנתת לי לתקן את העוולה הזאת.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: להצעת החוק הזאת, לדעתי, לא הוגשו הסתייגויות, לכן אני מבקש מהחברים לתמוך בה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור, לכן אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 7), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–2 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 24 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 7), התשע"ז–2017, עברה בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה השלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק חניה לנכים (תיקון מס' 7), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 27 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 7), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שנייה וקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/707; "דברי הכנסת", חוב' כ"ח, עמ' 22402; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 15), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: תודה רבה שוב, גברתי היושבת-ראש.

דוד אמסלם: חברי הכנסת, גם כאן סיפור המעשה מתחיל באישה מדהימה בשם קלרה, שלא הכרתי.

דוד אמסלם: היא התקשרה אלי וביקשה ממני לבוא לסיור בעמותה בשם שק"ל.

דוד אמסלם: לא הבנתי על מה מדובר.

דוד אמסלם: שאלתי רק במה הם עוסקים, והם אמרו לי: בעיקר באנשים עם מוגבלויות, ובאמת שמחתי ונסעתי.

דוד אמסלם: הגעתי לתלפיות, לבניין בן שש-שבע קומות.

דוד אמסלם: הם עושים שם עבודת חסד, משהו מדהים.

דוד אמסלם: פשוט אני מציע לכולם לבוא לבקר שם בשביל הנשמה.

דוד אמסלם: ואז, בסוף הסיור, היא שואלת אותי, מבקשת ממני: אתה יכול לקפוץ אתנו לגילה?

דוד אמסלם: שאלתי: מה יש בגילה?

דוד אמסלם: היא אמרה לי: יש לנו איזו דירה עם חבר'ה עם מוגבלות קשה, ואני רוצה שתבוא ותראה את זה.

דוד אמסלם: אמרתי: בסדר.

דוד אמסלם: הגענו לגילה, ואז מצאתי את עצמי בתוך דירה עם חמישה אנשים עם מוגבלות כמעט הכי קשה שראיתי בחיי; היה אפילו קשה לי לראות את זה.

דוד אמסלם: לכל אחד כזה יש שני מתנדבים.

דוד אמסלם: ראיתי שם גם ילדה בת 18 מגרמניה, לא יהודייה, שבאה להתנדב שם.

דוד אמסלם: זה דבר שהפעים אותי בצורה בלתי רגילה.

דוד אמסלם: אני שואל אותה: מה את צריכה ממני?

דוד אמסלם: היא אומרת לי: העירייה מחייבת אותנו כאן בארנונה.

דוד אמסלם: אני השתוממתי.

דוד אמסלם: אמרתי: נכה בביתו פטור מארנונה, או שיש לו הנחה שך כמעט 100% על ארנונה.

דוד אמסלם: היא אמרה לי: נכון, אבל אותנו חייבו.

דוד אמסלם: אמרתי לה: תשמעי, לא מסתדר לי בהיגיון.

דוד אמסלם: אם לנכה אחד יש פטור, לחמישה בוודאי ובוודאי.

דוד אמסלם: אמרה לי: דודי, זה העניין.

דוד אמסלם: שוב, חשבתי שהיא לא כל כך בקיאה בעניין, היא לא כל כך מכירה את החוק, אולי התבלבלה.

דוד אמסלם: ואז אני עשיתי דיון, קראתי לעיריית ירושלים וקראתי לכל הגורמים שאתם מכירים, מי שבוועדה, כל הסריה של משרד המשפטים, כל שומרי החוק למיניהם, ושאלתי אותם: רבותי, האם זה נשמע סביר?

דוד אמסלם: אומרים לי: זה המצב, כן.

דוד אמסלם: אני אומר לעירייה: בואו, תסתדרו אתם.

דוד אמסלם: הם אמרו לי: אי-אפשר.

דוד אמסלם: אני שואל: למה?

דוד אמסלם: הם אומרים: זה החוק.

דוד אמסלם: עכשיו תקשיבו מה קורה בחוק.

דוד אמסלם: לחבר'ה האלה יש שני צירים שמטפלים בהם, שני משרדים שונים: האחד זה משרד הבריאות והשני זה משרד העבודה והרווחה.

דוד אמסלם: יש עמותות שעובדות דרך משרד הבריאות, אז הן הסדירו.

דוד אמסלם: החוק הוסדר בזמנו לגביהן, והן באמת לא משלמות ארנונה.

דוד אמסלם: אבל מי שעובדים דרך משרד העבודה והרווחה – ואלה אותם ילדים, אותם אנשים, ורק השאלה היא מאיזו זווית הם באו ומאיזה משרד – הם חייבים.

דוד אמסלם: אני, כמובן, לא הסתדר לי – כמובן, כמו שאני מספר לכם את הסיפור, אני מבין שגם חלקכם אפילו לא מאמינים שזה הסיפור, ברמת העובדות.

