ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 239, 2017-06-12 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ח בסיוון התשע"ז, 12 ביוני 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/4290/20 וכלה בהצעת חוק פ/4309/20 – הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הפסקה, עיכוב או הגבלה של שירות שיחות אל מוקדי חירום), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הדיור המוגן (תיקון – בנייה בבית דיור מוגן בהסכמת הדיירים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, חיים ילין, מאיר כהן, רוברט אילטוב, חמד עמאר, יוליה מלינובסקי ועפר שלח; הצעת חוק קרן לאזרחי ישראל (תיקון – צמצום האי-שוויון החברתי-כלכלי בישראל), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד השקעות בשכירות ארוכת טווח), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, מכלוף מיקי זוהר, אוסאמה סעדי, מיקי לוי, חיים ילין, יעקב פרי, מרדכי יוגב, נחמן שי, מירב בן ארי, יעקב אשר ודוד ביטן; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – איסור פיטורים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור פעילות פוגענית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, מכלוף מיקי זוהר ואבי דיכטר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול החרגת תאגידים בנקאיים וביטוחיים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה בעד בן משפחה נכה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הקמת רשות לפיתוח מקומות קדושים למוסלמים, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מסעוד גנאים; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסד להכשרת עובדי חינוך), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – הארכת משך רישיון קבוע ורישיון זמני), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, אמיר אוחנה, אכרם חסון, עודד פורר, חיים ילין, יעקב פרי, מירב בן ארי ויעקב אשר; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שכר לימוד לסטודנטים בין-לאומיים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי,

ירדנה מלר-הורוביץ: רועי פולקמן ויעקב מרגי; הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון – כשירות קאדים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, רוברט אילטוב, עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק הכרה, שיקום וטיפול בפדויי שבי, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, אבי דיכטר, נורית קורן, דב חנין, מנחם אליעזר מוזס, איל בן ראובן ומאיר כהן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הפסקת חברות בכנסת של חבר כנסת המכהן כשר), מאת חברי הכנסת יואל חסון ודוד ביטן; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור פרסום מודעות גיוס לזנות), התשע''ז–2017, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, דב חנין, עליזה לביא, רחל עזריה, מירב בן ארי, זהבה גלאון ומיכל רוזין; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – טיפול באמצעות אמנויות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת נורית קורן, יפעת שאשא ביטון, רועי פולקמן, מירב בן ארי, אברהם נגוסה, רויטל סויד, טלי פלוסקוב, יעקב מרגי ומיכל בירן; הצעת חוק אחריות לנזקים סביבתיים (קידוחי גז ונפט בים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אכרם חסון, שלי יחימוביץ, אורן אסף חזן, דוד ביטן, טלי פלוסקוב, מכלוף מיקי זוהר, יהודה גליק, איל בן ראובן, מרב מיכאלי, אראל מרגלית, יעל כהן-פארן, איתן ברושי, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, יוסי יונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 19), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שחברי הכנסת יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר יפתח את הנאומים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, צפיתי אתמול בכתבה של כרמלה מנשה על החייל הדרוזי מיחידת כפיר.

חמד עמאר: מאוד הזדעזעתי מההתעללות שעבר ממפקדיו, מהרס"פ שלו ומהסגן של הרס"פ, ועוד יותר קשה היה לי לשמוע שהמג"ד והמ"פ ניסו לטייח את הנושא.

חמד עמאר: לכן היום קיימתי שיחה עם המשפחה.

חמד עמאר: דיברתי עם המשפחה, הבעתי את תמיכתי במשפחה, ואמרתי להם: זאת לא הרוח של צה"ל.

חמד עמאר: אני מאמין שצה"ל לא מחנך ככה, ואני מאמין שצה"ל ימצה את הדין עם אותם מתעללים באותו חייל.

חמד עמאר: בנוסף, קיימתי היום ישיבה עם שר הביטחון אביגדור ליברמן, והוא אמר לי שהוא אישית יטפל בנושא, ובנוסף לזה ירים טלפון למשפחה, ידבר עם המשפחה, ידבר עם החייל, ואני מקווה שדברים כאלה לא יחזרו על עצמם.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשעות האחרונות ובימים הקרובים מתנהל מאבק על קיומו של בית-החולים הממשלתי בנהריה, כחלק ממאבק על הבריאות בצפון ובדרום בפריפריה.

איתן ברושי: מדברים על 600,000 אנשים בגליל המערבי, כידוע – אוכלוסייה מעורבת.

איתן ברושי: רמת השירותים, כפי שמתואר בדוחות הממשלתיים, היא נמוכה ביחס לאזורי הארץ האחרים.

איתן ברושי: חיים באזור הזה שמונה שנות חיים פחות מאשר במרכז; מספר המיטות לתושב בתל אביב הוא 2.04, בצפון – 1.1; מספר רופאים לתושבי תל אביב הוא 5.5, לעומת 2.8 בצפון; יש פחות 400 מיטות לאשפוז, גירעון של מאות מיליונים, חלקו הגדול נובע מטיפול – וטיפול שהוא מצווה – בפצועים שבאים מהמלחמה בסוריה, אבל המדינה לא מסוגלת, למרות דיונים שהיו פה ביוזמת ח"כים רבים, להשלים את הטיפול ולממן אותו, על פי המתחייב מהחלטת הממשלה.

איתן ברושי: ראש הממשלה התערב בזה והוא החליט על זה.

איתן ברושי: הממשלה לא מעבירה את הכסף.

איתן ברושי: אנחנו בעד לטפל בפצועים הסורים, אבל לא על חשבון התושבים.

איתן ברושי: אם אנחנו מוסיפים את זה גם למצב בתי-החולים בצפת, שגם הוא מטפל חלקית, בפוריה, בעפולה, בתי-החולים בנצרת; אם אנחנו מביאים את זה גם לדרום, אנחנו רואים תמונה שחוזרת על עצמה, שיש קיפוח ויש פגיעה בבריאות.

איתן ברושי: ובלי בריאות לא יהיה פיזור אוכלוסייה, ואין הצדקה לחיות בתנאים פחות טובים עם פחות ביטחון ותוחלת חיים כאשר המדינה אומרת שהיא רוצה לעודד את המעבר ואת הקיום בנגב ובגליל.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, זאת בהחלט משימה שטוב אם תתערב בה.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר נרצח בדם קר השהיד מוחמד מחמוד טאהא מכפר קאסם, והוא נורה בשלוש יריות בפלג העליון של גופו על ידי מאבטח שעמד בתחנת המשטרה בכפר קאסם.

אוסאמה סעדי: כפר קאסם שכלה, אדוני היושב-ראש, שישה נרצחים, שישה הרוגים מאז תחילת השנה.

אוסאמה סעדי: בשנים האחרונות יותר מעשרה אנשים נרצחו באלימות פנימית בתוך כפר קאסם עצמה.

אוסאמה סעדי: במקום שהמשטרה תבוא ותפענח ותביא את הרוצחים האלה לדין ותעמיד אותם לדין ותשלח אותם אל מאחורי סורג ובריח, היס"מ נכנס לכפר קאסם, והייתה התפרצות זעם, שכללה אומנם שרפת ניידות משטרה – מובן שאף אחד מאתנו לא מצדיק לא שרפת ניידות ולא התקפה על תחנת משטרה – אבל למה זה צריך, ריבונו של עולם, תמיד להסתיים ברצח של מפגין?

אוסאמה סעדי: היום בכפר דבורייה, אותו יס"מ נכנס לכפר דבורייה על מנת להכניס מנהל בית-ספר מול 1,000 תלמידים בבית-ספר יסודי, ותקפו את התלמידים האלה, תקפו את ראש המועצה, ולכן אנחנו אומרים: אנחנו באמת דורשים סוף-סוף שהמשטרה תילחם בפשיעה ותיתן ביטחון לאזרחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, עוד החלטה אומללה מבית-מדרשו של הקבינט של ממשלת ישראל אמש – החלטה אומללה שמשתלבת להפליא בסדרת החלטות בלתי מובנות בעליל כנגד האוכלוסייה הפלסטינית.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו בדרך כלל מתהדר שאין לישראל לא יד ולא רגל בכל מה שקורה ברצועת עזה, אבל בפועל כל הפעולות מורות על כך שכמעט בכל האספקטים של החיים ממשלתו של בנימין נתניהו מעורבת.

זוהיר בהלול: הפעם זה החשמל, ואמש זה היה המים.

זוהיר בהלול: ברצועת עזה אנשים שותים מים בלתי ראויים לבני אדם.

זוהיר בהלול: מצד שני, להגביל את החשמל ברצועת עזה משמעותו לגזור גזר דין מוות על אוכלוסייה שמונה מעל 2 מיליון בני אדם.

זוהיר בהלול: אני קורא כאן לבנימין נתניהו לממש את הבטחתו בצוק איתן, לחתור למען פתרונות לאוכלוסייה ברצועת עזה, לאפשר לאנשים לחיות בצלם אנוש, לא למנוע מהם לשתות מים ראויים ולא למנוע מהם לקבל חשמל כבני אדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: כבוד השר, חברי וחברותי, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, האם אתה יודע שיש לך סיכוי סטטיסטי לחיות שמונה שנים פחות?

יעל גרמן: לא מפני שאתה בן העדה הערבית – –

עבדאללה אבו מערוף: בגלל שאני בצפון.

יעל גרמן: – – רק מפני שאתה חי בצפון.

יעל גרמן: שמונה שנים פחות.

חיים ילין: הוא למד רפואה שמונה שנים, אז – – –

יעל גרמן: גם חבר הכנסת שטרן נמצא בחברה הטובה הזאת, וגם חברתי, ועוד חברים רבים וטובים, וזה רק מפני שהם חיים בצפון.

יעל גרמן: היום תושבי הצפון, ראשי רשויות ובעיקר בית-החולים נהריה, בית-החולים של הגליל, הכריזו: לא עוד.

יעל גרמן: גם אנחנו רוצים לחיות, הם באו ואמרו.

יעל גרמן: הם לא רוצים להגיע לבית-חולים שבו יש 50% ממספר הרופאים שיש במרכז הארץ ובירושלים; הם לא רוצים להגיע לבית-חולים שבו 40% ממספר המיטות שיש במרכז הארץ; 50% מהאחיות; וכאמור, כמו שאמרתי, התקציבים ותוחלת החיים.

יעל גרמן: אבל לא רק זה.

יעל גרמן: כשאנחנו מסתכלים על מה שקורה בצפון – כביש 89, שמוביל לאותו בית-חולים, בית-חולים בגליל, אף אחד לא מטפל בו.

יעל גרמן: שנים מבטיחים.

יעל גרמן: גם לפני כמה חודשים אנחנו שמענו פה הבטחות, אבל עדיין לא התחילו לטפל בו.

יעל גרמן: מה עוד?

יעל גרמן: אנחנו מסתכלים – תחנת כוח בגז טבעי, רוצים להקים ביקום ובכפר חסידים.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: חוות מכלים בלב טבעון, החליטו כבר מזמן שצריך לפנות אותה – שום דבר לא נעשה עד היום כדי לפנותה; מתקן התפלה ברגבה – מיותר לחלוטין.

יעל גרמן: תושבי הצפון יוצאים היום למאבק, ואנחנו, ואני, אתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רק לפני שבוע, כמו היום, ביום שני, עמדתי פה ואמרתי וקראתי: הצילו את כפר קאסם.

מסעוד גנאים: והתכוונתי: תצילו אותם מהפשע, מהרצח – שש או שבע רציחות בלי פענוח.

מסעוד גנאים: והמשטרה כנראה התבלבלה: במקום להפנות את הקנה, את הרובה, או במקום לטפל בבעיה שהם הרוצחים, הם רצחו את המנוח השהיד מוחמד מחמוד טאהא.

מסעוד גנאים: עד היום המשטרה לא למדה את הלקח.

מסעוד גנאים: הרי מאז הדוח של ועדת אור, שדיבר על מאורעות שנת 2000, שם נכתב על ידי ועדת חקירה ממלכתית שמשטרת ישראל – בשבילה הערבי הוא אויב, לכן היא מתירה לעצמה לרצוח ולהרוג אותו.

מסעוד גנאים: וגם, המשטרה לא למדה את הלקח מהאירועים מלפני כמה חודשים באום אלחיראן, כאשר הרגו את השהיד יעקב אבו אלקיעאן.

מסעוד גנאים: הגיע הזמן שהמשטרה תטפל בבעיה של החברה הערבית, שהיא הרצח והכנופיות של הרוצחים, ולא להרוג ולרצוח בערבים.

מסעוד גנאים: ריבונו של עולם, למה בכל עימות – אם יהיה עימות בין ערבים לבין משטרה, זה חייב להסתיים בהריגת ערבי?

מסעוד גנאים: למה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים יצא ארגון אונר"א במתקפה חריפה כנגד תנועת ה"חמאס" על כך שחפרה מנהרה שהובילה לשני בתי-ספר ברצועה.

קסניה סבטלובה: כן, עכשיו אנחנו שוב מדברים על אפשרות של הסלמה, על עוד סיבוב צבאי בעזה.

קסניה סבטלובה: והמנהרה הזאת שימשה לפעולות צבאיות גם נגד אזרחי ישראל והייתה מסכנת גם פלסטינים.

קסניה סבטלובה: ב-14 ביוני אנחנו נציין עשור לשליטה של אותה ישות טרוריסטית ברצועת עזה.

קסניה סבטלובה: הישות הזאת משליטה אימה ופחד גם על התושבים הפלסטינים וכמובן גם על התושבים הישראלים, על האזרחים הישראלים.

