ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 246, 2017-06-27 00:00

יצחק וקנין: אחר צהריים טובים.

יצחק וקנין: היום יום שלישי, ג' בתמוז התשע"ז, 27 ביוני 2017.

יצחק וקנין: אנחנו פותחים את ישיבת המליאה.

יצחק וקנין: כהרגלנו ביום שלישי יש נאומים בני דקה, אבל לפני כן יש הודעה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: מייד – נאומים בני דקה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לוח תיקונים להצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 4 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, וכן לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעת חוק זו.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים עם ממשלת הרפובליקה של קניה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תיקון מס' 119), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת שנמצאים באולם המליאה יכולים כרגע להצביע, כדי שנרשום מי חברי הכנסת שמעוניינים.

יצחק וקנין: אם כן, יש לנו שלושה חברי כנסת.

יצחק וקנין: ראשות הדוברים – חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה אני אאפשר לפי הסדר: חברת הכנסת עליזה לביא וחבר הכנסת אכרם חסון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אני רושם גם אותך.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום יום ההוקרה לחיילי המילואים.

ענת ברקו: היה כיף לראות את האנשים האלה, שכל כך מחויבים למדינה ואנחנו חייבים להם כל כך הרבה.

ענת ברקו: עם זאת אנחנו רואים תופעה מאוד מדאיגה; התפלאתי לראות את אנשי הרשימה המשותפת כה מודאגים משירות חיילים דרוזים בצה"ל.

ענת ברקו: אז מה מסתבר?

ענת ברקו: שאת תהליך הפלסטיניזציה שהם העבירו את הבדואים הישראלים – וגרמו להם נזק, כי מה שהם הביאו עליהם זה את התנועה האסלאמית – הם רוצים כנראה גם להטיף לצעירים דרוזים, אחינו שמשרתים בצה"ל מתוקף חוק.

ענת ברקו: הפעם הם משתמשים בעמותה בשם "בלדנא", "מדינתנו" בעברית, שמעודדת סרבנות גיוס בקרב הדרוזים.

ענת ברקו: המטרה היא להעביר אותם תהליך מואץ של פלסטיניזציה, שהם לא ילכו לצבא.

ענת ברקו: איך אמר לי פרופסור בדואי שאני מוקירה, ישראלי גאה שחי בארצות הברית – הוא אמר שמה שהמדינה הזאת נתנה לו לא נתן לו אף אחד בארצות הברית ולא בשום מקום אחר.

ענת ברקו: אבל מאיפה, אדוני היושב-ראש, מגיע המימון של "בלדנא"?

ענת ברקו: הוא מגיע כמובן – יותר מ-4 מיליון שקלים של תרומות מהאיחוד האירופי, ממדינות כמו הולנד, צרפת, שמטיפים נגד גיוס חובה לצה"ל, ולא מעניין אותם שהם מטיפים להפרת חוק.

ענת ברקו: כדאי שישמרו את הכסף שלהם, הם יצטרכו הרבה מאוד כסף כדי למנוע טרור.

ענת ברקו: בהזדמנות זו אני רוצה להוקיר את פועלו של חברי, קצין דרוזי שנהרג בפיקוד הדרום בזמן שאני שירתי בפיקוד, אלוף משנה נביל מרעי, גיבור שהוא מודל חיקוי לכולנו – לא רק לבני העדה, אלא על מורשתו מגדלים את חיילי צה"ל.

ענת ברקו: אז בין לדחוף את החבר'ה הצעירים הדרוזים – אני יודעת שחברי חבר הכנסת חסון נלחם בתופעה הזאת – לארגונים שהם מממני טרור, שמטיפים לשנאה, לבין שירות לטובת המדינה, מובן ששירות לטובת המדינה של כולנו זה הדבר הכי חשוב.

ענת ברקו: ברשותכם, ברית אחים, שהיא ברית הדמים בין מדינת ישראל לעדה הדרוזית, ברית שהיא רבת שנים – לא ניתן לשום ארגון קיקיוני, ולשנאה ושטנה, גם לא מקרב אלה שהיום לא יושבים פה, ברשימה המשותפת, לזרוע הרס וחורבן.

ענת ברקו: אנחנו נמשיך לשרת יחד.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום התרוצצנו בין שתי אוכלוסיות מרגשות מאוד שהגיעו להיות אתנו כאן, בכנסת ישראל: המילואימניקים, שהם שלנו – החתן שלי יצא לחודש מילואים אחרי שלושה חודשים בקורס מ"פ, הבת שלי מגדלת שתי בנות כבר כמעט ארבעה חודשים לבד, היא יודעת מה זה.

עליזה לביא: צריך לבוא, לתת, לעטוף ולחבק.

עליזה לביא: באמת, תודה גדולה, זה לא מובן מאליו.

עליזה לביא: אבל היום גם ערכנו כאן בבית הזה, שהוא הבית של כל העם היהודי, כנסת ישראל – לא בכדי אנחנו קוראים כנסת ישראל – חבר הכנסת נחמן שי כינס אותנו הבוקר, ב-10:00 בבוקר, את כולנו, השדולה לחיזוק העם היהודי, שאני שמחה להיות בה.

עליזה לביא: פתחנו את לבנו ואת ידינו לאחינו מהעולם היהודי, שהם חלק בלתי נפרד מנשמת אפה של החברה בישראל.

עליזה לביא: הבית הוא הבית שלכם, הכותל הוא הכותל שלכם, אנחנו חייבים כולנו למצוא את הדרך לאפשר לכולם להיות שייכים לחברה בישראל, לעם היהודי.

עליזה לביא: "כי ביתי בית תפילה יקרא לכל העמים", נאמר על הכותל המערבי, וכך זה צריך להישאר.

עליזה לביא: עוד מעט י"ז בתמוז, ואחרי זה ט' באב, ואנחנו יודעים שנאת חינם למה הביאה.

עליזה לביא: בואו נחזור, נדבר, נמצא את הדרך, אפשר למצוא פתרון.

עליזה לביא: אני יודעת, חבר הכנסת חזן, שאתה בטח תקפוץ על העניין הזה, וגם אתה תהיה חלק מהמענה הזה, שצריך לתת מייד ועכשיו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אכרם חסון, רשות הדיבור שלך.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להודות לחברת הכנסת ענת ברקו, שהעלתה את הנושא של עמותת "בלדנא", אשר מטיפה בקרב הנוער הדרוזי שלא לשרת את המדינה.

אכרם חסון: מובן שאני הוצאתי מכתב רשמי לרשם העמותות וביקשתי לפרק את העמותה.

אכרם חסון: גם פניתי לוועדת החוץ והביטחון, לידידי אבי דיכטר, וביקשתי לחקור וגם לקיים ישיבה מאוד מיוחדת.

אכרם חסון: אנחנו, ללא כל ספק, לא ניתן יד לאף אחד לחבל בברית החיים שקיימת בינינו לבין אחינו היהודים; אנחנו חלק בלתי נפרד מהמדינה.

אכרם חסון: אני שמח שאחוז המשרתים הדרוזים הוא 84%, הגבוה במדינה.

אכרם חסון: כך אנחנו מחנכים את הנוער שלנו להמשיך לשרת את המדינה – זאת זכות, ולא רק חובה.

אכרם חסון: דבר שני, ברשותך וברשות החברים, אני רוצה להודות לידידי השר זאב אלקין, השר להגנת הסביבה, אשר הגיע במיוחד היום וישב שעתיים וחצי בוועדת הפנים והגנת הסביבה, הסביר על כל העשייה של משרדו, וכמובן שטח לפנינו את כל הבעיות בצורה מאוד הגונה, מאוד ישרה ומאוד עניינית.

אכרם חסון: פעם ראשונה שאני רואה שר להגנת הסביבה מביא את כל הנתונים האמיתיים ומשתף את כל הארגונים, גם אלה שמבקרים את משרדו לפעמים בצורה קשה מאוד.

אכרם חסון: מאחר שהנושא הזה כאוב, חשוב שתדעו שבארץ כ-2,300 איש בשנה מתים מזיהום אוויר, ועוד עשרות אלפים.

אכרם חסון: תארו לעצמכם, אנחנו עם 400 או 500 הרוגים בדרכים, איזה רעש עושים בתקשורת, כל עם ישראל יודע על כך, אבל לצערי הרב, הנושא הזה לא קיבל הזדמנות תקציבית ועניינית מכל חברי הבית, מכל השרים, מכל המשרדים, גם מהממשלה – לעשות תוכנית סטטוטורית ולהילחם בזיהום האוויר.

אכרם חסון: אני מקווה שיהיה טוב לכולנו.

אכרם חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורן חזן, ואחריו – נחמן שי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לשלוח מכאן לחברנו היקר יהודה גליק חיבוק חם ואוהב.

אורן אסף חזן: נתפלל כולנו תפילה לשלום רעייתו, יפה.

אורן אסף חזן: זה באמת לא פשוט, ואני מבין שכולנו מרגישים את זה.

אורן אסף חזן: אז יהודה, אנחנו אוהבים אותך, ויפה, אנחנו מתפללים להחלמתך במהרה בימינו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הדקה שלי לדבר על הנשיא טראמפ.

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם אנחנו רואים איך מתחילת דרכו יש מי שלעגו לו, יש מי שקראו לו ליצן, יש מי שאמרו שמדובר באיזשהו פלייבוי שלא מבין שום דבר, אולי קצת בעסקים, אבל הנה, הוא הוכיח לכולם שעם הדרך שלו, האיתנה, העמידה, הוא מצליח ליישם עוד הבטחה שלו – הוא מראה לכולם מה זה מנהיגות שמבטיחה ומקיימת.

אורן אסף חזן: קבלת צו ההגירה שמונע מאזרחי שש מדינות מוסלמיות, אסלאמיות, להיכנס לארצות הברית, בעיני היא תמרור למידה למדינת ישראל; הגיע הזמן שגם אנחנו, כאן, בביתנו, ההנהגה שלנו תשכיל לא רק לדבר גבוהה-גבוהה על מדיניות, אלא גם ליישם אותה, ולא פעם אחר פעם תשליך את האיסורים, את הקשיים, את המכשלות והכשילות על בג"ץ.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שגם אנחנו נשמור על הגבולות שלנו כי אין שום מדינה בעולם שתהיה מוכנה שהגבולות שלה יהיו פרוצים.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן, רבותי, שגם אנחנו נגיד שארץ ישראל היא לעם ישראל, ולא לישמעאל, לא רק בססמאות אלא גם בפרקטיקה יומיומית.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, על המפגש המיוחד בין חבר הנאמנים של הסוכנות והשדולה לחיזוק העם היהודי אני אדבר מחר, יש לנו הצעה לסדר-היום, רק אומר שזה היה אירוע מרתק, נדיר וחשוב מאין כמוהו.

נחמן שי: 25 חברי כנסת באו, חלק גדול מהם חברי הקואליציה.

נחמן שי: אני יודע שבהצבעות הם יצביעו עם הממשלה, אבל לנוכחותם ולדבריהם היה משקל רב, וטוב שכך היה, כולל תודותי לשר צחי הנגבי, שקיבל על עצמו משימה שנראית כרגע בלתי אפשרית, אבל אולי אצל צחי דברים כאלה יהיו אפשריים.

נחמן שי: בכל מקרה, רציתי לומר כמה מילים על יום ההוקרה לחיילי המילואים היום בכנסת.

נחמן שי: אני חושב שזה יום חשוב מאין כמוהו.

נחמן שי: שירות מילואים הוא דבר נדיר, ואני לא יודע כמה מדינות בעולם עוד מקיימות שירות מילואים.

נחמן שי: ברוב המדינות גם שירות החובה כבר נפסק, ועבר לשירות מקצועי, ואנשים כבר לוקחים את השירות הצבאי כמקצוע, מכשירים את עצמם ומשקיעים בזה שנים ארוכות.

נחמן שי: ישראל בנתה מלכתחילה את צה"ל על צבא המילואים שלה, ועל צבא סדיר.

נחמן שי: צבא המילואים גדול פי כמה מהצבא הסדיר.

נחמן שי: גם אם יהיו מחר רובוטים, רובוטים כאלה ורובוטים אחרים, על הקרקע ובאוויר, בים וביבשה, בכל מקום, עדיין אין תחליף למשאבי אנוש – פעם קראנו לזה כוח אדם; אין תחליף לאדם שעומד מאחורי, או שעומד לפני, וחיילי המילואים הם הדוגמה הכי משמעותית לישראל היפה; ישראלים שמוכנים להשקיע מזמנם, מחיי המשפחה שלהם, מהמשאבים הכספיים שלהם, כדי לעמוד בשורה הראשונה, בחזית, ולהגן על המדינה.

נחמן שי: גם אם יהיה פה שלום – ויהיה שלום בסופו של דבר – ויהיו הסדרים, לא נוכל בלי צה"ל חזק, ולא יהיה צה"ל חזק בלי צבא המילואים.

נחמן שי: ועל כך אני חושב שכולנו בכנסת היום צריכים לומר להם תודה והערכה, לאהוב אותם מכל הלב.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני, חברי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום התקיים בהובלתו וביוזמתו של חבר הכנסת אלי אלאלוף אירוע של הוקרת טובה לוועידת התביעות.

שולי מועלם-רפאלי: ועידת התביעות פועלת 65 שנה לרווחתם של ניצולי השואה בארץ ובעולם.

שולי מועלם-רפאלי: בוועידת התביעות ניצולי השואה תמיד במרכז.

שולי מועלם-רפאלי: אני רק אזכיר, היסטורית, בעקבות הנאום של קנצלר גרמניה קונרד אדנאואר ב-1951, שבו הוא הודה שפשעים שאי-אפשר לתארם בוצעו בשם העם הגרמני, וקרא "להביא לפתרון הבעיה של הפיצויים החומריים", התכנסו ארגונים יהודיים מרחבי העולם, ובשנת 1952 הקימו את ועידת התביעות, שפועלת ללא לאות מאז, 65 שנה, בנושאים רבים, ובהם תשלום פיצויים לניצולי שואה פרטיים ותשלומים כלליים, השבת רכוש יהודי ליחידים וקהילות, שיקום הקהילות היהודיות ודאגה לרווחת ניצולי השואה בנושאי בריאות, דבר שבפועל משפיע בארץ על חייהם של קשישים רבים, ניצולי השואה וכאלה שאינם ניצולי השואה.

שולי מועלם-רפאלי: בעיקר הם עוסקים בשנים האחרונות בחקר השואה, בתיעוד ובהנחלת הזיכרון של החיים היהודיים שלפני השואה, ובמחקר ובתיעוד של השואה והנחלת הזיכרון שלה.

שולי מועלם-רפאלי: יישר כוח לחברנו חבר הכנסת אלי אלאלוף, ובעזרת השם, שנקיים פה באמת חיים של כבוד והוקרה לניצולי השואה שעוד שורדים את חייהם במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: אני גם מצטרף לברכה שלך.

יצחק וקנין: אני הייתי בכל הטקס, אני חושב שהיה מכובד מאוד.

יצחק וקנין: המון תודה לוועידת התביעות, ובטח לחבר הכנסת אלי אלאלוף, שעומד בראש הוועדה – כן, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – אני חושב שהיום הזה היה ראוי מכל הבחינות.

יצחק וקנין: אני, בהזדמנות זו, מקדם בברכה את שרת הגנת הסביבה של קניה, העומדת בראש משלחת בביקור בישראל, אורחת של השר להגנת הסביבה, השר זאב אלקין.

יצחק וקנין: ברוכים הבאים למדינת ישראל.

יצחק וקנין: (מחיאות כפיים) חבר הכנסת דב חנין, הנואם הבא, ואחריו – חמד עמאר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אחרי מאבק ארוך וקשה, אנחנו רואים סימנים ראשונים של התקדמות בעניין קצבאות הנכות.

דב חנין: אין ספק שהגיע הזמן לעשות שינוי גדול בתחום הזה.

דב חנין: נכה הוא לא חצי בן אדם, ולא יכול להתקיים מקצבת נכות של 2,300 שקל בחודש.

דב חנין: התביעה להשוות את קצבת הנכות לגובה שכר המינימום היא נכונה, מוצדקת ובזמן.

דב חנין: מהבחינה הזאת צריך לברך על כל צעד שיוביל אותנו להתקדמות למטרה הזאת.

דב חנין: באותה הזדמנות אני רוצה גם לציין שגם בנושא קצבת הקשישים יש מקום לשינוי גדול.

דב חנין: גם קשיש הוא לא חצי בן אדם, וגם את קצבאות הזיקנה בישראל צריך להעלות מהסכום המגוחך שלהן היום, לאותו סכום שקבענו שהוא סכום המינימום להתקיים בכבוד – 5,000 שקלים מינימום לנכים, מינימום לקשישים, כדי שגם נכים וגם קשישים במדינת ישראל יוכלו לחיות בכבוד.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, שמעתי את חברת הכנסת ברקו, שדיברה על עמותת "בלדנא", המנסה לפגוע – לשכנע צעירים דרוזים לא להתגייס לצה"ל.

חמד עמאר: קודם כול, אני רוצה להגיד לך – ולהרגיע אותך: שום ארגון בעולם לא יכול לפגוע בקשר החזק של הצעיר הדרוזי עם צה"ל.

חמד עמאר: אחוז הגיוס אצל הדרוזים רק בעלייה.

חמד עמאר: שמעתי את חברי חבר הכנסת אכרם, שאומר – 84%; אני רוצה לעדכן אותו, מהנתונים שקיבלתי זה 86% גיוס בקרב הצעירים הדרוזים, ואני מאמין שזה עוד יעלה.

חמד עמאר: האחוז שלנו הכי גבוה בגיוס לצה"ל.

חמד עמאר: שום ארגון בעולם לא יכול להיכנס בין המוטיבציה שיש לצעיר הדרוזי להתגייס לצה"ל, לתרום לביטחון המדינה, לתרום למדינת ישראל – ולכן אני מציע לארגון הזה, שנקרא "בלדנא", לשחק במגרש אחר, ובעצם לשחק במגרש מחוץ למדינת ישראל, כי אין לו מקום במדינת ישראל.

חמד עמאר: הנקודה השנייה שרציתי לדבר עליה זה הנושא של תאונות הדרכים; מתחילת השנה נהרגו 181 בני אדם בתאונות דרכים – עלייה של 4% יחסית לתקופה המקבילה.

חמד עמאר: זו עלייה מאוד מדאיגה.

חמד עמאר: שנית, העלייה בקרב הערבים מדאיגה מאוד – הנתונים מזעזעים – עלייה של 56% יחסית לשנה שעברה.

חמד עמאר: לכן, אני חושב שמשרד התחבורה חייב לקחת את הנושא הזה לידיים – –

ענת ברקו: אני מסכימה אתך.

חמד עמאר: – – חייב להתחיל בתוכנית מסודרת בקרב הנהגים הערבים, כדי לעצור את ההרג הזה, ההרג המיותר הזה.

חמד עמאר: כשאנחנו מדברים על 56%, זו עלייה מזעזעת.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר התחבורה: שמעתי על הרבה תוכניות למגזר הערבי, ועדיין אני לא רואה תוצאות.

חמד עמאר: אני רוצה לראות כבר תוצאות – ירידה במספר ההרוגים בקרב אזרחי מדינת ישראל בתאונות דרכים.

חמד עמאר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר, אחרון הנואמים בנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: ציון יום הסביבה הבין-לאומי

יצחק וקנין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום הסביבה הבין-לאומי, מס' 7379, 6963, 7297, 7360, 7373 ו-7375 – כמה חברי כנסת הגישו הצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: אומר כמה דברים בנושא הזה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום במליאת הכנסת את יום הסביבה הבין-לאומי.

יצחק וקנין: בשנים האחרונות התרחבה מאוד המודעות הסביבתית בכל העולם, וטוב שכך.

יצחק וקנין: במסורת היהודית המודעות הזאת כבר דורות רבים.

יצחק וקנין: שימו לב, לדוגמה, לדברים היפים שמובאים במדרש קהלת רבה: "בשעה שברא הקדוש ברוך הוא את האדם הראשון נטלו והחזירו על כל אילני גן עדן ואמר לו: ראה מעשי כמה נאים ומשובחים הם וכל מה שבראתי בשבילך בראתי.

יצחק וקנין: תן דעתך שלא תקלקל ותחריב את עולמי, שאם קלקלת אין מי שיתקן אחריך".

יצחק וקנין: אחריות גדולה מוטלת על המין האנושי; לשמור מכל משמר על עולם הטבע, על ההרים והיערות, להגן על בתי הגידול של בעלי החיים, וכמובן גם על בעלי החיים עצמם.

יצחק וקנין: הרי כמו שאומר המדרש, אם נקלקל, לא יהיה מי שיתקן אחרינו.

יצחק וקנין: יש הרבה אנשים שחושבים שאם האדם הוא נזר הבריאה, מותר לו להשתמש בטבע לצרכיו כמה שהוא רוצה ואיך שהוא רוצה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, זה לא נכון.

יצחק וקנין: האדם הוא נזר הבריאה, זה נכון, אבל האמירה הזאת מטילה עליו לא רק זכויות, אלא גם חובות ואחריות.

יצחק וקנין: יתרה מזאת, היום המודעות הסביבתית וההתחשבות בעולם הטבע אינן סותרות את ההתקדמות האנושית.

יצחק וקנין: אדרבה, הטכנולוגיות החדשות שמפותחות בשנים האחרונות מביאות מצד אחד להתקדמות אנושית עצומה, ומצד שני הן מאפשרת לנו לשמור ולהגן טוב יותר על הסביבה.

יצחק וקנין: בישראל, עד שנת 2006, לא היה לנו משרד להגנת הסביבה, אלא ל"איכות" הסביבה.

יצחק וקנין: איכות הסביבה היא כמובן ערך חשוב מאוד, אבל שינוי השם מביע משהו עמוק ביותר – שאם לא נשים לב, אם לא נקפיד, אם לא נגן על הסביבה, נקום יום אחד ונראה שיש לנו הרבה מפעלים משגשגים, הרבה ערים גדולות ומגדלים מרהיבים, אבל עצים ופרחים – אין.

יצחק וקנין: הייתי מוסיף עוד: כי האדם עץ השדה.

יצחק וקנין: אני שמח שכנסת ישראל משתתפת ביום החשוב הזה, ומשוכנע שכל הצדדים הנדרשים להגנת הסביבה ימשיכו להינקט כאן בשבילנו ובשביל הדורות הבאים.

יצחק וקנין: תודה לכל חברי הכנסת שהציעו את הנושא הזה לסדר-היום, נושא חשוב מאוד.

יצחק וקנין: הגנת הסביבה, אני חושב, קודם כול היא בשבילנו, בשביל האדם, שהוא נזר הבריאה, כמו שאמרו רבותינו.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שאני יכול לומר בפה מלא – היא ויעל גרמן ועוד כמה חברי כנסת עושים לילות כימים בנושאים הללו.

יצחק וקנין: אני פוגש אתכן כמעט כל שני וחמישי בנשיאות, בהצעות לסדר, ואני חושב שאני גם משתדל לעזור לכן כמה שאני יכול, כדי שהנושאים שלכם – גם דב, שיושב פה – את דב אי-אפשר לשכוח, אתה כבר מוותיקי הבית הזה, זה ודאי – דב, יש לו ערך מוסף בדבר הזה.

יצחק וקנין: יעל כהן-פארן, ראשונת הדוברים, שלוש דקות – חמש דקות, סליחה.

יעל כהן-פארן: שלוש?

יעל כהן-פארן: לא עשר?

יעל כהן-פארן: אני צוחקת, חמש זה בסדר.

יעל כהן-פארן: בוא נסגור על שבע ו-...

יצחק וקנין: בואי נאמר ככה, תתחילי לדבר, ואני מבטיח לך שאני לא אחסום אותך, ודאי לא בנושא הזה.

יעל כהן-פארן: או-אה, איזו הבטחה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חברי חברות וחברי הכנסת, כבוד השר להגנת הסביבה, קודם כול, אני מברכת אותנו, כאן, בכנסת, וגם נוכחים שנמצאים כאן בקהל, ביציע, על יום הסביבה, שאנחנו מציינים בכנסת בעקבות היום הבין-לאומי שחל החודש.

יעל כהן-פארן: קצת איחרנו אותו לסוף החודש – היום הבן-לאומי הוא בתחילת יוני.

יעל כהן-פארן: אבל – זה יום חגיגי, זה יום שאנחנו רוצים לציין בו הישגים, וקיימנו בו הרבה מאוד דיונים – גם עם השר, גם בוועדות עם נציגי משרדים רבים, על העשייה הממשלתית והעשייה הציבורית, והגיעו לכאן המון נציגי ציבור מעמותות וממאבקים מקומיים, ואזרחים.

יעל כהן-פארן: אבל אני, משום מה, היום בצהריים ואחר הצהריים הזה, לצערי, אומר זאת בכנות, לא כל כך שמחה ולא כל כך אופטימית.

יעל כהן-פארן: אנחנו נמצאים, לדעתי, בקו שבר מאוד גדול בכל הנושא הסביבתי, והדבר הטוב היחיד הוא שהציבור מתחיל להתעורר, ומתחיל לשים לב לדבר הזה שנקרא – מה שיש סביבי, הסביבה, כי הגיעו מים עד נפש.

יעל כהן-פארן: אני אתחיל ואציין מספר מקומות חלקי, אתרים ומקומות בארץ שאני אישית פגשתי, הייתי מעורבת, עדיין מעורבת, בהתנהלות – התנהלות לא כל כך טובה של הרשויות, מכל מגוון דרגות הרשויות של מדינת ישראל, שלא מטפלות בבעיות.

יעל כהן-פארן: ולפני שאני אמנה את המקומות שאני רוצה להתייחס אליהם כאן היום, אני רוצה לברך שוב, בהמשך לברכה של היושב-ראש, את שרת הגנת הסביבה הקנייתית, שנמצאת כאן ביציע.

יעל כהן-פארן: שלום לך, אני מקווה שבקניה מטפלים היטב בסביבה.

יעל כהן-פארן: אני ביקרתי בקניה לפני הרבה שנים, ולטבע שלכם אין תחליף בעולם, ויש לכם נכס ברמה בין-לאומית, לשמור עליו.

יעל כהן-פארן: אני מאחלת לכם הצלחה.

יעל כהן-פארן: זה לא קל.