דוד אמסלם: אז אני די לא הבנתי איך אירוע כזה התגלגל לאן שהתגלגל.

דוד אמסלם: לכן, בעצם, אנחנו בהצעה הזאת היום באנו לתקן את העניין הזה.

דוד אמסלם: אני אמרתי לעיריית ירושלים: הרי תבינו, לא זו בלבד שהמדינה לא מתקצבת את המוסד ב-100% – לכאורה, אם גב' קלרה רוצה ללכת להשתזף בים, המדינה צריכה לטפל בחבר'ה האלה, עם כל המסירות והאהבה, ולממן 100%, בכול, אבל יש אנשים טובים באמצע הדרך.

דוד אמסלם: בדרך כלל זה קורה כשמישהו, קורה לו כזה דבר במשפחה – אני מספר לכם איך מתרקמת עמותה כזאת, כי אני מחובר להרבה עמותות בארץ בנושאים האלה – בדרך כלל זה מישהו שקרה לו אסון במשפחה, מבחינתו, והוא לא יודע מה לעשות, ובסוף הוא מקדיש את חייו לנושא, ואז, בעצם, הוא עוזר לכל הקהילה.

דוד אמסלם: והוא מקים עמותה, ומתחיל לקחת את הנושא ולקדם אותו.

דוד אמסלם: וזה כשעל פי חוק מדינת ישראל צריכה לעשות את זה באופן מלא.

דוד אמסלם: אז אמרתי, לא זו בלבד שאתם לא מתקצבים את המוסד ברמת 100%, אלא 70%, היא צריכה לכתת את רגליה ולאסוף תרומות ממקום למקום כדי בעצם להביא איזשהו מזור ובשורה לילדים האלה, אז גם בארנונה אתם מחייבים אותה, במקום שלא צריך?

דוד אמסלם: זה לא הגיוני, ועוד איזה ארנונה עשו לה, כאילו היא עסק.

דוד אמסלם: לכן, בעצם, אני חושב שפה, בהצעת החוק הזאת, אנחנו מסירים את החרפה והבושה.

דוד אמסלם: אישה כזאת, במקום להיתבע על ידי עיריית ירושלים צריכה להדליק משואה בהר הרצל, אז עשו אותה כמעט עבריינית.

דוד אמסלם: אז אני רוצה להודיע לך, קלרה, ברוך השם, את נתת לי את הזכות – אנחנו כאן בזכותך מתקנים את העוול הלא-מוסרי הזה, ואני מקווה שאחרי שאנחנו נצביע, וזה ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל, את כל הכסף והתרומות שאת אוספת את תשקיעי בילדים שזקוקים לזה, ולא תעבירי תשלום לעיריית ירושלים בגין המסים שהמדינה אמורה להעביר לה.

דוד אמסלם: להצעת החוק הזאת אין מתנגדים, ואני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

אלי אלאלוף: – – –

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: בזכותה בעצם.

דוד אמסלם: החוק הוא חוק ארצי, אבל היא העלתה לפנינו את הסוגיה הירושלמית, ומשם אז נולד העניין.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: באמת, עם לב כזה רחב כמו שלך, נראה לי שיש לנו עוד הרבה עבודה בדרך, לתקן.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, הבנו שאין כאן הסתייגויות ואין בקשות דיבור, ולכן אנחנו מצביעים על הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 15), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 1 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: 29 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 15), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 15), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 29 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 15), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/713); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לחקיקה בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: החוק הראשון – הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 17) (חופשה ביום שמתקיימות בו בחירות מקדימות במפלגה שבה העובד חבר), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יואב קיש ודוד ביטן.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד ביטן – אני רואה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

דוד ביטן: טוב, הצגתי את זה בקריאה טרומית ולא אחדש לכם מעבר למה שאמרתי אז.

דוד ביטן: אנחנו רוצים לסייע בכל מה שקשור לפריימריז, כי מדובר פה בדמוקרטיה של מפלגות.

נחמן שי: עכשיו אתה נזכר?

נחמן שי: זה מחר.

דוד ביטן: יכול היה להיות גם טוב לכם, אבל זה יהיה לסיבוב השני, אם נספיק לעשות את זה עד אז.

נחמן שי: אה, באמת?

דוד ביטן: למה לא?

דוד ביטן: דווקא רצינו לבחור בדיין, אבל לא יצא, היא החליטה לפרוש.

דוד ביטן: מה שאנחנו אומרים הוא דבר מאוד פשוט;.

דוד ביטן: כיוון שאנחנו רוצים שמפלגות יהיו דמוקרטיות, והליך הפריימריז הוא הליך דמוקרטי, אנחנו רוצים לסייע לעובדים שהתפקדו להגיע ולהצביע – לממש את הזכות הזאת.