קסניה סבטלובה: בעוד שבעשור הזה היו תמורות רבות במזרח התיכון, וראינו כיצד "חמאס" הופכת למבודדת ומוחלשת, כיצד היא מאבדת עזרה ותמיכה של החברות שלה בעולם הערבי, וכמובן גם בזירה הבין-לאומית, עכשיו המצב האבסורדי הוא שקו החיים היחיד שבעצם מחיה עכשיו את תנועת ה"חמאס" מגיע מישראל.

קסניה סבטלובה: כמה זה אבסורדי שאנחנו בעצמנו מובילים את אותו מלט שהם זקוקים לו על מנת לחפור את המנהרות ולחזק אותן, מכרם שלום, מהמעבר שלנו, שאנחנו שולטים בו.

קסניה סבטלובה: עכשיו יש לנו הזדמנות בלתי רגילה מבחינת כל מה שקורה במזרח התיכון, עם המשבר במפרץ הפרסי, עם המצב החדש במזרח התיכון וגם בעולם.

קסניה סבטלובה: חייבים לסיים את שליטת ה"חמאס" ברצועה.

קסניה סבטלובה: אם זה לא יקרה, אנחנו לא נוכל להתקדם בשום משא ומתן מול הפלסטינים – עם יוזמת טראמפ, בלי יוזמת טראמפ.

קסניה סבטלובה: התנועה הזאת תסנדל אותנו, התנועה הזאת תחבל במאמצים של שני העמים, של כל המנהיגים, ולא משנה איך היוזמה תיראה.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו לא נפסיק עכשיו את השטות הזאת, אם אנחנו לא נפסיק את האבסורד הזה, ואם אנחנו נחזק את "חמאס" במו ידינו, אנחנו נצטער על זה ואנחנו נלך לעוד סיבוב ולעוד סיבוב – שאפשר למנוע אותם; אפשר למנוע אותם, אפשר להחזיר את הרשות הפלסטינית למעברים, וחייבים לעשות את זה בהקדם ולא לאפשר לטרוריסטים לשלוט בחיינו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, היום בפעם הראשונה בכנסת ישראל – גם תודה לך אישית – נפתחה השדולה של החזון של עזה – לא של עוטף עזה; בפעם הראשונה התקיים פה דיון על רצועת עזה.

חיים ילין: הגיעו שלושה שרים – אני חושב שנדיר ששרים מגיעים: הגיע שר הביטחון ליברמן, והגיע גם שר השיכון גלנט, אלוף פיקוד דרום לשעבר, והגיע ישראל כץ, שר התחבורה והמודיעין.

חיים ילין: כל אחד הביא את האג'נדה שלו והביא את האידיאולוגיה שלו.

חיים ילין: שמענו גם פרופסורים מהאוניברסיטאות, מימין משמאל, מכל האג'נדות האפשריות.

חיים ילין: יש הרבה יותר משותף מאשר מפריד בדעות של כל מי שדיבר, אבל דבר אחד ברור לכולם וכולם הסכימו שם: צריך להתנתק מעזה.

חיים ילין: מה שהיה ההתנתקות, או שקראו לו התנתקות, היה גירוש.

חיים ילין: בסופו של דבר צינור החמצן של רצועת עזה עובר דרך מדינת ישראל, ואת זה צריך להבין.

חיים ילין: אני באופן אישי תומך בהחלטת הקבינט, ואני אומר את זה לכולם.

חיים ילין: וגם לח"כים שדיברו פה.

חיים ילין: ואני עונה, וחשוב לי – בדרך כלל נאומי דקה זה לא לענות.

חיים ילין: ה"חמאס" יכול לשלם את החשמל ואת המים.

חיים ילין: הוא יכול.

חיים ילין: הוא רק צריך להסיט את הכספים מהטרור, מהמנהרות ומהטילים ומהנשק שיש להם ומהמשכורות שלהם לאוכלוסייה ברצועת עזה, שיהיה להם יותר טוב.

חיים ילין: רק בהם זה תלוי, לא באף אחד אחר.

חיים ילין: הרי מגוחך שהרשות הפלסטינית מממנת להם ב-40 מיליון שקל לחודש.

חיים ילין: עכשיו הורידו ל-25 מיליון.

חיים ילין: אנחנו אשמים גם בזה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חיים ילין: צריך להבין את המציאות ההזויה לגמרי.

חיים ילין: להתנתק מרצועת עזה – זאת הססמה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת איל בן ראובן.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, מתחילת השנה נרצחו במדינת ישראל שמונה נשים, וכל פעם שאנחנו מזכירים את הסטטיסטיקה הזאת מזדעזעים ומזדעזעות.

עאידה תומא סלימאן: שמונה נשים, ערביות, יהודיות, מכלל הארץ.

עאידה תומא סלימאן: תתארו לעצמכם איזה זעזוע אמור לעבור בנו כאשר אנחנו שמים לב שמתחילת השנה שמונה אזרחים בכפר קאסם נרצחו.

עאידה תומא סלימאן: זה אותו מספר, אבל בכפר אחד.

עאידה תומא סלימאן: ההרגשה היא שכולם מטרות ניידות, שכל אחד, למרות שהוא לא מעורב בשום פשע, יכול להיות קורבן לפשע המשתולל, לאנשים שיכולים לירות בך על זה שעקפת אותם בדרך.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו מדברים על כפר שיש בו תחנת משטרה.

עאידה תומא סלימאן: כל פעם שאנחנו מעלים את הנושא של האלימות בחברה הערבית ושל מקרי הרצח, משטרת ישראל, השר שעומד בראשה, שולפים לנו את השפנפן ואומרים: בונים לכם תחנות משטרה.

עאידה תומא סלימאן: בכפר קאסם יש תחנת משטרה, והרצח השמיני קרה על ידי מאבטח שאבטח את תחנת המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, זו כבר גזרה משמים.

עאידה תומא סלימאן: כל פעם שנפגשות המילים "משטרה" ו"אזרח ערבי", זה חייב להסתיים איכשהו – לפעמים – בהריגה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שלמשטרת ישראל תהיה תוכנית ברורה חוץ מאשר לחזק את עצמה בעוד תחנות ועוד שומרים על התחנות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בצהריים התקיימה במעלות מסיבת עיתונאים בנוכחות ראשי מועצות, מנהלי בתי-חולים, תושבים מאזור הגליל, שהכותרת שלה היא טיפול במערכת הבריאות בצפון וצמצום הפערים בין מערכת הבריאות במרכז למערכת הבריאות בצפון בכלל ובגליל המערבי בפרט.

איל בן ראובן: קודם כול, אני מודה על התגייסות חברי הכנסת ששמענו לפני – על ההתגייסות למאבק הזה על מערכת בריאות בריאה לתושבי הצפון.

איל בן ראובן: דיברו חברי קודם על הפערים – פערים במיטות, פערים ברופאים, כמעט בכל דבר.

איל בן ראובן: אני רק אוסיף דוגמה – למשל מכשור של צנתור מוח.

איל בן ראובן: כדאי שתדעו, היום תושב ברמת הגולן, כאשר חס וחלילה הוא מקבל אירוע מוחי, הסיכוי שלו להגיע בזמן למכשור קיים במרכז ובבית-חולים רמב"ם הוא כמעט אפסי.

איל בן ראובן: והמשמעות של זה היא שאין לו סיכוי לצאת מזה בצורה – שאם הוא היה מקבל את הטיפול הזה הוא היה במצב אחר.

איל בן ראובן: ואני מסכם ואומר: תראו, אנחנו, תושבי הצפון, אנחנו איננו תושבים סוג ב'.

איל בן ראובן: צריך להבין את זה.

איל בן ראובן: כך זה נראה מבחינת מערכת הבריאות.

איל בן ראובן: ואני קורא לממשלה ולשר הבריאות לבנות תוכנית חירום להצלת מערכת הבריאות בצפון, בגליל, ולצמצום הפערים במערכת הבריאות בין הצפון למרכז.

איל בן ראובן: זה פשוט לא סביר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, לפני שבוע בדיוק עמדנו כאן חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, אבל גם חברי כנסת אחרים, והתרענו על המשך האלימות והמשך הפשיעה בתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: והזכרנו במיוחד את מה שקורה בכפר קאסם ואת ההתקוממות של האנשים כנגד המחדל המשטרתי המתמשך בטיפול בסוגיית האלימות.

יוסף ג'בארין: לא ידענו שרק כמה שעות אחרי הנאומים שלנו יירצח בדם קר תושב המקום, שבעצם הוא החלל הראשון בהתקוממות של אנשים שהיא בעיקר על רקע חברתי – היא בעיקר על רקע חברתי, על רקע זה שאנשים לא מרגישים בבטחה או בביטחון בתוך היישובים שלהם, בתוך השכונות שלהם וברחובות שלהם.

יוסף ג'בארין: אנחנו ברשימה המשותפת רוצים להעלות להצבעה הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לסוגיה החברתית החשובה לנו ממדרגה ראשונה.

יוסף ג'בארין: ואני שוב קורא לחברי הכנסת במשכן הזה לתמוך בהצעה הזאת, כדי שאפשר יהיה באמת לנהל חקירה משמעותית ומהותית בנושא הזה ולקדם את הטיפול בו.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: נוסף למה שאמרו חברי על האירוע המזעזע, על הפשע הנורא בכפר קאסם לפני כשבוע, שבאירוע הזה נרצח בדם קר מוחמד טאהא, אללה ירחמו, והרוצח, הפושע, שהוא שומר בתחנה המשטרתית בעיר כפר קאסם, לא היה חשוף לסכנת חיים כדי שהוא יירה בו, יירה במוחמד.

טלב אבו עראר: למרות שנכח שם גם ראש העיר כפר קאסם, ועוד עורך דין שהיה אתו, למרות שהרגיעו את השומר, והיה גם שוטר שם והרגיעו אותם – אין, אין, רק בגלל היותו ערבי היד קלה על ההדק.

טלב אבו עראר: הערבי הוא בן מוות, צריך להרוג אותו.

טלב אבו עראר: וזה המצב.

טלב אבו עראר: בכל אירוע, למרות העימות – למרות שהיה, בוא נגיד, מריח עימות אלים, היו גם במגזר היהודי עימותים אלימים שבהם לא יורים, לא הורגים אנשים, אלא מקסימום עוצרים, חוקרים.

טלב אבו עראר: אבל כאן, ביישוב ערבי, בכל אירוע ערבי, נהרג – זה מסתיים ברצח של אדם חף מפשע.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, כבוד השר אורי אריאל, הרצח בדם קר שקרה לפני שבוע בדיוק בכפר קאסם, של התושב מוחמד טאהא, הוא לא רק תוצאה של היד הקלה על ההדק; הוא תוצאה של חינוך גזעני, תרבות גזענית, כלפי האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שיש.

עבדאללה אבו מערוף: נגיד כן או נגיד לא – זה מה שיש.

עבדאללה אבו מערוף: זו התרבות, זה החינוך שמקבלים, וזו השנאה שישנה כלפי האזרחים הערבים, אחרת איך נסביר את זה שנרצחים רק אזרחים ערבים בעימות עם המשטרה או בהפגנות?

עבדאללה אבו מערוף: הרי היו עימותים בעמונה, וטוב שהאירועים הסתיימו, ברוך השם, בלי טרגדיה.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר, כך הסתיימו.

עבדאללה אבו מערוף: אבל האלימות שהייתה בעמונה – תתארו לעצמכם שהיה חלק ממנה בעימות עם אזרחים ערבים בסח'נין או בירכא או בכפר קאסם – כמה, חס וחלילה, היו נרצחים?

עבדאללה אבו מערוף: ותמיד אומרים: מה הסיבה?

עבדאללה אבו מערוף: הסיבה היא מדיניות גזענית כלפי האזרחים הלגיטימיים של המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אין הסבר אחר.

עבדאללה אבו מערוף: מי שהוא מדען, סוציולוג, פסיכולוג, קרימינולוג, יכול להסביר את הסיבה הזאת שנרצחים רק אזרחים ערבים?

עבדאללה אבו מערוף: אין סיבה אחרת.

עבדאללה אבו מערוף: זו הסיבה – מדיניות גזענית שצריכה להשתנות לחלוטין, משורשה, אחרת יימשכו הרציחות של האזרחים הערבים, וזה יגיע עוד מעט – בהמשך המדיניות הגזענית הזאת תגיע לאזרחים אחרים; ראינו גם את האלימות נגד האתיופים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: הגיע הזמן לשנות את כל התמונה נגד האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כל הציבור הערבי ללא יוצא מן הכלל זועק זעקה גדולה אחת: הצילו.

ג'מאל זחאלקה: אנשים נרצחים כל יום, הפושעים מסתובבים חופשי, ארגוני הפשיעה הערביים פורחים, מעולם לא זכו לפריחה כל כך גדולה.

ג'מאל זחאלקה: אחרי שהמשטרה הצליחה למגר את ארגוני הפשיעה היהודיים, ארגוני הפשיעה הערביים נהנים מחיסול מתחריהם ומקריצת עין ומהתעלמות של המשטרה מפעילותם.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה קבעה ב-2005 תוכנית למגר את ארגוני הפשיעה, והם עשו את זה בהצלחה אדירה.

ג'מאל זחאלקה: רק מה?

ג'מאל זחאלקה: המשטרה מיגרה רק את ארגוני הפשיעה היהודיים.

ג'מאל זחאלקה: הם מסתובבים בריש גלי, משליטים טרור, רוצים לעשות פרוטקשן.

ג'מאל זחאלקה: כל הרציחות בכפר קאסם מטרתן וסיבתן אחת: יש פריחה כלכלית בכפר קאסם, וארגוני הפשיעה רוצים לגבות יותר מאשר מס הכנסה.

ג'מאל זחאלקה: איפה המשטרה?

ג'מאל זחאלקה: איפה המדינה?