יעל כהן-פארן: אני אתחיל: אזבסט בנהריה ובכל הגליל המערבי, שמטופל רק בחלקו; בנייה בחוף אכזיב, תוכניות ישנות שיוצאות לפועל בימים אלה, לצערנו, אף שכל הגורמים מתנגדים – אף גורם לא מספיק מתנגד כדי לעצור אותם.

יעל כהן-פארן: מדובר בהרחבה של מחצבה באזור הגליל המערבי, מחצבת אושרת, שמספיק רע היא עושה גם היום, רוצים להרחיב אותה פי ארבעה בערך.

יעל כהן-פארן: כל מצב הנחלים בגליל, ומצב הכינרת – אנחנו בבצורת נוראה, באזור אגן הגליל המזרחי.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת כמה מכם יודעים ושמים לב, אבל עוד מעט הכינרת יורדת מתחת לקו האדום התחתון ביותר, ומצבה, אם לא נציל אותה, יהיה רע מאוד.

יעל כהן-פארן: אנחנו רואים שקדחו נפט – בינתיים עצרו, אבל יש כוונות לחזור לשם, לגולן; באזור ראש פינה, חצור הגלילית, יש מטמנה שעובדת ללא רישיון עסק כבר 40 שנה – היא מצחינה, אם אתם מגיעים לאזור, אתם רק צריכים לקוות שהרוח לא תפנה בדיוק אליכם.

יעל כהן-פארן: כל אזור מפרץ עכו מזוהם ומזהם את הים – יש שם קרקעות מזוהמות ממפעל שנסגר לפני שנים כבר אבל עדיין אף אחד לא טיפל בהן, והקרקעות האלה מזהמות את הים ואת הדגים שאנחנו אוכלים.

יעל כהן-פארן: באזור יש גם מפעל שעד היום מזהם, וגורם להרבה מאוד אנשים ביישובים הסמוכים – נקרא חוד מתכות – כפר מסריק ממש מולו, אנשים שם חולים ברמות הרבה יותר גבוהות מאשר במקומות אחרים.

יעל כהן-פארן: מפרץ חיפה, כמו שאתם יודעים, כולנו מדברים על מכל האמוניה – יש שם עוד הרבה מפגעים אחרים, של חומרים מסוכנים ושל מפעלים מזהמים, חוות המכלים של תש"ן, והיא גם פוגעת בחוף הים.

יעל כהן-פארן: יש בז"ן, יש מפעלים מזהמים אחרים.

יעל כהן-פארן: אני יורדת דרומה, לאזור חדרה – תחנות כוח פחמיות, מפחמות מתחום יהודה ושומרון שמזהמות את כל האזור.

יעל כהן-פארן: כל מי שיושב באמצע – נושם או את האוויר הזה או את האוויר מהצד השני, לפי כיוון הרוח.

יעל כהן-פארן: כדי להחליף את התחנות הפחמיות מתכננים תחנות בגז, שזה בסדר גמור, אבל בכמות פי שלושה בערך ממה שמתוכנן להיות מושבת, ויש פה משהו לא הגיוני.

יעל כהן-פארן: וכל אזור הצפון היום, מי שמתעורר למרדף היזמים אחרי האדמות של הקיבוצים והמושבים, והתעוררות ציבורית אדירה כי כל אחד בטוח – לא חושב, בטוח – שמקימים לו תחנה ענקית כמו "גזר" וכמו "חגית" מול הבית, ואחת מהן כנראה תקום, אני מקווה שלא כולן.

יעל כהן-פארן: באזור השרון יש שרפת פסולת שהיא לא חוקית, פיראטית לחלוטין, ואי-אפשר להשתלט עליה, אף אחד לא מוצא את הדרך, לא מעבר לקו הירוק, לא בתחומי הקו הירוק – אנשים פשוט צריכים לאטום את הבית כל לילה, אחרת הם ייחנקו.

יצחק וקנין: יעל, אני מוסיף לך עוד שתי דקות שביקשת.

יעל כהן-פארן: אתה מוסיף לא,תודה, תודה רבה.

יעל כהן-פארן: מטמנת פסולת עפר בחדרה 300 מטר מבתים של אנשים, שבמקרה מגיעה אליה גם פסולת תעשייתית שלא ברור מה יש בה, אבל זה מאוד מסריח.

יעל כהן-פארן: בהמון מקומות בארץ יש קווי מתח גבוה שעוברים מעל בתי-ספר, או שעכשיו מקימים את בית-הספר והבטיחו שיטמינו את הקווים, אבל זה לא קורה, ובית-הספר נפתח בספטמבר או בעוד שנה.

יעל כהן-פארן: יש יישובים שאנחנו שומעים מהם שהם פתאום מגלים איזו רמפה עם אזבסט, רמפה של עפר שיש שם גם אזבסט ליד גן הילדים, והילדים משחקים בחול.

יעל כהן-פארן: באזורים אחרים, כמו אפולוניה, יש מפעל שפינו ועדיין לא טיהרו את הקרקע; גם שם זורמים חומרים מסוכנים לים ורואים את זה בים, בצבע ככה מאוד מאוד מוזר של המים.

יעל כהן-פארן: בינתיים מתכננים שם תוכניות בנייה בלי לטהר את הקרקע.

יעל כהן-פארן: מי צריך?

יעל כהן-פארן: ביבנה אנשים סובלים נורא מפסולת שנשרפת, אתרי פסולת פיראטיים.

יעל כהן-פארן: בתי-הזיקוק באשדוד גם מנשבים את ריחותיהם לכיוון יבנה, לכיוון אשדוד.

יעל כהן-פארן: באשדוד גם הייתה שרפה ענקית רק לאחרונה, של אתר פסולת לא חוקי.

יעל כהן-פארן: באשקלון, שנמצאת ממש מתחת לקו הרקטות, לצערנו, מעזה, יש את קצא"א, מתחם שלם, יש שם תחנות כוח שמזהמות גם לאשקלון וגם לכל הסביבה.

יעל כהן-פארן: בנגב המערבי סובלים מאין-ספור שרפות של פסולת פיראטית, של פסולת חקלאית, פשוט נותנים לחקלאים לשרוף בלי הבחנה ובלי הגבלה.

יעל כהן-פארן: שלא לדבר על זה שהנגב המערבי זה מרכז ההטמנה הלאומי.

יעל כהן-פארן: יש שם כמה מטמנות ובכל פעם, גם שם, איפה שאתה יושב – אתה צריך לקוות שהרוח לא תנשב לכיוון שלך.

יעל כהן-פארן: אני יורדת עוד דרומה.

יעל כהן-פארן: יש עוד הרבה בדרך שפספסתי, בוודאי.

יעל כהן-פארן: ברמת חובב הייתה עבודה חיובית שנעשתה, אך עדיין לא סיימנו שם את הכול.

יעל כהן-פארן: בקצא"א – ודלף לפני כמעט שלוש שנים צינור הנפט הידוע בערבה – עדיין לא טיפלו בזיהום, עדיין לא תיקנו את המעוות.

יעל כהן-פארן: אני מקווה שבכמה הדקות שלי – ובאמת עברתי על כל הארץ ולא נגעתי בכל הנקודות – אני חושבת שהדבר די ברור.

יעל כהן-פארן: אנחנו די בקטסטרופה, יש פה צרה לאומית, ובעיני – קריסה מערכתית בטיפול בה.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לשר, לממשלה, להתעשת – מדובר בחיים של אנשים, מדובר במפגעים קשים, שפוגעים בבריאות, שפוגעים בחיים של הרבה מאוד אנשים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, גם לך חמש דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חבר הכנסת, אנחנו מציינים היום יום הולדת, אדוני היושב-ראש, זה יום הסביבה העשירי שאנחנו מציינים בכנסת.

דב חנין: אני זוכר את ההתחלה, זה היה מעניין, אתגרי, ראשוני, לעשות יום סביבה בכנסת.

דב חנין: מאז זה הפך למסורת.

דב חנין: כבר עשר שנים אנחנו מציינים את היום הזה בדיונים, בוועדות, בשדולה ובמליאה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בפרספקטיבה כזאת אני יודע לומר שיש ימי סביבה שאנחנו ציינו בהם יותר הישגים ותנופה ומהפכה – מהפכה חקיקתית בתחום הסביבתי – ויש ימים שבהם אנחנו מתמודדים עם יותר אתגרים, ועם קשיים.

דב חנין: לפני שאני אדבר על האתגרים והקשיים, אני רוצה בכל זאת לציין שגם השנה יש הישגים סביבתיים שצריך לציין אותם; לגבי מכל האמוניה, אנחנו נמצאים בהתקדמות, ואני מברך על ההתקדמות שהושגה.

דב חנין: היה גם הישג משמעותי במאבק על הרי מערב ירושלים, הר חרט, מצפה נפתוח, אזורים שהייתה צפויה בהם בנייה הרסנית ומסוכנת.

דב חנין: אז יש לנו הישגים, אבל יש לפנינו במיוחד אתגרים מאוד גדולים.

דב חנין: אנחנו מבינים היום שסביבה איננה מותרות; סביבה זה החיים עצמם.

דב חנין: סביבה זה בריאות, סביבה זה המאבק נגד נזקי זיהום האוויר, שמהם נהרגים בכל שנה בישראל יותר מ-2,200 בני אדם, הרבה יותר ממספר האנשים שנהרגים בתאונות דרכים, הרבה יותר ממספר האנשים שנהרגים מכל הפיגועים יחד, נהרגים מהרוצח השקט הזה, שנקרא זיהום אוויר, ולכן סביבה זה לגמרי לא מותרות.

דב חנין: כשאנחנו נאבקים על הסביבה, אנחנו נאבקים על החיים עצמם.

דב חנין: אבל יש לי בכל זאת תחושה שאת העובדה הזאת אולי מבין השר להגנת הסביבה, שנמצא אתנו עכשיו, השר אלקין, אבל אני לא בטוח שכשראש הממשלה מדבר על החיים עצמם הוא מבין שהוא צריך לדבר על סביבה.

דב חנין: ההבנה עדיין לא הגיעה עד לשם.

דב חנין: אנחנו באתגרים רבים בתחום הזה: מפרץ חיפה, שדה בריר ליד ערד, אותה מחצבה גדולה בגליל המערבי שהזכירה חברתי יעל כהן-פארן – יש לנו אתגרים מאוד גדולים, ויש לנו אתגרים נוספים.

דב חנין: רק היום אנחנו רואים כותרת ראשית ב"ידיעות אחרונות" על האיום הגדול על חופי ישראל; אנחנו רואים נחשול של מהלכים של בנייה על החופים, והרי כולנו כבר חשבנו, אדוני השר, שהתובנה הזאת כבר הגיעה, שחוף הים הוא לא נדל"ן, שחוף הים הוא המקום שאליו אנחנו, אזרחי ואזרחיות ישראל, יכולים להגיע והוא צריך להישאר פתוח לכולנו.

דב חנין: בנושא הזה, אדוני השר, אני מעביר אליך את המסר מארגוני הסביבה שהתכנסו היום בשדולה; אנחנו מצפים ממך להתגייס למלחמה – היא לא תהיה מלחמה קלה, היא תהיה מלחמה קשה, מול אינטרסים ואינטרסנטים, מול נדל"ניסטים ובעלי אינטרסים אחרים – להגן על חופי ישראל.

דב חנין: בחודש הבא תגיע לכאן, למליאת הכנסת, להצבעה, הצעת החוק שלנו שחתומים עליה עשרות חברי כנסת, מהקואליציה ומהאופוזיציה, למאבק בתוכניות הבנייה הישנות.

דב חנין: אני אסביר במילה במה מדובר: יש לנו בישראל חוק חופים מצוין, אבל יש לו חיסרון אחד: תוכניות בנייה ישנות, כולל תוכניות מימי המנדט הבריטי, מתגברות עליו.

דב חנין: אפשר להוציא מהמגרה בכל רגע תוכנית בנייה ישנה, מיושנת, לא סביבתית, לא חברתית, ולהפעיל אותה, למרות חוק החופים.

דב חנין: ולכן – החוק שאנחנו מציעים, אדוני השר, הוא חוק שמציע מנגנון להתמודד עם התופעה הזאת.

דב חנין: אנחנו לא מציעים לבטל לגמרי את כל התוכניות הישנות, בטייס אוטומטי.

דב חנין: אנחנו מציעים לדרוש שכל התוכניות הישנות האלה תיבחנה מחדש, ואז אפשר לאשר אותן מחדש, אפשר לפסול אותן, אפשר לאשר אותן בתיקונים, וכאשר פוסלים אותן, אפשר לתת לך, השר להגנת הסביבה, את הכלים שבהם השתמש בזמנו השר ארדן כשהוא נאבק נגד תוכנית הבנייה בפלמחים ולא היה לו חוק בצדו, שתוכל לתת פתרונות חלופיים ותוכל להציע לאותו יזם שלא יוכל לבנות על החוף לבנות במקום אחר.

דב חנין: החוק הזה, אדוני השר, הוא חוק קריטי.

דב חנין: אנחנו מבקשים ממך להתגייס למלחמה הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, ואם לא – תמר זנדברג ושרן השכל – נראה לי שאת אחרונת הדוברים.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי, אני דווקא רוצה להתחיל – אתה אמרת שהאדם הוא נזר הבריאה, ואכן כך.

יעל גרמן: אני רוצה, לפני שאני מדברת על איכות הסביבה ועל הגנת הסביבה, אני רוצה לדבר על הגנת החולים ועל הילדים החולים בהדסה.

יעל גרמן: היום היה הדיון בבג"ץ, ובסופו של דבר, בניגוד לעמדת ההורים, החליט בג"ץ – דרך אגב, בהחלטה מאוד אמיצה – שלמרות הכול יפתחו בגישור.

יעל גרמן: ממחר בבוקר השופט אליקים רובינשטיין – פרופ' אליקים רובינשטיין – יהיה המגשר בנושא של הדסה.

יעל גרמן: אני באמת מקווה שהוא יצליח להגיע לפתרון הנכון והצודק, אבל מכאן, מבימת הכנסת, אני קוראת לו שבגישור לא ישכח מגזר אחד שלא דיברו עליו ולא נשמע, ואני מדברת על האחיות; דיברו על הרופאים ועל ההורים, ודיברו על המנהלים ועל משרד הבריאות, ודיברו על הילדים החולים, ורק שכחו שיש גם אחיות, המגזר הסיעודי, שהוא חוט השדרה של כל בית-חולים ושל כל מחלקה, ואותן שכחו לשאול.

יעל גרמן: אז אני פונה לשופט רובינשטיין ומבקשת ממנו שבמסגרת הליך הגישור יבקש להביא לפניו את האחיות וייתן להן את החיסיון הנדרש כדי שלא יאונה להן כל רע.

יעל גרמן: ומכאן אני רוצה לעבור לנושא שלנו, וקודם כול לברך את חברי וידידי חבר הכנסת דב חנין, שעומד בראש השדולה של הסביבה, וכמו שהוא אמר בעצמו – עשר שנים מתמיד בנושא.

יעל גרמן: אין לי מה לומר אלא רק יישר כוח וכל הכבוד על ההתמדה, וגם על כל ההישגים.

יעל גרמן: אני רוצה לפנות אליך, אדוני השר, ולומר לך, בהמשך לדבריו של חברי דב חנין: האיום על חופי ישראל הוא איום ממשי.

יעל גרמן: חוף הים הוא אולי המקום החברתי ביותר, שאליו מגיעים כולם – כל המגזרים, מכל קצוות הארץ – ערבים ויהודים, עשירים ועניים.

יעל גרמן: היום, למעשה, לכל אחד מאתנו, לכל אחד מהציבור, יש עשרה סנטימטרים מרובעים על חוף הים, אם כולנו נבוא יחד לחוף הים.

יעל גרמן: זה המקום שאליו אנחנו מגיעים גם ללא תמורה, מפני שבאמת הממשלה – לא זו, אלא בשתי כנסות קודמות – השכילה להעביר את חוק החופים, שאומר שכל אדם יכול להגיע לחוף ולא לשלם תמורה על כך.

יעל גרמן: יש לנו רק חוף אחד שהוא יוצא מן הכלל, ואתה מכיר אותו, ואתה יודע, ואני מבקשת ממך, אדוני השר, לדאוג, יחד עם שר הפנים ויחד עם משרד האוצר, לכך שגם החופים שנמצאים תחת רשות הטבע והגנים יהיו חופשיים מתשלום.

יעל גרמן: אבל יותר מכך – שתעמוד יחד אתנו, יחד עם חברי הכנסת וכל הארגונים, ויחד עם כל הציבור, שחוף הים כל כך חשוב להם, תעמוד נגד הכוונות האלה, לבנות על חוף הים.

יעל גרמן: לבנות על חוף הים – משמעות הדבר שהים, הנוף והחוף יהיו שייכים רק לאותם מתי מעט שיוכלו להרשות לעצמם לבנות על החוף, ואלו יהיו מתי מעט, מפני שהמחירים שם יתחילו במיליונים רבים, ולא יסתיימו אפילו ב-10, ב-15 וב-20 מיליון.

יעל גרמן: והאם באמת ממשלת ישראל צריכה להעניק מתנה למיליונרים, לנדל"ניסטים, לבעלי ממון?

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: ממשלת ישראל צריכה לשמור על כך שלציבור יהיה ים פתוח ללא תמורה, לכל הציבור, ללא יוצא מן הכלל.

יעל גרמן: ולכן, להערכתי, מכל המלחמות שהיום יש לנו פה – כמובן, בתחום איכות הסביבה – זו המלחמה החשובה ביותר.

יעל גרמן: נושא נוסף שאני מבקשת לציין, ומבקשת ממך – אדוני השר, אנא, רק הבט אלי, שאני ארגיש שאתה גם מקשיב.

זאב אלקין: – – – אני רושם.

יעל גרמן: תודה, אבל אני ארגיש יותר נוח אם אתה גם תסתכל אלי.

יעל גרמן: אני מבקשת ממך לשים דגש על כל הנושא של טורבינות הרוח, שכמו רוח סערה צצות היום בצפון, בלי שהתושבים בכלל יודעים על התוכניות האלה, מפני שחותמים עם בעלי הנכסים – לפעמים זה מושב ולפעמים זה בעל נכס פרטי – חותמים אתם בלי ידיעת התושבים, ופתאום התושבים מגלים שנחתם הסכם, וטורבינות רוח בגובה של 150 ו-180 מטר – – –

זאב אלקין: יש – – –

יעל גרמן: בבקשה?

יעל גרמן: אני לא שומעת.

יצחק וקנין: הוא אומר שיש תהליך תכנוני, התנגדויות לתוכניות.

יעל גרמן: כן, אבל ההסכם כבר חתום.

יעל גרמן: לא שאלו אותם, לא התייעצו אתם, ובמרחק של 500–1,000 מטר צצה להם מפלצת אדירה, שמרעישה ללא הפסק.

יעל גרמן: אני הייתי השבוע במעלה גלבוע וראיתי מה קורה שם, במעלה גלבוע וביישוב הסמוך – פשוט, זה כאילו שאתה גר בתחנת רכבת, במשך כל היום.

יעל גרמן: אתה לא יכול לפתוח את החלון, אתה לא יכול לצאת.

יעל גרמן: זה פשוט מפגע בלתי רגיל.

יעל גרמן: ומכיוון שזה עדיין רק בתחילת הדרך, אנא, אדוני השר, שים את זה על סדר-יומך, תקיים דיון על כך, מפני שלהערכתי, התועלת שתהיה מהחיסכון באנרגיה – ונאמר לי שזה לא יעלה על 1% עד 2% – לא עומדת מול הנזק שעלול להיגרם לכל כך הרבה תושבים.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כול לברך את יוזמי היום הזה, יום הסביבה – חבר הכנסת דב חנין, שיזם והוביל את היום הזה זו השנה – העשירית?

דב חנין: – – –

תמר זנדברג: וואו, זה יום הולדת, ועוד יום הולדת עגול.

תמר זנדברג: ברכות לכולנו – ולעמיתותי יושבות-הראש השותפות, חברת הכנסת יעל כהן-פארן וחברת הכנסת רחל עזריה, יחד עם דב חנין – זה כבוד – –

דב חנין: יחד אתך.

תמר זנדברג: יחד אתי.

תמר זנדברג: – – זה כבוד בשבילי להימנות עם החבורה המשובחת והמצוינת הזאת, שמובילה את המאבקים הסביבתיים בכנסת.

תמר זנדברג: האמת, כמו כל יום מיוחד, זה איזשהו רגע לעצור ולהסתכל אחורה, להתגאות בעצמנו בהישגים ולהסתכל קדימה על האתגרים.

תמר זנדברג: אז הישגים ביום הסביבה הזה יש, אבל לצערי הם הרבה מאוד הישגי עבר.

תמר זנדברג: יום הסביבה הזה, ב-2017, תופס אותנו בעיקר עם הרבה מאוד אתגרים, שלא לומר איומים.

תמר זנדברג: ועדות הכנסת השונות עסקו הבוקר בסדרה ארוכה מאוד של האיומים האלה, קטנים כגדולים.

תמר זנדברג: אחד הדברים החשובים והמעניינים בתחום הסביבתי הוא – מכיוון שלסביבה יש הקשר גאוגרפי מאוד מיידי – זה הים, החוף, האדמה, השכונה, שלולית החורף, הדגים או הציפור, והיא גם נפרסת לאורך כל המדינה, מצפון עד דרום, באמת אין מקום שאין בו ערך סביבתי, ולצערי, כמעט אין מקום שאין בו גם מאבק סביבתי.

תמר זנדברג: ביום הסביבה הזה – אולי אני אציין רק שלושה מהמאבקים המרכזיים ביותר: מאבק שהוא מאבק מתמשך, ובשנים האחרונות כל הזמן עומד בפני הכרעה, על עתידם של מפרץ חיפה ומטרופולין חיפה, על כל האיומים – מהתעשייה הפטרוכימית המזהמת, דרך מכל האמוניה ועד הנמל החדש שנבנה, שנמצא בימים אלה תחת הכרעה, שלצערי הרב, היא לא הולכת – לפחות לא מספיק – בכיוון הנכון.

תמר זנדברג: כי אנחנו כבר עברנו את השנים שבהן היה כאן, בבית, ויכוח אם יש זיהום במפרץ חיפה.

תמר זנדברג: אני מזכירה לכם שכמה שנים אחורה היינו מקיימים כאן את הדיון אם יש בכלל זיהום, כן או לא, אם יש תחלואה עודפת במטרופולין חיפה, כן או לא.

תמר זנדברג: לצערנו, הדיון הזה הוכרע, והוכרע לכיוון השלילי.

תמר זנדברג: עכשיו נשאלת השאלה מה אנחנו עושים עם זה: האם אנחנו באופן מיידי מוציאים את מכל האמוניה מחיפה, כולל המכלים שבאוניות?

תמר זנדברג: האם אנחנו עוצרים – ולא רק עוצרים, אלא מצמצמים – את התעשייה הפטרוכימית המזהמת במפרץ חיפה, או שאנחנו, כמו שעושות ועדות התכנון בימים אלה, מרחיבים אותה?

תמר זנדברג: זאת שאלה פוליטית קונקרטית שעומדת על הפרק ברגע זה.

תמר זנדברג: מאבק שני, שגם התעוררנו אליו היום, לצערנו, הוא המאבק על החופים.

תמר זנדברג: קודמתי, חברת הכנסת יעל גרמן, הרחיבה בנושא, אבל השמועות האלה על תמ"א 1, שנחשפה היום, ליוו אותנו כאן, בכנסת, חודשים ארוכים, אם לא שנים.

תמר זנדברג: לגבי שאלה אם תמ"א 1, תוכנית מתאר ארצית חדשה, תכרסם בהגנה על החופים – שהושגה גם היא בחקיקה כאן, בכנסת – או לא, טענו משרדי הממשלה במשך חודשים ארוכים שלא.

תמר זנדברג: והנה, עמותת אדם, טבע ודין הלכה לבית-המשפט בדרישה לחשוף את המידע הקונקרטי, את התוכניות, והתברר לנו שיותר מ-40,000 דונם חדשים על החופים נמצאים בסכנת בנייה, וכמו שציינת, זו לא בנייה בת-השגה, בלשון המעטה.

תמר זנדברג: דרך אגב, גם אם היא הייתה בת-השגה, זה לא המקום – על משאב הטבע מהנדירים ומהמדהימים שיש לנו במדינת ישראל – מדינה קטנה, אבל עם רצועת חוף מהיפות והחשובות בעולם.

תמר זנדברג: בעולם.

תמר זנדברג: גם כאן, אדוני השר, אנחנו ממש מצפים להכרזה ולאמירה, קודם כול, נחרצת מאוד שלך כשר, ושל המשרד להגנת הסביבה, נגד הדבר הזה, כי זה בנפשנו, הגנה על הסביבה.

תמר זנדברג: הדבר האחרון שאני רוצה להזכיר הוא נושא שלא נהוג כל כך – הוא לא נמצא כביכול בליבת העשייה הסביבתית, או השיח הסביבתי, לפחות הקלאסי, אבל הוא בהחלט נמצא במוקד העשייה הפוליטית של לפחות שתי הממשלות האחרונות, וזה משבר הדיור והתחבורה.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל הסביבה עומדת במוקד משבר הדיור, לרבות מחירי הדיור, מפני שהיכולת שלנו להבטיח מגורים שמתוכננים היטב, עם נגישות גבוהה של מוסדות ציבור ומרחב ציבורי טוב, היא נושא סביבתי תכנוני, לרבות היכולת להבטיח תחבורה והגעה למקומות האלה ובתוכם, והיכולת שלנו לפתח תחליפי רכב פרטי משמעותיים, ובראשם תחבורה ציבורית איכותית ויעילה, וכן הליכה ברגל ורכיבה על אופניים.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה הם ענייני סביבה לא פחות ממה שהם ענייני חברה וכלכלה – המשולש הידוע של התנועה הסביבתית מדבר על סביבה-חברה-כלכלה, והמשברים האלה נמצאים בלבו של המשולש הזה.

תמר זנדברג: האתגר הוא לפתחנו, ו-אדוני השר, אנחנו נשמח לשמוע ממך ביום הסביבה הזה אמירות משמעותיות בתחומים האלה והובלה של המשרד בחזית המאבקים האלה.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: אם כן, אדוני השר להגנת הסביבה חבר הכנסת זאב אלקין ישיב על כל ההצעות לסדר-היום.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, בפתח הדיון הזה אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת דב חנין על עשור ליוזמה הזאת שהוא הוביל.