דוד ביטן: לפעמים המעביד לא מאפשר – או יכול תיאורטית לא לאפשר – לעובד לצאת ולהצביע.

דוד ביטן: ולכן החוק הזה, מה שהוא מאפשר – חובה, אם העובד מבקש, על חשבונו – שימו לב, הכול על חשבון העובד – לצאת להצביע.

דוד ביטן: הוא יכול לקבל, לפי הקריאה הראשונה, חצי יום חופש להצביע, לחזור לעבודה, או בסוף העבודה, ואז הוא יחזור הביתה.

דוד ביטן: בסופו של דבר, הדבר הזה יאפשר דמוקרטיה במפלגות הדמוקרטיות, לא אלה שבעצם אין הצבעות שם וממונים על ידי ראש המפלגה.

דוד ביטן: נכון שיש עוד ויכוחים עם התאחדות התעשיינים – בוועדה היו ויכוחים אם צריך יום שלם, אולי שעתיים – את הדברים האלה השארנו פתוחים, גם מול משרד המשפטים וגם מול התאחדות התעשיינים, כדי לדון בהם בקריאה שנייה ושלישית.

דוד ביטן: בסופו של דבר, אני חושב שהחוק הזה הוא טוב, הוא מסייע לדמוקרטיה, מאפשר לאנשים לממש את הזכות הדמוקרטית שלהם, אם הם התפקדו למפלגה, ולכן אני מבקש מהח"כים להצביע בקריאה ראשונה בעד החוק הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, מכובדי השר, חבר הכנסת דוד ביטן, תגיד לי, מאיפה אתם מביאים הצעות החוק האלה?

דוד ביטן: מאיפה שאתה מביא.

עיסאווי פריג': לא, באמת, מאיפה אתם מביאים?

עיסאווי פריג': והכול בשם הדמוקרטיה, הא? אני שואל.

עיסאווי פריג': עכשיו, מה יעשו, נגיד, ביש עתיד?

עיסאווי פריג': אין לכם פריימריז.

שלי יחימוביץ': יהיה להם יום חופש סתם.

עיסאווי פריג': העובד צריך להצהיר: אני.

עיסאווי פריג': נגיד, יש יום – – –

שלי יחימוביץ': אני לא משתתף בפריימריז ביום זה וזה.

עיסאווי פריג': לא, מעניין.

עיסאווי פריג': אני רוצה לפנטז ולחשוב – עכשיו יש פריימריז בליכוד.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ביטן, יש פריימריז בליכוד, אז העובד צריך להצהיר: אני ליכודניק, פקוד לליכוד, ומותר לי לקחת את יום החופשה הזה.

עיסאווי פריג': מעניין מאיפה אתם – עכשיו, לא רק זה.

עיסאווי פריג': אני פקוד בליכוד, משלם דמי מפקד, ואני צריך נוסף על דמי המפקד לשלם עוד יום חופשה.

עיסאווי פריג': אז זה תשלום כפול, לא?

דוד אמסלם: – – – בכוונה.

עיסאווי פריג': לא.

דוד אמסלם: הרי למה הוא התכוון?

דוד אמסלם: כרגע לכל עובד יש ימי בחירה.

דוד אמסלם: במסגרת ימי הבחירה – – –

עיסאווי פריג': לא, יום חופש כתוב בחוק.

דוד אמסלם: אני אסביר – הרי אתה לא מדייק בכוונה.

עיסאווי פריג': אני קראתי את זה לפני שעליתי.

דוד אמסלם: אז לכל עובד יש ימי בחירה, ויש לו סריה של ימים שהוא יכול לבחור בהם את ימי הבחירה.

עיסאווי פריג': אז שיבחר אותם לנוחותו.

עיסאווי פריג': למה שיבחר אותם בשביל – – –

דוד אמסלם: הוא לא חייב, הוא יכול לא לבחור.

עיסאווי פריג': אז למה אתה נותן את האופציה הזאת?

דוד אמסלם: כי אנחנו חושבים שזה מחזק את הדמוקרטיה, וזה לא על חשבונך.

עיסאווי פריג': את הדמוקרטיה?

עיסאווי פריג': אלא על חשבון מי?

עיסאווי פריג': על חשבון מי?

דוד אמסלם: לא, זה שלו.

דוד אמסלם: הוא מחליט.

דוד אמסלם: הוא מחליט.

עיסאווי פריג': על חשבון העובד, אז העובד משלם פעמיים.

דוד אמסלם: לא משלם.

עיסאווי פריג': מפקד, ותמורת ההשתתפות.

דוד אמסלם: אני מסביר לך, אתה רוצה להבין, או סתם?