ג'מאל זחאלקה: אל תדחפו את האזרחים לקנות אקדחים ולהגן על עצמם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, לפני שבוע יצאתי מהמשכן, מפה, כדי להשתתף בהלווייתו של המנוח מחמוד פריג', אחד מאחרוני הניצולים מטבח כפר קאסם ב-1956 ואחד העדים שאפילו אח שלו נרצח באותו טבח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השתתפתי בהלוויה, חזרתי הביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי כמה שעות אני חוזר עוד פעם, אבל הפעם כדי לנסות ולהרגיע את השטח אחרי רציחתו של מוחמד מחמוד טאהא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכפר קאסם אומרים: האם ניתנה גם באותו יום ההוראה לקצור אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגעתי לשם, אני מכיר את המקום, מכיר את תחנת המשטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המאבטח היה מאחורי שער פלדה נעול, לא הייתה לו שום סכנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה לידו שוטר, היה עורך דין מכפר קאסם לידו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו ירייה אחת באוויר לא יצאה, אפילו ירייה לרגליים לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלוש יריות לפלג העליון של הגוף בכוונה לרצוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הבעיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שישר מהמשטרה יוצאת ההודעה: הוא התנהג כראוי, ובתקשורת: מחבל בכפר קאסם נרצח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה לא יכול להימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של המשטרה שמתייחסת אלינו כאויבים צריך להסתיים לפני שזה יהיה מאוחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להפנות קצת את תשומת לבנו לילדים של המחלקה ההמטולוגית בהדסה, שנמצאים כרגע או מחוץ לבית-החולים או בבתי-חולים אחרים.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: בגן סאקר.

אלעזר שטרן: אבל זה מה שהתכוונתי ב"מחוץ לבית-החולים".

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר שבירושלים העיר בכל מקרה היה נכון להקים עוד מחלקה.

אלעזר שטרן: לכן, אני חושב שכמו שנראה עכשיו, הפרינציפ שלא להקים בשערי צדק, יש לו מחיר עכשווי ומחיר עתידי.

אלעזר שטרן: אני חושב שמה שנכון לעשות בכל מקרה זה לפתוח מחלקה בשערי צדק, גם אם בהדסה יישאר סידור אחר.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו כחברי כנסת – ואני קורא פה גם למכובדי שר הבריאות:

אלעזר שטרן: אני מכיר גם את האכפתיות שלך וגם את הרגישות שלך לחיי הילדים ולמצוקות המשפחות; אני חושב שהפתרון הזה, של הקמת מחלקה – שבכל מקרה יצטרכו אותה, גם בהנחה שגם בהדסה תישאר מחלקה, זה הדבר הנכון, ואני מקווה שזה ייעשה מהר ככל האפשר.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשאנחנו אומרים לפעמים שהדמוקרטיה בישראל נמצאת תחת מתקפה, או נמצאת במגננה, אז אפשר לחשוב שמגזימים, כי מה פתאום, זו סתם לשון של התקשורת, זה לא אמיתי.

נחמן שי: אז אני אומר לכם שזה אמיתי מאוד.

נחמן שי: אם אתם בוחנים חזית אחרי חזית, עניין אחרי עניין, אתם רואים שזה מתקשר, האחד לאחר.

נחמן שי: זה לא מקרי, זה לא זמני וזה לא חד-פעמי.

נחמן שי: הקוד האתי מעסיק אותנו כבר 48 שעות, ואני מקווה שכמו שהוא זרח הוא ידעך בעולמנו.

נחמן שי: ככה גם המאבק על התקשורת ועל חופש הביטוי; כך הוא גם המאבק על התיאטרון הישראלי, שאנחנו רואים את הגילויים האחרונים שלו בפסטיבל עכו; כך המאבק על הזכות של מירה עווד לשיר שיר שהיא רוצה בלי שהוא יעליב ויפגע באף אחד; כך זה על בית-המשפט העליון, ששרת המשפטים מנסה לשתק אותו בדרכה שלה; כך הנושא האחרון, של העמותות, שכבר העסיק את הבית הזה, ועוד פעם חוזרים לעמותות האלה כאילו לא היה מספיק מה שכבר קרה להם.

נחמן שי: אני חוזר ואומר: הדמוקרטיה הישראלית נמצאת תחת מתקפה, ואנחנו, הבית הזה, שהוא לב-לבה של הדמוקרטיה הישראלית, צריך להגן עליה – להגן עליה, ולא להפקיר אותה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הודעת הממשלה על החלטתה לשנות את שם משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים כך שייקרא מעתה משרד האנרגיה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההודעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הודעה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בדיון או בהצבעה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה לשנות את שם משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים כך שייקרא מעתה משרד האנרגיה.

יריב לוין: בהתאם לפקודת פקידי הממשלה (שינוי תארים), 1949, תפורסם הודעה ברשומות ולפיה ישונה תוארו של שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים לשר האנרגיה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אין צורך בהצבעה, לכן נעבור לסעיף הבא.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ז–2017 – כאן כן מדובר בדיון והצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם לכן יציג את המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה לעניין הארכת תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), תשס"ג–2003, חבר הכנסת אבי דיכטר.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מתכבד להציג לפני הכנסת את המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לעניין צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ז–2017.

אבי דיכטר: חוק האזרחות והכניסה לישראל, התשס"ג–2003, נחקק בימי האינתיפאדה השנייה ונועד להגביל את כניסתם והשתקעותם בישראל של תושבי יהודה שומרון ועזה באמצעות איחוד משפחות עם אזרחים ישראלים.

אבי דיכטר: התכלית בבסיסו של החוק היא ביטחונית, על רקע מעורבותם בפיגועי טרור של פלסטינים שהם במקור תושבי אזור יהודה שומרון ועזה ונושאים בעקבות איחוד משפחות תעודות זהות ישראליות.

אבי דיכטר: תעודות זהות אלו מאפשרות להם תנועה חופשית בישראל, בין בגין תעודות הזהות ובין בגין תנועה ברכבים עם לוחיות צהובות, בשטחי יהודה שומרון ועזה לישראל ובתוך ישראל עצמה.

אבי דיכטר: החוק קובע עיקרון שלפיו, ככלל, שר הפנים לא יעניק אזרחות או רישיון ישיבה בישראל לתושבי אזור יהודה שומרון ועזה, וכן לתושבי או אזרחי איראן, לבנון, סוריה ועיראק.

אבי דיכטר: כמו כן קובע החוק כי המפקד הצבאי באזור יהודה ושומרון או אדם שהוסמך על ידי שר הפנים לעניין עזה לא יהיו רשאים להעניק לתושבי אזורים אלה היתרים לשהייה בישראל.

אבי דיכטר: עם זאת, אדוני היושב-ראש, החוק מגדיר חריגים וסייגים לאיסור מתן אזרחות, רישיון ישיבה או היתר שהייה בישראל ומאפשר את הענקתם במקרים כגון אלה: היתרי שהייה בישראל לבני זוג, כאשר הגבר מעל גיל 35 או כאשר האישה מעל גיל 25; רישיון ישיבה בישראל לילד עד גיל 14; היתר שהייה בישראל לילד מעל גיל 14 לשם מניעת הפרדתו מהוריו; רישיון ישיבה בישראל במקרים הומניטריים מיוחדים; היתרי שהייה בישראל למטרת טיפול רפואי, למטרת עבודה או למטרה זמנית, עד שישה חודשים, ולבסוף, היתרים מיוחדים במקרים של הזדהות עם מדינת ישראל, עשייה למען המדינה, או במקרים שלמדינה יש בכך עניין מיוחד.

אבי דיכטר: מאז נחקק החוק, אדוני היושב-ראש, הוא תוקן פעמיים, בשנים 2005 ו-2007.

אבי דיכטר: בתיקונים האלה הורחבו החריגים והסייגים למתן אזרחות ולמתן רישיון ישיבה והיתר שהייה בישראל, כפי שפירטתי לעיל.

אבי דיכטר: במהלך השנים הוגשו נגד חוק האזרחות והכניסה לישראל כמה עתירות.

אבי דיכטר: בית-המשפט העליון נדרש פעמיים לשאלת חוקתיותו של החוק.

אבי דיכטר: בשני המקרים פסק בית-המשפט העליון, ברוב של שישה שופטים לעומת חמישה, כי ככל שהחוק פוגע בזכות לחיי משפחה ולשוויון של תושבי ואזרחי ישראל המבקשים להינשא לתושבי איו"ש ועזה, הרי הפגיעה היא מידתית ועומדת במגבלות החוק.

אבי דיכטר: עם זאת, לעובדת היותו של החוק הוראת שעה זמנית הניתנת להארכה מעת לעת, היה משקל להחלטת בית-המשפט.

אבי דיכטר: מנגנון הארכת הוראת השעה הקבוע בחוק האזרחות והכניסה לישראל מאפשר לממשלה להאריך את תוקפו של החוק באמצעות צו, באישור הכנסת, לתקופה שלא תעלה על שנה.

אבי דיכטר: בהתאם לכך, משנת 2004 עד שנת 2015 נדונו בקשות הממשלה להארכת תוקפו של החוק בפני מליאת הכנסת בלבד, והכנסת הצביעה בעקביות על הארכת תוקפו של החוק.

אבי דיכטר: לאחר הארכת תוקפו של החוק בשנת 2015 החליטה הכנסת כי במטרה לאפשר קיום דיון מעמיק בבקשת הממשלה להארכת תוקפו של החוק, תדון בה תחילה ועדה משותפת, שחבריה יהיו נציגי ועדת החוץ והביטחון ונציגי ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אבי דיכטר: כמו כן הוחלט כי הוועדה המשותפת תהיה רשאית להמליץ למליאת הכנסת אם לאשר את החלטת הממשלה, לבטלה או לאשרה לתקופה קצרה משנה בטרם תובא ההחלטה לאישור כאן, במליאת הכנסת.

אבי דיכטר: דיון ראשון במתכונת זו נערך בוועדה המשותפת בשנה שעברה, והוועדה אף ערכה דיון מעקב בחודש פברואר האחרון, כדי להרחיב את הדיון בסוגיות השונות.

אבי דיכטר: בדיון שנערך השנה בוועדה המשותפת, שנטלו בו חלק גם נציגים ממשרדי הממשלה הרלוונטיים ונציגים של ארגונים אזרחיים ואחרים, הציגו גורמי הביטחון את עמדתם, שלפיה מבקשי איחוד משפחות הם אוכלוסיית סיכון, בשל האפשרות המוכחת להסתייע בה לביצוע פיגועי טרור.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מנתוניהם של ארגוני הביטחון עולה כי משנת 2001 עד 2016 נמנו 139 מעורבים בפיגועי טרור, 49 אשר קיבלו את מעמדם מכוח נישואים, ו-90 בני משפחה של מקבל המעמד.

אבי דיכטר: כמו כן נמסר לוועדה המשותפת כי במסגרת ההסלמה הביטחונית האחרונה, קרי מראש השנה 2015, חלה עלייה משמעותית במעורבותם בטרור של בני משפחה של בעלי מעמד בישראל מכוח איחוד משפחות.

אבי דיכטר: במסגרת זו נמסר כי מחודש אוקטובר 2015 עד חודש אפריל 2017 היו מעורבים בפעילות טרור 66 בני משפחה של בעלי מעמד מכוח איחוד משפחות.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, מדובר בפיגועי דריסה, דקירה, של מאוחמ"שים מכל האזורים – מוואדי עארה, מאזור המשולש הקטן, מזרח ירושלים – סיכול פיגוע ירי של מאוחמ"ש כזה, פיגוע דקירה, פיגוע סקילה למוות.

אבי דיכטר: הוועדה המשותפת השתכנעה מנימוקיהם של גורמי הביטחון בדבר הסיכון הביטחוני הגלום באוכלוסיית מבקשי ההיתרים והאשרות, ועל כן החליטה להמליץ לכנסת לאשר את החלטת הממשלה, ולהאריך את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, לתקופה של שנה נוספת, עד ליום י"ז בתמוז תשע"ח, 30 ביוני 2018.

אבי דיכטר: עם זה, אדוני היושב-ראש, הוועדה המשותפת החליטה לשוב ולדון בחודשים הקרובים בסוגיות שעלו בדיון, כפי שעשתה גם בשנה שעברה, ובין היתר ביקשה מגורמי הביטחון לקבל את עמדתם בנושא האפשרות של מתן הקלות לגברים מעל גיל 55 ולנשים מעל גיל 50.

אבי דיכטר: כמו כן תדון הוועדה במעורבותם בטרור של קטינים השוהים בישראל מכוח איחוד משפחות, בסוגיית המניעה הפלילית למתן אשרות והיתרים, ובשיפור הממשקים בין רשות האוכלוסין ובין משטרת ישראל בתחום זה.

אבי דיכטר: לפיכך, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קורא לחברי הכנסת לקבל את המלצת הוועדה המשותפת ולאשר את הצו כך שתוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל יוארך בשנה נוספת – בהתאם להמלצתה של הוועדה משותפת, בתקופה של שנה נוספת – עד ליום י"ז בתמוז תשע"ח, 30 ביוני 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושב-ראש הוועדה המשותפת, חבר הכנסת אבי דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מזכיר, זה דיון אישי, ומי שלא נמצא באולם מפסיד את תורו ואת זכות הדיבור בהצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הרשימה סגורה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עוד פעם הממשלה מביאה לנו את החוק הזה, חוק הכניסה לישראל, והאזרחות, בניגוד לכל המטרות – נוהל ההתאזרחות ואיחוד המשפחות, מטרתו צריכה להיות שמירה על הזכות לחיי משפחה, משום שזכות לחיי משפחה היא דבר יסודי, זאת זכות טבעית וזכות יסוד, וגם לפי הצעת חוק-יסוד כבוד האדם וחירותו.