זאב אלקין: למעשה, פתאום הבנתי שאני בכנסת יותר זמן ממה שקיים יום הסביבה, אם כי לא הייתי אומר את זה, כי האירוע השנתי הזה כבר הפך לחלק מהנוף הרגיל של כנסת ישראל, ולכבוד הוא לי לקחת בו חלק בפעם הראשונה במסגרת תפקידי כשר להגנת הסביבה.

זאב אלקין: אני חייב להגיד שנהניתי היום מאוד, מהדיונים שהיו, גם בוועדות וגם במעט שהספקתי להיות בשדולה בהובלה של דב, ואני בהחלט חושב שההזדמנות הזאת לשים את נושא הסביבה במרכז השיח של ועדות שונות של הכנסת, וגם מליאת הכנסת, היא הזדמנות מאוד מאוד חשובה, ובוודאי תורמת גם להעלאת הנושא הזה פעם נוספת לסדר-היום, וגם – לגופו של עניין, לשיח אמיתי ופורה בנושאים השונים.

זאב אלקין: אני חושב שהיה דיון – לפחות אותן ישיבות שבהן הצלחתי להשתתף – כמה הדיונים; זה כל כך הצליח, אדוני היושב-ראש, שבסופו של דבר יש בו בזמן דיונים בוועדות שונות, אז אפילו שר הסביבה לא מספיק לקחת חלק בכל הדיונים – אלה שהצלחתי בהחלט היו פוריים מאוד ומרתקים, ובאמת מגיעה ברכה גדולה גם לדב, כאב המייסד של האירוע הזה, שממשיך לקדם אותו בנחישות, וגם לכל חברי הכנסת שהצטרפו אליו השנה בהובלת – – –

דב חנין: – – –

זאב אלקין: כולם פה.

זאב אלקין: אגב, אני לא יכול – אומנם לכאורה אני אומר משהו שהוא לא נכון פוליטית, מבחינתי, להגיד, אבל אני מאוד מאוד מצר, דב, וזה אתגר לכם – זו לא אשמה, אלא אתגר – האשמה היא בכיווננו – לצערי, בכל חברי הכנסת שדיברו היום כאן, במליאה, אין אף נציג אחד מהקואליציה, כמו ששמתי לב – – –

ענת ברקו: – – –

זאב אלקין: בנושא הזה, הסביבתי, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אבל אני יושבת, וחיכיתי, כי זה חשוב לי.

זאב אלקין: אני חושב שהנושא הזה באמת חוצה קואליציות ואופוזיציות, הוא חוצה עולמות פוליטיים ומחנות פוליטיים, ולכן היה נכון אם חברי הכנסת מהקואליציה היו לוקחים חלק יותר פעיל בעניין הזה, בין השאר גם בדיון במליאה.

זאב אלקין: דווקא בדיונים בוועדות הם אכן היו נוכחים, אבל זו איזושהי הערת אגב מבחינת האתגרים לגיוס כוחות נוספים בכנסת – – –

יעקב מרגי: הם מימשו את הזכות – – – מערך המילואים שבא אחרי זה.

זאב אלקין: כמו שאני חושב שהמילואים הוא לא נושא של קואליציה, אלא הוא נושא גם של האופוזיציה – – –

יצחק וקנין: לא לא, יש חברי כנסת מהקואליציה שנרשמו, אבל כנראה יש איזושהי בעיה, והם לא יכולים להגיע.

זאב אלקין: דיון מהסוג הזה במליאת הכנסת הוא כמובן הזדמנות גם להתייחס לחלק מההצעות הפרטניות שהציגו כאן חברי כנסת, ושאלות שהציגו חברי כנסת, והוא גם הזדמנות להסתכל באיזושהי תמונת מקרו – מה עברנו בשנה האחרונה בתחום הזה, הסביבתי, גם מבחינת ההישגים וגם מבחינת האתגרים.

זאב אלקין: אני חייב להגיד, ואת זה אולי לא יאהבו חלק מהדוברים, שאני קצת הופתעתי – ומצטער – מכך שבסופו של דבר מה שקובע את סדר-היום – אומנם זו לא פעם ראשונה, אבל כל פעם אני מופתע ומצטער על זה מחדש – שבסופו של דבר מה שקובע את סדר-היום של הבית הזה זה עיתון.

זאב אלקין: אין מי שחולק על חשיבות המאבק בנושא שהוצג היום על ידי "ידיעות אחרונות", ויהיה על זה מאבק.

זאב אלקין: ללא ספק, העמדה העקרונית של המשרד להגנת הסביבה היא כמובן הגנה על החופים, לכן – אני לא נמלט כאן מהאחריות שתהיה לנו.

זאב אלקין: אגב, המאבק הזה מתקיים כבר עכשיו, הרי בסוף זה לא יהיה דיון על תוכנית אחת, בסוף זה יהיה דיון על הרבה מאוד פרטים, על הרבה מאוד תוכניות, על הרבה מאוד חופים ועל הרבה מאוד מקומות, ויהיו מן הסתם מקומות שבהם ננצח בדיוק הזה, ויכול להיות שיהיו מקומות שנפסיד, וזה ללא ספק הולך להיות אחת מהחזיתות של המשרד בנושא התכנוני.

זאב אלקין: לכן – הנושא הוא חשוב מאוד, אבל אני, ככה, ספרתי דובר אחר דובר, וראיתי איך הנושא הזה, שהבוקר שמו אותו במה שקרוי "העיתון של המדינה" על סדר-היום, איך הוא עבר כחוט השני אצל כל חברי הכנסת.

יעל כהן-פארן: אני לא דיברתי עליו.

זאב אלקין: נכון, נכון, חברת הכנסת כהן-פארן, את אולי היחידה שלא דיברת עליו.

דב חנין: יש לה הזדמנות להזכיר גם – – –

זאב אלקין: ועם זה שהוא נושא מאוד חשוב – בכוונה הדגשתי שאני לא מתכוון להגיד שזה לא חשוב, או להימלט מהחשיבות שלנו לטפל בזה – יש כל כך הרבה נושאים סביבתיים כבדים לא פחות, שהם על סדר-היום, שהייתי מצפה שגם הם יישמעו כאן, ולא נלך כולנו רק בעקבות פרסום עיתונאי, גם אם הוא היה בשני עמודים ב"ידיעות אחרונות" וכותרת ראשית בעמוד השער, אבל מה לעשות, זה חלק מהדברים שמאפיינים כל פרלמנט בעולם, שהוא מאוד מאוד קשוב ליכולת של התקשורת לשים נושא על סדר-היום.

זאב אלקין: יכול להיות שגם אנחנו, כמשרד, צריכים להיעזר יותר בכלי הזה בנושאים סביבתיים שאנחנו רוצים לשים על סדר-היום.

זאב אלקין: עכשיו, אני אתייחס לכמה מהנושאים האחרים שהיו כאן.

זאב אלקין: לנושא של תוכנית החופים התייחסתי, אבל קודם איזשהו מבט כללי.

זאב אלקין: אני חייב להגיד, חברת הכנסת כהן-פארן, שאני חולק עלייך – על המשפט הפותח שלך.

זאב אלקין: את אמרת את זה היום בוועדה, ואמרת את זה היום גם במליאת הכנסת, שאנחנו נמצאים במצב קטסטרופלי כמעט, מבחינה סביבתית, והמצב הולך ונעשה יותר גרוע.

זאב אלקין: יש לא מעט אתגרים סביבתיים, ואת מנית – פחות דיברת על סוגיות מקרו, אבל מנית הרבה מאוד אירועים קונקרטיים ואתגרים קונקרטיים שדורשים טיפול והתייחסות, ואני מניח שעל רובם המוחלט אין בינינו מחלוקת, אבל אני חושב שבהסתכלות ברמת המקרו האמירה הזאת לא נכונה, ואני תכף אנסה לשכנע אותך אחרת, שבהחלט, אם משווים את המצב היום למצב אפילו לפני עשור, ואפילו לפני כמה שנים, אנחנו מתקדמים, דווקא בזכות הפעילות ההולכת וגוברת של מעורבות ציבורית, של לחץ ציבורי, של פעילות ארגונים סביבתיים, של פעילות של חברי כנסת, וגם אנחנו, המשרד להגנת הסביבה, מנסים לתרום את חלקנו הקטן בתהליך הזה.

זאב אלקין: אני חושב שהווקטור הכללי הוא בוודאי וקטור חיובי.

זאב אלקין: זה לא אומר שפתרנו את כל הבעיות; האתגרים הם עצומים, ויש עוד הרבה מאוד עבודה, אבל כדאי בכל זאת לראות את התמונה הכוללת, כי אחרת נתייאש, כן – אם מכל מה שאנחנו עושים בסוף נהיה רק יותר רע, יכול להיות שאם לא נעשה יהיה יותר טוב, ואפשר לעצור.

זאב אלקין: במקרה הספציפי שלך, יעל, אני חייב להגיד שהאמירה הזאת מדאיגה אותי יותר, דווקא בהקשר הפוליטי; יש סיכוי לא קטן שבעוד שבוע שבועיים, כמעט בוודאות מי שיכול להנהיג את הגוש הפוליטי שאת מייצגת כאן, בכנסת, זה השר להגנת הסביבה לשעבר.

זאב אלקין: בארבע השנים האחרונות בתפקיד הזה, בשלוש השנים האחרונות מארבע, כיהנו שרים שכרגע נאבקים על התפקיד של ההובלה של כל המפלגה.

זאב אלקין: לכן, להגיד שהם השאירו מצב סביבתי קטסטרופלי – מתחיל להדאיג מה יקרה אם מישהו מהם ינצח ויוביל את המפלגה עם כל המדינה, הרי הוא יתמודד על ראשות הממשלה, לכן אני דווקא הייתי נזהר קצת מלתת ציון כל כך שלילי לפעולתם, דווקא מתוך זה שאני מאוד מעריך את פעולתם – בדרך כלל לא מקובל אצלנו לתת מחמאות לשרים שקדמו לך, אבל ברגע שנכנסתי למשרד הזה – אני שנה בתפקיד – אני חושב שהרבה מאוד יוזמות חשובות יזמו שרים להגנת הסביבה שהיו כאן בשנים האחרונות, וחלקם מגיעים לתהליכי הבשלה ולפעילות מאוד מוצלחת, ואפשר לראות את ההישגים, ומגיע להם על זה קרדיט, בוודאי לא הייתי טוען כלפיהם שהם השאירו מצב קטסטרופלי בתחום הסביבתי.

זאב אלקין: אביא רק דוגמה אחת: אחד מההישגים של השנה הזאת הוא ללא ספק ההישג המרשים של חוק השקיות, הרבה מעבר למצופה מכל התחזיות.

זאב אלקין: דיווחנו לא מזמן לכנסת שיש ירידה של כ-80% בשימוש בשקיות הנשיאה.

זאב אלקין: עכשיו, צריכים להגיד את האמת:

זאב אלקין: גם השר לשעבר עמיר פרץ וגם השר אבי גבאי הם שני אנשים שבסוף הולידו את החוק הזה.

זאב אלקין: מה שנפל בחלקי זה רק להתעקש על טובת הציבור, כדי שהוא יקבל את אותם שקי נשיאה חינם, כדי להקל עליו את המעבר, ולהוביל קמפיין הסברתי כדי לשכנע את הציבור ללכת עם רוח החוק.

זאב אלקין: הצלחנו בזה, אבל החוק הוא פרי יוזמה של עמיר, ואחר כך, המבנה האחרון והיכולת להעביר את זה בכנסת היו של אבי.

זאב אלקין: וזו רק דוגמה אחת קטנה, וצריך לתת את הקרדיט לשניהם על המהלך הזה, ואני יכול להביא הרבה דוגמאות אחרות.

זאב אלקין: אז לכן אני קורא לכולנו קצת לקחת פרופורציות, ומרוב אתגרים לא לשכוח את התמונה הכללית.

זאב אלקין: כשאני מנסה להסתכל על התמונה הכללית, בואו נראה מה היה לנו כאן במהלך השנה: ציין כבר דב את הפסקת פעילות מכל האמוניה – זה ללא ספק הישג אדיר: מאבק של עשור, שבהקשר הזה הגיע להצלחתו הסופית, אני לא חושב שמישהו היום מעלה על הדעת להחזיר את המכל.

זאב אלקין: יש ויכוח, שהוא ויכוח לגיטימי, מה צריך להיות כאלטרנטיבה.

זאב אלקין: עניתי בהרחבה היום בוועדת הפנים, ולא אחזור עכשיו כאן על עמדתנו בעניין הזה, שבסוף היא לא עמדת השר אלא עמדה של אנשי מקצוע, גם של המשרד וגם של יועצים חיצוניים, הכי טובים שיש בתחום, גם בארץ וגם בעולם, שאתם התייעצנו.

זאב אלקין: אפשר גם לחלוק עלינו בעניין הזה, זה לגיטימי, אבל ללא ספק יש פה הישג מאוד מאוד משמעותי.

זאב אלקין: מה עוד היה לנו?

זאב אלקין: סגירת תחנות 1–4.

זאב אלקין: זה אירוע דרמטי, מז'ורי, לא רק לתושבי חדרה והסביבה, אלא בכלל, בכל הסוגיה של שימוש בפחם במדינת ישראל.

יעל גרמן: לא חוזרים לזה, כפי שהעיתונות כותבת?

זאב אלקין: לא שומע?

יעל גרמן: לא חוזרים לזה, חס וחלילה?

זאב אלקין: לא לא לא לא, לא חוזרים לזה.

זאב אלקין: אתקן את עצמי: לא סגירת התחנות – בעקבות ההערה המאוד-מדויקת של חברת הכנסת גרמן – אלא ההחלטה על סגירת התחנות – צריך להביא את זה לקו הגמר.

זאב אלקין: יש שם כמה התניות מראש, ששם משרד האנרגיה, ולכן אנחנו כרגע עובדים על החלטת ממשלה, שאמורה לקבע את זה עוד יותר, אבל שלא נשכח כולנו: זה מקובע בהיתר הפליטה של חברת החשמל, זאת אומרת, המסמך הרשמי הפורמלי שלמעשה מפרמט את פעילות חברת החשמל, ולכן אין דרך חזרה מזה – כמובן, בהנחה שנדע לדאוג למילוי כל אותם תנאים שזה הותנה בהם מלכתחילה.

זאב אלקין: אבל אין ספק, זה היה מאבק סביבתי של שנה כמעט, לפחות, אם לא יותר – שנה – מאבק סביבתי מאוד אינטנסיבי.

זאב אלקין: אגב, דוגמה מצוינת לשיתוף פעולה בין המשרד להגנת הסביבה לבין ארגונים סביבתיים והציבור, שהובילה בסוף להצלחה.

זאב אלקין: העליתם בצדק את נושא מפרץ חיפה.

זאב אלקין: ללא ספק, זה אתגר מאוד משמעותי בתחום של זיהום האוויר, אבל גם כאן כדאי לראות את המציאות.

זאב אלקין: אי-אפשר להגיד שהמצב במפרץ הוא רע.

זאב אלקין: לפי כל הפרמטרים, ולפי כל הבדיקות, יש הורדה של זיהום האוויר במפרץ חיפה.

זאב אלקין: האם היא בקצב מספק?

יעל כהן-פארן: זה פשוט שקר.

זאב אלקין: זה לא נכון, יעל, מה לעשות.

זאב אלקין: בסוף יש מספרים, ואלה אותם מספרים, אי-אפשר להמציא אותם, הם מאוד מאוד – – –

יעל כהן-פארן: – – – ועוברים את ה-11% – –

יצחק וקנין: יעל.

יעל כהן-פארן: – – ואז אומרים: לא, בעצם זה היה רק 4%.

יעל כהן-פארן: אבל את ה-4% לא דיווחתם לציבור.

יעל כהן-פארן: זה היה לפני שנה.

יעל כהן-פארן: עכשיו יש עלייה מ-1 באפריל בכל המדדים של בז"ן, אתם אפילו כנראה לא מסתכלים על המחשב שלכם.

זאב אלקין: אנחנו מסתכלים על המחשב שלנו, ונדבר על השנה הזאת כשהיא תגיע לסיומה.

זאב אלקין: אי-אפשר לדבר על פרקי זמן קצרים כשאת מדברת על הנושא הזה – –

יעל כהן-פארן: פי שלושה בכל שלושת החודשים האחרונים.

זאב אלקין: – – אבל אני מציע לך לקחת – תראי, יש שנה שהסתיימה, הסתיימו פה שנים.

זאב אלקין: אפשר לקחת – מה היה בשנת 2010, ומה היה בשנת 2012, ומה היה בשנת 2014, ומה היה בשנת 2015, ומה היה בשנת 2016, ולראות שללא ספק יש ירידה; לגבי חלק מהמזהמים – ירידה מאוד משמעותית, לגבי חלק מהמזהמים – פחות ממה שהיינו רוצים.

זאב אלקין: אגב, דיברנו גם על זה היום, גם על הסיבות לכך.

זאב אלקין: אני כבר היום, לצערי, יכול להגיד שלא יעמדו ביעדים – לגבי חלק מהמזהמים – ביעדים שהממשלה שמה לעצמה, בגלל העיכוב בפריסת תשתית הגז.

זאב אלקין: כי מה לעשות, אם אנחנו רוצים להוריד את רמת הזיהום באוויר צריך לפרוס את הגז ולהעביר את התעשייה לגז, אין פתרונות אחרים.

זאב אלקין: אגב, הייתי מאוד שמח אם חלק מהעוצמות של הפעילות הסביבתית היו מופנות לטובת העניין הזה, כי לא מספיק לבקר את הנתונים של הפליטות; גם אתם מבינים שבלי גז זה לא ישתנה, והעיכוב של הגז הוא מאוד מאוד פשוט – נשאר רק לשכנע את עיריית חיפה לתת את האישורים להובלת הצנרת.

זאב אלקין: זה מתעכב בביורוקרטיה הפנים-עירונית כבר יותר משנה, חבל.

זאב אלקין: אנחנו סתם מבזבזים זמן, והלחץ במקום, בתוך חיפה, יכול להיות אפילו אפקטיבי לא פחות מהלחץ הממשלתי – ולחלוץ את הפקק הזה סוף-סוף.

זאב אלקין: אני מאוד מקווה שאנחנו בדרך לחלוץ אותו, אבל אבד פה הרבה מאוד זמן סתם, חבל, וזיהום אוויר מיותר, כשכבר יכולנו להיות בשלב הרבה יותר מתקדם.

זאב אלקין: אבל עם כל זה, ועם כל העיכובים, ועם כל הבעיות, הווקטור הוא מאוד מאוד ברור בתחום הזה, התעשייתי, גם כשבמפ

זאב אלקין: על כזה או אחר יש בעיות – ועקב הבעיות האלה גם פועלים מולו בפעולות אכיפה כאלה או אחרות.

זאב אלקין: תסתכלו על חוק אוויר נקי – הרי אני לא לוקח קרדיט, לא אני העברתי את החוק הזה, זה חוק היסטורי שהועבר.

יעל כהן-פארן: דב העביר אותו.

זאב אלקין: אני יודע, יודע, לכן אני אומר.

זאב אלקין: אז אי-אפשר להגיד שהמצב אחרי הפעלה של חוק אוויר נקי הוא בדיוק כמו שהוא היה קודם.

זאב אלקין: אז בשביל מה היה כל המאבק על החוק?

זאב אלקין: אין ספק שיש שינוי דרמטי עקב הפעלת החוק, והדרישות של היתרי הפליטה – ובדיוק במהלך השנה האחרונה הסתיים המחזור של היתרי פליטה לכל המפעלים, המחזור הראשון – הן הרבה יותר קפדניות ממה שהיה קודם, ולכן, אין ספק שהחוק הזה שינה דרמטית את המצב בתחום של זיהום האוויר.

זאב אלקין: חלק מהדברים כבר התבצעו, וחלק זה דרישות שאמורות להתבצע בשנים הקרובות, וללא ספק יתבצעו, אחרת המפעלים ייסגרו, אין להם ברירה.

זאב אלקין: כמות ההשקעות – אני מציע שפעם תמדדו – דב, זה אתגר לך, אולי הממ"מ של הכנסת יכול לעשות את המחקר הזה – מה הייתה ההשקעה של התעשייה, בכסף, כדי לעמוד בדרישות של חוק אוויר נקי; אלה השקעות עצומות, מדובר במאות מיליוני שקלים, לפי מה שאני יודע, אבל מעניין יהיה לנסות להגיע לאיזשהו מספר כולל.

זאב אלקין: זה אחד מהחוקים הכי יקרים שעברו בכנסת ישראל, מבחינת ההשלכות הכלכליות שלו, ואני אומר את זה לא כדי להקניט, אלא להפך, מתוך הבנה איזו עוצמה של שינוי חולל החוק, וכמה כוח יש לכנסת לתקן ולשנות את המציאות.

זאב אלקין: הרי בחיים התעשייה לא הייתה משקיעה כאלה סכומים בדרישות סביבתיות כתהליך התנדבותי – וולונטרי, ללא העברת החוק וללא היתרי הפליטה שנולדו בעקבותיו.

זאב אלקין: זה שינוי דרמטי שאני בהחלט לא הייתי מזלזל בו.

זאב אלקין: אני יכול להמשיך את הרשימה הזאת עם נושאים רבים נוספים.

זאב אלקין: כל זה לא אומר שאנחנו פטורים מאתגרים.

זאב אלקין: יעל שיתפה אותנו בהרבה אתגרים ברמה הלוקלית, והם דורשים – כל אחד מהם – התייחסות.

זאב אלקין: דיברנו היום בוועדת הפנים על בעיות ברמת המקרו, והן בעיות רבות.

זאב אלקין: אני לא רוצה לחזור על זה כאן, אבל כל מי שעוסק בנושא הזה יודע שיש פה אתגרים מאוד מאוד משמעותיים לשנים הקרובות, במערכת הזאת.

זאב אלקין: רק לדוגמה, כמה מהם: דיברנו היום בהרחבה על האתגר התחבורתי, הוא רחב מאוד – אני מאוד מקווה שתהיה התקדמות בשנים הקרובות, אבל זה בהחלט אתגר מאוד מאוד רציני: זיהום אוויר מתחבורה – דיברנו היום – אדוני היושב-ראש, קשה לי להתחרות עם היכולת – – –

יצחק וקנין: כן, חברי הכנסת, אנא מכם.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל – – –

יואב קיש: חוגגים את יום המילואים, פשוט.

יצחק וקנין: איילת, איילת.

יצחק וקנין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: היחידה ששותקת זה היא – אבל זה טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, אדוני, תגיד את שמי מלא מלא.

יצחק וקנין: איילת נחמיאס ורבין, תואילי לשבת, ואז נמשיך.

זאב אלקין: תודה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: אז דיברנו היום על האתגר הגדול של תחום הפסולת, ויש פה עוד הרבה מאוד עבודה, לפנינו, והיא עבודה מאוד רצינית, שנדרשת.

זאב אלקין: דיברנו על סוגיות שקשורות למשאבי הטבע, ובאמת לא חסרים פה נושאים לעשייה, ועוד פעם, אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרתי היום בוועדות בדיונים השונים.

זאב אלקין: אבל כשמסתכלים – זו הזדמנות לעשות, ככה, סיכום שנתי מיום סביבה ליום סביבה – כשמסתכלים על המפה הכוללת, ללא ספק אנחנו היום מדינה יותר סביבתית ולא פחות סביבתית – וכמו שאמרתי, אני חולק פה עלייך, יעל – עם מודעות רבה מאוד לנושא הזה.

זאב אלקין: יש עוד הרבה מאוד מה לעשות, אבל גם בתחום של חינוך סביבתי, לדעתי, יש הישגים מאוד משמעותיים; דווקא בדיון בוועדת החינוך רוב חברי הכנסת לא היו, אז אני לא יכול שלא לציין דוגמה של משהו שאני ודב שמנו עליו את האצבע, וזה מספרים מדהימים דווקא בחינוך הסביבתי במגזר הערבי.

זאב אלקין: לפי כל הפרמטרים, כשבדקנו את עצמנו לקראת יום הסביבה, ראינו שיש כ-75% השתתפות בתוכניות סביבתיות במגזר הערבי בבתי-הספר – הרבה יותר גבוה, לצערי – זה הצד המשמח; הצד הפחות משמח הוא שזה הרבה יותר נמוך במגזר היהודי, ובתוך המגזר היהודי זה עוד יותר נמוך במגזר הממלכתי-דתי, ועוד יותר נמוך במוכר שאינו רשמי.

זאב אלקין: אז יש פה עוד הרבה עבודה, אבל זה שבמגזר הערבי, שפעם נחשב שנושאים סביבתיים לא מעניינים אותו, היום יש התעניינות גדולה מאוד בתחום החינוכי – בתי-הספר מובילים שנה אחרי שנה בכל התחרויות הסביבתיות; התוכנית "סביבה שווה", של מאות מיליוני שקלים שהשקענו, משנה את התמונה של תשתיות פסולת, זה שינויים שמשנים את פני המדינה שלנו, ככה בשקט בשקט, בלי שאנחנו שמים לב, ויש כאן שינוי מאוד מאוד משמעותי, שאני מאוד מאוד שמח שהוא קורה, ואנחנו גם מתכוונים להמשיך לחזק אותו, בעינינו זה מאוד מאוד חשוב.

זאב אלקין: לכן, הציבור שלנו היום הרבה יותר קשוב, וגם הרבה יותר תובעני – וטוב שכך; כמה שיותר יהיה תובעני, כך יהיה לנו יותר קל לנהל את המאבקים.