עיסאווי פריג': לא, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: לעובדים היום יש כמה ימי בחירה, לדעתי חמישה: עצמאות, ל"ג בעומר – הוא מציע להכניס עוד יום בחירה כזה, שהוא יבחר.

דוד אמסלם: העובד מחליט.

דוד אמסלם: אם הוא רוצה, בבקשה.

דוד אמסלם: לא – לא.

עיסאווי פריג': אז להכניס את זה – עוד יום בחירה.

דוד ביטן: אם הוא לא רוצה, הוא לא – – –

דוד אמסלם: אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: הרי אתה לא נותן לעובדות לבלבל אותך.

עיסאווי פריג': אתם רוצים להוסיף למכסת ימי הבחירה של העובד – –

יצחק כהן: לא לא.

דוד אמסלם: – – למכסת ימי הבחירה, כן.

עיסאווי פריג': זה מה שהוא אומר – זה מה שהוא אומר, מה, אתם לא מתואמים?

יצחק כהן: זה מה שהוא אומר.

עיסאווי פריג': אין לך זכות, אדוני סגן השר, כי אצלכם אין פריימריז, אז אני מבקש.

יצחק כהן: – – –

עיסאווי פריג': אין לך זכות.

עיסאווי פריג': אין פריימריז.

יצחק כהן: – – –

עיסאווי פריג': חברים, העובד צריך לתת תצהיר שהוא פקוד לליכוד או פקוד לעבודה, ועל סמך התצהיר שהוא נותן הוא יקבל את חצי יום החופש, או יום הבחירה – – –

יצחק כהן: – – –

עיסאווי פריג': הציבור עובד, אז אני עובד, אני לא רוצה שהמעסיק שלי ידע לאיזו מפלגה אני שייך, מה אתם רוצים?

דוד אמסלם: אז אל תבקש.

דוד אמסלם: אל תבקש.

דוד ביטן: אל תבקש.

דוד ביטן: אין בעיה.

עיסאווי פריג': למה אתם מכריחים?

עיסאווי פריג': הייתי מבקש ללא החוק הזה, בלי תצהיר.

עיסאווי פריג': למה אתם מכריחים את העובד לגלות את הנטיות הפוליטיות שלו?

דוד ביטן: הוא לא חייב.

עיסאווי פריג': אתה חייב.

עיסאווי פריג': הוא רוצה לבקש את זה על פי החוק.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: לא.

דוד אמסלם: הוא יכול להצביע – – –

עיסאווי פריג': אני לא מבין, לעובד יש מכסת ימי חופש?

עיסאווי פריג': אם הוא רוצה לקחת חלק, אם הוא רוצה לקחת ימי חופש – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': שתבין, אם העובד רוצה לקחת חלק בפריימריז – ירצה חופש.

עיסאווי פריג': למה אתה מכריח אותו לגלות את הנטייה הפוליטית?

דוד ביטן: הוא לא חייב.

עיסאווי פריג': הוא חייב.

דוד ביטן: – – –

עיסאווי פריג': הרי על פי חוק הוא מבקש את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

עיסאווי פריג': חברים – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני, אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': חברים, זה חוק בעייתי, חוק בעייתי, שאני לא חושב שהוא מתאים לספר החוקים של המדינה.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': ודי לנצל את הדמוקרטיה – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – בציניות הזאת.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

עיסאווי פריג': אין לך זכות אתה לדבר.

עיסאווי פריג': אתה לא שם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: אגב, רשימת הדוברים נעולה, כמובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – מדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, ראינו פה חקיקה טובה מאוד של חבר הכנסת דודי אמסלם, של חבר הכנסת ביטן וחברים אחרים.

ישראל אייכלר: יש הרבה בעיות במדינה, ומחפשים הרבה פתרונות – בעיות דיור, בעיות פרנסה, בעיות בריאות – ואני רואה ושומע: במה עסוק עם ישראל?

ישראל אייכלר: יש יהדות התפוצות שמנתקים אותה מהיהדות, ויש איזו בעיה.

ישראל אייכלר: ומיליוני אזרחי ישראל שואלים את עצמם: מה זה נוגע אלינו?

נחמן שי: זה לא חשוב?

ישראל אייכלר: ומיליוני יהודי ארצות הברית שואלים את עצמם: מה קורה שם?

ישראל אייכלר: אנחנו לא יודעים שום דבר.

ישראל אייכלר: לא מעניין אותם שום דבר.

ישראל אייכלר: אז חשבתי לעצמי להציע לכם פתרון מחשבתי-לוגי מאיפה בא הסיפור.

ישראל אייכלר: רוב יהודי ארצות הברית, גם אלה שבאים פעם בשנה, או לא באים בכלל לטמפל, הם רפורמים.

ישראל אייכלר: לא מעניין אותם.