מסעוד גנאים: משום שכל אדם יש לו זכות לחיות חיי משפחה, חיי נישואין, עם ילדים.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזאת היא ענישה קולקטיבית שבאה להגיד שכל נישואין שהם מעורבים, או נישואין של אחד – או שהאישה או שהגבר מהגדה המערבית, או אחרת, מישראל – כל נישואין כאלה, או כל משפחה כזאת, כאילו היא סכנה ביטחונית.

מסעוד גנאים: זו ענישה קולקטיבית, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזאת גורמת לפירוק משפחות; הרבה משפחות יורדות לעוני וסובלות מבעיות משום שאחד מבני הזוג סובל ממנה.

מסעוד גנאים: רק לפני זמן מה ראינו שהצעת חוק כזאת, או צו כזה, קרע משפחה אחת, כפר אחד; כוונתי לברטעה – ברטעה אל-ע'רביה וברטעה א-שרקיה, ששניהם ממשפחה אחת, משפחת קבהא, שמפרידים ביניהם רק כמה מטרים.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזאת קרעה משפחות, בתים, קרעה לבבות.

מסעוד גנאים: הגיע הזמן גם לחשוב על ההיבטים האנושיים, ההומניים, של הדבר הזה.

מסעוד גנאים: לא כל העניין הוא עניין – בגלל אחד, או שניים, או שלושה שעשו משהו, צריך להעניש את כולם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צריך לבטל באופן מיידי את חוק האזרחות, המפלה את האזרחים הערבים בישראל ובני משפחותיהם, וגם – עד שזה יבוטל, צריך לטפל במשפחות שבגלל אישור החוק הזה הן סובלות במיוחד מעוני.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, החוק הזה הוא חוק פירוק משפחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה, אין לו שום קשר לא לביטחון ולא לשום דבר אחר, חוץ מגזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה – הממשלה, שמחוקקת את החוק הזה, יודעת בעליל שהוא לא חוקתי, לכן היא לא מחוקקת חוק קבוע אלא הוראת שעה, שכבר 14 שנים היא מאריכה בכל פעם לעוד שנה ועוד שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העילה הייתה שהם נתנו תשובה לבג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה רימתה את בג"ץ, ואמרה שזה לפרק זמן קצר מאוד, בגלל המצב הביטחוני, של האינתיפאדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא הסתיימה לפני הרבה שנים, כבר הרבה שנים אין אינתיפאדה; הממשלה מאריכה את זה בכל פעם אפילו שאין אינתיפאדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם האו"ם וגם האיחוד האירופי קראו לממשלת ישראל לבטל את החוק הזה; אפילו החברים הכי קרובים, בארצות הברית – דוח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקני הזכיר אותו כאחד החוקים הגזעניים, שפוגעים בזכויות אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה לא בא לדבר על ביטחון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי שאלה גם למחוקק וליושב-ראש הוועדה – הוא עלה וספר פה את המדינות שמהן אסור להתחתן, לכאורה, או לקבל תושבות, כי אזרחות לא נותנים; בלאו הכי תושבי הגדה ועזה לא מקבלים אזרחות, הם מקבלים תושבות במקרה הכי טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם תושב טייבה מתחתן עם תושבת טול כרם, שליד, היא לא מקבלת אזרחות – הרבה מקרים שרק פוגעים במשפחות עצמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני שואל: מי שמתחתן מירדן, מר דיכטר, מי שמתחתן מירדן – ירדן לא נספרה כמדינת אויב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא מקבלים?

אבי דיכטר: – – – לי מדינה שיש אתה הסכם שלום, לא עם איראן – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אני אומר לך, מירדן לא מקבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר מקרים ספציפיים שכבר שנים מחכים ולא מקבלים.

אבי דיכטר: יש אחד בכלא, עבדאללה ברגותי, יושב 67 מאסרי עולם, ירדני באזרחותו – תבדוק את הנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בודק – – –

אבי דיכטר: לא, אמרת בהערה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שאלתי, היא לא מדינת אויב – – – למה – – –

אבי דיכטר: אמרת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תביא לי מקרה אחד.

אבי דיכטר: למה?

אבי דיכטר: 67 רציחות זה לא מספיק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, אל תביא לי מקרה של – – – של ירדני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ירדן לא נמצאת ברשימה של מדינות האויב.

אבי דיכטר: 67 ישראלים הוא רצח.

אבי דיכטר: לא מספיק לך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצעת חוק זו – – –

אבי דיכטר: קיבל 700,000 שקל מהרשות הפלסטינית.

אבי דיכטר: אז תבין למה אנחנו עושים את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מבין שאתם עושים את זה מטעמי גזענות.

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: מטעמי שמירה על החיים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם עושים את זה – – –

אבי דיכטר: שמירה על החיים שלך ושל ישראלים באשר הם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק כבוד האדם וחירותו מתייחס לכל אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם בחוק הזה ובכנסת הזאת מתייחסים לפלסטיני, אם הוא אזרח מדינת ישראל או מהגדה או מעזה, כאדם או לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רציתם או לא רציתם – הוא אדם; ימשיכו המשפחות האלה להתקיים, ימשיכו ההורים לרשום את הבנים שלהם על השם שלהם ויקבלו את האזרחות, אפילו אם החוק הגזעני הזה יימשך, כי החוק הזה צריך להתבטל אחת ולתמיד, ולהפסיק עם הגזענות והיחס העוין כלפי האוכלוסייה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – איננה; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אם יש חוק שהוא אנטי-דמוקרטי בעליל, שחמישה שופטים, ובסיטואציה מסוימת שישה שופטים עליונים, התנגדו לו בבית-המשפט העליון, זה החוק הזה – החוק הזה, המתייחס אל כל סיפור אהבה או נישואים בין שני פלסטינים משני עברי הקו הירוק, אזרח ישראלי או אזרחית פלסטינית או ההפך, כאל מזימה נגד הישות הציונית.

אחמד טיבי: אין ספק – ואני אחד הוותיקים בכם, אני יודע איך החוק הזה התקדם ומה נאמר כאן מעל הדוכן.

אחמד טיבי: בהתחלה הגיע לכאן השר המקשר גדעון עזרא, ולאחר מכן אלי ישי, שהיה אז שר הפנים, ואמרו שהחוק מטרתו לבלום את חוק השיבה, את זכות השיבה הזוחלת של הפלסטינים, והנישואים האלה, איחוד המשפחות, זה זכות שיבה זוחלת.

אחמד טיבי: מישהו העיר להם שזה לא יתפוס בבג"ץ, ואז הגיע ראש השב"כ לשעבר אלינו לוועדת הפנים – אתה זוכר?

אחמד טיבי: – והציג את אותם מספרים כמעט שהוא הציג כאן ואמר: השיקולים הם ביטחוניים.

אחמד טיבי: שינו גרסה כדי שזה יתפוס בבג"ץ, וגם אז זה כמעט תפס, שישה נגד חמישה, והשופט אדמונד לוי התנגד לחוק והשופטת חיות גם התנגדה, והיא משלמת מחיר כנראה בימים אלה על התנגדותה בעבר.

אבי דיכטר: – – – תגיד את כל מה שאמרת על ראש השב"כ בוועדה.

אחמד טיבי: אתה אמרת 26 מקרים, אני לא זוכר את המספרים – – –

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: הוא סיפר לך, ראש השב"כ, אני מכיר אותו, פגשתי אותו כמה פעמים, והוא אמר לך שהיה מפגע שקיבל אחמ"ש, הוביל את המחבל שהתאבד במלון "פארק", שרצח 30 ישראלים ופצע 150.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אבי דיכטר: – – –

אחמד טיבי: אתה אמרת את המקרה הזה ועוד כמה מקרים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבי דיכטר – – –

אחמד טיבי: נכון, אתה הבאת כמה מקרים כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבי דיכטר, אתה תוכל לסכם את הדיון אם תרצה בכך – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת דיכטר, אף אחד מכאן לא הכחיש את קיום המקרים האלה, אבל אי-אפשר להסיק מ-x מקרים על עונש קולקטיבי שבו אתה מטיל איסור גורף, מוחלט, על אוכלוסייה שלמה, רק בשל העובדה שהם ערבים פלסטינים, להתאחד.

אחמד טיבי: ואז כאשר גדעון עזרא עלה לפה, ואחרים אמרו: אתם רוצים להתחתן?

אחמד טיבי: להינשא?

אחמד טיבי: תצאו, תלכו לגור בטול כרם.

אחמד טיבי: הרי אם החוק הזה היה קיים, אני, יא אבו חודיפה, נשוי למאי מטול כרם, לא הייתי יכול לגור בטייבה.

אחמד טיבי: ואתה אמרת: המשפחות האלה של המאוחמ"שים הן אוכלוסיות סיכון, יעני אחנא אוכלוסיות סיכון; כל מי שנשוי לאישה פלסטינית מהגדה או מעזה הוא אוכלוסיית סיכון.

אחמד טיבי: איך אתה יכול להגיד דבר כזה?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אחמד טיבי: זה דבר מופרע להאשים באופן קולקטיבי אנשים.

אחמד טיבי: אתם מאפשרים למישהו שבא מגרמניה, עם ההיסטוריה, להתאחד כאן עם אנשים, אבל על פלסטינים אתם אוסרים להתאחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני רוצה להתייחס לצו הוראת השעה שמונח בפנינו ולשאול את יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת אבי דיכטר: מה תכלית החוק?

עיסאווי פריג': עכשיו שמענו מחבר הכנסת טיבי שבשנים שהוא נמצא במשכן נאמר באופן ברור: התכלית המקורית היא מניעה של שבות זוחלת.

עיסאווי פריג': ואתה כיושב-ראש ועדה משותפת לוועדת הפנים והחוץ והביטחון, אתה מסתתר – שהמטרה היא ביטחונית.

עיסאווי פריג': למה אתם משחקים אותה וממשיכים להציג חוק זמני שמטרתו ברורה לחלוטין?

עיסאווי פריג': מטרה אתנית, גזענית.

עיסאווי פריג': נקודה.

עיסאווי פריג': אנחנו לא רוצים אזרחים ערבים, כמה שפחות אזרחים ערבים בתוך המדינה.

עיסאווי פריג': תגידו את זה.

עיסאווי פריג': למה אתם ממשיכים להסתתר תחת הססמאות המביישות אתכם?

עיסאווי פריג': ואתה בא ואומר: הוועדה המשותפת תשוב ותתכנס במהלך החודשים הקרובים כדי ללבן כמה מהסוגיות שעלו במהלך הדיון.

עיסאווי פריג': בשביל מה אתם מתכנסים?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

עיסאווי פריג': איזה דברים אתם רוצים ללבן?

עיסאווי פריג': בשביל מה אתם מתכנסים?

עיסאווי פריג': אתם עושים צחוק מעצמכם?

עיסאווי פריג': תבואו לכאן, כמו שאתם עושים בהרבה חקיקה, ותגידו: מטרת החוק היא לאסור, למנוע, כניסת ערבים לתוך מדינת ישראל, זאת המטרה, ואל תסתתרו מאחורי כל הסוגיות האחרות, כי הרי אין שום היגיון בהוראת השעה הזאת, ועם הדמוקרטיה הישראלית שמתהדרים בה בכל מקום.

עיסאווי פריג': זה בניגוד מוחלט לכל עקרון הדמוקרטיה ולכל זכויות היסוד של האדם באשר הוא.

עיסאווי פריג': זה ברור, זה אחד מול אחד.

עיסאווי פריג': אז בואו תגידו והכול ירד מסדר-היום.

עיסאווי פריג': תגידו: תא משפחתי לערבי בתוך מדינת ישראל – חלה עליו הגבלה; אסור לך להתאהב בערבייה שהיא ממקור פלסטיני, וחלאס, נבין, ולא צריך להאריך את זה כל שנה, לא צריך שזה יהיה זמני, וגמרנו.

עיסאווי פריג': תגידו את האמת, אל תתביישו.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר – שהוא לא שומע את הוויכוח, מתעסק בדברים שלו – החוק הזה, רק שם אחד אפשר לתת לו: לא רק גזעני – חוק אפרטהיידי, שממשיך את המדיניות הגזענית, האפרטהיידית, כלפי אזרחי המדינה הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: אין פירוש לחוק הזה – הפירוש הזה.

עבדאללה אבו מערוף: זה בקיצור.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: לא רק אני אומר את זה, גם בג"ץ אומר את זה, נרצה או לא נרצה – יש פסיקות רבות של בג"ץ ויש הרבה מקרים.

עבדאללה אבו מערוף: בג"ץ אמר חד-משמעית – השופט שמגר, נשיא בית-המשפט העליון דאז: "זכותם של הורים לגדל – – – את ילדיהם כראות עיניהם היא זכות חוקתית יסודית, זכות טבעית הטבועה ועולה מן הקשר בין הורים לצאצאיהם".

עבדאללה אבו מערוף: את זה בית-המשפט העליון אמר וקבע.

עבדאללה אבו מערוף: אז מה החוק הזה?

עבדאללה אבו מערוף: האם אין אמון בבג"ץ?

עבדאללה אבו מערוף: אני לא מדבר עכשיו על עניינים גזעניים ועניינים של אפרטהייד, אני מדבר על בג"ץ.

עבדאללה אבו מערוף: אם למדינה ולמדיניות אין אמון בבג"ץ, אז עד כאן הגענו.

עבדאללה אבו מערוף: וממשיך לכתוב שמגר את פסק הדין שלו ואת הדעה שלו.

עבדאללה אבו מערוף: לא אכנס לזה, לצערי הרב, מחוסר זמן.