זאב אלקין: ולכן, כשאני מנסה לסכם – בכל זאת, התייחסות אחת אני חייב לחברת הכנסת גרמן, על הטורבינות – זו דוגמה מצוינת להתנגשות בין שני ערכים, או שלושה ערכים, לפעמים, שהם כולם סביבתיים; הרי העולם של הארגונים הסביבתיים הוא הראשון שדורש, ובצדק, לפתח במדינת ישראל אנרגיות חלופיות, ונכון שכולנו יכולים קצת לנוח על זרי הדפנה, כי ברגע שיש לנו גז אפשר להחליף את הפחם בגז, ואז פחות קריטיות האנרגיה הסולרית והאנרגיה של הרוח, אבל לא היא – כולנו מכירים שאין תחליף מבחינה סביבתית לאנרגיה סולרית ולאנרגית הרוח, ואי-אפשר מצד אחד לדרוש כמה שיותר אנרגיית רוח – – –

יעל גרמן: העלות באמת בטורבינות האור, גם אם יהיו טורבינות – – –

זאב אלקין: יעל, אז את מציעה לרדת מאנרגיית רוח לחלוטין?

יעל גרמן: לא, אני מציעה לדון בנושא ולפחות לקבוע מרחקים מקסימליים, כמו היום בעולם, של שניים ושלושה ק"מ מהבית הקרוב, ועל ידי כך אתה באמת תאזן – – –

זאב אלקין: אני לא בטוח שאני מסכים אתך לגבי המרחקים – בכל מקום בעולם, כולל במקומות שלאנרגיית הרוח יש משקל גדול מאוד, אנרגטי, זה לא התמונה שאני מכיר, אבל זה בהחלט נושא שראוי לעיון – – –

יעל גרמן: זה מרחקים – – –

זאב אלקין: אגב, נושא אמיתי, אני אביא לך דוגמה שאנחנו, כמשרד להגנת הסביבה, התחבטנו בו ממש עכשיו, שתי תוכניות של חוות טורבינות רוח ברמת הגולן, אחת כולנו אישרנו, כמו כולם, פה אחד, פחות או יותר, בוועדה, ולגבי אחרת היה ויכוח לא פשוט, ואנחנו התייצבנו דווקא עם החברה להגנת הטבע ועם רשות הטבע והגנים, והתנגדנו לה – בלב כבד, כי אנחנו בעד אנרגיית רוח, אבל בגלל הסכנה – –

יצחק וקנין: לנשרים.

זאב אלקין: – – לנשרים ברמת הגולן, בחרנו להתנגד, במקום הזה.

זאב אלקין: לצערי, הפסדנו בקרב הזה בוועדה, זה קורה, אבל ההתלבטות הייתה התלבטות אמיתית, בין שני ערכים סביבתיים, שבסוף הכרענו ביניהם לכיוון מסוים, ולצערי רוב חברי הוועדה חשבו אחרת.

זאב אלקין: אבל בסופו של דבר אפשר להביא הסתייגויות כאלה ואחרות בתוכניות ספציפיות, אני כרגע לא מדבר ברמה הזאת, אבל צריך להבין, אם רוצים אנרגיית רוח, צריך טורבינות רוח.

זאב אלקין: אם רוצים גז, יהיה גם קונדנסט – יש הרבה דברים; אם רוצים להוריד את הפליטה ולהעביר את התעשייה לגז, אז תהיה גם צנרת גז.

זאב אלקין: אין נסים; אי-אפשר להעביר את התעשייה לגז אבל להגיד: צנרת הגז תהיה לא אצלנו, איפשהו שם, בשמים, אני לא יודע איפה, אבל לא בחיפה.

זאב אלקין: ככה זה לא יכול לעבוד, ולכן, כדאי להיות פה עקביים, וכשאנחנו רוצים לדאוג לערך סביבתי מסוים, צריך להבין שיש לזה גם מחיר מסוים, וזה כל פעם משחק של עלות–תועלת.

זאב אלקין: עוד פעם, בלי להתייחס לתוכנית – –

יעל גרמן: על זה דיברתי – – –

זאב אלקין: – – בלי להתייחס לתוכנית קונקרטית.

זאב אלקין: אבל – זאת עוד תשובה שהייתי חייב.

זאב אלקין: עוד פעם, לסיכום כל הדברים שלי כאן, אני חושב, כפי שאמרתי, כשאנחנו מסתכלים על השנה שעברה, ובעיקר לקראת השנה שלפנינו – ככה, בואכה יום הסביבה שנציין בשנה הבאה – יש לנו כמות אתגרים עצומה, לכן משעמם לא יהיה לנו, לכולנו.

זאב אלקין: יש לנו במה להיות גאים על השנה שעברה, על ההישגים, ובעיקר על הווקטור הכללי שמדינת ישראל מנסה פה, אגב, לעשות דבר מרתק – אנחנו בסך הכול מדינה מאוד צעירה, שהתפתחה מהר מאוד, ומנסה להיכנס לסטנדרטים סביבתיים של מדינות מפותחות, שקצב ההתפתחות שלהן היה הרבה יותר אטי, כי הן עברו את הדרך שאנחנו סגרנו בשני העשורים האחרונים ב-100 השנים האחרונות.

זאב אלקין: זה תהליך באמת מרתק, השינוי הדרמטי שמתרחש ברמת הדרישות וברמת התפיסה הציבורית במדינת ישראל.

זאב אלקין: ואין לי ספק – ודווקא בזה אני רוצה לסיים – שעם כל חילוקי הדעות שיהיו, והביקורת שתהיה על הממשלה – ובצדק, וצריך לבקר אותנו, וצריך להשגיח עלינו ולפקח עלינו, זה תפקידה של הכנסת – אין לי ספק שבנושא הזה יכולת שיתוף הפעולה בין הכנסת, בכביש חוצה קואליציה–אופוזיציה, עם הממשלה, עם ארגונים סביבתיים, ועם הציבור, היא יכולת עצומה, וכשכולנו נשלב כוחות יחד, אני בטוח שנוכל גם מול האתגרים הסביבתיים הרבים שעליהם דיברנו, גם בוועדות הכנסת היום, וגם במליאת הכנסת.

זאב אלקין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר, מה מציע לגבי ההצעות: להעביר לוועדה, או להסתפק?

זאב אלקין: השאלה מה רוצים – מה רוצים המציעים?

יעל כהן-פארן: להעביר לוועדה.

יצחק וקנין: ועדה, אוקיי.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה – – –

זאב אלקין: אין לי בעיה להעביר לוועדה.

זאב אלקין: כמה שיותר ידונו בנושאים סביבתיים, כך ייטב.

יצחק וקנין: אני מודה לשר להגנת הסביבה, חבר הכנסת זאב אלקין.

יצחק וקנין: יש דעה נוספת לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן ביקש – דעה נוספת.

יצחק וקנין: דקה, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי סגן השר, כנסת נכבדה, תראו, מי כמוני, אדם שהריאות שלו עובדות כ-60%, 60% וקצת, מבין מה המשמעות של הפגיעה בסביבה.

אורן אסף חזן: ביום-יום, ברגיל, כשכולנו מתהלכים בארץ, נושמים, נהנים מנופיה, אני, כמו רבים אחרים – לא רק פה, בעולם כולו, מרגיש בכל נשימה דקירות.

אורן אסף חזן: את הזיהום שאנחנו מדברים עליו אנחנו מרגישים בחזה.

אורן אסף חזן: ולכן, אני אומר לכם את זה בצורה הכי ברורה: זה לא משנה – חוקים, כי למרות החוקים, עברייני הבנייה – שפיכת הפסולת נמשכת, ולמרות החוקים, בתעשייה ממשיכים לזהם.

אורן אסף חזן: זה לא משנה עד כמה תהיה אכיפה, כי למרות האכיפה, על כל אחד שמקבל קנס יש עשרות, אם לא מאות, שלא.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים להשקיע בחינוך; אנחנו צריכים ללמד את הדור הצעיר שלא זורקים ולא מלכלכים: ראשית, כי צריך לשמור על ארץ ישראל נקייה; שנית, כי כשאנחנו מלכלכים, וכשאנחנו פוגעים בסביבה, אנחנו פוגעים בעצמנו, וזה הדבר העיקרי שבו אנחנו צריכים להשקיע.

אורן אסף חזן: ומשפט אחד נוסף, אדוני היושב-ראש, נשאלתי היום על ידי ארגון "גרינפיס", איזה דב נמצא בסכנת הכחדה – דב הקוטב, דב גריזלי או דב נמלים, ואני בתמימות עניתי: דב חנין – אבל אני מקווה שהוא מקבל את זה באהבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעה לסדר-היום: ציון יום הסביבה הבין-לאומי.

יצחק וקנין: הכוונה היא להעביר אותה לוועדת – – –

יעל כהן-פארן: ביקורת המדינה.

יצחק וקנין: ביקורת המדינה?

יצחק וקנין: למה, למה אתם מציעים?

אורן אסף חזן: פנים.

יעל כהן-פארן: פנים – זה לא יקרה לעולם.

יצחק וקנין: טוב, חברי הכנסת, אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת, והיא תחליט לאיזו ועדה להעביר את זה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד ומי נגד להעביר את זה לוועדת הכנסת, שבה יוחלט מה גורלה של ההצעה הזאת?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 12 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: ההצעה תועבר לוועדת הכנסת, ובה יוחלט לאן להעביר אותה – או לוועדת הפנים והגנת הסביבה או לוועדת ביקורת המדינה.

יצחק וקנין: ציון יום ההוקרה למערך המילואים

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום ההוקרה למערך המילואים, מס' 7244, 7289, 7331, 7361, 7380, 7381 ו-7398.

יצחק וקנין: גם אלה הצעות לסדר-היום של כמה חברי כנסת, אבל לפני כן אשא דברים כהוקרה לחיילי המילואים.

יצחק וקנין: אנחנו מציינים היום במליאה את יום ההוקרה למערך המילואים.

יצחק וקנין: זו ההזדמנות של כולנו לומר תודה לאלו שתורמים מעצמם, פשוטו כמשמעו, בלי היסוס ובלי חשבון.

יצחק וקנין: המילואימניקים שלנו הם סטודנטים וסטודנטיות מכל רחבי הארץ, שבאמצע השנה עוזבים את הלימודים כדי לשמור על ביטחון המדינה; אלו אנשי משפחה, שמדי פעם אומרים שלום לילדים, אורזים תיק ועולים על מדים כדי להתאמן ולשייף שוב את היכולת; אלו החברים שלנו, הדודים, השכנים, שמקבלים פעם או פעמיים בשנה את המעטפה החומה לתיבת הדואר, ופשוט מתייצבים – הם יודעים שאם לא יבואו לשמור על המדינה, אף אחד לא יעשה זאת במקומם.

יצחק וקנין: יש מושג חמקמק, שאנחנו משתמשים בו לא מעט: ישראליות.

יצחק וקנין: בתנועות נוער ובתוכניות טלוויזיה אוהבים לשאול: מה ישראלי בעיניך?

יצחק וקנין: חברי הכנסת, היום אני רוצה להגיד שבעיני ישראלי הוא מי שנכנס מתחת לאלונקה; ישראלי הוא מי שלא רק מתלונן, לא רק מקטר, אלא תורם את חלקו במשימה הלאומית.

יצחק וקנין: אני יודע שאלו מילים גדולות, אבל יש ימים בשנה שאין מתאימות מהן.

יצחק וקנין: היום הזה הוא אחד מהימים הללו.

יצחק וקנין: המשרתים במילואים הם אלו שמבינים שלפני ואחרי כל המחלוקות הפוליטיות, לפני ואחרי כל ההבדלים באזורי המגורים, בעמדות הכלכליות, לפני ואחרי כל השוני האמיתי שקיים בתוך החברה הישראלית, מדינת ישראל היא פרויקט משותף לכולנו – פרויקט מעורר השתאות, שממשיך הלאה רק בזכות אלה שלא אומרים: אחרים יעשו, ולא חושבים: מישהו כבר ידאג לזה, אלא לוקחים אחריות, עושים ותורמים.

יצחק וקנין: אתם יכולים לשאול כל מי שהולך למילואים, אין אחד שיגיד לכם שהוא ממשיך להתגייס בשביל התגמול או ההוקרה.

יצחק וקנין: למרות זאת, אנחנו חייבים לדאוג שכל אחד ואחת ממשרתי המילואים יקבלו את המגיע להם; שכל סטודנט שיוצא למילואים יקבל גיבוי מלא ממוסד הלימודים שלו, וששום עובד שיוצא למילואים לא יסתכן באיבוד משרתו, חלילה.

יצחק וקנין: תפקידה של החברה הישראלית לשמור על השומרים שלה.

יצחק וקנין: עלינו להכיר להם טובה לא רק ביום המיוחד הזה, אלא במשך כל השנה כולה.

יצחק וקנין: תודה לכל חיילי המילואים.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון, שיישא דברים ויברך את כל חיילי המילואים.

יצחק וקנין: כיוון שהוא לא יכול להמשיך להיות בהמשך הדיון, אני מאפשר לו לעשות את זה ממש בפתיחת הדיון.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר אלי בן-דהן, בכבוד.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תודה רבה, אורחים נכבדים שהגיעו במיוחד ליום ההוקרה, ונמצאים אתנו:

אלי בן-דהן: אופיר קבילו – ראש עתכ"א מילואים; אבי סייג – אלוף משנה במילואים, שאני יכול לומר לך שכל השנה כולה הוא במילואים, הוא מוסר את עצמו עבור המילואים – יושב-ראש העמותה לחיילי המילואים, ובכלל – נציב קבילות חיילים.

אלי בן-דהן: אני חושב שהיום הזה הוא באמת יום חגיגי.

אלי בן-דהן: יום חגיגי במיוחד, ואנחנו ביום הזה – – –

יצחק וקנין: עפר שלח, ידידי, אני מציע שאתה, ראשון הדוברים – –

אלי בן-דהן: יושב-ראש השדולה למען המילואים בכנסת.

יצחק וקנין: – – אתה בין אלה שמובילים את הנושא הזה.

אלי בן-דהן: אני חושב שאנחנו – באמת, חובה שמוטלת עלינו היא להפוך את המילים למעשים; אנחנו מצווים לוודא שהחלטות הממשלה, שקבעו סל הטבות – באמת סל הטבות מיוחד – למשרתי המילואים, אכן כולן כולן יצאו לפועל.

אלי בן-דהן: אבל לפני שנעסוק בפרקטיקה, ועוד מעט אזכיר בכמה מילים, אני רוצה לומר את האמת: אדוני היושב-ראש, אין עוד מדינה בעולם, כפי שהזכרת, שבה אדם עוזב את משפחתו לשבוע, שבועיים או אפילו לחודש שלם, כדי להגן על עמו ועל אזרחי מדינתו.

אלי בן-דהן: מדינת ישראל היא יחידה ומיוחדת בעולם בהרבה מאוד תחומים, אבל אולי זה התחום המיוחד ביותר שמייחד אותה.

אלי בן-דהן: ואיך אמרת, אדוני היושב-ראש:

אלי בן-דהן: אם נשאל מהו ישראלי, אכן, חיילי המילואים הם הדוגמה המיוחדת במינה לישראלים.

אלי בן-דהן: כיוון שאנחנו באמת מדינה מיוחדת בעניין הזה, אל לנו גם להקל ראש בתרומה של חיילי המילואים; אל לנו לחשוב שזה מובן מאליו.

אלי בן-דהן: חיילי המילואים אינם מכשיר שמשתמשים בו כל עת שיש צורך בכך, ובשאר הזמן שוכחים ממנו והוא מעלה אבק; חיילי המילואים הם שמנה וסולתה של החברה שלנו – ערכיים, אידאולוגיים, מקריבים לא רק מעצמם אלא גם מחיי המשפחה שלהם.

אלי בן-דהן: זכיתי, אדוני היושב-ראש, כאבא לתשעה ילדים, במשך שנים רבות, לעשות כמעט 50 ימי מילואים בכל שנה, ואני אומר לכם שבאמת, זאת משימה לא קלה ולא פשוטה.

אלי בן-דהן: ואני אומר לכם משהו: רבותי, זו לא רק משימה של חייל המילואים – ואני שמח שהשנה אנחנו מציינים את זה באופן מיוחד – זאת משימה של המשפחה כולה: של האישה, של הילדים; הייתי בלבנון בתקופה שלא היו פלאפונים, בתקופה שבה היינו מחכים לניידת בזק – המבוגרים שבנו יודעים מה זה ניידת בזק – שהייתה מגיעה עם שמונה עמדות, ארבע מכל צד, והיינו מחכים בתור ארוך כדי לחייג, והיינו מחייגים למצ"א כדי שיחברו אותנו לבית, רק כדי שישמעו שאנחנו בסדר.

אלי בן-דהן: אז אני חושב שבאמת, החוויות האלה הן חוויות שכולנו כולנו צריכים לזכור, ולכן, לפחות אני יכול לומר על עצמי – אני מניח שכולנו כאן – מי ששירת במילואים יודע שהחברים במילואים הם החברים הטובים ביותר, שהולכים אתנו לאורך כל הדרך ולאורך כל החיים.

אלי בן-דהן: אני יכול לומר על עצמי שאפילו שכבר עזבתי את גדוד המילואים מזמן, אנחנו שומרים על קשר, נפגשים מדי פעם, עם הנשים, ומקיימים ערבי הווי יחד, כי באמת, החוויה המיוחדת הזאת, להיות במילואים יחד, היא חוויה ישראלית מיוחדת במינה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, שאכן, הממשלה החליטה על סל הטבות למשרתי מילואים.

אלי בן-דהן: אני אומר כמה מהנקודות החשובות שהממשלה החליטה עליהן: חיילי המילואים או מפקדי המילואים יזכו גם להעלאה בנקודות המס.

אלי בן-דהן: אנחנו כרגע ממש בקו הסיום של קבלת התקנות של שר הפנים, שחיילי המילואים יוכלו לקבל הנחה בארנונה של 5%.

אלי בן-דהן: אני אומר פה – אני רוצה לברך את שר הפנים, כי באמת, זה לא דבר מובן מאליו; שנים רבות דיברו על כך, ואני חושב ששר הפנים אריה דרעי באמת זכה שייפול בחלקו, ואני מקווה מאוד שבימים הקרובים ממש התקנות האלה ייחתמו, ונוכל לצאת לדרך, כך שכל רשות מקומית שתרצה בכך – אנחנו לא יכולים לאכוף את זה, אבל כל רשות מקומית תוכל לתת הנחה למשרתי המילואים שלה עד 5%.

אלי בן-דהן: אנחנו, במכרזים של שירות המדינה – נציבות שירות המדינה הסכימה שניסיון פיקודי, מי שהיה מפקד במילואים, זה יהפוך להיות ניסיון ניהולי, ותהיה, כמובן, מבחינתו, אפשרות להשתתף במכרזים שדורשים ניסיון ניהולי.

אלי בן-דהן: אני חושב שזה דבר לכאורה מובן מאליו – חברת הכנסת שלי, את יודעת – אבל עד היום זה לא היה מובן מאליו – –

מירב בן ארי: – – –

אלי בן-דהן: – – וזה לקח לנו זמן, כי – – –

מירב בן ארי: יש למעסיקים משהו, הרב בן-דהן?

אלי בן-דהן: לא שמעתי.

מירב בן ארי: המעסיק – יש הטבות למעסיק שמשחרר למילואים?

אלי בן-דהן: בוודאי.

אלי בן-דהן: לפני יותר מחודש קיימנו טקס גדול במשרד הביטחון והענקנו אותות הצטיינות למעסיקים משרתי מילואים.

אלי בן-דהן: בוודאי.

אלי בן-דהן: והערכנו את זה מאוד.

אלי בן-דהן: אני חושב שזה אחד הדברים החשובים ביותר, שמעסיקים אנשי מילואים.

אלי בן-דהן: אבל אני רוצה להתרכז כרגע בדברים המרכזיים, כפי שאמרתי, בניסיון.

אלי בן-דהן: אנחנו היום, בעזרת השם, עוד מעט גם נצביע על כך, חברי הכנסת – נצביע על תיקון לחוק עבודת נשים, שאישה תוכל לעבוד שעה פחות, או בבוקר או בערב, בתקופה שבעלה נמצא במילואים.

אלי בן-דהן: ובעניין הזה, אני חושב שזאת באמת אחת ההטבות הנכבדות, ושנים רבות דיברו על כך.

אלי בן-דהן: נוסף – – –

יצחק וקנין: חברים, אני חוזר ומבקש, אדוני השר אלקין, אנא מכם, בואו נכבד את המעמד.

אלי בן-דהן: נוסף על כך, היום אנחנו גם מאשרים תוספת של 25% לחיילי מילואים עצמאים, כיוון שאנחנו יודעים שאכן, חייל מילואים עצמאי, ההוצאה שלו היא הרבה יותר גדולה מאשר של משרת מילואים שכיר, והדבר הזה במשך שנים נמשך.

אלי בן-דהן: אני חושב שבעניין הזה, פה, צריך להודות לשר הביטחון, שהסכים מתקציב הביטחון להקציב עשרות מיליוני שקלים כדי לשפות את הביטוח הלאומי לטובת ההטבה הזאת.

אלי בן-דהן: אנחנו הבאנו רשימה גדולה של הטבות, גם, שנוגעות בגיוסי חירום, צווי 8 וצווי 9, שקשורות לבחינות שעושים באקדמיה, הן לחייל המשרת והן לבת זוגו, וכנ"ל גם בחינות לקבלת רישיונות מטעם המדינה, כמו שמאים, רואי-חשבון, עורכי-דין, ועוד ועוד ועוד, אם הבחינות האלה תיפולנה בתקופה של שירות מילואים שנעשה על ידי צו 8 או צו 9, הן חייל המילואים והן בן זוגו יוכלו לקבל מועד מיוחד.

אלי בן-דהן: כך שאנחנו באמת נותנים פה תמונה גדולה ורחבה, ומבט שלם, גם על משרת המילואים וגם על משפחתו.

אלי בן-דהן: אינני רוצה להאריך, יש עוד רשימת הטבות גדולה שהממשלה אישרה, ואנחנו כבר היום עובדים על הטבות נוספות, לקראת ישיבת ועדת השרים לענייני מילואים, שאני מניח שתהיה עוד כמה חודשים.

אלי בן-דהן: אני קורא לכולנו, לכולכם, חברי חברי הכנסת: אם יש לכם רעיונות, אני אשמח לקבל – תביאו רעיונות להטבות נוספות, כי אני חושב שאין לנו – באמת, בעניין הזה, אין קואליציה ואין אופוזיציה, כולנו משרתי מילואים, כולנו מבינים שמשרתי המילואים, אנחנו צריכים לתמוך ולסייע להם.

אלי בן-דהן: אני בעניין הזה מודה לכולם.

אלי בן-דהן: כיוון שעוד מעט יהיה טקס של יחידות מצטיינות בבית הנשיא, יחידות מילואים – אני ממלא את מקומו של שר הביטחון – –

מירב בן ארי: – – –

אלי בן-דהן: – – אז אני איאלץ לצאת לפני הזמן.

אלי בן-דהן: אני מודה לכם, חברי.

יצחק וקנין: אני רק חייב לשאול אותך, בסופו של הדיון, מה אדוני מציע לגבי ההצעה לסדר-היום?

יצחק וקנין: כי זו הצעה לסדר-היום של כמה חברי כנסת.

יצחק וקנין: האם אדוני יסכים שזה ילך לוועדה, או שיסתפקו?

אלי בן-דהן: אני אגיד לך – – –

קריאות: – – –

יעקב מרגי: – – –

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר עוד משפט.

אלי בן-דהן: היום התקיימו, אדוני היושב-ראש – – –

יעקב מרגי: – – –

יצחק וקנין: אדוני, הפרוטוקול מחייב אותי.

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: בסדר.

יצחק וקנין: הוא יכול להגיד שהם יסתפקו, ואז אני אצטרך אחד מכם.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אלי בן-דהן: אני אגיד כך, אדוני היושב-ראש, באמת, הזכיר חבר הכנסת מרגי – ואני רוצה להודות לכל יושבי-הראש של ועדות הכנסת שהיום, במהלך היום כולו – – –

יצחק וקנין: תראה, אם לא הייתי אומר את זה לא הייתם זוכים גם לברכה הזאת.

מירב בן ארי: ברור, ברור.

אלי בן-דהן: במהלך – – –

יעקב מרגי: – – –

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, במהלך היום כולו קיימו דיונים בתחומים שנוגעים בנושא המילואים, אישרו החלטות וגם קיימו דיונים שאני בטוח שהם יהיו בסיס להחלטות הבאות.

אלי בן-דהן: מבחינה זו, אני חושב שנסת

אלי בן-דהן: פק בהודעה שלי – –

יצחק וקנין: תודה.

אלי בן-דהן: – – ואין צורך בדיון נוסף.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לסגן שר הביטחון הרב אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים והמציעים הצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עפר שלח, שהוא בין המובילים את כל נושא מערך המילואים בכנסת.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת עפר שלח, רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: חמש דקות.

עפר שלח: תודה, אדוני, היום אכן ציינו בכנסת את יום ההוקרה למערך המילואים.

עפר שלח: ראשי שדולת המילואים, חבר כנסת איתן כבל, חבר כנסת יואב קיש ואני – אני חושב שהיה – אני לא מומחה גדול לימי הוקרה, אבל היה בהחלט יום יעיל, ובהקשר הזה אני באמת רוצה לציין גם את שר הביטחון, גם את סגן שר הביטחון.

עפר שלח: פתרנו משהו שהכנסת מתבחבשת אתו עשר שנים – ודיברתי על זה, סגן השר שמע את זה, אני חושב; מצד אחד אתה מאוד מרוצה כשמשהו – כשעוול מאוד בסיסי וברור כמו מה שקורה לעצמאי כשהוא יוצא למילואים, והצורך לפצות אותו פיצוי נוסף סוף-סוף נפתר; מצד שני אתה תוהה – אם דבר כל כך פשוט שהסכימו עליו ועל העקרונות שלו ועל המספרים שלו לפני כל כך הרבה שנים – אם דבר כזה, לוקח לו עשר שנים להיפתר, אנה אנחנו באים – אבל אנחנו בהחלט יוצאים מהיום הזה עם צורך – אפרופו דיונים נוספים – עם צורך להתקדם גם בדברים של ועדות הכנסת השונות: ועדת החינוך, ועדת העבודה והרווחה, ועדת הכספים וכל הוועדות שדנו בהן היום – ועדת הכלכלה – שדנו היום בענייני המילואים, אני חושב שהותרנו אותן ביום הזה עם הרבה מאוד עבודה לעתיד.