ישראל אייכלר: לא רק לא מעניין אותם – הם רוצים לכבד את הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: הם רוצים לבוא לפי ההסדרים שיש, כמו כל בן אדם שמגיע לכל מגיע מקום שמגיע והוא מכבד את ההסדרים שם.

ישראל אייכלר: ישנן קבוצות של ארגונים של מאכערים – אני לא רוצה להגיד שמות, הם מפורסמים מאוד – שעושים הון כסף, שזה הג'וב שלהם, לבוא ליהודי ארצות הברית ולהגיד להם: תדעו לכם שבישראל רוצים להדיר את הילדים שלכם, להוציא אותם מכלל ישראל.

ישראל אייכלר: תדעו לכם שלא נותנים לכם חופש דת ולא מכירים בכם.

ישראל אייכלר: אנחנו נגן עליכם.I go to Israel.

ישראל אייכלר: I meet with Prime Minister Netanyahu, and I say – ואני הזהרתי אותם, ואני עשיתי, ואני נלחמתי, והוא מופיע בטלוויזיה.

ישראל אייכלר: מדובר פה במאכערים שמשקיעים הון עתק בקמפיינים, מסכסכים את יהודי ארצות הברית הלא-דתיים עם יהודי ארץ ישראל.

ישראל אייכלר: יהודי ארץ ישראל שואלים את עצמם: מה זה רפורמים?

ישראל אייכלר: מה זה אורתודוקסים?

ישראל אייכלר: שואלים אותי: תגיד לי, מה אני – רפורמי, אורתודוקסי?

ישראל אייכלר: אמרתי: אתה יהודי.

ישראל אייכלר: גם אני יהודי, אז מה הבעיה?

ישראל אייכלר: יוצרים בעיה.

ישראל אייכלר: ומה הבעיה פה?

ישראל אייכלר: מה קשורים חברי הכנסת והשרים בעניין הזה?

ישראל אייכלר: רבותי, אסור לנו להיות משוחדים על ידם.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד שיש הרבה חברי כנסת והרבה שרים שלא יודעים שהם מוזמנים לנסיעות ולטיולים לארצות הברית כאילו להכיר את הקהילות, ובעצם הם הופכים לשליחים של אותם ארגונים.

ישראל אייכלר: הם משקיעים הון עתק בעניין הזה – –

נחמן שי: או-אה.

נחמן שי: צדים את נשמותיהם.

ישראל אייכלר: – – כולל שרים – –

נחמן שי: אוי ואבוי, בואו נקים ארגון.

ישראל אייכלר: – – כולל שופטים – –

נחמן שי: נקים ארגון נגד.

נחמן שי: צדים את נשמותיהם.

ישראל אייכלר: – – והם משוחדים, והם עושים פה – – –

נחמן שי: אולי נחלץ אותם?

ישראל אייכלר: למה אתה צועק?

ישראל אייכלר: תבדוק אם אתה לא משוחד.

נחמן שי: אה – – –

ישראל אייכלר: תבדוק את עצמך טוב-טוב.

נחמן שי: לחלץ אותם.

ישראל אייכלר: אני מציע לך – – –

נחמן שי: נקים ארגון להחזיר את האחים – – –

ישראל אייכלר: אני מציע לך לשמור על זכות השתיקה כשמדברים על אנשים שיוצרים אש בארץ ישראל נגד הכותל המערבי ובין יהודים.

נחמן שי: צריך לחלץ אותם.

נחמן שי: לחלץ אותם.

ישראל אייכלר: אני מציע לך לא לבדוק את העניין הזה.

ישראל אייכלר: אבל אני בא ממקום טוב, אני אומר:

ישראל אייכלר: בואו נפסיק לריב בגלל כמה מאכערים.

ישראל אייכלר: רבותי, אל תביאו אותנו למצב שיהודי ארצות הברית יחשבו שמישהו לא רוצה אותם פה, ואל תביאו למצב שיהודי ארץ ישראל, במקום לעסוק בבעיות האמיתיות שלהם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ישראל אייכלר: – – יעסקו בשאלה איזה רבי רפורמי צריך לבוא לדבר עם נתניהו על איזשהו מתווה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: באופן אולי מפתיע אני דווקא מצדד בהצעת החוק הזאת.

זוהיר בהלול: אני בדרך כלל מסונכרן אידיאולוגית עם ידידי עיסאווי פריג', אבל דווקא בשל דאגתי מהעובדה שהצעירים במדינת ישראל לא כל כך ששים ללכת אל הקלפיות ולהשתתף בנשגבות יום הבוחר, אז אני מניח שחצי יום שמעודד מפלגות דמוקרטיות במדינה – ואני לא מדבר על מפלגות של ראיסים ושריפים – אני חושב שמדובר בהצעת חוק שיש בה יותר מאשר טעם; יש בה גם אקטיביזם, גירוי אותם אנשים אדישים ליום הבוחר וליום החשוב ביותר בדמוקרטיה הישראלית ובכל דמוקרטיה בעולם.