עבדאללה אבו מערוף: מצד אחר, מדינת ישראל חתומה ומחויבת לאמנות הבין-לאומיות לשמור על תא המשפחה כתא עקרוני בחיים.

עבדאללה אבו מערוף: והחוק הזה – מה בא?

עבדאללה אבו מערוף: בא להפר את האמנה הזאת, לאבד את ההתחייבות של מדינת ישראל על מה שחתמה.

עבדאללה אבו מערוף: זו הוראת שעה מ-2003.

עבדאללה אבו מערוף: זו לא סתם הוראת שעה – מ-2003 ממשיכים כל פעם תחת התירוץ של מה שנקרא ביטחון, מיסטר ביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים שהתירוץ הזה הוא תירוץ, הוא רק תירוץ.

עבדאללה אבו מערוף: העניין הוא להילחם במה שנקרא הסכנה הדמוגרפית?

עבדאללה אבו מערוף: תגידו: להילחם בסכנה הדמוגרפית.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר, עד מתי אפשר להילחם?

עבדאללה אבו מערוף: עד מתי מדינת ישראל תילחם בסכנה הדמוגרפית?

עבדאללה אבו מערוף: עוד 20 שנה?

עבדאללה אבו מערוף: עוד 50 שנה?

עבדאללה אבו מערוף: עד מתי?

עבדאללה אבו מערוף: תקציבו זמן לאיזון הדמוגרפי שאי-אפשר – נרצה או לא נרצה, כאן שני העמים שישנם בארץ הזאת וזכותם להתרבות ולגדל משפחה; כמה אפשר להילחם בסכנה הדמוגרפית?

עבדאללה אבו מערוף: עד כמה?

עבדאללה אבו מערוף: 70 שנה נלחמים ועוד 50 שנה, עוד מעט 100 שנה.

עבדאללה אבו מערוף: עד כמה?

עבדאללה אבו מערוף: עד מתי?

עבדאללה אבו מערוף: עד סוף העולם?

עבדאללה אבו מערוף: וזה לא יעבוד.

עבדאללה אבו מערוף: הרי מעצבי המדיניות יודעים טוב מאוד שזה לא יעבוד – להילחם בסכנה הדמוגרפית.

עבדאללה אבו מערוף: תתארו לעצמכם שמישהו בצרפת או מישהי מצרפת – אני מדבר בגלוי – יהודייה או יהודי רוצה להתחתן עם מישהו ממפלגת העם הכורדי, והשלטונות בצרפת אומרים לו: לא, לא להתאחד.

עבדאללה אבו מערוף: מה היו עושים כאן השלטונות, וגם דיכטר?

עבדאללה אבו מערוף: אנטישמיות.

עבדאללה אבו מערוף: לא היו מרפים מהעולם ואומרים שזו אנטישמיות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: ומה החוק הזה?

עבדאללה אבו מערוף: לא רק חוק גזעני, כמו שאמרתי – חוק אנטישמי כלפי האזרחים הערבים.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שהחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה צריך להיות פסול וצריך לפסול אותו.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה ההבדל, נכון?

אורן אסף חזן: אתה יודע מה ההבדל, נכון?

אורן אסף חזן: שיהודים לא ינצלו את זה לטרור.

אורן אסף חזן: אתה יודע.

אורן אסף חזן: יחי ההבדל הקטן.

אורן אסף חזן: יחי ההבדל הקטן.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא דומה – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, בואו נשמור על השקט באולם, כמו שהיה עד עכשיו.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, אם יש נייר טואלט לחלק לחברים פה – – –

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, אם תהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברור לכולנו שהצו הזה, שהוא הוראת שעה, הוא אנטי-דמוקרטי, אנטי-חוקתי; צו המצמצם את מרחב החירות לאדם.

טלב אבו עראר: ואני כאן שואל שאלה.

אורן אסף חזן: אתה רק שאלה.

טלב אבו עראר: אם הצו הזה, היו מחילים אותו על יהודי כנגד יהודי, יהודי עם יהודייה, יהודי בארץ עם יהודייה במערב, במזרח, בחו"ל, לא משנה איפה – האם יכול להיות דבר כזה, גברתי היושבת-ראש?

טלב אבו עראר: אני לא חושב שזה יהיה.

טלב אבו עראר: בגלל היותם ערבים, ערבים אזרחי המדינה וערבים פלסטינים בשטחים, אוסרים.

טלב אבו עראר: החוק הזה וחוקים גזעניים אחרים היו סיבה לאינתיפאדה שפרצה בארץ הזאת, להתקוממות, ובנוסף לחקיקה הגזענית הזאת – גם המדיניות הננקטת נגד מסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא, אני מודיע לכולם – ימין, שמאל, מרכז, לכל היהודים כאן ובעולם: מסגד אל-אקצא – אך ורק למוסלמים.

טלב אבו עראר: אין לאף יהודי זכות במסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: אפילו סנטימטר אחד; אפילו להיכנס לשם אין להם זכות.

טלב אבו עראר: ואני מתפלא מאוד על אדם שמייצג את המדינה בצורה אחראית, מפקד מחוז ירושלים, שאומר: אני קורא ליהודים לעלות למסגד אל-אקצא, להיכנס למסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא הוא לא שלך ולא של מי שמינה אותך.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא הוא רק למוסלמים, כאן ובעולם בכלל.

טלב אבו עראר: לכן צריך לשנות כאן מדיניות, אחרת אנחנו נהיה במקום שאנחנו לא רוצים להיות בו.

אורן אסף חזן: אני מסכים אתך, צריך לשנות מדיניות.

אורן אסף חזן: אנחנו יותר מדי טובים אתכם.

אורן אסף חזן: אנחנו יותר מדי טובים אתכם.

טלב אבו עראר: מדיניות הממשלה כאן – לשנות את המדיניות כדי באמת לאפשר לאזרח ולתושב הפלסטיני לחיות בכבוד, להרגיש שבאמת יש כאן מרחב, קצת מרחב דמוקרטי.

אורן אסף חזן: תכבדו את עצמכם, קודם כול.

טלב אבו עראר: איזה מין דמוקרטיה?

טלב אבו עראר: מדינה שמתפארת, אומרת שהיא דמוקרטית, וכל הזמן חונקת ומתעללת ומדכאת עם אחר תחת הכיבוש – שהגיע הזמן שהוא יסתיים.

אורן אסף חזן: תכבדו את עצמכם.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, זה שאני לא קוראת בשמך לא אומר שאתה לא מפריע, אז בבקשה, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: זה שתמשיך להגיד שטויות לא הופך אותן למשהו רציני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, פעם נוספת אנחנו מתבקשים לדון בהצעה המובאת לפנינו תחת הכותרת "הוראת שעה".

עאידה תומא סלימאן: השעה הזאת לא מסתיימת?

עאידה תומא סלימאן: כאילו – מה?

עאידה תומא סלימאן: 15, 16 שנים, והשעה הזאת נמשכת.

עאידה תומא סלימאן: זאת השעה הכי ארוכה שראיתי בחיים שלי.

אלי אלאלוף: – – –

עאידה תומא סלימאן: כן, ממש.

עאידה תומא סלימאן: זאת שעת החירום, כנראה, שלא רוצים לסיים אותה ונוח שלא לסיים אותה ולחדש אותה בכל שנה מחדש.

עאידה תומא סלימאן: רוצים לחדש אותה תחת הכותרת הזאת כי מפחדים לקרוא לילד בשמו.

עאידה תומא סלימאן: בעצם מחוקקים חוק במדינה – מחוקקים חוק שאומר באופן הכי ברור, בנוסף לעוד חוקים בתקופה האחרונה שמובאים לכנסת, שאזרחי מדינת ישראל הם לא שווים.

עאידה תומא סלימאן: ושלא תהיה אשליה – האזרחים הערבים במדינת ישראל, לפי הוראת השעה, החוק הזה, הם לא שווים, בצורה הכי ברורה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אדבר על בני זוג שהם או מהשטחים הפלסטינים הכבושים או מירדן או אני לא יודעת מאיפה; אני אדבר רק על בני זוג שהם אזרחי מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: מה המדינה אומרת לנו?

עאידה תומא סלימאן: המדינה אומרת לנו: אין לכם זכות שווה לאזרח היהודי לקבל את האזרחות שלכם במקרה של נישואים.

עאידה תומא סלימאן: אין לכם, ושלא תחשבו שאתם באמת שווים.

עאידה תומא סלימאן: אין לכם את הזכות לבחור את בן או בת הזוג שלכם.

עאידה תומא סלימאן: שלא תהיה לכם אשליה.

עאידה תומא סלימאן: יש מחיר לכל בחירה.

עאידה תומא סלימאן: המדינה מתערבת באופן אקטיבי בחיי האהבה, בחיי הזוגיות ובחיי המשפחה שלנו.

עאידה תומא סלימאן: נכון, זה קורה בהרבה דברים, גם בחוקי דיני אישות, אבל בצורה הבוטה, הדורסנית הזאת, שהמדינה באה ואומרת: אין לכם את הזכות להתאהב במי שאתם רוצים, It's out of limits, זה מחוץ לגבולות.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא יכולים להתאהב.

עאידה תומא סלימאן: יהודי כן יכול להתאהב ביהודייה בארצות הברית, ואולי אפילו עדיף.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: הוא ייתן לה אזרחות, יביא אותה ארצה, יקים בית בישראל.

עאידה תומא סלימאן: אבל ערבי?

עאידה תומא סלימאן: שלא יחלום.

עאידה תומא סלימאן: מה אנחנו צריכים שהוא יוסיף לנו עוד ערבייה?

עאידה תומא סלימאן: תחשבו, עוד ילדים קטנים ערבים שיצמחו פה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להגיד פעם אחת: תהיו אמיצים מהצד הזה, תבואו לפה ותגידו: אנחנו מחוקקים חוק מאוד ברור – אתם לא אזרחים שווים, ושלא תהיה לכם אשליה, הערבים הפלסטינים, אזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד, אם תהיה באולם.

טלי פלוסקוב: אם לא – ג'מעה אזברגה הבא בתור.

ג'מעה אזברגה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, עכשיו נחמן שי, ואחר כך רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: אם היא לא תהיה, אתה תהיה הבא בתור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק האזרחות והכניסה לישראל נמצא על התפר החשוב ביותר בחיינו – התפר שבין דמוקרטי או הבסיס הדמוקרטי של מדינת ישראל לבסיס היהודי שלה.

נחמן שי: זה המפגש שמוביל ומלווה אותנו בהרבה צמתים בחיינו.

נחמן שי: כל נטייה לצד הזה או לצד האחר פוגעת באיזשהו מאזן עדין וחשוב באותם שני עמודי תווך, שהם הבסיס, הייתי אומר, לקיומה של מדינת ישראל כמו שהיא.

נחמן שי: החוק הזה הוא שם, והדילמה ברורה ועומדת לנגד עינינו: אם נלך לכיוון הנדיב של איחוד משפחות, של פעילות בתנאים של מאבק וטרור – אנחנו מסכנים סיכון ביטחוני את מדינת ישראל ואת אזרחיה; אם נלך בכיוון של כניסה בלתי מרוסנת ומתן אזרחות בלתי מרוסנת – אנחנו מאיימים על האופי היהודי של מדינת ישראל היום ובעתיד.

נחמן שי: מצד שני, אנחנו חייבים לשמור על זכויות הבסיס, זכויות האדם, שהאנשים האלה ראויים להן.

נחמן שי: אנחנו צריכים לכבד את זכותם לחיות ביחד עם בני ובנות זוגם.

נחמן שי: אנחנו צריכים לכבד ולשמור גם על ילדיהם, שבמקרים מסוימים נקרעים מתוך המשפחות.

נחמן שי: זאת הדילמה שעומדת בפנינו; זאת הדילמה שעומדת בפנינו מיום הקמתה של מדינת ישראל, שרוצה להיות דמוקרטית, ובצדק, אבל חייבת לשמור גם על ביטחונה ולהגן על עצמה.

נחמן שי: לכן הנושא הזה, במשך שנים, היה מונח על שולחן בית-המשפט העליון, בית-הדין הגבוה לצדק, ולבסוף, ב-2012, ניתנה בכל זאת החלטה שמכבדת את ההוראה הזאת ומאפשרת אותה, למרות כל הבג"צים שהוגשו.

נחמן שי: העובדה שרבים מאותם אזרחים ואזרחיות שניתן להם לגור פה ולשהות פה אתנו היו מעורבים בטרור מטרידה מאוד וקשה מאוד, והיא תמרור אדום – איך הדברים האלה באמת בסוף פוגעים בלב-לבו של ביטחון ישראל.

נחמן שי: יחד עם זאת, אני אומר לכם מפה: אסור לנו, בשום פנים ואופן, לעצום עיניים לאותם מקרים קשים, שגם דווחו לוועדה, של פגיעה בזכויות האדם, של פגיעה באנשים שלא יכולים לחיות חיים מלאים, שלא יכולים לחיות עם בני או בנות זוגם, ושל ילדים שנקרעו ממשפחותיהם.

נחמן שי: לכן, גם כאשר נתמוך היום בחוק הזה, אנחנו צריכים לזכור כל הזמן: מדובר באנשים, ואנשים צריכים לשמור, ואנשים צריכים לכבד.

טלי פלוסקוב: תודה.

נחמן שי: עם האנשים האלה ואחיהם ואחיותיהם נצטרך לחיות פה עוד הרבה שנים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: לכן, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אדוני, עד שלוש דקות.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, החוק הזה לא חוקתי בכלל.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה הוא הוראת שעה, וכמו שאמרה חברתי עאידה תומא – שעה שלא נגמרת באמת.