עפר שלח: אני רוצה כאן להתייחס דווקא לדיון שיהיה, והוא יהיה בוועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון, שאני עומד בראשה, שלפרטים שלו אני כמובן לא אוכל להתייחס עכשיו, ולהגיד דבר – אפילו תובנה שיצאה לי, שעוסקת בנושא הזה כבר הרבה מאוד שנים, יצאה מהיום הזה: אנחנו במצב שבו – אמר היום אחד מקציני המילואים שהופיעו באחת הוועדות, אמר משפט יפה: צבא העם נעצר בשער של הבקו"ם.

עפר שלח: זאת אומרת, אם אנחנו עדיין במצב שחלק גדול מהאוכלוסייה וחלק גדול משכבות הציבור משרתים בצבא בסדיר, ברגע שאנחנו מגיעים למילואים, המספרים נהיים כאלה – מסך כל האנשים בציבור – מצד אחד הוצגו היום מספרים שזה 70% מהצבא; ומצד שני, בתוך הציבור אלה מספרים שהם כבר כל כך קטנים, ובוודאי חלקם של משרתי – מה שאנחנו קוראים משרת מילואים פעיל, מפקד מילואים פעיל – האנשים שנושאים את נטל המילואים על גבם, אנחנו מדברים היום על שיעור מאוד קטן באוכלוסייה, ואנחנו מדברים על אנשים שבעוד הנטל היחסי עליהם הולך וגדל, הנטל שהם נושאים דומה לזה שהיה למ"פים ולמג"דים בימים שכולם שירתו במילואים – חודש מילואים, חודשיים מילואים, יש כאלה שמגיעים ל-100 יום בשנה, וכן הלאה, והנטל הזה היום בא לידי ביטוי במשפחה, והנטל הזה בא לידי ביטוי היום במקום העבודה – דיברו על זה היום לכל האורך.

עפר שלח: ואני חושב שאנחנו צריכים – אדוני סגן שר הביטחון, אני מודה לך שנשארת לשמוע – אני חושב שאנחנו צריכים להתחיל לחשוב על אנשי המילואים בהקשרים אחרים, אנחנו גם נדון בזה בוועדת החוץ והביטחון, וההקשר העיקרי הוא – מודל ההשוואה של אנשי המילואים אולי צריך להפסיק להיות האוכלוסייה בכלל, ולהתחיל להיות אנשי הקבע, כי אם אנחנו אומרים – ואנחנו בבית הזה מאשרים, חברתי ענת ברקו יחד אתי בהרבה מאוד מקומות – מאשרים לאנשי הקבע דברים שהם יוצאי דופן, כי אנחנו אומרים שני דברים: האחד הוא: המדינה שולחת אותם, ואגב – "אותם" הם אנשים שמתנדבים לשירות קבע – את אנשי המילואים היא עוד שולחת בצו, שולחת אותם למקומות שבהם הם עלולים אפילו לסכן את חייהם; והשני, אנחנו רוצים שמיטב האנשים יהיו בשירות קבע, בשירות קבע ארוך.

עפר שלח: היום הדברים האלה נוגעים גם במפקדי המילואים ובמשרתי המילואים הפעילים.

עפר שלח: אנחנו רוצים שם את מיטב האנשים, ואנחנו, בניגוד לכל דבר אחר שהמדינה דורשת מהם, אנחנו בצו שולחים אותם למקומות שבהם הם יכולים גם לסכן את חייהם.

עפר שלח: ואם אנחנו נתחיל להסתכל על זה ככה, ואנחנו נתחיל להסתכל – ואני לא פה יוצא נגד דבר וחצי דבר שמקבלים אנשי הקבע, אני תומך בדברים האלה גם בהצבעות ובדיונים – אבל אם אנחנו נתחיל להסתכל על אנשי המילואים בפריזמה הזאת, הרבה מהדברים שאנחנו, סליחה על הביטוי, מתבחבשים בהם פה – עוד יום פה, עוד 10% שם – ייראו אחרת.

עפר שלח: אם אנחנו נגיד לעצמנו שהצורך האמיתי באנשי המילואים הוא כזה שאנחנו צריכים להתייחס אליהם כאל, נגיד, איש קבע – פעם אמרו – אזרח בחופשה של 11 חודש, עכשיו בואו נגיד איש קבע 1/12 מהשנה – כל הסיפור ייראה אחרת.

עפר שלח: והדבר האחרון, שגם בו אנחנו נעסוק בדיוני ההמשך, הוא תפקידם של המילואים.

עפר שלח: אני אמרתי את זה היום כמה פעמים: בסופו של דבר, אין דבר, אין תגמול, אין גמול, אין – תקראו לזה איך שאתם רוצים – שיחזיק את איש המילואים, פרט ל – קרא לזה היום קצין המילואים הראשי הנחיצות של תפקידו, אני קורא לזה המשמעות של תפקידו.

עפר שלח: וזה אומר שצה"ל – פה העומס מוטל על צה"ל – צה"ל צריך לתת לאנשי המילואים את התחושה – הן בחלק שלהם בתוכניות, הן בתפקידים שיוטלו עליהם, הן בציוד שלהם, באימון שלהם, בשילוב שלהם עם הצבא הסדיר – צריך לתת להם את התחושה שהם אכן נחוצים להגנת העם כמו שאנחנו חושבים שהם נחוצים.

עפר שלח: כי רק התחושה הזאת, בסופו של דבר, תשאיר את הטובים במילואים.

עפר שלח: ומה לעשות, גם אם המספרים קטנו – ואנחנו שמחים שהמספרים קטנו – עדיין אנחנו צריכים את המילואים ביום פקודה.

עפר שלח: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – מירב בן ארי, שוויתרה לה.

מירב בן ארי: רוח של – – –

יצחק וקנין: רוח ההתנדבות.

מירב בן ארי: רוח של אלטרואיזם.

יצחק וקנין: כן.

שולי מועלם-רפאלי: רוח אחוות המילואימניקים.

יצחק וקנין: חמש דקות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, ובעיקר מי שהוביל את היום הזה: איתן, עופר, יואב, שמובילים את שדולת המילואים, ואיילת, שהצטרפה אליהם בזכות זה שלפני עשר שנים, אדוני, היא הקימה את קהילת משפחות המילואימניקים – נגיד את שמה באופן מלא: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

שולי מועלם-רפאלי: אז יישר כוח גדול.

שולי מועלם-רפאלי: היה אכן יום משמעותי, ובעזרת השם דורש המשך פעילות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לפתוח את הדברים שלי במכתב של הרב נחמיה לביא, זכרו הטוב – הוא נרצח בפיגוע בעיר העתיקה בירושלים בשעה שירד מביתו לסייע לאדל בנט ולבעלה אהרן, שנרצח גם הוא באותו פיגוע ברחובות הרובע המוסלמי.

שולי מועלם-רפאלי: זה המכתב שהוא כותב לחבריו לנשק ביחידת המילואים, 12 שנים אחרי שהוא עוזב אותם, 12 שנים הוא שירת יחד אתם והוא עובר ליחידה אחרת, וכך הוא כותב: "צה"ל בכלל, ומערך המילואים בפרט, הוא בעיני שיאה של אהבת המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: עלית על מדים – השארת בצד את כל הפרטיות והאנוכיות, השתחררת מכל חילוקי הדעות הקלים והקשים בין חלקי עמנו האהוב, ומכל המהומה הפוליטית" – והוא מוסיף בסוגריים, "בלי לזלזל" – "והתעלית אישית לגובה אחר, לגובה הכללי של העם, של לאומיות ישראל, במיוחד ביחידות הלוחמות, שבהן כל אחד מסור כל-כולו לחבריו ולעמו, עד כדי נכונות למסירות הנפש עבורם, ובאופן מיוחד יותר ביחידות המילואים, שביסודן הן התנדבותיות לאין ערוך לעומת המערך הסדיר.

שולי מועלם-רפאלי: 'חזק ונתחזק בעד עמנו ובעד ערי אלהינו'" – הוא מצטט את הרמטכ"ל המפורסם יואב בן צרויה, שר צבא דוד המלך.

שולי מועלם-רפאלי: והוא מוסיף שם: "זה מספר שנים, מאז נולד ילדנו השישי – בידוע שכשנולד לך ילד שישי אתה משוחרר ממילואים אלא אם כן אתה בוחר להתנדב", והוא אכן בחר להתנדב, והוא מוסיף: "זה מספר שנים, מאז נולד ילדנו השישי, הנני במעמד מתנדב, כאשר המתנדבת האמיתית היא אשתי שבעורף, שהעמיסה על כתפיה לבדה את כל שגרת חיי הבית בימי היעדרותי".

שולי מועלם-רפאלי: מכתב זה מסמל בעיני את כל מה שיפה בארץ הזאת, את הראייה בשירות הסדיר ובשירות המילואים בעיקר – כי זו המסה הקריטית – כזכות.

שולי מועלם-רפאלי: בעיקר את היכולת להעריך ולהוקיר את הנשים, הילדים והמשפחות שנשארות בבית ובתעצומות נפש שומרות על שגרת החיים.

שולי מועלם-רפאלי: חיילי המילואים, ואתם שכאן מייצגים אותם, חברי אבי אסייג ושאר החברים, הם הפנים היפות של מדינת ישראל ושל החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: כשאני עומדת כאן כדי להוקיר את חיילי המילואים – אלה שמקבלים בהבנה כל מעטפה חומה שנוחתת בתיבת הדואר שלהם; אלה שמפסידים את מבחני סוף הסמסטר; אלה שלא באמת חושבים על מה יקרה עם העבודה שלהם, שהצטברה במשרד; אלה שעל אף הקושי להיפרד מהאישה ומהילדים עולים פעם אחרי פעם על מדי ב' ונוסעים לכל דבר: לתעסוקה, לקרב, לעוד סבב לחימה ולתרגילים.

שולי מועלם-רפאלי: פשוט להגיד תודה.

שולי מועלם-רפאלי: וביום הזה, להגיד תודה גדולה למי שעומד מאחוריהם: בני המשפחות שלהם, שתומכים, כל אחד במקומו, בבחירה של הבעלים, האבות, האחים, הבנים, לשרת במילואים, ומחזיקים את המשפחה, את הבית, את כולנו בחברה.

שולי מועלם-רפאלי: איילת הזכירה בנאום שלה היום, בכנס המרכזי שהיה באודיטוריום ופתח את היום הזה, את השגרה הזאת, של משפחה של מילואימניק; את זה, כמו שכותבות לי חברות – יש קבוצת פייסבוק סגורה של משפחות המילואים – וצריך להגיד פעם אחת, גם, אולי אני זוכה פה לדבר על בעלי השני, ברוך השם, בחסדי השם שזכיתי להתחתן אתו כעת חיה ממש לפני 14 שנים, שהוא מג"ד וסמח"ט במילואים, ואנחנו חווים את הדבר הזה, שהמילואים אף פעם לא באים בזמן שמתאים; הם בדרך כלל באים כשיש איזו מסיבה – – –

איילת נחמיאס ורבין: כמו ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: שולי, כמו ילדים.

שולי מועלם-רפאלי: כמו הילדים, בדיוק, בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: הרבה פעמים – – –

יצחק וקנין: זה היופי שבחיים.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: הרבה פעמים הם מחייבים אותנו לבקש עזרה אפילו אם אנחנו בטוחות או בטוחים שאנחנו יכולים להסתדר לבד, ואנחנו לומדות ולומדים להיות יצירתיים באופן שהוא באמת אתגרי.

שולי מועלם-רפאלי: לדעת להסתדר עם כמה ילדים שיש לכל אחת מאתנו – וכל אחד, כי יש גם נשות מילואים – וליצור מציאות משפחתית אחרת, מתוך ידיעה ברורה שהאבא, הבעל, הבן, האח הולכים אל המקום שכולנו מאוד מאוד מאמינים בו.

שולי מועלם-רפאלי: ההבנה שמחלחלת, בעיני, ביום הזה ובכל יום ויום, היא שאסור לנו שמערך המילואים יהפוך למשהו ברור מאליו; אסור לנו שהמורכבות הזאת תיעלם מעינינו, אסור לנו – המורכבות האמיתית הזאת: מצד אחד בית ומשפחה ומשהו שאנחנו נורא רוצים להחזיק אותו כעוגן, ומצד שני הצורך הבלתי-פוסק להגן על הבית, על המשפחה, על המדינה ועל החברה.

שולי מועלם-רפאלי: החברה הישראלית כולה, ובעיקר חיילי המילואים, נעים כל הזמן בין המקום הפרטי למקום הכללי.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהיכולת ליצור איזשהו מארג הוליסטי, מתוך שלמות, מתוך הבנה שאנחנו נמצאים במקום החשוב, היא מה שיפה בתוכנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לברך את כל אחד ואחת מחיילי המילואים, שנושאים יום-יום, יום אחרי יום, בנטל הזה.

שולי מועלם-רפאלי: הם בעצם עיקר הכוח של צה"ל ושל מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חשבתי על מה לדבר ביום המילואים והתלבטתי בין לדבר על הנהלים שעשינו עם המל"ג, על הצעת החוק של חבר הכנסת איתן כבל ושל חברי חבר הכנסת פולקמן, שתכף נצביע עליה, הצעת חוק חשובה, אבל אחרי שישנתי בלילה החלטתי שבמקום לדבר על מה עשינו, אני אדבר על מה עושים.

מירב בן ארי: היועץ שלי, גיא קורן, הנה הוא שם, הוא רב-סרן במילואים והוא מ"פ מפקדה, והוא כל הזמן עושה מילואים.

מירב בן ארי: אז אמרתי לו: תגיד לי בעיניים שלך איך זה להיות מילואימניק.

מירב בן ארי: אז תקשיבו, אם אתם לא יודעים, נסביר לכם כמה דברים.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה תמיד לקבל את הצו בתקופה הכי לא טובה בחיים שלך.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה לעשות מילואים גם אם לא תמיד הסביבה מבינה למה לך.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה להשאיר את המשפחה מאחור בידיעה שלא יהיה להם קל להסתדר בלעדיך, אבל אין ברירה.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה לראות את הצבא אחרת, בעיניים של אזרח.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה לצאת לשבועיים מילואים בזמן בחינות סמסטר ואז לרדוף אחרי עצמך עד סוף התואר.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה להתייצב תוך שלוש שעות בבסיס בקריאת צו 8 ולחזור אחרי חודש ולגלות שלא הרבה השתנה, חוץ ממך.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה להתאמן בשיא החום באוגוסט וגם בשיא הקור בדצמבר – ועוד בצאלים.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה להצליח לזכות את כל הגדוד בשלוש שעות, כי כולם מתים כבר ללכת הביתה.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה לנסוע על ג'פס שראית בסרט גבעת חלפון אינה עונה כשהיית ילד.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה לנהל את העסק שהשארת מאחור בתוך הנגמ"ש.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה להבין את הביטוי החדש "אימון חוצה שבת" ולחשוב שכבר סיימת לטחון שבתות בסדיר.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה להבין שארבע שנים בסדיר זה כלום לעומת 30 שנה במילואים.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זה להגיע בגלל הציונות ולהישאר בגלל החברים.

מירב בן ארי: להיות איש מילואים זו הזכות הכי גדולה שיש.

מירב בן ארי: אז הנה, תראו, הצלחת אפילו לרגש אותי, רב-סרן במילואים, מ"פ מפקדה בחטיבת הנגב, גיא קורן, הוא עושה מילואים כבר עשור, ועד היום – אני מבקשת, גם המעסיק פה, כן?

מירב בן ארי: 303.5 ימי מילואים – והיה לו דגש על החצי – הוא עשה עד היום, והשנה עוד לא נגמרה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך תודה, לך ולכל מאות אלפי אנשי המילואים – ונשות המילואים – שנמצאים שם ומגינים עלינו כל הזמן.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, כפי שציינתי, יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת.

יצחק וקנין: אחריו – יוליה, ואחריה – איתן כבל ואורן אסף חזן.

יעקב מרגי: הבהרה: סך הימים שאמרה חברת הכנסת מירב בן ארי זה בעשור – כי ראיתי כמה הרמות גבה.

מירב בן ארי: אה, כן, עשר שנים – עשר שנים של מילואים.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם אומר לכם שבאנו לומר לכם תודה – פעם אמר לי מישהו שעם תודה לא הולכים למכולת – אז מעבר לזה.

יעקב מרגי: הברכות הן קודם כול למובילי יום ההוקרה למערך המילואים בכנסת, חברי הכנסת עפר שלח, יואב קיש, איתן כבל.

יעקב מרגי: כפי שצוין, הכנסת ציינה היום את יום ההוקרה למערך המילואים.

יעקב מרגי: במסגרת יום ההוקרה התקיים דיון גם אצלי, בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, והדגש היה סטודנטים המשרתים במילואים.

יעקב מרגי: סטודנטים המשרתים במילואים נאלצים לצבור חובות אקדמיים שונים למוסדות החינוך.

יעקב מרגי: לעתים שירות המילואים נעשה בתקופת בחינות, ועובדה זו יוצרת מצב שלא תמיד האוניברסיטאות והמכללות מבינות או מתחשבות בו או מאפשרות צמצום פערים.

יעקב מרגי: לעתים המטלות נדחות בסמסטר, נדחות בשנה, עד לסמסטר הבא או עד לשנה הבאה.

יעקב מרגי: בדיון עלה הצורך במתן נקודות זכות אקדמיות למשרתים במילואים.

יעקב מרגי: יש לציין שכמה מוסדות אכן מקיימים זאת, אך הוברר לנו שלא כל המוסדות האקדמיים מעניקים נקודות זכות למשרתים במילואים.

יעקב מרגי: כמו כן עלה בדיון הצורך – אתם יודעים, יש רשימת מלגות למוסדות אקדמיים; אין מלגה למשרתי מילואים.

יעקב מרגי: אז אולי זה הזמן לחשוב, בעקבות הדיון הזה, על מלגה מיוחדת למשרתי מילואים.

יעקב מרגי: עלה בדיון הצורך בהתחשבות ובמתן מענה לסטודנטיות שהן נשות אנשי מילואים, שבעקבות שירות המילואים – או שלהן או של בני הזוג – מתעורר צורך בהיעדרויות, אם זה מהלימודים, אם זה ממקום העבודה.

יעקב מרגי: חשבו על המשרת במילואים – אם חשבו, עדיין לא חשבו על הכול – אבל בנות הזוג, מה אתן?

יעקב מרגי: כמו כן עלתה בדיון הסוגיה של האחידות בין המוסדות האקדמיים בהכרה או ברוח הגבית שניתנת למשרת המילואים.

יעקב מרגי: בהנחיות המל"ג, הוברר – עובדה שכשלעצמה – זה בסוף הדיון עלה, ו – איך אומרים – דגנו את ההערה הזאת – בהנחיות המל"ג מופיעה הרשאה למוסדות אקדמיים להעניק נקודות זכות על התנדבות או פעילות חברתית.

יעקב מרגי: וגם, באותה נשימה, כתוב: וכן למשרתי מילואים.

יעקב מרגי: ראינו שיש מוסדות אקדמיים שמעניקים נקודות זכות על פעילות חברתית, וכשמגיעים לשירות מילואים הם מתחבאים מאחורי "האיכות האקדמית".

יעקב מרגי: אני לא מזלזל – – –

מירב בן ארי: הם נותנים נקודת זכות על חוג התעמלות, על התעמלות – –

יעקב מרגי: או התנדבות בעמותות או התעמלות או – –

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: – – ומילואים – לא.

מירב בן ארי: חוג התעמלות, באוניברסיטת באר שבע.

יעקב מרגי: – – אני לא יודע על קורסים – – –

יצחק וקנין: מירב, מורגש שאת משתתפת בוועדת החינוך הרבה.

רועי פולקמן: היא חייבת – – –

יעקב מרגי: אז לא ייתכן, אם כבר מוסד אקדמי – – –

יצחק וקנין: היא יד ימין של יושב-ראש ועדת החינוך – –

יעקב מרגי: כן, אין ספק – –

יצחק וקנין: – – אני יכול להעיד על כך.

יעקב מרגי: – – לאחרונה היא מזייפת קצת, אבל נסלח לה.

מירב בן ארי: לאחרונה היא הייתה בחופשת לידה.

יעקב מרגי: אז, לכן אמרתי: לאחרונה.

יצחק וקנין: גם היא הייתה במילואים.

יעקב מרגי: אז לא ייתכן שמוסד אקדמי יעניק נקודות זכות על פעילות חברתית ולא יכיר בערך החשוב הזה, של שירות לאומי.

יעקב מרגי: לכן הנחינו – נציגי המל"ג בוועדה, בכל אופן, הם לא המוסמכים, אבל הם הבינו את הצורך ואמרו שיבחנו זאת באופן חיובי.

יעקב מרגי: בסיכום ביקשנו זאת מהם.

יעקב מרגי: רבותי, אני חייב לומר משהו, גם כאיש מילואים לשעבר, ויש לציין, עשיתי מילואים עד כניסתי לכנסת ב-2003.

יעקב מרגי: התחברתי לכל מה שאמרה – אומנם היא אמרה את זה בצורה – מירב, את מפריעה לי – – –

מירב בן ארי: אנחנו מדברים עליך.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי אמרה את זה באופן ציורי, או אפילו כמעט שיר, מה זה להיות איש מילואים, אבל אין ספק שכל מי שעשה מילואים מתחבר לזה – במיוחד התחושה שהציבור שנושא בנטל הזה, וכפי שאמר היושב-ראש, זה שמתחת לאלונקה של מערך המילואים, הולך וקטן.

יעקב מרגי: כדי לתת לאותו משרת מילואים תחושה של הערכה, של הוקרה, שלא ירגיש, סליחה על הביטוי, הפראייר של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: שיאמין בערך הזה וייתן – ניתן לו רוח גבית.

יעקב מרגי: אני מתחבר גם לדברים שאמר עפר שלח ידידי, ואני מסיים בזה: שינוי תפיסה – שינוי תפיסה, כן, היום, בגודל הזה של מערך המילואים, זה לא כמו בתקופה שלי; בתקופה שלי מילואים היו לכל מאן דבעי, היום זה באמת שירות איכותי, משמעותי, וטוב שכך.

יעקב מרגי: לכן, שינוי תפיסה: לראות בהם – כמו שמסתכלים על אנשי הקבע – אהבתי את הדגש שהוא נתן לזה, ואני חושב שיום כזה בכנסת, עם שלל הודעות סיכום, צריך – רק חבל שהמציעים – הנה, איתן הגיע, הצלת את מארגני יום המילואים.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לקחת את המכלול – איתן, ידידי, מאחר שאני יודע שאתה מחויב לזה כל השנה, לא רק ביום הזה שאנחנו מציינים – לקחת את שלל הסיכומים ושלל ההחלטות של כל הוועדות, כדי שזה לא יהיה מהנייר ולחוץ, לקחת אותם וליישם אותם, איך אומרים, ברגיעה, לא רק בחירום.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: גם לך חמש דקות, ואחרייך – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

יוליה מלינובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש, אתה כבר השתפרת בשם המשפחה שלי.

יוליה מלינובסקי: מפעם לפעם זה הרבה יותר טוב.

יצחק וקנין: עם האימונים, אומרים, בא הגובה.

יוליה מלינובסקי: שמתם לב פעם שהגבר, כשהוא על מדים, הוא נראה הרבה יותר יפה?

יוליה מלינובסקי: נכון?

יוליה מלינובסקי: אנחנו, כנשים – –

יעקב מרגי: – – –

יוליה מלינובסקי: לא, מרגי, אתה תמיד יפה, זה בסדר.

אורן אסף חזן: – – – מסתכלים על גברים.

יוליה מלינובסקי: – – כל גבר, כשהוא על המדים, הוא פתאום נראה כזה – הרבה יותר גברי.

יצחק וקנין: יותר רציני.

יוליה מלינובסקי: כן, יש בו משהו.

יוליה מלינובסקי: ואחר כך אתה מסתכל עליו באזרחי, אתה אומר: אוקיי.

יוליה מלינובסקי: אוקיי.

יוליה מלינובסקי: נושא המילואים – אני, לצערי הרב, כשעליתי ארצה, הייתי כבר בת 23 – כבר הייתי מאוד מבוגרת, אז לא גייסו אותי לצבא, וכמובן אני לא עושה מילואים, ובעיני זה פספוס, כי לחוות את החוויה הישראלית, להיות בצבא, לקבל שם חברים – כי אלה חברי אמת שאתה צובר בנערות, בילדות – זה חסר לי היום בחיים, כבר אין מה לעשות, כנראה זה כבר אבוד עבורי, אבל אני רואה איך עם ישראל יודע להתגייס כשיש לנו מצבי חירום, כשיש לנו מלחמות, כשפתאום אתה רואה מקומות עבודה שרק נשים נשארות בהם.

יוליה מלינובסקי: אני עבדתי פעם בחברת שמירה, באחת המערכות שלנו – אני כבר לא זוכרת מה זה היה – ופתאום התחיל גיוס מילואים.

יוליה מלינובסקי: אז כל המפקחים – כולם היו בצבא כמובן, כי הם אחר כך עבדו בחברות שמירה, היו באטרף: למה לא קוראים לי, החבר כבר קיבל זימון, והחבר מהעבודה, ומהפלוגה, ואיך יכול להיות שאני עדיין לא שם, עם כל החבר'ה.

יוליה מלינובסקי: זה משהו שאתה מסתכל עליו ואומר: זה רק אצלנו, ואתה מרגיש גאווה ישראלית.

יוליה מלינובסקי: אני עד היום זוכרת את החוויה הזאת.

יוליה מלינובסקי: אבל, כמובן, אנחנו, כמדינה, צריכים לדאוג לאותם אנשים.

יוליה מלינובסקי: מי שתורם, מי שמתגייס, מי שעוזב הכול ורץ למילואים, ורץ אחר כך למבצע, ומשתתף, ותורם, ועושה ולא סופר את זה, אז כמובן, אנחנו, כמדינה וכחברה, חייבים לו, מעצם זה שהוא עושה את זה, כי לצערי הרב, כפי שנחשפתי היום, אחוזי האנשים שמתגייסים למילואים הולכים וצוללים.

יוליה מלינובסקי: אני מאוד שמחה שבתקופה האחרונה יש שינוי תפיסה.