זוהיר בהלול: זהו גירוי טוב, חצי יום כדי להגיע לקלפי.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: אני כמובן לא יכול לעבור ביעף על העובדה שיש עדיין נקודות קונטרוברסליות.

זוהיר בהלול: כל מה שהביא בדבריו חבר הכנסת עיסאווי פריג' הם אלמנטים שצריך לתת את הדעת עליהם, ומאחוריהם יש גם common sense, יש גם היגיון צרוף.

זוהיר בהלול: למשל, מדוע צריך העובד לבקש מהראיס שלו, שאמור על פי הצעת החוק לשמור על החשאיות שלו?

זוהיר בהלול: האם זה אכן עובד או לא עובד?

זוהיר בהלול: אבל באופן כללי אני חושב שמדובר בהצעת חוק טובה, שאפילו משתלבת עם הצעת חוק שאני חשבתי עליה והיא יותר רדיקליסטית.

זוהיר בהלול: אני דווקא חשבתי על הצעת חוק, שנמצאת בדיונים קדחתניים בלשכתי, לחייב כל אזרח ואזרח במדינת ישראל להשתתף ביום ההצבעה, ביום הבוחר.

זוהיר בהלול: אם אזרחים לא יגיעו, הם אפילו יצטרכו לשלם קנס.

זוהיר בהלול: כי זו המוטיבציה וזוהי החשיבות העליונה בכל דמוקרטיה בעולם.

זוהיר בהלול: אני חושב שצריך לתמוך בהצעת החוק הזאת.

זוהיר בהלול: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו סיימנו, וכעת נצביע על הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 17) (חופשה ביום שמתקיימות בו בחירות מקדימות במפלגה שבה העובד חבר), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 17) (חופשה ביום שמתקיימות בו בחירות מקדימות במפלגה שבה העובד חבר), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 24 חברי כנסת בעד, שני חברי כנסת מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 17) (חופשה ביום שמתקיימות בו בחירות מקדימות במפלגה שבה העובד חבר), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר מבקש להצטרף כתומך – לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: גם חבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: גם תומך?

טלי פלוסקוב: גם תומך.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1140); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה להיום, הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת על שולחנכם היא הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס (תיקון מס' 4).

יצחק כהן: בהצעת החוק המונחת לפניכם תיקון לחוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס – איפה עיסאווי פריג', איפה אתה?

עיסאווי פריג': – – – אתה פותח תיבת פנדורה.

יצחק כהן: עכשיו כשחבר הכנסת עיסאווי פריג' נכנס לאולם, אפשר להמשיך.

יצחק כהן: בהצעת החוק המונחת לפניכם, תיקון לחוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס"ה–2005.

יצחק כהן: חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס מסדיר את אופן הרישום של יועץ מס מייצג בפנקס והתנאים שהיא נדרש למלא כדי שיהיה כשיר להיות יועץ מס מייצג.

יצחק כהן: ככלל, לפי סעיף 10(א) לחוק, יחיד יהיה כשיר לקבל רישיון של יועץ מס מייצג, ולהיות רשום בפנקס יועצי המס המייצגים, רק לאחר שעמד בבחינות מקצועיות שערכה המועצה, וסיים תקופת התמחות, עיסאווי.

יצחק כהן: כחלק מהרצון להביא את המקצוע, מקצוע ייעוץ המס, למקום הראוי לו בחיי הכלכלה של מדינת ישראל, מוצע בהצעת החוק להקל בדרישה זו, כדי להביא לשערי המקצוע קבוצות אוכלוסייה נוספות של בעלי ידע כלכלי ועסקי ברמה האקדמית שיש בידיעתם ערך מוסף למקצוע ייעוץ המס.

יצחק כהן: על כן מוצע לקבוע ששר האוצר, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, יהיה רשאי לפטור יחיד מחלק מבחינות ההסמכה המקצועית של מועצת יועצי המס, אם הוא בעל תואר אקדמי בתחום הנוגע בתחומי העיסוק של יועץ מס מייצג במסלול שאישרה לעניין זה המועצה.

יצחק כהן: תואר אקדמי בתחומים כאמור מעיד על יכולתו האקדמית של המבקש לקבל רישיון של יועץ מס מייצג – – אתה רואה חשבון, אתה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני אגיד לך משהו.

יצחק כהן: רגע.

יצחק כהן: – – ויכולים להצדיק מתן פטור מחלק מבחינות ההסמכה.

יצחק כהן: פטור כאמור יאפשר להקל את תנאי הרישום של בעלי תואר אקדמי בתחומים אלה, וכך לעודד אותם להיכנס בשערי המקצוע.