ג'מעה אזברגה: בנגב לבד יש איזה 4,000 נשים שנמצאות בתוך המדינה, ואם תרצה או לא, הן כבר 40, 30 או 35 שנה, ויש להן ילדים שהם עם תעודת זהות ישראלית ועם אזרחות ישראלית.

ג'מעה אזברגה: הנשים האלה נמצאות והילדים נמצאים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים אפילו על תופעות לוואי, כמו, נניח, ביטוח בריאות – הנשים האלה נמצאות ללא ביטוח בריאות.

ג'מעה אזברגה: אני באתי ממערכת הבריאות, הייתי שם הרבה שנים, והן סובלות.

ג'מעה אזברגה: אני מבין כמה סבל הן סובלות בגלל שאין להן – אישה שיש לה שבעה, שמונה ילדים, נמצאת פה בתוך המדינה ולא יכולה לקבל שירותי בריאות בגלל החוק, הוראת השעה.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה לא נותן לאישה שהגישה כבר אולי 15 פעם בקשה לוועדה למקרים הומניטריים, מה שנקרה – אין דבר כזה; מספר האישורים של הוועדה למקרים הומניטריים לקבל תושבות או אזרחות או שהייה בתוך הארץ הוא כמעט – חותר לאפס.

ג'מעה אזברגה: אני מדבר – וזה כמובן עם כל מה שאמרו חברי הקודמים על החוק – אני לוקח צד אחר של העניין:

ג'מעה אזברגה: אם אתה לוקח חבר שלי שנשוי לרומנייה, הוא מקבל אזרחות אולי אחרי חודשים ספורים, או אחרי שנה, במקרה הרע.

ג'מעה אזברגה: איך את יכולה להגיד בשנת 2017, במדינה שנקראת דמוקרטית ונאורה – ומונעים איחוד משפחות?

ג'מעה אזברגה: אני קורא לזה, פשוט מאוד, מניעת איחוד משפחות.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה חוק לא חוקתי, והחוק הזה איננו קרוב אפילו לאנושיות.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יהודה גליק: הכי מעניין – – – הוא הכי מעניין.

מרב מיכאלי: כבו טלפונים.

מרב מיכאלי: מה יש לכם?

מרב מיכאלי: כבוד.

מרב מיכאלי: בשקט.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: מה?

עאידה תומא סלימאן: מה?

עאידה תומא סלימאן: מה?

עאידה תומא סלימאן: זה מצלצל שם.

עאידה תומא סלימאן: מה את מדברת?

מרב מיכאלי: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – הרשימה המשותפת.

דב חנין: או-אה, מה הולך פה במליאה?

דב חנין: איזו התרגשות.

טלי פלוסקוב: כן, כי מישהו שומע צלצול של טלפון.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא מבינים של מי זה.

עאידה תומא סלימאן: זורקים את זה על הרשימה המשותפת.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, הבנו.

טלי פלוסקוב: איתרנו את הטלפון.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יהודה גליק: אצלנו בבית-הכנסת, מי שמצלצל הטלפון – – – צריך לתת 20 שקל.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: לא במקרה שולחן הממשלה בדיון הזה ריק לגמרי, כי האמת היא שלשבת מסביב לשולחן הממשלה – – –

אורי אריאל: – – –

דב חנין: אדוני השר אורי אריאל, אני הבחנתי שאתה כאן, אבל אמרתי שאתה לא ליד שולחן הממשלה, ואמרתי שזה לא מקרי שלא גאים שרי הממשלה לשבת ליד שולחן הממשלה כשהם מביאים את החוק הזה בפנינו.

דב חנין: הרי, עמיתי חברי הכנסת, במה אנחנו עוסקים?

דב חנין: אנחנו עוסקים בדבר חקיקה מאוד מאוד פוגעני, שבעצם קובע שאי-אפשר בשום מצב לאפשר למי שמתחתן, מתחתנת, עם תושב או תושבת השטחים לחיות עם בן או בת משפחתו בארץ; זו בעצם האמירה העקרונית של החוק הזה.

דב חנין: החוק באמת מרחיק הלכת הזה, הפוגעני בצורה בלתי רגילה בזכויות האדם, חוקק בימים מאוד קשים – ימים שבהם היו מעשים של פיגועים ופגיעות באזרחים – ואז באה הממשלה לכנסת ואמרה: אנחנו חייבים אמצעים יוצאי דופן כדי להגן על ביטחון הציבור.

דב חנין: ומאז, חברי הכנסת, עברו שנים, ואפילו המצב הביטחוני השתנה.

דב חנין: היינו רוצים שנגיע לשלום – זה עם הממשלה הנוכחית לא יקרה.

דב חנין: אבל המצב הביטחוני ללא ספק השתנה לטובה בהחלט.

דב חנין: ומה לא השתנה?

דב חנין: לא השתנה החוק הפוגעני הזה, שעדיין בדיוק באותה צורה מונע מאנשים לחיות עם מי שהם אוהבים או מי שהן אוהבות.

דב חנין: לא במקרה, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה זכה לביקורת כל כך קשה בבית-המשפט העליון; לא במקרה היו שופטים רבים כל כך בבית-המשפט העליון שחשבו שכל החוק הזה בלתי חוקתי.

דב חנין: מצער לראות שעכשיו, אחרי כל כך הרבה שנים, הממשלה הזאת, יש בה העוז לחזור ולהביא בפנינו את החוק הזה כאילו שלא השתנה שום דבר.

דב חנין: צריך רק לומר שאם קודם לכן כולם הסתתרו מאחורי הטיעון הביטחוני, היום יש כאלה שגם מוכנים להגיד בגלוי: לא בביטחון אנחנו עוסקים כאן, אלא בדמוגרפיה.

דב חנין: הצעת החוק הזאת – החוק הזה לא מכוון להגן על תושבי ישראל ואזרחי ישראל אלא מכוון להילחם במספרם של האזרחים הערבים בישראל.

דב חנין: החוק הזה הוא כתם שחור בספר החוקים שלנו, ואנחנו מבקשים מהכנסת היום לא לעשות פעם נוספת טעות – לא לעשות פעם נוספת טעות, אלא להחליט שאנחנו שמים לחוק הזה סוף, היום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת איימן עודה, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: אם לא – יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני השתתפתי בדיונים, גם בשנה שעברה וגם בשנה הזאת, בוועדה המשותפת של חוץ וביטחון ושל ועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, מה שאמר חברי דב חנין – כתם שחור, חוק שדגל שחור מתנוסס מעליו, ואני לא שמעתי על שום נימוק או תכלית ביטחונית לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: שמענו את נציגי השב"כ, שמענו את נציגי המשטרה, אבל אני לא מבין איך אפשר היום, אחרי 15 שנים, להמשיך ולהאריך את החוק הזה פעם אחר פעם ולהפריד עשרות אלפי משפחות.

אוסאמה סעדי: בשנתיים האלה אני וחברי מסתובבים ביישובים הערביים, ואין, גברתי היושבת-ראש, בעיה אנושית כואבת יותר מהבעיה של איחוד המשפחות.

אוסאמה סעדי: משפחות שלמות נקרעות.

אוסאמה סעדי: משפחות שלמות.

אוסאמה סעדי: יותר מעשר שנים, מ-15 שנים ו-20 שנה, בטייבה, בלוד, בבאקה אל ע'רביה – בכל היישובים אתה שומע רק על הבעיות האלה של ביטוח רפואי, אפילו של רישיון נהיגה.

אוסאמה סעדי: אחרי 10–15 שנים, ריבונו של עולם, ילד קטן צריך להתחנן בשביל ביטוח רפואי.

אוסאמה סעדי: עשו תיקון, נכון, לפני שנה – עשו תיקון בביטוח הבריאות, אבל פתאום מבקשים מהמשפחות האלה לשלם 8,000 שקל בתשלום אחד חד-פעמי על מנת שיקבלו, חברת הכנסת תומא, ביטוח בריאות.

אוסאמה סעדי: ולאנשים האלה, למשפחות, אין להם אפילו את 8,000 השקלים.

אוסאמה סעדי: רישיונות נהיגה לא מקבלים.

אוסאמה סעדי: אמרנו בוועדה – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – צריך בדיקת אבהות – 4,000 שקל.

אוסאמה סעדי: 4,000 שקל בדיקת אבהות.

אוסאמה סעדי: אמרנו – איפה יו"ר ועדת החוץ והביטחון?

אוסאמה סעדי: היום ממשלת ישראל נותנת היתרים לנשים מעל גיל 50 ולגברים מעל 55 להיכנס באופן חופשי – באופן חופשי, חבר כנסת בהלול, אפילו לא צריך לבקש היתר.

אוסאמה סעדי: הם יכולים לבוא למחסום, מסתכלים: בת 50, בן 55 – בבקשה.

אוסאמה סעדי: אז אמרנו, לפחות את אלה בקרב מבקשי איחוד המשפחות שהם בני 50 ומעלה – תנו להם כבר תושבות קבע, תנו להם אישור לאיחוד משפחות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: למה צריך בכל חצי שנה?

אורן אסף חזן: – – – עוד פעם לטרור?

אוסאמה סעדי: ומשפט אחרון, לספסלים האלה בצד הימני: חבל שאתם תמשיכו ותיתנו יד לממשלה הזאת בחוק הזה.

אוסאמה סעדי: חברי המחנה הציוני ויש עתיד, בעניינים האלה אתם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אוסאמה סעדי: – – הולכים יותר קיצוני מאשר הממשלה, וגם ראינו את החוק הזה שיבוא ביום רביעי, של אלעזר שטרן, שהוא אפילו מאגף – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אוסאמה סעדי: – – את הממשלה הזאת בעניין קיזוז של כספי אסירים.

אוסאמה סעדי: אז תפסיקו את זה ותתביישו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו, אם תהיה.

טלי פלוסקוב: אם לא – חבר הכנסת יוסי יונה, אם יהיה, וכך נמשיך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: אני כמעט מאמין לך.

יוסף ג'בארין: החוק הזה אומר לאזרח הערבי: זה או משפחה או מדינה; או שאתה נשאר במדינה שלך עם המשפחה הרחבה, או שאתה עוזב את המדינה לטובת בחירת לבך.

יוסף ג'בארין: איזו מין אבסורדיות זו?

יוסף ג'בארין: איזו מין אבסורדיות זו שאומרים לאזרח שאם בן או בת הזוג שלך היא פלסטינית מאותו העם, ולפעמים מאותה המשפחה, אין לך דרך לחיות אתה בישראל?

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אלאלוף, מה זו האבסורדיות הזאת?

אורן אסף חזן: לבי לבי.

יוסף ג'בארין: ואחר כך שואלים מה מפלה במדינה היהודית?

יוסף ג'בארין: מה מפלה במדינה היהודית?

יוסף ג'בארין: ודווקא בחוק הזה, חצי מהשופטים אמרו שמדובר בחקיקה מפלה, חקיקה שפוגעת בזכות למשפחה, חקיקה לא חוקתית.

יוסף ג'בארין: ובכל זאת מביאים את החוק הזה כדי שנחדש אותו עוד פעם ועוד פעם.

יוסף ג'בארין: אני קורא לחברי: הגיע הזמן, אחרי 14 שנים, להפסיק את חידושו של החוק הזה, את הפגיעה הקשה במשפחות הערביות והפלסטיניות.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן להגיד די.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם עוד משהו: גברתי היושבת-ראש, העניין הזה הוא עניין משפטי.

יוסף ג'בארין: מה זה הדבר הזה שהכנסת מרשה לעצמה לחדש חקיקה לפי החלטה כאן, בלי שיש בכלל חוק כזה?

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, יש את החוק הזה מ-2003, וכל פעם מחדשים אותו על ידי הצבעה.

יוסף ג'בארין: גברתי מזכירת הכנסת, יש כאן משהו בעייתי מאוד בחוק הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסף ג'בארין: אין הליך של חקיקה – אין קריאה ראשונה, שנייה, שלישית.

יוסף ג'בארין: החוק חוקק, אבל כל הזמן מחדשים אותו רק בהצבעה כאן, בצו של הממשלה.

טלי פלוסקוב: יש – – –

יוסף ג'בארין: ולכן הממשלה, באופן – – –

טלי פלוסקוב: יש פה צו.

טלי פלוסקוב: נכון, החוק חוקק – – –

יוסף ג'בארין: נכון, אבל לממשלה יש רוב בתוך הוועדה המשותפת, לממשלה יש רוב בתוך המשכן הזה, ולכן באופן אוטומטי עוקפים, פשוט.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, בבקשה.

יוסף ג'בארין: עוקפים את הליכי החקיקה על ידי האישור הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן לשים לב לעניין הזה, ואולי הגיע הזמן בכלל שהנושא הזה ירד מהפרק, ולהחזיר למשפחות הערביות הפלסטיניות – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – את הכבוד האבוד שלהן זה 14 שנה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, הסיפור הלוהט ביותר באתוס היהודי הוא סיפור האהבה הבוגדני בין דוד המלך לבין בת שבע.

זוהיר בהלול: דוד המלך ראה את בת שבע בסצנה שהייתה מצונזרת אילו הייתה שרת התרבות מירי רגב באותה תקופה שרה, אבל בסופו של דבר דוד המלך שלח את אוריה החתי אל קו האש, כדי שימות שם וכדי לשאת את אהובתו בת שבע, בחירת לבו, וזה מה שקרה.

זוהיר בהלול: והעונש, גברתי היושבת-ראש, היה שנמנע מדוד המלך לבנות את בית-המקדש.

זוהיר בהלול: האם עד הנה הסיפור בפרטיו הוא סיפור נכון?

זוהיר בהלול: ואני רוצה לומר – מדוע הבאתי, אגב, את הסיפור הזה ולא הלאיתי אתכם שוב ושוב באותם טיעונים?