יוליה מלינובסקי: אין מה לעשות, אני מייצגת את ישראל ביתנו, ושר הביטחון הוא אביגדור ליברמן, ראש המפלגה שלי, וכולם אומרים, גם גורמים שהם מחוץ לישראל ביתנו, שבזמן האחרון מורגש שינוי תפיסה, גם במה שקשור לחיילים משוחררים, גם במה שקשור להטבות לחיילים בודדים, גם במה שעבר היום בכנסת – תוספת שכר לחיילי מילואים, הכול קורה עכשיו, בשנה האחרונה.

יוליה מלינובסקי: אז כנראה אין מה לעשות: הראש מוביל, הראש קובע מדיניות, וכשהראש קובע מדיניות, גורמי משרד הביטחון והצבא יודעים להתגייס לפי הראש.

יוליה מלינובסקי: אנחנו העברנו בתקופה האחרונה חקיקה היסטורית, שאמורה לשפר באופן משמעותי את החיים של חיילים משוחררים, של חיילים בודדים וכמובן של חיילי המילואים.

יוליה מלינובסקי: מובן שיש לנו עוד מה לעשות.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שהייתה ועדת שרים למילואים שלא התכנסה לפני זה שש שנים, לצערי הרב, והתכנסה לפני חודש בפעם הראשונה זה שש שנים, וקיבלה כמה החלטות – – –

איילת נחמיאס ורבין: ב-2016 פעם ראשונה, ועכשיו פעם שנייה.

יוליה מלינובסקי: יפה.

יוליה מלינובסקי: אבל לפני כן שש שנים זה לא היה.

יוליה מלינובסקי: כנראה הנושא היה פחות על סדר-היום, מה שנקרא.

איילת נחמיאס ורבין: לא, כנראה – – – סבבים.

יוליה מלינובסקי: הוועדה קיבלה כמה החלטות בנושא נקודות זיכוי לחיילי מילואים, וכנראה אנחנו בכנסת נצטרך לעשות במרס חקיקה על כך.

מירב בן ארי: – – – חוק לפני שנתיים.

מירב בן ארי: הם לא רוצים, זה פוגע בחופש האקדמי של המוסדות.

יוליה מלינובסקי: דקה.

יוליה מלינובסקי: כמובן, כל שיתוף הפעולה הזה – אף אחד לא יכול לעשות שום דבר לבד, במיוחד אצלנו במדינה.

יוליה מלינובסקי: זה קורה בשיתוף פעולה של כל משרדי הממשלה שהתגייסו לנושא.

יוליה מלינובסקי: רק עכשיו שרת המשפטים חתמה על תקנות שיקלו על חיילי מילואים שצריכים לעבור מבחני הסמכה של לשכת עורכי-הדין ושל לשכת רואי-החשבון, כי מה קורה כשבן אדם נמצא במילואים ופתאום יש מבחן?

יוליה מלינובסקי: אז יהיו מועדים מיוחדים לחיילי מילואים, אני יודעת שהתקנה הזאת כבר חתומה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו צריכים לחשוב איך להקל על חיילי מילואים שנפגעים בלימודים שלהם, ולעזור להם.

יוליה מלינובסקי: כבר היום דיברנו על זה באחת הוועדות.

יוליה מלינובסקי: צריך לחשוב – אני יודעת שהמערך קיים, אבל זה לא מספיק.

יוליה מלינובסקי: יש עוד מה לעשות.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שיש עכשיו הרחבה של הסיוע המשפטי לחיילי מילואים לפני פיטורים.

יוליה מלינובסקי: גם זאת בעיה כואבת – איך אפשר לפטר בן אדם שבעצם מגן עליך במבצע כזה או אחר?

יוליה מלינובסקי: אני לא אומרת שהכול מושלם והכול מאה אחוז.

יוליה מלינובסקי: אם מישהו לא התחיל ללכת הוא לא יסיים את הדרך.

יוליה מלינובסקי: אנחנו התחלנו ללכת בכיוון הנכון, אנחנו עושים מהלכים, ואני מקווה מאוד שיהיו עוד בשורות – –

יצחק וקנין: תודה.

יוליה מלינובסקי: – – אבל בסופו של דבר אני חוזרת ואומרת: הביטחון הוא לא רק ביטחון צבאי, זה לא רק ביטחון מדיני, זה גם ביטחון חברתי וכלכלי.

יוליה מלינובסקי: זאת חובתנו לתת את הביטחון החברתי לאנשים שמשרתים.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה של הכנסת.

יצחק וקנין: אני חושב שאיתן הוא בין אלה שמובילים במשך – אני חושב שאני ואתה אותה תקופה פה, בכנסת – – –

מירב בן ארי: – – – אתה לא שמעת אותי.

יצחק וקנין: אמרתי שאיתן ואני קרוב ל-22 שנים בכנסת, ואני יודע, מהיכרות אישית, שבמשך כל השנים האלה הוא בין המובילים, והרבה פעמים הוא גם בא במדים לכנסת.

מירב בן ארי: כן, הוא עושה מילואים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהייתה לי הזכות להקים את שדולת המילואים, יחד עם חבר הכנסת אבו וילן.

איתן כבל: גם הייתה לנו הזכות, יחד עם אבי סייג – אז פורום המח"טים והמג"דים – לכתוב את חוק המילואים, ולהוביל, אולי, את המהפכה הכי גדולה שנעשתה במערכת היחסים בין חיילי המילואים לבין מדינת ישראל וצה"ל, וגם יותר מזה – גם את יום המילואים.

איתן כבל: בהתחלה, כשאבו ואני הבאנו את יום המילואים, לפני כעשור, האמת היא שמערכת הביטחון וצה"ל התנגדו לזה.

איתן כבל: את יום המילואים הראשון ערכנו לבד, כאן, בכנסת.

איתן כבל: שנה לאחר מכן, סגן שר הביטחון דאז, זאב בוים, זיכרונו לברכה, שבאמת היה – לקח את העניין מאוד מאוד ברצינות, הביא את זה בסוף כהצעה לממשלה.

איתן כבל: מאז, התקופה שסביב ל"ג בעומר היא התקופה הרשומה בכללים כיום המילואים.

איתן כבל: נכון, מוטי יוגב?

איתן כבל: ופה, בגלל בעיות לו"ז, נאלצנו לדחות את היום מהיום הקבוע.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה מילים.

איתן כבל: באמת יש לי הזכות להיות איש מילואים ותיק בחטיבה מהוללת, חטיבה 55.

איתן כבל: הגדוד שבו אני משרת עד היום, גדוד 7, הוא הגדוד שאז, כשנקרא 66, כבש את גבעת התחמושת, חצה את התעלה, וכל הסיפור הגדול.

איתן כבל: אני באמת יודע להגיד שאני מכיר את חיי המילואים.

איתן כבל: אני אומר לך, מוטי חברי, אתה מכיר גם את המערכת הצבאית הרבה מאוד שנים – אחת הבעיות שאני נתקל בהן בגדול – ואני אומר את זה ונעלבים, אבל זאת האמת – היא שרוב המערכת הצבאית, אין לה נפש חיה למילואים, חבר הכנסת פולקמן.

איתן כבל: היא לא באמת יודעת, חבר הכנסת איל בן ראובן, כמי ששירת – אתה שירת – הרבה שנים – היא לא באמת יודעת להכיר ולהבין את נפש חייל המילואים.

איתן כבל: זה לא קבע, זה לא יעזור.

איתן כבל: זאת אומרת, כשלפני שנתיים – אומר לי אז שר הביטחון בוגי יעלון: מה, גם אני עושה הרבה מאוד שנים, אני בקבע.

איתן כבל: זה לא דומה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, הוא אומר על אחד שמשתחרר ממילואים.

איתן כבל: לא לא, התכוונתי בכל התקופה.

איתן כבל: זה לא דומה, זה לא יכול להיות דומה, כי אנחנו מדברים על אדם שיושב בביתו, מקבל את הצו – – –

מירב בן ארי: חבל שלא שמעת אותם.

איתן כבל: אני מבטיח שאני אקרא את הפרוטוקול.

ענת ברקו: – – – אלא הולך למילואים.

מירב בן ארי: נכון – – –

ענת ברקו: זאת האווירה.

מירב בן ארי: על התפקוד היומיומי.

איתן כבל: קודם כול, את מכירה את אחד החברים הכי קרובים שלי, שהוא חבר שלך, רפי פומרוק.

איתן כבל: נכניס אותו לפרוטוקול.

יואל חסון: לדברי הכנסת.

איתן כבל: נכניס אותו לדברי הכנסת.

איתן כבל: תבינו, אם אתה לא חווה את זה, אתה לא יודע להבין את זה.

איתן כבל: זה לא עניין של להגיד: אתה מגיע ומתייצב, וזה רק איזה עניין של דאחקות.

איתן כבל: מילואים זה סיפור – זה לעזוב בית, לעזוב משפחה, לעזוב לימודים.

קריאה: – – –

איתן כבל: לא, אני אומר את זה – תשמע, זה נשמע כמו – חבר הכנסת אלי אלאלוף, יש משהו רומנטי, אתה יודע, בסיפור של המילואים, והוא באמת רומנטי, אי-אפשר להסביר את זה, זה כיף ענק.

איתן כבל: ככל שזה יותר קשה, המור"ק יותר גדול.

איתן כבל: ככל שזה יותר מורכב, הסיפור – אני טבעתי את המושג – סיפור שלא סופר אלף פעם, כאילו לא סופר.

איתן כבל: כל מילואים, אותם סיפורים, וכולם צוחקים כאילו זאת הפעם הראשונה, ואף אחד לא אומר: אני כבר יודע, מכיר את הסיפור הזה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

איתן כבל: אתה מכיר את זה, איציק שמולי – חוזרים על אותו סיפור, אותן בדיחות, וצוחקים כל הזמן כאילו זאת פעם ראשונה.

איתן כבל: אבל בסוף בסוף, מעבר לכל העניין הזה, אלה אנשים מעטים, מעטים אפילו מאוד, כי גם בסך הכללי הגדול, מתוך חיילי המילואים, אלה הלוחמים, אלא שנמצאים באמת – ומכירים את זה חלק מאלה שיושבים ביציע – שנקראים שירות מילואים משמעותי – זאת קבוצה קטנה.

איתן כבל: כל אלה שבאים להסביר לי – מה זה לעזוב משפחה – שהאישה – שטויות, פולקמן, זוכרים לנו – בתקופתנו.

איתן כבל: גם קם דור אחר, שרוצה לדעת מהן זכויותיו, כי בסוף בסוף בסוף, כשאתה מסתכל על העניין הזה, יש אבסורד גדול – וזה היה חצי ויכוח היום, נדמה לי, כשראש אכ"א דיבר – מהי ההתנדבות הזאת?

איתן כבל: הרי אם אתה לא תגיע למילואים, יכניסו אותך לכלא.

איתן כבל: נכון, אתה יכול להתחמק, אתה יכול בסוף לא להגיע, אתה יכול להשתחרר, אבל בסוף, אם אתה לא מגיע, אבי סייג, שולחים לך משטרה צבאית, כש-90% יושבים בבית ומכוונים אותך לבית של ההוא שלא הגיע.

איתן כבל: ומה אנחנו מבקשים בעצם?

איתן כבל: מה בעצם חייל המילואים מבקש, מירב?

איתן כבל: לא ביקשנו שום דבר יותר ממה שיש לאחרים.

איתן כבל: הרי לא מתקבל על הדעת שכשאני יוצא למילואים, או מאן דהוא יוצא למילואים – רועי פולקמן, לפני שנהיה חבר כנסת, כשהוא יוצא למילואים, הוא צריך להיפגע בשכרו בצורה מאוד דרמטית, ודאי וודאי אם הוא עצמאי, כשהחבר שלו שיושב מולו מקבל את המשכורת והכול כרגיל.

איתן כבל: המשפחה, מה אתה?

איתן כבל: אתה יוצא למילואים, אתה נכנס לשטח השמדה: אתה מוצא שאשתך יכולה להימצא בסכנת פיטורים, אתה יכול למצוא את עצמך בסכנת פיטורים, וכל המערכת על הראש שלך.

איתן כבל: לכן – אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ותודה – בשורה התחתונה, יש כאן שתי משקולות; משקולת ראשונה, כן, צריך להגיד: חיילי המילואים זקוקים להכרה ותמיכה במשפחות שלהם.

איתן כבל: זו איננה קלישאה, אלה לא מילים גבוהות; אנחנו מדברים על כך שחייל מילואים רוצה לדעת שכשהוא יוצא למילואים משפחתו נמצאת במקום הנכון, כי בלי זה הוא לא יכול לצאת למילואים.

איתן כבל: עופר שלח היום ציטט את אחד הקמל"רים, שאמר שאת המ"פים הבאים, תגיע התקופה שתקבענה הנשים.

איתן כבל: כי זה כך, הן כבר קובעות בחלק מהמקומות, לפחות אצלנו.

איילת נחמיאס ורבין: הן כבר קובעות.

איתן כבל: הדבר השני זה שמירת הכשירות.

איתן כבל: שמירת כשירות איננה רק אחרי מלחמה, לעשות קצת קולות ורעמים, אלא שמירת כשירות, חברת הכנסת ענת ברקו, לאורך תקופה.

איתן כבל: מוטי יוגב, אתה ואני מכירים את זה היטב, עסקנו בזה באמת שנים יחד: שבכל זמן נתון חייל המילואים יקבל את הציוד הטוב ביותר, לא פחות ממה שחייל בסדיר מקבל, והוא יהיה ערוך למשימות בצורה הטובה ביותר, גם כדי לשמור על עצמו ועל חבריו וגם כדי להגן על המולדת.

איתן כבל: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת כבל, באמת לא יכולתי להפסיק אותך, כי אתה באמת אחד מחברי הכנסת הכי בקיאים בעולם חיילי המילואים, ובנושא הזה וחשבתי שראוי לשמוע אותך.

יואל חסון: תודה רבה על הדברים.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

איתן כבל: אל תחמיא לי, זה יכול להזיק לי.

אורן אסף חזן: איתן, מצבך כל כך גרוע שאני אפילו לא יכול להרע לך.

יואל חסון: עד שלוש דקות, אדוני.

אורן אסף חזן: לא, חמש.

יואל חסון: אה, חמש, סליחה.

אורן אסף חזן: גם שלוש מספיק, אבל שתדע.

יואל חסון: בוא נראה אם שלוש יספיקו לך, בוא נראה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני רואה שכולם פועלים ומספרים על מורשת איתן כבל ועל מה שהוא עושה במערך המילואים.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם סיפור גם מהכיוון שלי.

אורן אסף חזן: לפני כמה שנים – על זה לא שמעתם בתקשורת – –

איתן כבל: באחד מגלגולי המקצועות שהוא עבר.

אורן אסף חזן: כן.

אורן אסף חזן: – – באחד מעיסוקי הרבים, הייתה לי גם מסעדת בשרים, שווארמה.

אורן אסף חזן: יום אחד, שעת לילה מאוחרת, מגיעה קבוצת חיילים מזיעה, מאובקת, עם הציוד עליהם.

אורן אסף חזן: אני חושב שהשעה הייתה 23:00 אולי 24:00.

אורן אסף חזן: בין כל החבר'ה יושב בחור קטנטן, מרחוק נראה בן 16, כשמתקרבים הוא נראה בן 400 – אני מסתכל ואני אומר: אה, חבר הכנסת איתן כבל, מילואימניק, מגיע לאריאל.

איתן כבל: הוא שאל אם אני יכול להצטלם אתו סלפי.

יואל חסון: שם התחיל הסלפי.

אורן אסף חזן: איתן כל כך מבוגר שהוא לא זוכר שאז עוד לא היו טלפונים חכמים בכלל, אבל אנחנו לא ניגע בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל היו מצלמות.

יואל חסון: היו מצלמות דיגיטליות, לא היו לכם?

אורן אסף חזן: תשחררו כבר את הסלפי הזה, הרגתם אותי.

יואל חסון: אתה הרגת אותנו – אנחנו הרגת אותך?

יואל חסון: אתה הרגת אותנו.

אורן אסף חזן: מתעסקים במילואימניקים.

איתן כבל: לא רציתי להגיד לך, השווארמה לא הייתה משהו.

אורן אסף חזן: איזה שקר, הפוליטיקאים האלה יודעים רק ללכלך, אין לתאר פשוט.

אורן אסף חזן: מספר שתיים בארץ.

יואל חסון: לא, אתה מהאו"ם, אתה לא פוליטיקאי.

אורן אסף חזן: אני לא פוליטיקאי.

יואל חסון: כן, דיפלומט, אתה דיפלומט.

איציק שמולי: אורן, תרומתך למערך המילואים זה בעצם מנת פלאפל.

יואל חסון: יש לנו דיפלומט בכנסת.

יואל חסון: ככה הוא גם הגיע לקבלת הפנים של טראמפ, הוא היה דיפלומט, על תקן דיפלומט.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: הוזמנתי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אין לי בעיה, אתם יכולים להשתעשע.

אלי אלאלוף: יש לנו דיון על השמנים, תבוא לוועדה.

אורן אסף חזן: אתה רומז למשהו?

אורן אסף חזן: אני לא שמן, אני מלא עד אפס מקום, אבל זה לא הנושא.

אורן אסף חזן: רבותי, יום מערך המילואים, תפסיקו לצחקק מסביב.

יואל חסון: קדימה.

אורן אסף חזן: בואו נתעסק בעיקר.

אורן אסף חזן: אני מספר לכם את זה כי באמת כולנו יודעים להגיד כאן, ולא רק פעם בשנה, מעת לעת עולים ואומרים: תודה לאחינו ואחיותינו המילואימניקים.

אורן אסף חזן: אגב, שמתי לב שכולם מדברים על הגברים – יש גם המון נשים שעושות מילואים, זה מדהים, וצריך לזכור ולהזכיר את זה.

מירב בן ארי: זה לא מהתקופה שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני עשיתי מילואים, 35 יום בשנה.

אורן אסף חזן: כל הצעירים פה פשוט – זה קטע מדהים, לא יכולים בלי להגיב.

אורן אסף חזן: איזה דיון פורה – – –

יואל חסון: מעניין ממי הם למדו, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: לא חשוב שמות, אתה מנהיג פה מרד.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם, אני מגיע מחיל שעיקרו מבוסס על מערך סדיר, ולא על מילואים – אני מחיל האוויר, אבל גם שם, באמת, מערך המילואים הוא עורק מרכזי וראשי בחיות של החיל, וההתמודדות היומיומית שיש לצעירים ולצעירות בין גילנו לבין גילכם המופלג, איתן וחבריו, ההתמודדות היומיומית היא לא כזאת שמסתפקת במילה "תודה".

אורן אסף חזן: היא לא.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות שפעם אחר פעם אנחנו נגיע לכאן ונאמר תודה – ואומרים תודה.

אורן אסף חזן: אבל יותר מזה, חמור מזה: הכנסת הזאת שופעת אנשי צבא בדימוס, בהווה, איך שלא תרצו לקרוא לזה, צעירים ומבוגרים כאחד וכאחת.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם שאנחנו לא עושים מספיק.

אורן אסף חזן: מדינה ששמה את חוסנה הלאומי, הביטחוני, האישי, במערך מילואים, לא יכולה להרשות לעצמה להתייחס אליו בכזאת זילות.

אורן אסף חזן: נכון שנעשים צעדים, ונכון שמעת לעת קם איזה חוק שמביא כותרת טובה, אבל בפרקטיקה, בפועל, אנחנו רואים אין-ספור חיילים וחיילות שמגיעים ועולים על מדים לא רק יום בשבוע, כמו חלק מהחברים שלי, אלא לעתים לתקופות של 30 ימים ו-50 ימים.

אורן אסף חזן: יש להם בעיות וצרות שלהם.

אורן אסף חזן: התודה הזאת היא חשובה, היא נוחה והיא נעימה לנפש, אבל היא לא מספיקה להתמודדות.

אורן אסף חזן: אז אני חושב שניקח את המקום שבו אנחנו נמצאים, מהאווירה החברותית והמצחיקה והנחמדה, דרך מורשת הקרב של איתן כבל, שעוברת גם בשווארמה, ונסתכל על הפרקטיקה: איך אנחנו הופכים את החיים של מי שמשרת במילואים לקלים יותר, לא רק כי אנחנו רוצים לגרום לאנשים לשרת יותר, אלא כי פשוט מגיע להם.

אורן אסף חזן: בסוף זה כל אחד ואחת מאתנו.

אורן אסף חזן: אז נכון, יש פה חברי כנסת שעברו ליחידת נבחרי הציבור, יש כאלה שהחליטו בשבילם שהם לא יכולים לטוס יותר, אבל אנחנו זה לא הסיפור; הסיפור זה החברים שלנו, שגם אם בדיוק נולד להם תינוק או תינוקת, והם נקראים למילואים – הם עוזבים את הכול, קמים והולכים.

אורן אסף חזן: הם אלה שיושבים על ספסל הלימודים, מתכוננים למבחן הגדול הבא, ואז מגיעה שיחת הטלפון – הם קמים והולכים.

אורן אסף חזן: הם אלה, שכאשר אנחנו מבלים, מטיילים, נמצאים עם המשפחה, עומדים פה וצועקים, נמצאים אי-שם בגבעות, באוהלים, שומרים על הגבולות, עושים את עבודתם חדשות לבקרים – באוויר, ביבשה, בים ובסייבר, המילה "תודה" היא לא מספיקה, וצריך לעשות יותר.

אורן אסף חזן: אז, אדוני היושב-ראש, אני מנצל את השניות שאתה מתיר, לי ואני אגיד לכם, חברי, דווקא מהאופוזיציה, אני אומר לכם: תשתמשו בי ובחברי מהקואליציה, תביאו מהידע ומהניסיון שלכם, ובהקשר הזה, של משרתי ומשרתות המילואים, אנחנו לא נשים לכם ברקסים בגלל פוליטיקה זולה וישנה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא נעצור את הדברים האלה בגלל קרדיטים.

אורן אסף חזן: אנחנו נעשה את הכול, כי הדאגה למילואים היא הדאגה האמיתית לשלומה וביטחונה של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: מכיוון שזה יום מיוחד, נאפשר בכל זאת לחברת הכנסת ברקו הבעת דעה, דקה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, וחברי שיושבים כאן, אנשי המילואים, קודם כול, הרבה הערכה לחברי הכנסת קיש, שלח וכבל על העבודה לאורך כל השנה.

ענת ברקו: אני רוצה לומר לכם שמילואימניקים אף פעם לא מתלוננים על כך שהם באים למילואים או לאימון והם נדרשים לעשות כל כך הרבה; הם בדרך כלל מתלוננים כשלא דורשים מהם מספיק והם מרגישים שהפריעו להם באמצע החיים ולמרות זאת לא ניצלו את הזמן באופן אפקטיבי.

ענת ברקו: הם אלה שלא שיגידו: צריך להביא את הג'ריקן – הם אלה שיביאו אותו, וכדאי שניקח את זה גם לזירות אחרות.

ענת ברקו: היום אנחנו נמצאים באיזו סיטואציה של ניסיון השתלטות עוינת, אני קוראת לזה, של אנשים שרוממות השוויון בפיהם או דיבורי שוויון כאלה, באמירה: למה שיפלו אותם לטובה?

ענת ברקו: למה שייתנו להם יותר?

ענת ברקו: לא מגיע להם.

ענת ברקו: למה חיילי צה"ל המשוחררים יקבלו יותר?

ענת ברקו: למה מילואימניקים יקבלו יותר?

ענת ברקו: כי הם עושים, ואחרים לא, וזה לא דומה לשום דבר אחר.

ענת ברקו: ושאר המגזרים – –

יואל חסון: תודה.

ענת ברקו: – – שאנחנו נותנים להם הטבות, זה בעצם לא עונה על העניין.

יואל חסון: תודה רבה.

ענת ברקו: רק, אדוני, ברשותך, יש לי עוד איזה שתי נקודות לציין, בסדר?

יואל חסון: עוד דקה.

ענת ברקו: אני מודה לך.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שבמכרזים במשרד הביטחון, בכלל במגזר הציבורי, צריך להעדיף את אנשי המילואים, את אנשי כוחות הביטחון, ולתת להם לא להגיע – לתת להם עדיפות, לאור העשייה שלהם בעבר, והניסיון שהצטבר, שהם לוקחים אותו להרבה זירות אחרות.

ענת ברקו: לגבי סטודנטים – במקום שהאקדמיה תשקיע, או חלקה של האקדמיה – לא צריך להגיד על כולם – תשקיע בגיבוי למרצים שמשמיצים את המדינה ומעודדים את ה-BDS, אולי הגיע הזמן שינסו להיטיב עם אנשי המילואים, אלו שקשה להם להגיע לבחינות כי הם היו באימון או בתעסוקה מבצעית – שיאפשרו הכרה בנקודות אקדמיות כפי שיש – חלק מהמוסדות האקדמיים נותנים הכרה בזכויות אקדמיות למשרתים.

ענת ברקו: אדוני, הדבר האחרון שאני רוצה לומר: גם הכרה בביטוח הלאומי.

ענת ברקו: למשל, מי שעובד אפילו כמלצר, אדוני היושב-ראש, יום אחד בחודש, בעיקר חבר'ה שרק השתחררו, הם מקבלים פטור לאותו חודש מתשלומי ביטוח לאומי – –

יואל חסון: גברתי, שירות המילואים כבר נגמר.

ענת ברקו: – – ומילואימניקים לא מקבלים את זה.

ענת ברקו: אז אני מודה לך שאפשרת לי, ותודה וכל הכבוד למשרתים.

יואל חסון: תודה רבה לכל הדוברים בנושא של ציון יום ההוקרה למערך המילואים.

יואל חסון: סגן השר כבר פתח את הדיון הזה וביקש להסתפק בדבריו ובדיון הזה, לכן אנחנו נצביע שאנחנו מסתפקים – אה, לא צריך להצביע אפילו.

יואל חסון: אז אנחנו לא מצביעים, ועוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: אני מבקש מיושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש, למסור הודעה למליאה, ואנחנו גם נצביע על ההודעה הזאת.

יואל חסון: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"א בסיוון התשע"ז, 5 ביוני 2017, להעביר את הצעת חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים (תיקון מס' 8) (פעולת אבטחה ימית), התשע"ז–2017 (מ/1134) לוועדת הפנים והגנת הסביבה, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה אליו.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים מוועדת הפנים והגנת הסביבה לוועדת החוץ והביטחון.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יואל חסון: תודה רבה לך, יואב קיש, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יואל חסון: אנחנו נצביע על בקשתו של יושב-ראש הוועדה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 3 בעד הצעת ועדת הכנסת – 13 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבורים (תיקון מס' 8) (פעולת אבטחה ימית), התשע"ז–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת אושרה.