יצחק כהן: החוק הוא חוק טוב, הוא חוק חברתי, הוא חוק מצוין, אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת – –

אלי אלאלוף: – – – אנחנו מטפלים – – –

יצחק כהן: – – העבודה והרווחה של הכנסת.

עיסאווי פריג': ועדת הכספים, זה אמור להיות.

עיסאווי פריג': זה אמור להיות בוועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד השר ארדן, לא עליתי לדבר על החוק הזה, אף על פי שהוא מקובל עלינו, החוק של ההסמכה, כי החוק הזה גם מקובל על רואי החשבון והוא מקובל גם על חשבי השכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רציתי לדבר על נושא אחר, שקשור למשרד שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלשום בלילה נהרגה אישה מטייבה שישבה במרפסת ביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדור – לא יודעים מאיפה, נכנס לה לחזה, ללב, והרג אותה בתוך ממש דקות ספורות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרו שזה כדור תועה – כדור – פושע אחד לחץ על ההדק והרג אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו כל הזמן מדברים על הנשק המסתובב, והנשק הזה, לידיעתך, הוא גם בידיים של קטינים אפילו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק היום בתקשורת דיברו על עניין החקירה והמעצר של אנשים שגנבו נשק גם ממחנות צה"ל, ודיברו על נשק כבד, על M16.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה – אסון גדול, אבל נוסף על האסון, התווסף לאותה משפחה – אני מכיר אישית, היא מהיישוב שלי, מטייבה, אני מכיר את הבעל, אין שבוע שאני לא פוגש אותו במקרה, לא מתכננים; אני מכיר את האחים של האישה, של נאדיה בראנסי: בתקשורת, אחד העיתונים אומר שהאישה נרצחה על רקע כבוד המשפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האישה בת 55.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה אבסורדי, השאלה היא אם במשטרה מישהו הוציא הודעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקשורת הזאת, העיתון הזה קיבל את המודעה הזאת מהמשטרה שחקרה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לקחו את המשפחה, חקרו אותם, דיברו אתם – המשטרה הוציאה דבר כזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שבמקרים כאלה צריכים להיזהר, ולהיזהר כפליים, במיוחד כשמדברים על הנושא הזה, כי הנושא של כבוד המשפחה – קודם כול, אין מצב של רצח על כבוד המשפחה; מי שמכבד את המשפחה, מי שמכבד את עצמו, הוא לא רוצח, אז אין מושג כזה – להפסיק אפילו להשתמש במושג הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין רצח על רקע כבוד המשפחה, חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מקווה, כבוד השר, שתיקח את זה לידיים ותיתן הנחיות בהתאם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

טלי פלוסקוב: רבותי.

טלי פלוסקוב: הרשימה נעולה.

עיסאווי פריג': מכובדתי היושבת-ראש, חברים וחברות, שמעתי אותך, כבודו, תראה מה אתה אמרת; אתה רוצה להסדיר את אופן הרישום, כאילו נכון לעכשיו רישום יועצי המס לא היה מסודר.

יצחק כהן: לא זה מה שאמרתי.

עיסאווי פריג': אתה רוצה שיהיו כשירים, כאילו אופן הכשירות של היועצים לא קיים.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, צריך להזמין לו מכשיר שמיעה דחוף.

עיסאווי פריג': היום, כדי שתהיה יועץ מס אתה צריך לעשות את הבחינות, ולעשות התמחות.

עיסאווי פריג': מה אתה עושה כאן, כבודו?

עיסאווי פריג': אתה פותח תיבת פנדורה.

עיסאווי פריג': תקשיב טוב.

עיסאווי פריג': תקשיב, איציק, אני חולה סוכרת, מקבל תרופה, ג'נואט, לא מסתדר לי.

עיסאווי פריג': הלכתי, סבתא אמרה לי: תיקח את העלים של הזית, תרתיח אותם ותשתה את התמצית, את המים, כאילו זה כוס תה, לתקופה מסוימת – אתה לא צריך תרופה.

עיסאווי פריג': ואללה, קיבלתי את התרופה של סבתא, יצאתי לדרך, פתאום הסוכר השתנה אצלי באופן דרסטי.

עיסאווי פריג': אני אומר לעצמי, על פי המתכון שאתה מציע, למה שהסבתא שלי לא תקבל רישיון רופא?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, למה?

יצחק כהן: אם זה מה שהבנת – – –

עיסאווי פריג': אתה יודע איזה פתח אתה עושה?

עיסאווי פריג': אם כל בן אדם – – –

יצחק כהן: אם זה מה שהבנת – – –

עיסאווי פריג': תקשיב, עורך דין שלומד משפטים – – –

יצחק כהן: רגע, רגע, אם זה מה שהבנת, אתה טועה.