זוהיר בהלול: כי הרי כל הטיעונים כבר נטחנו עד דק; כולם כבר עברו על הנימוקים אחד אחרי השני.

אורן אסף חזן: אני רק שאלה: אם אדוני כבר מתעסק בימי דוד המלך, ואתה מכיר את ימי דוד המלך, גם תגיד שירושלים היא בירתו הנצחית של העם היהודי.

אורן אסף חזן: אי-אפשר לקחת רק את החלק מההיסטוריה שנוח לך.

זוהיר בהלול: שמעתי, אבל אני מנוע מלהגיב על כל הערה.

אורן אסף חזן: האמת קשה.

אורן אסף חזן: האמת קשה.

זוהיר בהלול: מה שברצוני לומר – שבעקבות העובדה שכל הדוברים חזרו באופן כמעט דידקטי אחר הנימוקים, נימוק אחד אחרי השני, וכל הנימוקים כמובן הם כבדי משקל והם חשובים, אז הבאתי את הסיפור הזה כדי לומר שבסופו של דבר האהבה תנצח.

זוהיר בהלול: בסופו של דבר, גם אם אני אניח בפניכם כרגע תסריט עוועים – שאגב יכול אולי להתרחש בצורה זו או אחרת – שנישואי התערובת בישראל יקרמו עור וגידים, נניח, נישואים מעורבים, האם הצד השמאלי שלי, שהוא הימין במפה הפוליטית בישראל, הצד הזה היה מביא אל כנסת ישראל עוד חוק, שימנע נישואי תערובת?

זוהיר בהלול: הרי אתם לא יכולים בשתי כפות ידיים להעמיד סכר אל מול השיטפון.

זוהיר בהלול: פלסטינים ימשיכו להתחתן עם פלסטיניות, וגם נישואי תערובת – יכולים להיות נישואי תערובת שקורים פה ושם.

זוהיר בהלול: ולכן, הבקשה שלי היא כדלקמן: אל תחיו על זמן שאול.

זוהיר בהלול: עדיף לכונן מבנה חיים אחר כאן, במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אל תחששו יתר על המידה מהעניין הדמוגרפי, כי אף אחד לא רוקח דילים ולא רוקח מלכודות כנגד המדינה הזאת, וכולנו בסופו של דבר רוצים לתת לאהבה לנצח.

זוהיר בהלול: תנו לחוק הזה לרדת מן המדף, ותנו לאהבה לרקוח, ואל לכם להתעמת פעם אחר פעם עם חוקים לא חוקתיים המיועדים אך ורק נגד האוכלוסייה הערבית-פלסטינית בישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן, אם תהיה באולם.

טלי פלוסקוב: אם לא – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: נראה איך נתקדם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, אורחים בקהל, כנסת נכבדה, נאמרו פה בכמה נאומים שחלפו לפני כמה אמירות שחשוב לשים אליהן לב.

אורן אסף חזן: אומר חבר הכנסת ג'בארין, וגם הוא מודה שאין דבר כזה עם פלסטיני.

אורן אסף חזן: הוא אומר: אתם רוצים למנוע מערבי אחד להתחתן עם ערבייה, או אולי עם ערבי אחר – אני לא יודע איך זה מתקבל אצלם, אני יודע איך זה אצלנו, כמה הבנה יש.

אורן אסף חזן: אצלם – אפס הבנה וסובלנות; מדבר ידידי משכבר הימים זוהיר בהלול לא על השמש הקופחת במרום כאשר המשחק נכנס לשלהי ההכרעה אלא על ימי דוד המלך.

אורן אסף חזן: אבל במקום להסתכל על המציאות, על איפה הכול התחיל – על עיר דוד, ששם התחילה המורשת וההיסטוריה של העם היהודי, זה שחזר לארצו, אחרי אלפיים שנות גלות, בוחר לנסות גם הוא לעוות את ההיסטוריה.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה לדבר על משהו הרבה יותר גדול מזה.

אורן אסף חזן: מסתבר שמחלת השכחה היא כל כך מידבקת שהיא הדביקה פה את רוב חברי הכנסת, אלה שנוכחים באולם וגם אלה שלא.

אורן אסף חזן: יש לכם זיכרון.

אורן אסף חזן: השימוש – הוא לא היה ציני, הוא היה אכזר ומסוכן – של אותם ערבים שהיום מכנים את עצמם "פלסטינים", אותו עם שמנסה להתהוות על חשבוננו, שהיו משתמשים באישורים האלה ובתעודות האלה כדי לרצח פעם אחר פעם את חברינו, את אחינו ואחיותינו, הוא המהות, הוא הסיבה שהחוק הזה קיים.

אורן אסף חזן: אומרים תמיד על העם היהודי שהוא אור לגויים.

אורן אסף חזן: הלוואי שבהקשר של הגירה וחוקים שקשורים להגירה נקבל אור מהאמריקאים, למה בעניין הזה אנחנו כל כך טובים עד שיש לי שחור בעיניים.

אורן אסף חזן: לי נמאס ממציאות שבה אנחנו, באמתלה של אמירה של זכויות אזרח כאלה ואחרות, מוכנים לשלם את המחיר היקר מכול – את הדם של אחינו ואחיותינו.

אורן אסף חזן: לי נמאס שאתם חושבים שיושבים פה בכנסת הזאת או מביטים עלינו מבעד למרקע אסופה של מטומטמים.

אורן אסף חזן: אגלה לכם סוד: אנחנו לא מטומטמים, ואחרי כל כך הרבה זמן שהתנהגנו והתנהלנו תוך כדי התרפסות לשטויות שיצאו לכם מהפה, לניסיונות הצידוק בענייני זכויות אדם, אנחנו עומדים על שלנו.

אורן אסף חזן: לא יינתן מצב ולא תיתכן מציאות שבה הגרועים שבאויבינו ינצלו את הלב הטוב והרחום שלנו בשביל לפגע בנו; לא ייתכן מצב שאנחנו נוותר על הביטחון – אגב, ג'בארין, הביטחון של אזרחי ישראל היהודים ואזרחי ישראל בעלי תעודת הזהות הכחולה, הערבים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אורן אסף חזן: אני מסיים, חברתי היושבת-ראש.

אורן אסף חזן: אמר לי לא מזמן חבר שלי, שלמה לוינגר מחברון – הוא אמר לי: אומרים עם רחום וחנון; אנחנו עם רחום וחְנון.

אורן אסף חזן: אז אני בא לגלות לכם סוד: אנחנו כבר לא חְנונים.

אורן אסף חזן: אנחנו נעמוד על שלנו, וגם אם נצטרך להאריך את החוק הזה לא ב-14, או 15, או 20 שנה – ב-200 שנה, נעשה זאת מסיבה אחת: טראמפ בארצות הברית אומר אמריקה לאמריקאים, ואני אומר לכם: ארץ ישראל היא לעם ישראל ולא לישמעאל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי?

מרב מיכאלי: נוכחת ומוותרת.

טלי פלוסקוב: מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

אכרם חסון: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בוודאי אתמול שמעתם וראיתם את התחקיר המקיף של כרמלה מנשה על החייל הדרוזי אשר הותקף והושפל בצורה פיזית ובצורה נפשית בגדוד דוכיפת.

אכרם חסון: החייל, ששירת שם וסיים טירונות, מעיד בכתבה שאחרי הטירונות התחילו מפקדיו להתנכל לו ולהתנקם בו ולהשמיע לו כל מיני גינויים קשים ביותר, הרביצו לו, בעטו בו, ותמיד אמרו דברים שלא נשמעו שנים רבות בצה"ל – כי גדלנו שצה"ל זה צבא העם, זה צבא עם ערכים וכבוד.

אכרם חסון: אך לצערי הרב המפקדים בגדוד דוכיפת הוכיחו שהם לא שייכים לאותו צבא שאנחנו מכירים.

אכרם חסון: אלה אנשים שלא ראויים להיות שם, וצריך להביא אותם לדין, לשפוט אותם, להרחיק אותם ולהדיח אותם מהצבא.

אכרם חסון: לצערי הרב חלק מהמפקדים מנעו מהחייל לפנות הלאה ולהתלונן, וגם אסרו על החייל לדבר עם המשטרה הצבאית.

אכרם חסון: אני לא מכיר שיש מפקדים שמטייחים ועושים את הכול כדי לעזור לאנשים שסרחו בצה"ל ומתנכלים ומתנקמים באדם או בחייל שמשרת את המדינה רק בשל היותו דרוזי.

אכרם חסון: זה לא מקרה ראשון, אדוני השר, שהיה בצה"ל, זה לא המקרה השני, ותמיד הזהרנו מפני אנשים גזענים בתוך הצבא, שעושים עוול לצה"ל, לשמו הטוב, ולכל עם ישראל.

אכרם חסון: ללא כל ספק, מפקדי דוכיפת פגעו ובגדו בבני העדה הדרוזית, שמשרתים חובה, והם גאים לשרת את מדינתם בנאמנות ובמסירות במשך השנים.

אכרם חסון: ולכן, התסכול עמוק בקרב הצעירים הדרוזים, אשר עד היום לא הגיע ולא קיבלו את השוויון, ומצד שני באים חלאות בתוך הצבא ופוגעים בחייל שמשרת ביחידה מיוחדת ותורם את הכול למען המדינה.

אכרם חסון: והם גם לא מוכנים להתחרט – לא הביעו חרטה, וממשיכים הלאה כאילו שום דבר לא קרה.

אכרם חסון: אני לא מתאר לעצמי, אם היה מפקד דרוזי עושה אותו דבר לחיילים יהודים, איזה צעקה הייתה קמה, והיו מדיחים אותו ומעמידים אותו לדין.

אכרם חסון: אני לא שמעתי את שר הביטחון אשר עמד ואמר:

אכרם חסון: אני מוקיע מקרים מהסוג הזה, אני נגד המפקדים ואני מדיח אותם.

אכרם חסון: ולכן, אנחנו הקמנו קבוצת עורכי-דין בראשותו של עורך-דין סאמר עלי, אשר יתבעו את המפקדים האלה אזרחית וגם פלילית, ואנחנו נרדוף אותם.

אכרם חסון: אני כתבתי לרמטכ"ל היום, וביקשתי – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אכרם חסון: – – שיעמיד אותם לדין פלילי וידיח אותם, וכתבתי לשר הביטחון שצריך לצאת לתקשורת ולדבר נגד החיילים והמפקדים, שאין להם מקום בצה"ל.

אכרם חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון חבר הכנסת אבי דיכטר, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כמובן – יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לעניין הארכת תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כשאתה מקשיב להתייחסויות של חברי כנסת שמנסים לקעקע את הבסיס של החוק הזה, אז – איך זה מתבצע?

אבי דיכטר: שמים תזה – שגויה, אבל כל תזה בכנסת היא תזה, אי-אפשר להגיד עליה, רחמנא ליצלן, שגויה – ואז בונים על התזה הזאת את יתר קומות הבניין, מתוך אמונה שהבניין יעמוד לתלפיות.

אבי דיכטר: אלא מאי?

אבי דיכטר: מה לעשות, יש פה אנשים שמכירים את העובדות.

אבי דיכטר: והעובדות, הן כבר מתנהלות מ-2003, כשהחוק הזה עלה, וכמובן היה אפשר להעלות את זה כהצעת חוק, ולא לעסוק בזה כהוראת שעה מדי שנה.

אבי דיכטר: הרי כשמתסכלים על העובדות, היו תקופות שבאמת לא הייתה בעיה.

אבי דיכטר: מישהו זוכר פה – מחברי הכנסת הנכבדים שהתייחסו – שלרצועת עזה לא היה מחסום?

אבי דיכטר: יכולת לנסוע מראש הנקרה עד אל-עריש, אדוני היושב-ראש, ב-1982, משהו כזה, אחרי הסכם השלום עם מצרים – יכולת לנסוע ברכב מראש הנקרה עד אל-עריש, הקו שנתחם בהסכם השלום, בשלב ב' שלו, בלי לראות מחסום.

אבי דיכטר: מה לעשות – ובאמת הייתה הקלה מאוד משמעותית – אבל ב-1984 מחבלים שפלים – לא שיש מחבלים אחרים – חטפו אוטובוס, קו 300 הידוע, כדי לנהל משא ומתן על שחרור מחבלים מהכלא וכדי לפצוע ולהרוג ישראלים, חטפו אוטובוס מתל אביב ודהרו אתו לתוך עזה, ואז, מה לעשות, שמו מחסום – החזירו את המחסום לרצועת עזה.

אבי דיכטר: נדמה לי שכשעוסקים בסוגיות ביטחון, אתה בודק אם אתה חייב לעשות חוק שהוא חוק שלא בודקים אותו אחת לשנה או אחת לתקופה, או שאתה מעדיף לעשות חוק שכן נתַקף אותו אחת לשנה.

אבי דיכטר: כמה שנים?

אבי דיכטר: כמה שיצטרכו.

אבי דיכטר: למה צריכה להיות מגבלה?

אבי דיכטר: כל שנה נבדוק ונראה לאן אנחנו הולכים.

אבי דיכטר: מה לעשות, העובדות תומכות בהשארת החוק הזה לשנה נוספת.

אבי דיכטר: צריכים לעשות בדיקה, צריכים לעשות בחינה של פרמטרים מסוימים אכן, לפני שנה קבענו השנה לעשות את הבחינה הזאת.

אבי דיכטר: אבל לומר שמצב הביטחון השתנה, וגר זאב עם כבש, ואפשר כבר לפתוח את הכול – לצערי, לא.

אבי דיכטר: אני מניח שגם לצערכם.

אבי דיכטר: אבל כמובן, כמו שאומרים, (אומר בערבית: לרגל החג,) בהזדמנות חגיגית זו – מכניסים הכול.