יואל חסון: [מס' מ/700; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 21600; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 58), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל.

יואל חסון: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית נכבדה, אני באמת שמח ובהתרגשות להציג סוף-סוף, אחרי שבע – אבי?

איתן כבל: עשר שנים?

איתן כבל: כמה כבר אנחנו מתגלגלים עם ההצעה הזאת?

איתן כבל: – הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מהעבודה בעת שירות מילואים של בן הזוג), התשע"ו–2016.

איתן כבל: בראשית דברי, אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת מוטי יוגב וגם לחבר הכנסת איל בן ראובן על הסרת ההסתייגויות שלהם.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שהייתה להם הסתייגות בנושא שעת חירום.

איתן כבל: אנחנו נמשיך וננסה להוביל את התיקון הזה במסגרת חקיקה נפרדת, כי אני חושב שהעניין שאתה ובן ראובן העליתם הוא חשוב בפני עצמו, וכמובן לא רצינו לקלקל את האפשרות שהחוק יאושר, או לעכב אותו עכשיו, אבל לפני הכול, אני לא יכול שלא לומר תודה גדולה וענקית לאיש שאני במידה רבה אומר – החוק הזה יצא לדרך בזכותו, וזה נשיא התאחדות התעשיינים, שרגא ברוש.

איתן כבל: החוק הזה, שתכף אני אסביר את מהותו, צריך היה להיות מונח לפתחה של המדינה, חבר הכנסת מוטי יוגב, כמו ההצעה שלך – הפתרון שלה צריך להיות מונח לפתחה של המדינה, דהיינו, כשחייל יוצא למילואים, או חיילת יוצאת למילואים – אין הרבה כאלה, אבל גם כאלה יש – ומי שנשאר בבית וצריך לשאת בנטל – אינכם מבינים – מי שלא חווה את החווה הזאת – מה המשמעות לחייל במילואים – או לחיילת במילואים, שהיא צריכה לדאוג מה קורה עם הילדים שלה בבית.

איתן כבל: גדוד שלם – על מה שבעיני חלק מהאנשים, שלא שירתו יום אחד מילואים נראה כאיזה עניין שולי וקשקוש – להתחיל לדאוג להסעות; מי לגן, מי לבית-הספר, אחרי הצהריים גם להביא, ולחוגים, ואם הילד לא מרגיש טוב – עניינים מעניינים שונים שמי שלא חווה אותם לא מבין במה מדובר, וכל מה שביקשנו – אדוני יושב-ראש הקואליציה, או שתעבור רק לתנועת ידיים, כי גם אז אתה מרעיש, אבל פחות – אח שלי, במוקטעה מבקשים שקט כשאתה מדבר – בכל מקרה, העניין הוא כל כך ברור, שהמדינה הייתה צריכה על השעה הזאת לשפות אותה, כי – מה ביקשנו?

איתן כבל: שמי שנשאר בבית יוכל לקבל החלטה אם הוא מגיע לעבודה שעה מאוחר או לצאת מהעבודה שעה מוקדם, כדי לטפל במשפחה.

איתן כבל: ישבנו, באמת, חברי ואני, והכנו, באמת, את התבנית הכי מצומצמת – הכי מצומצמת, חבר הכנסת בן ראובן: אמרנו, רק מי שיש לו ילדים עד גיל מסוים, והוא עובד משרה מלאה – וכל כך הרבה תרחישים, כדי שבאמת נצליח להוציא מתחת ידנו את התוצאה הטובה ביותר.

איתן כבל: אז קודם כול, מי שהצטרף אלינו לחוק – אני רוצה להקריא את שמות החברים, שזה איתן כבל, רועי פולקמן, יואב קיש, דוד אמסלם, דוד ביטן, איציק שמולי, איל בן ראובן, נחמן שי, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, מיכל רוזין, רויטל סויד, יעקב פרי, יעקב אשר, עופר שלח, מאיר כהן, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, טלי פלוסקוב, יואל חסון ועמר בר-לב.

איתן כבל: בשורה התחתונה, החוק, חברות וחברים – – –

דוד ביטן: – – – מפלגת העבודה – – –

איתן כבל: מה?

איתן כבל: דווקא אין פה אף אחד מהם, הם עסוקים בפריימריז, לא היה להם זמן לחתום.

איתן כבל: בכל מקרה, אני ברשותכם אקרא בקצרה, ונצביע.

איתן כבל: אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 58), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: הצעת חוק זו היא מיזוג של שלוש הצעות חוק, שאת הראשונה הובלתי יחד עם חברי כנסת רבים, שהקראתי את שמם; הצעת החוק השנייה הוגשה על ידי חבר הכנסת מוטי יוגב, ואת הצעת החוק השלישית הגיש חבר הכנסת איל בן ראובן יחד עם יוזמים נוספים – ואחרי התהליך משכו את ההסתייגויות שלהם.

איתן כבל: הצעת החוק המונחת לפניכם היא פרי עמלי במשך יותר – כתוב פה שבע, אבל עד עשר שנים, ואני נרגש להגיע לשלב החקיקה הסופי.

איתן כבל: היא מעניקה לא רק הטבה לבנות הזוג של משרתי מילואים, אלא גם הכרה במאמץ המשפחתי הכרוך ביציאה של בן או בת הזוג למילואים.

איתן כבל: למעשה, בשעה שחייל יוצא למילואים, יוצאת אתו למילואים גם כל משפחתו.

איתן כבל: בהצעת החוק מוצע לקבוע כי עובדת – עובד או עובדת יהיו רשאים להיעדר מעבודתם שעה אחת ביום בתקופה שבה בן או בת הזוג שוהים בשירות מילואים, החל ביום הראשון לשירות המילואים, בהתקיים התנאים האלה: 1.

איתן כבל: תקופת המילואים של בן הזוג לא תפחת מחמישה ימים רצופים; 2.

איתן כבל: לעובדת או לעובד ילד הנמצא עמם, שטרם מלאו לו 13 שנים; 3.

איתן כבל: העובדת או העובד מועסקים במשרה מלאה לפי הנהוג במקום עבודתם; 4.

איתן כבל: העובדת או העובד הודיעו למעסיק על מימוש הזכות לפי פסקה זו והציגו לפניו אישור המעיד על שירות המילואים של בן או בת הזוג.

איתן כבל: נוסף על כך, וכדי לא להטיל נטל כבד מדי על המעסיקים, מוצע לקבוע כי עובדת או עובד אינם זכאים להיעדר מהעבודה בשל יציאת בן הזוג למילואים, או בת הזוג, בימים שבהם הוא או היא נעדרים מהעבודה בשל מימוש הזכות לשעת הורות, כלומר שעת הנקה – בהתאם לחוק עבודת נשים, מתום תקופת הלידה וההורות עד תום ארבעה חודשים, אישה זכאית להיעדר שעה אחת ביום – וכן בימים שבהם היא זכאית לקיצור שעות עבודתה בשל הורות במסגרת הסדרים שקיימים במקום עבודתה – והסדרים כאלה נפוצים בעיקר בשירות המדינה.

איתן כבל: עם זאת, אם העובדת זכאית להיעדר מעבודתה כאמור פחות משעה אחת ביום, היא תהיה זכאית להשלמה עד שעה אחת ביום.

איתן כבל: במהלך הדיונים, ובעקבות בקשות גורמי מערכת הביטחון, שלפיהן בעתות חירום יש קושי לאפשר לעובדים קיצור שעות העבודה, החלטנו לכלול בהצעת החוק הוראה שלפיה ראש רשות ביטחון – ומדובר על שירות הביטחון הכללי או המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, משטרת ישראל, שירות בתי-הסוהר ורשות הכבאות וההצלה – יהיה רשאי, בהחלטה מנומקת בכתב, לקבוע כי עובדים מסוימים מאותה רשות, הדרושים למבצע, בשל צורך מבצעי חיוני, לא יהיו זכאים לשעת ההיעדרות בשל יציאת בן הזוג או בת הזוג למילואים.

איתן כבל: החלטה כאמור תעמוד בתוקפה לתקופה שלא תעלה על שבעה ימים, ויהיה אפשר להאריכה בתקופות נוספות, שלא יעלו על שבעה ימים כל אחת.

איתן כבל: אציין כי הצעת החוק אומנם נוקטת לשון נקבה, כמו שאמרתי, אבל הוראותיה חלות גם על עובד שבת זוגו שוהה בשירות מילואים.

איתן כבל: לסיכום, אני מבקש להודות לכל מי שסייע לי בקידום הצעת החוק, ואני מודה לכל חברי הכנסת שיזמו את הצעת החוק בנושא.

איתן כבל: אני מבקש להודות גם, כפי שאמרתי בתחילת דברי, לנשיא התאחדות התעשיינים, שרגא ברוש, שנרתם לעניין והסכים להטלת הנטל על העסקים.

איתן כבל: חשוב להודות גם לאלירן ביטן, חייל – אזרח – שסייע לי ונתן לי לא מעט עצות, וכן ליועצות המשפטיות מרב תורג'מן וענת מימון, שעמלו על הכנת הצעת החוק.

איתן כבל: שוב, תודה לכן.

איתן כבל: אני סבור שמדובר בהצעת חוק חשובה ביותר, ומבקש מכם לאשר את הצעת החוק המונחת לפניכם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

איתן כבל: אני גם רוצה, בהזדמנות הזאת, לומר תודה לסגן אלוף אופיר קבילו, שבאוקטובר יקבל דרגת אלוף משנה – הוא ראש עתכ"א מילואים, תודה לך מעומק הלב על העבודה שאתה עושה במסירות אין קץ עבור חיילי המילואים.

איתן כבל: ואם כבר פה – את אלי הדר, שהוא גם עוזר, מבקר – קצין קבילות חיילים, גם כן – על העבודה המדהימה שאתה עושה, וזו גם הזדמנות מכל הלב להודות לך.

איתן כבל: אבי, אנחנו מודים לך כל השנה.

איתן כבל: תודה על כל אשר אתם עושים, באמת, מעומק הלב.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איתן כבל.

יואל חסון: אין הסתייגויות.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 58), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

דוד ביטן: מה עם שלישית?

יואל חסון: נראה אם נגיע.

יואל חסון: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יואל חסון: 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש הוועדה, לעבור לקריאה שלישית?

יואל חסון: אין צורך לשאול, כי אין הסתייגויות, אז אפשר, נכון.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצביע בקריאה שלישית.

יואל חסון: בבקשה.

דוד ביטן: בעד.

יואל חסון: טוב שצעקת, לא היינו יודעים.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי רצתה להצביע נגד.

יואל חסון: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 18 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת נשים (תיקון מס' 58), התשע"ז–2017, נתקבל.

יואל חסון: 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני קובע שהצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 58), התשע"ז–2017, התקבלה ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת יוגב ולחבר הכנסת בן ראובן, שהסירו את ההסתייגויות שלהם, לעלות ולהתייחס לחוק.

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב יהיה הראשון.

יואל חסון: אני בהחלט שמח שהחוק הזה עבר ואושר.

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב, בבקשה, בקצרה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר לענייני ירושלים והתפוצות, ובעיקר אבי סייג ואופיר קבילו, והנציג שלכם פה, שנשאר, אלוף משנה במילואים אלי הדר, מנציב קבילות חיילים – – –

זאב אלקין: שר התפוצות זה ראש מפלגתך – – –

מרדכי יוגב: סליחה, טעות – הגנת הסביבה.

מרדכי יוגב: אני רוצה, בראש ובראשונה, להודות גם לחברי חבר הכנסת איתן כבל – איתן, אתם מדברים גם בידיים וגם בקול – ולחבריו בשדולה, חברי חברי הכנסת יואב קיש ועפר שלח, ולחברי חבר הכנסת איל בן ראובן, על המאמץ רב-השנים לסייע לכוחות הביטחון בכלל ולאנשי המילואים בפרט.

מרדכי יוגב: סיפור קטן: מפגשי הראשון עם אנשי מילואים הוא כחצי שנה לאחר שהשתחררתי מתפקיד מ"פ.

מרדכי יוגב: כשנה לאחר מכן כבר חזרתי לצה"ל שוב, אבל אז גייסו אותי כדי להדריך בקורס מ"פים מילואים האחרון לחיילי החי"ר בלבד, במחנה חורון.

מרדכי יוגב: וכצעיר שכזה – מתן וילנאי גייס אותי, בתור קצח"ר – הצוותים היו צוותי מילואים ותיקים.

מרדכי יוגב: והנה אנחנו יוצאים לתרגיל הראשון, ואני אחראי – תרגיל יום: יוצאים בבוקר, אחרי ארוחת בוקר, חוזרים לארוחת ערב – והאוטובוס מלא בשקי שינה, במעילים ובערכות קפה.

מרדכי יוגב: אני אומר להם: חברים, עד 17:00 אנחנו חזרה בבסיס, מה כל הסיפור הזה?

מרדכי יוגב: אומרים לי: צעיר, תלמד מאנשי המילואים: יודעים מתי יוצאים, אף פעם לא יודעים מתי חוזרים, אז יש שקי שינה, מעילים וערכות קפה.

מרדכי יוגב: זו הייתה הפגישה הראשונה שלי עם אנשים מנוסים, אנשים שבאים בהמון רצון, בהמון מסירות, המון נכונות והמון הקרבה.

מרדכי יוגב: וזה הסיפור, שהוא לא פשוט והוא לא מובן מאליו, בפרט שלא כל החברה הישראלית שותפה לו.

מרדכי יוגב: ללא ספק, כדי לקצר את העניין, כאן, בבית הזה, צריכים לסייע בהוקרה לאותה נבחרת, שהרבה שנים משאירה מאחור את העורף בבית, משאירה את האישה או את בן הזוג להתמודד עם ענייני המילואים, ומוסרת עצמה קדימה, לעתים גם בלא שמצליחה להרים טלפון ולדעת איך מסתדרים שם מאחור החיים.

מרדכי יוגב: ועל כן, החוק הזה, שמאפשר לאישה לפחות שעה ביום להתארגן עם עצמה, עם ילדיה, עם הבית, עם העורף – או למי שנשאר מאחור – הוא לא מובן מאליו, ובהחלט צריך להגיד תודה ליוזמיו, ואנחנו בתוכם – הסרנו את הסתייגויותינו, שבעצם צריכות לבוא בקל וחומר: שכשהדבר בא בצו 8, פתאום, לפנות בוקר, ב-02:00 או ב-03:00, ואפילו את הבוקר שלמחרת אי-אפשר לארגן.

מרדכי יוגב: אבל מכיוון שהבנו שהיום החגיגי הזה – והתוצאה, שלא לדחות אותה – קיבלנו את הבקשה, ואנחנו שם כדי שעל הרוב יתקיימו הדברים, וכך יהיה אפשר לעשות אותם.

מרדכי יוגב: אם כן, אני מברך את כל מי שכבר בירכנו, בין מחברי הכנסת בין מהשותפים מבחוץ, גם קמל"ר היוצא וקמל"ר הנכנס, ויחד נמשיך לפעול כדי שצבא המילואים יהיה צבא מלוכד עם מוטיבציות גבוהות.

מרדכי יוגב: יחד נפעל פה ונפעל במערכת הביטחון, ויחד גם ננצח.

מרדכי יוגב: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת יוגב.

יואל חסון: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אורחינו אנשי המילואים – אני רואה שאבי הלך כבר – אלי הדר, ראש עתכ"א מילואים, איזה תענוג ביום המילואים להעביר חוק שתומך באיש המילואים ובני משפחתו.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שהיום הזה, ביום המילואים, אני באופן אישי מתגעגע לכל כך הרבה אנשי מילואים שביליתי במחיצתם, כמפקדם, ימים ולילות, בשגרה ובמלחמה.

איל בן ראובן: אין ספק שצבא המילואים הוא אחד מהלבבות החשובים ביותר בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: צבא המילואים הוא מרכיב העוצמה החשוב ביותר בביטחון המדינה.

איל בן ראובן: הוא ערך עליון – ערכי, מוסרי.

איל בן ראובן: אכן, כל משרת שייך – ומקיים את הערך הזה.

איל בן ראובן: השירות במילואים הוא חובה.

איל בן ראובן: עם זאת, היום צריך להסתכל ביושר על שירות המילואים כעל התנדבות, והשקעה של זן מיוחד של אזרחים מופלאים בתרומתם למדינה.

איל בן ראובן: התרומה הזאת מגיעה לעתים לימים ולילות רבים במהלך השנה, הן באימונים הן בפעילות מבצעית, בשגרה ובמלחמה, וזה מגיע עד למבחן העליון ביותר, של סכנת חיים בקרב.

איל בן ראובן: החברה הישראלית חבה לאנשים האלה, וחייבת לתגמל אותם ולאפשר להם לשרת בראש שקט ובלב חפץ.

איל בן ראובן: מי שמשלם את המחיר הגבוה ביותר הם המשפחות, הנשים והילדים.

איל בן ראובן: ומכאן נובעת בעצם הצעת החוק של חברי וידידי איתן – איתן, תודה לך על כל המאמץ האדיר שעשית – שהוביל ביד רמה את הצעת החוק הזאת, ושלנו, המשתתפים בה, שנכנסנו אליה – מוזגנו בה: מוטי יוגב, רועי פולקמן ואנוכי.

איל בן ראובן: בעיני החוק הזה הוא בראש וראשונה הכרת טובה והערכה עמוקה למשפחות אנשי המילואים עצמם, ואני שמח ומודה לכל מי שהצביעו פה אחד להעביר את ההצעה החשובה הזאת.

איל בן ראובן: ושוב, תודה גם לכל העוזרים שעסקו במלאכה.

איל בן ראובן: ולסיום, תודה לכם, אנשי המילואים ובני המשפחות, היקרים כל כך.

איל בן ראובן: תודה לכולכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איל בן ראובן, ותודה לכל היוזמים והעוסקים במלאכה.

יואל חסון: כיף לראות שהכנסת פועלת לאורך השנים למען חיילי המילואים, ועושה את המעט למען מי שעושים עבורנו הרבה.

יואל חסון: [מס' מ/1125; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 21701; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא: הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 4 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, כולל לוח התיקונים.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 4 – הוראת שעה), התשע"ז–2017.

ניסן סלומינסקי: בעקבות עבודה של ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא איתור והשבה של נכסים של נספי השואה, הכנסת, בראשית 2006, קבעה את חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה).

ניסן סלומינסקי: מטרת החוק הייתה למעשה כפולה: מצד אחד, לאתר את כל אותם נכסים שנמצאים בישראל ויש אפשרות לאתר יורשים שלהם ולהעביר את זה להם, כי זה מגיע להם, ובאותם נכסים שלא נמצא להם יורש – להמיר את זה בכסף, והכסף הזה ילך לשתי מטרות: המטרה המרכזית היא סיוע לניצולי השואה שחיים, ולצדה, הנושא של הנצחת זכר השואה וזכרם של הנספים בשואה.

ניסן סלומינסקי: על פי הצעת החוק הזאת הוקמה החברה לאיתור, שהתפקיד שלה היה כפול: גם לעשות את זה וגם לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: המטרה הייתה 15 שנה, שהחברה הזאת תפעל.

ניסן סלומינסקי: האמת היא שבשנת 2014 הוחלט לקצר את התקופה של החברה, והיא אמורה לסיים את תפקידה ב-31 בדצמבר 2017, או-טו-טו, מה שנקרא, וצריכים לחשוב מה עושים ברגע שהיא מסיימת את תפקידה.

ניסן סלומינסקי: הוחלט – הצעת החוק הזאת אומרת שאת כל המשימות שהיו לחברה מעבירים לאפוטרופוס הכללי, והוא יעשה את שני הדברים; מצד אחד, כל אותם נכסים שיש איזשהו סיכוי שאולי יימצא יורש להם – ימשיכו את העבודה כדי לאתר אותו ולהעביר את זה אליו; ומצד שני, בשאר הנכסים, להעביר חלק מהכסף לניצולי השואה, אולי, וחלק להנצחה – וכמובן, להעביר את כל הידע שהצטבר בחברה; יש חוק שמאפשר להם זכויות מיוחדות בנושא של איתור היורשים – הכול להעביר לאפוטרופוס, והאפוטרופוס בחלק של ההשבה והאיתור יעשה את זה, בחלק של המכירה, יעשה את זה המפרק, שגם הוא יהיה קשור לאפוטרופוס.

ניסן סלומינסקי: אכן, זאת המטרה של החוק הזה; ככה אנחנו מעבירים באופן מסודר – וחשוב מאוד שעכשיו, כדי שיהיה אפשר לעשות חפיפה ולהעביר את כל הידע ואת כל הסמכויות לאפוטרופוס, שיעשה את העבודה הזאת.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, שאנחנו חששנו, וכבר היה לנו ניסיון משנה שעברה, שאם הסיוע לניצולי השואה יהיה תלוי אך ורק ביכולת של החברה להשיג כספים עד סוף 2017, ואחרי 2017, בחמש השנים הבאות, האפוטרופוס – זה יהיה תלוי ביכולת שלהם – כבר הייתה ב-2016 תקופה שלא היה תזרים מזומנים וניצולי השואה שני רבעונים לא קיבלו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו אמרנו, אנחנו רוצים להפריד – שהמדינה כמדינה תיקח על עצמה את האחריות להעביר מתקציבה את הכספים לניצולי השואה, בלי קשר ליכולת של החברה או האפוטרופוס לגייס כספים ולהשיג כספים.

ניסן סלומינסקי: לצורך זה, מאחר שהמדינה לא הגישה הצעת חוק, חברתי הגישה הצעת חוק פרטית – מרב מיכאלי – שמעבירה את האחריות לסיוע לניצולי השואה מהחברה והאפוטרופוס למדינה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו חשבנו שהיה טוב להכניס את החוק הזה, החוק הפרטי, לחוק הכללי, ובזה אנחנו יודעים שאנחנו דואגים לניצולי השואה עד הסוף, מה שנקרא, והמדינה יכולה לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, שכדי להכניס את זה – והסכום שמדובר הוא בסדר גודל של 100 מיליון שקל – צריך אישור של האוצר – כולנו מכירים את מילת הקסם "נומרטור", וכל הדברים.

ניסן סלומינסקי: האוצר הודיע שאין לו מקורות, ואי-אפשר להכניס את זה, ואחרת הוא מושך את החוק, אז אמרנו:

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו נעביר את החוק הזה בלי שנדאג לניצולים, איבדנו את היכולת שלנו ללחוץ.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אני לא יכול להכניס את זה.

ניסן סלומינסקי: ואז עלה לנו הרעיון, ועשינו דבר שאפשר להגיד שהוא ייחודי מאוד לחוק הזה – איך אומרים – אני אומר אותו פה, אבל בדרך כלל זה צריך להיות קצת מבזה; בכל אופן, הפכנו את החוק הזה להוראת שעה עד סוף 2017.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר, שאם המדינה לא תכין חוק – זה סוכם עם האוצר ומשרד המשפטים – חוק שיהיה מגובה בכספים עם כל המקורות; חוק ממשלתי, שאומר שמאותו רגע, מסוף 2017, כל האחריות עוברת למדינה – אם המדינה לא תכין חוק, כל החוק הזה כולו הוא הוראת שעה, והוא נופל.

ניסן סלומינסקי: אמרו לנו: אתם השתגעתם, מה יקרה עם כל הנכסים שעברו לאפוטרופוס?

ניסן סלומינסקי: מה יקרה עם הסמכויות?

ניסן סלומינסקי: מה יקרה עם הכול?

ניסן סלומינסקי: פתאום לא יהיה חוק.

ניסן סלומינסקי: אמרנו: נכון, בדיוק.

ניסן סלומינסקי: ככל שהדבר נראה יותר הזוי, וככל שאי-אפשר יהיה שהחוק הזה, שאנחנו נעביר עכשיו, יבוטל, זה הביטחון הכי גדול שלנו שאתם, המדינה, תעמדו בלוחות הזמנים ותגישו את החוק בזמן, ונוכל לאשר גם את זה, לבטל את הוראת השעה ולאשר את החוק הממשלתי.

ניסן סלומינסקי: דבר הזוי, אבל כך עשינו, ואכן, כך החוק הזה אושר, עם הוראת שעה עד סוף 2017, ועם ידיעה שהמדינה, משרד המשפטים והאוצר, מבינים שבלתי אפשרי שהחוק הזה ייפול בסוף 2017, ולכן הם יכינו את זה.

ניסן סלומינסקי: אני בבדיקה שעשיתי ראיתי שהם אומרים שבתוך שבועיים החוק הזה כבר יהיה מוכן.

ניסן סלומינסקי: באוקטובר – התקציב – כנראה אז יהיה דיון על עודפי התקציב, ולאוצר יהיה גיבוי כספי, ואז נוכל בתחילת המושב הבא לאשר את החוק הממשלתי – גם, בתקווה.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה חשוב מאוד, אין לו מסתייגים, ולכן אני מבקש מחברי לאשר אותו, ואני מודה מאוד מאוד לחברתי מרב מיכאלי, שלא רק שליוותה את החוק, היא יזמה ודחפה, והחוק הפרטי שלה גרם לכך שאנחנו נקבל גם חוק ממשלתי, אני מקווה, מסודר, וניצולי השואה יהיו מסודרים בלי חשש שלא יהיה תקציב או לא יהיה תזרים מזומנים.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת סלומינסקי.

יואל חסון: הוגשו בקשות דיבור לחוק, של מיכל רוזין – אינה נוכחת; זהבה גלאון – אינה נוכחת; אילן גילאון – אינו נוכח; עיסאווי פריג' – אינו נוכח; תמר זנדברג – אינה נוכחת.

יואל חסון: מרב מיכאלי – נוכחת בהחלט.

יואל חסון: יש לך חמש דקות לדבר, לומר, להגיד.

יואל חסון: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני, אני רוצה להגיד שזה סוף של פרק, במידה מאוד רבה; סוף חייה של החברה להשבת נכסים של נספי השואה – אלה בוודאי היו נספים ונספות – הוא דבר.