עיסאווי פריג': זה מה שאמרת.

יצחק כהן: אתה טועה.

עיסאווי פריג': עורך דין שלומד משפטים והוא משפטן, דוקטור למשפטנות, צריך להיות עורך דין, הוא מספיק בקי בנושא, צריך לפטור אותו מסטאז' ומבחינות.

עיסאווי פריג': רופא – כנ"ל, רואה חשבון – כנ"ל.

עיסאווי פריג': אתה יודע לאן אתה נכנס?

עיסאווי פריג': אתה יודע לאן אתה נכנס?

עיסאווי פריג': זה מתחיל ביועצי מס, ולאן זה יימשך?

עיסאווי פריג': זה תקדים מסוכן.

עיסאווי פריג': זה תקדים מסוכן.

עיסאווי פריג': יש כללים – יש פרקטיקה ויש תיאוריה; אנחנו לומדים את התיאוריה באוניברסיטאות, וכשבאים לפרקטיקה אנחנו צריכים את המבחנים וצריכים את הסטאז'.

עיסאווי פריג': ואתה בא לתת לשר האוצר את השיקול: זה מתאים לייצג, אז הוא יקבל את הרישיון.

עיסאווי פריג': אני חושב שאנחנו עולים על מסלול מאוד מאוד מסוכן.

עיסאווי פריג': זה מדרון, זה יגיע להרבה מקצועות, ואנחנו כבר פותחים את כל השורות, וכל מה שהמשק והעולם נבנו עליהם, פתאום, בגחמה מסוימת, הולכים להשתנות.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': אני לא חושב שאנחנו בכיוון הנכון.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – מדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הדקות האלה כדי לדבר על האסון שקרה בנגב, בנחל אשלים, בסוף השבוע האחרון.

איציק שמולי: ב-30 ביוני, באותו מתחם של מפעל רותם מקבוצת כי"ל, הייתה קריסה של קיר גבס באחת הבריכות שמכילות חומר מאוד מאוד מסוכן, וכפי שאתם יודעים, לאורך 20 ק"מ כמעט של נחל אשלים, בזרם אדיר, זרם נוזל מאוד מאוד מסוכן, חומצתי, שגרם לנזק אדיר לצמחייה, ובעיקר לבעלי החיים.

איציק שמולי: האסון האקולוגי הוא באמת רב-ממדים.

איציק שמולי: אני חושב שהגיע הזמן שהכנסת, וכמובן גם הממשלה על רשויות האכיפה שלה, יפסיקו לגלות את אותה סלחנות, את אותו זלזול ואת אותה רפיסות כלפי אלו שפעם אחרי פעם אחרי פעם המחדלים שלהם גורמים לנזק כל כך גדול לטבע וגם לציבור כולו.

איציק שמולי: שמחתי לשמוע – לא בגלל שאני קם בבוקר ויש לי משהו נגד מישהו, אלא כי אני חושב שבאמת הגיע הזמן שאנשים במשרות בכירות יתחילו לשלם על המחדלים שלהם – שמחתי לשמוע שהבכירים של אותו המפעל נקראו לשימוע על ידי המשרד לאיכות הסביבה, ואני מאוד מקווה שהפעם הזו ימוצה אתם הדין, בכל חומרת הדין.

איציק שמולי: הטבע משלם מחיר מאוד מאוד כבד על המחדלים ועל הנזקים שאנחנו גורמים – אנחנו, בני האדם.

איציק שמולי: מי שמסתכל בשעה האחרונה בטוויטר – ואולי בעיקר אנשי הנגב, שנמצאים פה גם במליאה – רואים את המראות הבאמת-קשים של צמחייה ושל בעלי חיים שפשוט בהמוניהם הורעלו ומתו.

איציק שמולי: אני יודע שמדינת ישראל זה מקום שאף פעם לא משעמם בו.

איציק שמולי: לא נחתתי פה עכשיו מהירח, אבל אני חושב שאם לא תהיה בנו חמלה כלפי בעלי החיים, שלא יודעים להתגונן ולא יודעים לזהות את המחדלים שלנו, שיכולים לגרום למראות הקשים האלה, אם אנחנו לא נהיה שם ונעמיד חומה מאוד מאוד גבוהה מול המתעללים ומול אלו שהמחדלים שלהם גורמים לנזקים כאלה, אז אנחנו לא ראויים להיקרא חברה מוסרית.

טלי פלוסקוב: תודה.

איציק שמולי: אני חושב שהאירוע הזה הוא נקודת מבחן, ואני מקווה שהאחריות לא תיפסק בש"ג של המפעל אלא תגיע עד לראש הפירמידה.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 23 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: רבותי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י' בתמוז התשע"ז, 4 ביולי 2017, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.