מרב מיכאלי: החברה לפני כשנתיים עשתה חשבון והחליטה בעצמה לקצר את אורך חייה, משום שבעצם הרגישה שיש מיצוי של העבודה לאיתור הנכסים, ובאמת, בזמן האחרון התרכזו באיתור היורשות והיורשים הפוטנציאליים.

מרב מיכאלי: מה שעושה החוק הזה, הוא בא לסגור את הקצוות, בעצם, של סגירת החברה.

מרב מיכאלי: הוא מאפשר לקחת את הנכסים שעדיין נמצאים ועדיין צריך למצוא להם יורשות ויורשים, או לממש אותם כדי שיהיה אפשר להשתמש בהם לסיוע לניצולות וניצולי השואה.

מרב מיכאלי: הוא בא לסגור, באמת, את כל הפרטים הקטנים, כדי שהחברה תוכל לסיים את חייה בצורה מסודרת.

מרב מיכאלי: האמת היא שזה דבר שיש לו משמעות בחיי המדינה שלנו ובחיי העם שלנו: איפה אנחנו עומדות ועומדים מול ההשתלשלות שלנו מאז הטראומה הגדולה הזאת והזוועה הנוראה של השואה.

מרב מיכאלי: אבל תהיה לנו עוד הזדמנות, כמו שציין פה חברי, להגיד את זה שוב, כשנביא את החוק הקבוע, אם תרצה השם, לפני סוף שנת 2017.

מרב מיכאלי: עכשיו, אני רוצה להגיד שבחוק של החברה להשבת נכסים של נספי השואה צוין שהחברה תסייע בכסף מסוים לניצולות וניצולים – לניצולות ולניצולים הנזקקים ביותר.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך, כשאני הגעתי לכנסת, למעשה עוד בכנסת הקודמת, אחד הדברים הראשונים שהתעסקתי בהם היה דווקא התקפה על החברה להשבה.

מרב מיכאלי: אנחנו העברנו תיקון בחוק שהכריח את החברה – מה זה הכריח – הגדיל באופן דרמטי את סכום הסיוע לניצולות ולניצולים.

מרב מיכאלי: היו לנו גם הרבה טענות על האופן שהחברה מחלקת את הכספים וכו'.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שמאז, בארבע השנים שלי יש זכות לעבוד בחוק הזה ובסוגיה הזאת, אנחנו הגענו למצב של שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם החברה להשבת נכסים לנספי השואה.

מרב מיכאלי: גם עברנו אתם משבר קשה מאוד לפני כשנה, שנה וחצי.

אלי אלאלוף: – – –

מרב מיכאלי: יושב-ראש הקואליציה?

יואל חסון: לא, הוא לא עושה את הרעש.

מרב מיכאלי: הוא לא עושה את הרעש?

מרב מיכאלי: אין מצב שהוא לא עושה את הרעש.

יואל חסון: חבר הכנסת אלאלוף, אתה רוצה לשאול משהו?

אלי אלאלוף: לא, אני רציתי – – –

מרב מיכאלי: ישראל פלג הוא המנכ"ל.

מרב מיכאלי: לדעתי, היושב-ראש הוא חבר הכנסת לשעבר מיכה – –

קריאה: חריש.

מרב מיכאלי: – – חריש – תודה רבה לכם – ממפלגת העבודה.

מרב מיכאלי: לפני כשנה היה לנו משבר – החברה עברה משבר: לא היה לה כסף נזיל בשביל לשלם לניצולות ולניצולים.

מרב מיכאלי: אנחנו בילינו פה שעות על שעות בדיונים שאני יזמתי בוועדת החוקה, ואחר כך יושב-ראש ועדת הכספים ניהל בוועדת הכספים – היו מאבקים משפטיים על מניות – למכור או לא למכור – בשביל שיהיה אפשר לשלם לניצולות ולניצולים.

מרב מיכאלי: מה שקרה אז, אדוני היושב-ראש – היו שני רבעונים שבהם בסופו של דבר האוצר שילם כסף לניצולים, ואחר כך קיבל את הכסף בחזרה מהחברה, אבל בדרך הניצולות והניצולים עברו עינויים בלתי נסבלים, וחיכו חודשים ארוכים בלי לקבל את הכסף – ואני מזכירה שמדובר בחוליה החלשה ביותר בשרשרת הזאת, של הניצולות והניצולים.

מרב מיכאלי: לכן כבר אז, לפני שנה, הגשתי את הצעת החוק, שאומרת: הניצולות והניצולים, כל זמן שהם כאן – והם הולכים ונעלמים בכל יום, אנחנו יודעות ויודעים את זה – כל זמן שהם כאן, האחריות להם צריכה לעבור למשרד האוצר, ואחר כך, משרד האוצר, שיתחשבן – עם החברה, עם הנכסים שיש לה, או – מה שעומד לקרות עכשיו – עם האפוטרופוס.

מרב מיכאלי: לכן, אני ממש לא מבינה איך אחרי כל מה שקרה, הצעת החוק שהביאה המדינה לסגירת כל הקצוות האלה, מביאה בחשבון את כל הפרמטרים, את כל הצדדים של העניין, רק לא את הניצולות והניצולים, שפשוט לא מופיעים בהצעת החוק, זאת שאנחנו מעבירות ומעבירים כאן היום.

מרב מיכאלי: פירט חברי יושב-ראש ועדת החוקה מה יקרה אם זה לא ייכנס להצעה הקבועה, אבל – בקיצור, צר לי שהם בכלל לא נכללו בהצעה הזאת.

מרב מיכאלי: אנחנו מבטיחות – אני חושבת שיש פה התחייבות גם של חברי וגם שלי – שעד סוף השנה הזאת אנחנו נסדיר בחקיקה את הדאגה הכלכלית לניצולות ולניצולים על הסיוע הזה שהם מקבלים דרך החברה להשבה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לסיים בתודות, ברשותכם – כמובן לחברה להשבה – ציינו את ישראל פלג, את אופיר, היועץ המשפטי, את מיכה חריש.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות לעובדות ועובדי האפוטרופוס, אבל ספציפית גם לברך בהזדמנות הזאת את סיגל יעקובי, הכנ"רית הראשית, האפוטרופוס והכונס הרשמי, להודות למשרד המשפטים, למשרד האוצר, להודות לך, חבר הכנסת סלומינסקי, לחבר הכנסת ביטן, שגם הוא עזר – באמריקנית אומרות – לשים את הרגל למטה באופן חד-משמעי.

מרב מיכאלי: אני רוצה מאוד להודות לייעוץ המשפטי של ועדת החוקה, לאלעזר שטרן ולנעמה מנחמי, לארגוני הסיוע לניצולות וניצולי השואה, שאין ישיבה שהם מפספסים; הן באות ובאים ודואגות ששום דבר לא ייפול בין הכיסאות, וכמובן לצוות הפרלמנטרי שלי: אורלי לאופולד, ניר רוזן, ליבי ציפסר ושקד חסון.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יואל חסון: לחוק לא נרשמו הסתייגויות.

יואל חסון: אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

יואל חסון: נצביע גם על לוחות התיקונים.

יואל חסון: הצבעה כעת.

יואל חסון: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–4 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יואל חסון: 11 בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 4 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, כולל לוחות התיקונים, התקבלה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו לקריאה שלישית.

יואל חסון: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 4 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, נתקבל.

יואל חסון: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 4 – הוראת שעה), התשע"ז–2017, כולל לוחות התיקונים, התקבלה על ידי מליאת הכנסת ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: הודעת מזכירת הכנסת.

יואל חסון: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חבר הכנסת דב חנין ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור בחברה ממשלתית), התשע"ו–2016, מס' פ/3158/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: אנחנו עוברים – כן.

ניסן סלומינסקי: לא להגיד תודות, מרב כבר אמרה – –

יואל חסון: אתה רוצה להגיד תודה?

ניסן סלומינסקי: – – מרב אמרה – – –

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: חבר הכנסת סלומינסקי מצטרף לתודות של חברת הכנסת מיכאלי.

יואל חסון: כולנו מודים לכם על העבודה החשובה על החוק החשוב הזה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: יש לנו שאילתות לסגן שר האוצר.

יואל חסון: האם סגן שר האוצר פה?

יואל חסון: כן, סגן שר האוצר הגיע.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, תכבד אותנו ותגיע.

יצחק כהן: – – –

יואל חסון: לי אף פעם אין ספק שאתה בא, אבל אמרתי, אולי הפעם תפתיע ולא תגיע.

יואל חסון: אדוני סגן שר האוצר, בבקשה.

איתן כבל: איציק, אני מתנצל שאני לא שומע את התשובות שלך.

יצחק כהן: אני לא מקבל את ההתנצלות.

יואל חסון: אדוני סגן שר האוצר, אתה תשיב על שאילתות של חברי הכנסת שנמצאים כאן.

יואל חסון: ראשונת השואלים, חברת הכנסת חנין זועבי, אינה נוכחת, ולכן לא תצטרך להשיב על השאילתה הזאת.

ענת ברקו: אולי היא בקרוז או משהו.

יואל חסון: חבר הכנסת אורי מקלב הוא השואל הבא.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: הרב אורי מקלב.

יואל חסון: מה זה אומר?

אורי מקלב: הקונוטציה בכנסת של "רב" היא קונוטציה שלילית, ולכן אני אשאר עם "חבר הכנסת".

יצחק כהן: אבל כשמחובר לאורי מקלב, זה חיובי.

אורי מקלב: תודה, אדוני הכהן, והרב הכהן, הכהן הגדול.

אורי מקלב: הנושא של השאילתה, אדוני השר ומכובדי יושב-ראש הישיבה: עיכובים משמעותיים בהחזרי מס לשכירים.

אורי מקלב: מאות אלפי שכירים נדרשים מדי שנה לבצע תיאום מס או להגיש בקשה להחזר מס.

אורי מקלב: מנתונים שפורסמו עולה שפרקי הזמן ששכירים נדרשים להמתין עד לקבלת ההחזר נמשכים חודשים רבים ואף יותר משנה ממועד הגשת הבקשה.

אורי מקלב: רצוני לשאול, אדוני סגן השר: 1.

אורי מקלב: האם המידע נכון?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: אם כן – מה ייעשה לקיצור הזמנים באופן משמעותי?

אורי מקלב: תודה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת הרב אורי מקלב, בעניין עיכובים משמעותיים בהחזרי מס לשכירים – אתה יודע, הרב מקלב, שסעיף 160 לפקודת מס הכנסה קובע את ההסדר הנורמטיבי לביצוע החזרי מס לשכירים אשר אינם חייבים בהגשת דוחות שנתיים למס הכנסה.

יצחק כהן: בסעיף זה נקבעו הליכי השומה ומועדי הטיפול, ובין היתר נקבע כי יש לבצע את ההחזר בתוך שנה מיום הגשת הבקשה להחזר מס.

יצחק כהן: למרות האמור, רשות המסים משקיעה משאבים רבים בשיפור השירות ללקוחותיה, ובהתאם לכך קבעה סטנדרטים לביצוע מהיר יותר של החזר המס לשכירים.

יצחק כהן: מניתוח הנתונים השנתיים לשנת העבודה 2016 עולה כי בשנה זו שודרו 248,304 בקשות להחזר מס בתוך 90 יום בממוצע ממועד ההגשה.

יצחק כהן: עוד עלה מהנתונים כי בשני משרדי שומה הצטבר פיגור משמעותי בשידור הבקשות להחזרי מס, ובהנחייתו של מנהל רשות המסים, ידידי מר משה אשר, גובשו לשני המשרדים האלה פתרונות מיידיים, בין היתר על ידי העברת תיקי החזרי המס לטיפול משרדי שומה אחרים.

יצחק כהן: הפתרונות ממומשים בימים אלו, כדי להתגבר בהקדם על הפיגור שנוצר.

יצחק כהן: לאור האמור, העיכוב בשידור ההחזרים הוא נקודתי ומטופל, ובזמן הקרוב, בעזרת השם, גם הפיגור בשני משרדי השומה יחזור לסטנדרט הכללי במשרד.

יצחק כהן: תודה.

יואל חסון: שאלה נוספת?

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני סגן השר, עצם המודעות לבעיה היא כבר חצי תשובה, ואני באמת שמח על הטיפול.

אורי מקלב: אני מקווה שבשני המקומות שהממונה על רשות המסים – או הוא אומר שזה גם בירושלים וגם בפתח תקווה – בשני המקומות האלה אני יודע שיש עומס רב, ובכל אופן סחבת מאוד גדולה.

אורי מקלב: אני רק רוצה לתת עוד איזה תמריץ, ואולי תעביר את זה, דרכך, לנושא הטיפול.

אורי מקלב: נכון, שנה יש זכות, אבל בכל אופן, באופן מעשי, 90 יום זה הרבה זמן.

אורי מקלב: זה הרבה זמן, כי ההחזרים הם לא פעם כסף שהציבור צריך אותו.

אורי מקלב: מדובר במיליארדים שנמצאים אצל הציבור.

אורי מקלב: זה אחד.

אורי מקלב: זה גם גורם לסכסוכים בין המייצגים לבין הנישומים, מכיוון שאתה לוקח מישהו שייצג אותך וזה לוקח הרבה זמן – אני כבר מסיים – והוא בטוח שהוא עושה סחבת.

אורי מקלב: הוא אומר: אחי, שהוא ברחובות, אחי שנמצא במקום אחר, קיבל תוך שבוע-שבועיים, למה צריך לתת 90 יום?

אורי מקלב: אבל בעיקר אני רוצה להגיד לך, אדוני סגן השר: במקרה שיצאו לאותו נישום תשובה או חיוב חיובי, דהיינו שהוא לא מקבל החזר, אלא מתוך תיאום המס מתברר שהוא חייב 1,000 שקלים, אתה צריך לראות שם את היעילות של רשות המסים: כל שבוע, או כל יומיים: אתה חייב 1,000 שקל, עוד מכתב, עוד הודעה – אז אנחנו מקווים שתהיה הדדיות בנושא הזה.

אורי מקלב: תודה.

יצחק כהן: תודה, הרב מקלב.

יצחק כהן: אני אעביר את הדברים כהווייתם למנהל רשות המסים, מר משה אשר, וכרגיל הם יזכו לטיפול אוהד ומהיר ויעיל, בעזרת השם.

אורי מקלב: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מקלב.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת.

יואל חסון: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, סגן השר, ב"ממון" נחשף שהאוצר טרם תיקן את בעיית הביטוח הסיעודי לחיילים בעקבות הרפורמה.

ענת ברקו: החשש הוא שחיילים ואנשי קבע שמשתחררים יאבדו את הזכויות שלהם ולא יהיה רצף ביטוחי בין זה שקיבלו בצבא ולאחר שחרורם.

ענת ברקו: מדוע מתעכבות התקנות, ומה בכוונת

ענת ברקו: כם לעשות כדי למנוע פגיעה באלה שמשרתים את המדינה שלנו?

ענת ברקו: תודה.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: שאילתה של חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו בעניין עיכוב ביישום רפורמת הביטוח הסיעודי לחיילים.

יצחק כהן: גברתי, אדוני היושב-ראש, רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון רואה חשיבות רבה בקיום ביטוח סיעודי לחיילים.

יצחק כהן: לפיכך, הרשות פעלה לתיקון תקנות ביטוח בריאות קבוצתי.

יצחק כהן: התיקון יאפשר לקופות החולים לא לגרוע מבוטחים שהופסקה חברותם בקופת החולים ולא נרשמו לקופת חולים אחרת, ובהם גם חיילים ערב גיוסם.

יצחק כהן: נוסף על כך יתאפשר לקופות החולים לצרף ללא בחינה רפואית חיילים שבוטל להם הביטוח החל בחודש יולי אשתקד.

יצחק כהן: הרשות העבירה נוסח של תיקון התקנות למחלקת הנסחות שבמשרד המשפטים לשם פרסום נוסח סופי בהקדם האפשרי, ואנחנו נאיץ את התהליכים.

יואל חסון: שאלה נוספת?

יצחק כהן: יש לה מיקרופון לידה, למה היא – – –

יואל חסון: אין לי מושג.

יצחק כהן: תשאל.

יואל חסון: זכותה, מה יש לך נגד המיקרופון פה?

ענת ברקו: אני לא רואה אותו, בגלל זה.

ענת ברקו: הפנייה היא אליו, ואני מצפה לתשובה.

יואל חסון: ידעתי שתהיה תשובה חכמה, היה לי ברור.

ענת ברקו: אז אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, מה שאתה בעצם עונה הוא שיש כוונה שיהיו תקנות.

יצחק כהן: יש תקנות.

ענת ברקו: אבל התקנות עברו כבר?

ענת ברקו: נכנסו?

יצחק כהן: זה נמצא בנסחות.

יצחק כהן: זה התהליך במדינת ישראל, מה לעשות.

ענת ברקו: אבל זה שם כבר עשרה חודשים, ויש חיילים שנופלים בין הכיסאות.

יצחק כהן: אף אחד לא ייפול בין הכיסאות.

יצחק כהן: רטרואקטיבית – – –

ענת ברקו: לא ייפול בעתיד, אך כרגע, בהווה – – –

יצחק כהן: מיולי אשתקד אף אחד לא ייפול.

ענת ברקו: בעשרה החודשים הנוכחיים כל מי שהשתחרר מצה"ל כן נופל בין הכיסאות.

יצחק כהן: יש לך מקרים ספציפיים, או שזו תחושה שקראת בעיתון "ממון"?

ענת ברקו: לא, השאילתה הזאת – – –

יצחק כהן: סליחה, גברתי ד"ר ברקו, אם יש לך דוגמאות ספציפיות, עם שמות קונקרטיים, תביאי אלי ואני אטפל.

יצחק כהן: אם זו תחושה שקראת בעיתון, ב"ממון", וזה – – –

ענת ברקו: עובדה שיש בעיה, ולכן אני מעלה.

יצחק כהן: אבל עובדה שהבעיה הזאת מקבלת את הפתרון הטוב ביותר.

ענת ברקו: אדוני סגן השר, קודם כול, אני רוצה לבקש שיהיה ברור שאם יהיו בעיות ספציפיות בתקופת המעבר, חיילים משוחררים לא ייפגעו.

יצחק כהן: תעבירי את השמות, אם יהיו כאלה חיילים, והם יטופלו.

ענת ברקו: בסדר.

ענת ברקו: הדבר השני – אני רוצה לומר לך שגם קופות החולים, היום, כשמגיעים חיילים משוחררים באמצע חודש, לא נותנים להם שנה שהם לא משלמים קופת חולים, אלא מורידים להם חודש.

ענת ברקו: זאת אומרת שקופות החולים תמיד מפרשות את זה לטובת עצמן, לא לטובת החיילים, לכן אני חוששת שגם במקרה הזה.

ענת ברקו: אז אם באמת יהיו מקרים כאלה, כדאי שתצאו בהצהרה שאכן החיילים הללו לא ייפגעו.

יצחק כהן: אם יהיו מקרים כאלה, תביאי ואנחנו נטפל ונודיע על השיטה וצורת הטיפול.

ענת ברקו: מאה אחוז.

ענת ברקו: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: תודה לך, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח.

יואל חסון: צריך לציין שחברי הכנסת המוסלמים נמצאים כרגע בחג, וסביר להניח שזאת הסיבה לכך שהם לא נמצאים אתנו כאן היום.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, אתה נמצא כאן ואתה מוזמן להציג את שאלתך בנושא נכסי נפקדים.

נחמן שי: נכסי נפקדים – רשות מקרקעי ישראל שינתה את מדיניותה ובמקום משא ומתן ופיצויים לפינוי דיירים שמשפחותיהם שוכנו על ידי רשויות המדינה, הרשות בוחרת לפנותם באמצעות עתירות לבית-המשפט.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: מדוע אינך מורה לרשות מקרקעי ישראל לבצע משא ומתן לפני העתירה?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: מדוע אינך מורה לבטל גביית דמי שימוש עם הפינוי?

נחמן שי: 3.

נחמן שי: האם תדאג להגנת המפונים ולפיצויים? 4.

נחמן שי: מה החלופות המוצעות למפונים?

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת נחמן שי, בעניין נכסי נפקדים, להלן תשובת רשות מקרקעי ישראל: רשות מקרקעי ישראל, מתוקף תפקידה על פי חוק רשות מקרקעי ישראל, התש"ך–1960, פועלת לשמירת זכויותיהם של הבעלים במקרקעי ישראל, ובכלל זה נעשות פעולות לפינוי מחזיקים שלא כדין.

יצחק כהן: לרשות הוקנו סמכויות אכיפה מיוחדות נגד פולשים ומסיגי גבול.

יצחק כהן: הרשות פועלת בהתאם לסמכויותיה על פי חוק ובהתאם למדיניות אשר נכתבה בדוח צוות להתמודדות עם פלישות למקרקעי ציבור מאוגוסט 2012, אשר הוקם בראשות המשנה לפרקליט המדינה דאז ואומץ על ידי היועץ המשפטי לממשלה, ולפיו אין לתת פיצוי כספי לפולשים ולמסיגי גבול.

יצחק כהן: להבדיל מכך, כאשר המחזיקים הם דיירים מוגנים או מחזיקים כדין – ואני מבין שלאלה אתה מתכוון – ניתנים פיצויים בהתאם להחלטות מועצת מקרקעי ישראל והנהלים הרלוונטיים ברשות, שעל פי רוב הם גבוהים מהסכומים הקבועים בחוק הגנת הדייר, התשל"ב–1972.

יצחק כהן: גביית דמי שימוש ממי שהחזיק והשתמש במקרקעי ציבור במשך שנים ללא כל תשלום היא תנאי לגיטימי ובסיסי של בעל המקרקעין.

יצחק כהן: ויתור על דמי שימוש יגרום מצב לא תקין בעליל, שלפיו מי שהסדיר זכויותיו בחוזה או מחזיק כדין משלם דמי חכירה או דמי שכירות שנתיים לקופה הציבורית, אולם מי שלא הסדיר זכויותיו, ומחזיק במקרקעין ללא כל הסדרה חוקית או חוזית, יהיה פטור מתשלום ויחזיק בקרקע חינם.

יצחק כהן: זה לא יקרה.

יצחק כהן: לית מאן דפליג, חברי חבר הכנסת נחמן שי, כי דינו של מחזיק ללא הסדרה חוזית לא יכול להיות טוב יותר מדינו של מחזיק כדין אשר לו חוזה חתום עם הרשויות, ואין מקום ליתן פטור גורף מתשלום למי שנהנה במשך שנים ממקרקעי המדינה על חשבון הקופה הציבורית ולא שילם כל תשלום.

יצחק כהן: כפי שצוין לעיל, כאשר מדובר במפונים הזכאים לפיצוי כספי על פי חוק או על פי כללי הרשות, הפינוי מתבצע לאחר שהוצע פיצוי הולם למפונה.

יצחק כהן: במקביל, מחזיקים ללא הסדרה שנמצאו זכאים לדיור ציבורי על פי הכללים שמשרד הבינוי והשיכון מפרסם מופנים למימוש זכאותם אל הגורמים במשרד השיכון.

יצחק כהן: עד כאן.

נחמן שי: אתה הבנת את התשובה?

יואל חסון: שאלה נוספת?

נחמן שי: תודה לך, אדוני סגן השר.

נחמן שי: אני תמיד אוהב את התשובות האלה, שמעמיסים הרבה מילים ונותנים הרבה תשובות כלליות.

יצחק כהן: היו לך שאלות ארוכות ומשמעותיות.

נחמן שי: השאלה הייתה בדיוק כאורך המותר לי – אני לא יכול לחרוג מ-50 מילים.

נחמן שי: עובדים אצלי כדי לקצר את הרווחים בין המילים.

יצחק כהן: אז זה המעט המחזיק את המרובה.

נחמן שי: כן, נכון, אבל אני שואל: האם באמת השתנתה הגישה?

נחמן שי: חתכת את זה בכיוון אחר, אמרת: יש קבוצה אחת של מחזיקים כחוק ויש כאלה שפולשים, ולכל אחד יש דין אחר, אם הבנתי נכון.

יצחק כהן: לא לא, יש אותו דין – דין אחד לכולם.

נחמן שי: לא, לאלה שפולשים אתה לא תשלם פיצויים, אתה אומר.

יצחק כהן: ודאי שלא.

נחמן שי: אוקיי.

יצחק כהן: אתה גם לא תשלם.

יצחק כהן: אתה לא תשלם – – –

נחמן שי: בסדר, כי אתה אומר: הם תפסו את הרכוש.

יצחק כהן: פלשו.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אבל האם חל שינוי בדרך אחרת, בגישה של הרשות, שהיא לא מנהלת משא ומתן אלא מייד פונה לבית-משפט, מקבלת צו ומפנה אנשים – גם בקטגוריה א' וגם בקטגוריה ב'? זאת השאלה שלי.

יצחק כהן: לא, לגבי הזכאים בדין או בזכאות חוזית או חוקית כלשהי מתנהל בוודאי משא ומתן – מציעים להם מחירים.

נחמן שי: אז כן יש משא ומתן.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: לגבי פולשים לא חוקיים, אין מקום לנהל משא ומתן.

נחמן שי: הבנתי.

נחמן שי: זאת אומרת, הגישה היא לא כללית, אלא היא שונה ביחס לכל קבוצה משתי הקבוצות האלה.

יצחק כהן: אני חושב.

נחמן שי: מי שמחזיק כחוק או כדין – יהיה אתו משא ומתן.

נחמן שי: מי שפלש ותפס שלא כחוק – אתו אין מה לעשות, אלא ישר פונים לבית-משפט ומוציאים צו.

יצחק כהן: אתה היית עושה אותו דבר אם היו פולשים אליך הביתה.

יצחק כהן: אם היית משכיר את הדירה שלך לשוכר חוקי, וזה בהתאם לחוזה, היית – אבל אם מישהו פולש לך הביתה, היית נוהג בדיוק כמו שהמדינה נוהגת.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: טוב, תודה.

יצחק כהן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני סגן השר.

יואל חסון: תם פרק השאילתות.

יצחק כהן: התשובות של אלה שלא היו פה וביקשו להעביר לנאזם – אתן את זה לפרוטוקול.

יואל חסון: תעביר למזכירות, נעביר למזכירת הכנסת.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני סגן שר האוצר, תם פרק השאילתות.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ד' בתמוז התשע"ז, 28 ביוני 2017, בשעה 11:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.