אבי דיכטר: אני שומע פה על העובדה שזה חוק שנועד להתמודד עם הסוגיה הדמוגרפית.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את הפרסום של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, האחרון, שכולנו כבר מכירים ומבינים: הדמוגרפיה של שנות ה-70 וה-80 – היא לא מתנהלת היום כפי שחשבו אז.

אבי דיכטר: מה לעשות, יש שינויים גם בחברה הערבית, שינויים דרמטיים, וכשאתה מסתכל על הפרסומים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אין שום צורך – שום צורך – בחקיקה של חוקים לצורך דמוגרפי.

אבי דיכטר: תסתכל על עוד 22 שנה, האחוז של ערביי ישראל קטֵן בתוך קהל אזרחי ישראל, ללא שום צורך בחוק, מסיבות טבעיות לחלוטין; יש כאלה שיאמרו ברוכות, יש כאלה שיאמרו פחות ברוכות, אבל ככה מתנהלת מדינה שאזרחיה הם אזרחים חופשיים.

אבי דיכטר: כשבאים לעסוק בסוגיות ביטחון, ודאי שיש עניינים.

אבי דיכטר: כשאתה רוצה להגן, אתה מגן בכל דרך לגיטימית שהחוק מאפשר לך.

אבי דיכטר: ואין כמו החוק הזה להגן על אזרחי ישראל, יהודים, ערבים ותיירים, מפני מחבלים.

אבי דיכטר: מה לעשות, ניצלו ומנצלים לרעה את העובדה שהחוק מאפשר לתת תעודת זהות, מאפשר להפוך אזרח של הרשות הפלסטינית – או אִפשר, או בהתניות מסוימות מאפשר, להפוך אזרח של הרשות הפלסטינית לתושב מדינת ישראל או לאזרח מדינת ישראל, ומאפשר לו לנוע בחופשיות.

אבי דיכטר: עכשיו תראו, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק הזה עבר לא מעט יושבי-ראש של ועדת החוץ והביטחון, עד שזה הפך להיות חלק מהוועדה המשותפת לפני שנה.

אבי דיכטר: ונדמה לי שהחוק הזה עבר או בתקופתו של דוד מגן או בתקופתו של השר הנוכחי שטייניץ – שם זה התחיל.

אבי דיכטר: אז מה, כולם לא רואים את צורכי הביטחון?

אבי דיכטר: כולם עיוורים לצורכי הביטחון, רק מספר מצומצם של חברי כנסת לא?

אבי דיכטר: לא ולא ולא.

אבי דיכטר: תראה, אדוני היושב-ראש, אני מודה שככה, בנאומים, קלטתי משהו שאני אומר לעצמנו, ראוי שידליק לכולנו לא נורית אדומה, ולא מנורה אדומה, אלא פרוז'קטור אדום גדול וברור, כדי שלא נטעה.

אבי דיכטר: לא בדיוק הצלחתי להבין איך חבר הכנסת טלב אבו עראר השחיל לתוך הדיון את הקריאה של ניצב הלוי, מפקד מחוז ירושלים של המשטרה, שקרא ליהודים לעלות להר הבית, וחבר הכנסת אמר שלא יעלו יהודים לאל-אקצא.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, זו אמירה שמי שמכיר את הרגישויות בהר הבית יודע בדיוק למה כיוון חבר הכנסת.

אבי דיכטר: המהלך, חבר הכנסת טלב אבו עראר, לנסות לקחת את הר הבית ולכנות אותו אל-אקצא לא יעבור – לא יעבור אותי, לא יעבור אותך, אדוני היושב-ראש, לא יעבור את הכנסת הזאת, לא יעבור את מדינת ישראל.

אבי דיכטר: לא יעבור מהסיבה הפשוטה – אל-חרם א-שריף, בלשון שלכם, הר הבית, בשפה שלנו, הוא לא אל-אקצא.

אבי דיכטר: אפילו אתם יודעים שבכתובים אצלכם אל-אקצא הוא אולא אל-קבלתין ות'אלת' אל-חרמין – –

טלב אבו עראר: – – –

אבי דיכטר: – – הראשון בקדושתו – לא לא, טלב, תקשיב שנייה, באמת, להסבר מקצועי.

טלב אבו עראר: – – –

אבי דיכטר: אל-אקצא הוא אולא אל-קבלתין ות'אלת' אל-חרמין.

אבי דיכטר: אני מכיר את הטקטיקה הזאת – הוא הראשון משתי הכיפות.

אבי דיכטר: כיפת הר הבית, כיפת הסלע, היא לא הקדושה של אל-אקצא.

אבי דיכטר: אבל המטרה היא שונה, המטרה היא שונה – המטרה היא לקחת את השם אל-אקצא ולשים אותו על כל הר הבית, בגלל העובדה שהוא ת'לאת' אל-חרמין, זאת אומרת, השלישי בקדושתו לאסלאם, אחרי מכה ומדינה, ומהסיבה הפשוטה – מי שהיה מכם במכה ומדינה לא יכול להיות לא נוצרי, לא יהודי ולא אף אחד אחר זולת מוסלמי, ומי שמכיר את שלט הכניסה, כשאתה מגיע למכה, הוא אומר לך: ישר (אומר בערבית: למוסלמים בלבד), וכל האחרים – ימינה.

אבי דיכטר: המהלך הזה, חבר הכנסת אבו עראר, לנסות לשים את השם אל-אקצא על כל הר הבית – אִנסא, שכח מזה.

אבי דיכטר: לא יקרה, לא יקרה – –

טלב אבו עראר: – – –

אבי דיכטר: – – (אומר בערבית: לעולם לא,) לא יקרה.

אבי דיכטר: אין בזה לא אמת היסטורית, לא אמת דתית ובוודאי ובוודאי לא אמת לאומית.

אבי דיכטר: לכן, כשאנחנו עוסקים בדיון שהוא כל-כולו ביטחון, אני מציע להיזהר קצת מהכנסָת מילים, משפטים ומושגים שנועדו להטעות את חברי הכנסת, אולי יטה מישהו מחברי הכנסת את אוזנו, יקלוט משהו מעוות ויצביע אחרת, כשמדובר אך ורק בענייני ביטחון.

אבי דיכטר: עכשיו תראו.

אבי דיכטר: הסיפור הזה של החוק, שבהוראת שעה אנחנו בוחנים אותו שנה אחר שנה – ואי-אפשר לומר שהבחינה שלו לא השתנתה, שהבחינה שלו לא העמיקה.

אבי דיכטר: הא ראיה, הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לא הוקמה במקרה; אדוני היושב-ראש, הכנסת קבעה שהיא מבקשת לקבל היבטים שונים – לא רק את ההיבט שרואה ועדת החוץ והביטחון, אלא גם את ההיבט שרואה ועדת הפנים.

אבי דיכטר: ועדת הפנים מסתכלת גם על נושא מרשם האוכלוסין, ועדת הפנים מסתכלת גם על ההיבט של הביטחון האישי, הפלילי, ובהחלט זו סוגיה שהוועדה המשותפת נגעה בו.

אבי דיכטר: ואני אומר בכנות: כשהיינו בדיון האחרון, הסתבר שהנתונים שהיו מונחים על שולחן הוועדה לא היו מספקים, וביקשנו ממשטרת ישראל לעבות את הנתונים האלה, כדי שנלמד ונבין את הסוגיה הזאת בצורה יותר מעמיקה.

אבי דיכטר: אנחנו מכירים טוב יותר את הנתונים בתחום הטרור – נתונים קשים מאוד.

אבי דיכטר: כשאתה מסתכל על מעורבות של אנשים שלוקחים תעודת זהות שהמדינה נותנת להם על פי חוק, והתעודה הכחולה הזאת מאפשרת להם להצטייד גם ברכב ישראלי, שאפשר לנוע אתו בכל רחבי מדינת ישראל, אתה מבין למה החוק הזה נחקק.

אבי דיכטר: וכשאתה רוצה לבחון את עצמך פעם אחר פעם, שנה אחר שנה, מחדש, אתה מחליט לעשות את זה בהוראת שעה.

אבי דיכטר: לכן אני חוזר ומבקש מכלל חברי הכנסת להצביע בעד הארכת תוקף החוק הזה בשנה נוספת.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש הוועדה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר לוין, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר כנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני כשבועיים הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר והשר לשעבר מרדכי ציפורי.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש לכבד את זכרו בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה של זכרו של חבר הכנסת והשר לשעבר מרדכי ציפורי, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: )

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מרדכי ציפורי שירת שנים ארוכות בצה"ל והגיע עד דרגת תת-אלוף.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן היה חבר בכנסת התשיעית והעשירית, מטעם מפלגת הליכוד, וכיהן כסגן שר הביטחון וכשר התקשורת.

יולי יואל אדלשטיין: המשורר שאול טשרניחובסקי כתב שכל אדם הוא "תבנית נוף מולדתו".

יולי יואל אדלשטיין: אבל לפעמים גם ההפך הוא הנכון; יש אנשים שעליהם נכון לומר כי המולדת היא תבנית נופם; אלו אנשים שהשפעתם על עיצוב דמותה של המדינה היא כה מכרעת, עד שהרושם שהם משאירים אינו זמני, אלא נותר לדורות.

יולי יואל אדלשטיין: מרדכי ציפורי היה אחד מהאנשים הגדולים הללו.

יולי יואל אדלשטיין: סיפור חייו, מתחילתו עד סופו, היה סיפורה של תקומת עם ישראל בארץ ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נולד באם המושבות, פתח תקווה, והתגייס לאצ"ל כבר בגיל 15.

יולי יואל אדלשטיין: כנער הוא השתתף במאבקים על ההעפלה לארץ ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נכלא באפריקה על ידי המנדט הבריטי, וחזר לכאן כדי להילחם על הקמת המדינה במלחמת העצמאות.

יולי יואל אדלשטיין: גם בהמשך – הוא מעולם לא "הלך לעשות לביתו" – ציפורי תמיד ראה את עצמו כחלק מן הכלל, כשותף וכנושא בעול הציבורי: כבכיר בצה"ל, כשותף למהפך הפוליטי ב-1977, וגם כמנכ"ל הביטוח הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק כמו שם הספר שהוציא, מרדכי ציפורי תמיד הלך ב"קו ישר".

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה איש תקיף, שלא זיגזג בדעותיו ולא פחד להיאבק על האמת שהאמין בה.

יולי יואל אדלשטיין: לכל אורך השנים, ובעיקר בתקופה האחרונה, הוא לא היסס להביע ביקורת חריפה מאוד, בראש ובראשונה על חברי המחנה הפוליטי שלו.

יולי יואל אדלשטיין: אך בביקורת של ציפורי היה משהו מיוחד: היא לא הייתה ביקורת לשם ביקורת, אלא תמיד נבעה מרצון חם לתיקון ולשגשוג מדינת ישראל, שבה ראה – ואני מצטט מדבריו – "נס שלא ייאמן".

יולי יואל אדלשטיין: בשמי ובשם חברי הכנסת, אני משתתף בצערה של המשפחה.

יולי יואל אדלשטיין: מי ייתן ולא תדעו עוד צער.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של מרדכי ציפורי ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההארכה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצו – 57 נגד – 16 נמנעים – אין צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ז–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 16 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת אישרה את הארכת תוקף הצו בשנה נוספת, כבקשת הוועדה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1089; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 18304; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: בגדול, בשנת 1984 עבר חוק בכנסת שנקרא היטל הטמנת פסולת.

דוד אמסלם: מדינת ישראל החליטה באותה שנה, ובצדק, שהיא כבר לא רוצה להמשיך ולאפשר, ובוודאי לא לעודד, הטמנת פסולת ביתית במטמנות כפי שזה היה עד אז.

דוד אמסלם: ממשלת ישראל בעצם הטילה היטל שנקרא "היטל הטמנה", והרשויות נאלצו לשלם את ההיטל ההטמנה הזה למשרד לאיכות הסביבה, לקרן הניקיון.

דוד אמסלם: בגדול, זה יצר שני דברים, ובעיקר – זה לא תמרץ רשויות להטמין, אלא חלק מהרשויות עברו למחזור, וחלק מהן – מה שלא הייתה ברירה הן העבירו להטמנה, והן ראו בזה מין סוג של קנס, אבל בסך הכול קנס חיובי מבחינתנו, בגלל שאין לנו עניין שיטמינו אלא שימצאו פתרונות.

דוד אמסלם: בקרן הזו הצטברו הרבה מאוד כספים, ובשנת 2013 אישרה הכנסת תיקון לחוק שאפשר למשרד, באמצעות הרשויות, לתמוך בעיקר ברשויות שהסוציו שלהם 1–4 בכל הנושא של הטיפול בפסולת.

דוד אמסלם: הוא גם קבע שמעבר למטרות הרגילות של הקרן, עד 35% מכספי ההיטל יוכלו להיות מושקעים בכל מה שנקרא פיתוח של מתקני הטמנה, טיפול באזבסט וכו'.

דוד אמסלם: ההוראה הזאת הייתה הוראת שעה, והיא אמורה לפקוע בסוף 2017.

דוד אמסלם: אנחנו קיימנו דיון בוועדה – כרגע בעצם הייתה הצעה ממשלתית שבאה לקבע את זה באופן סופי.

דוד אמסלם: אנחנו לא כל כך רצינו בזה, ובעצם קבענו שהוראת השעה תימשך, ועוד שלוש שנים היא תבוא שוב פעם לכנסת ואז אנחנו נדון בזה.

דוד אמסלם: השינוי מההצעה של 2013 והיום הוא שבמקום שזה יהיה בסוציו 1–4, אנחנו הגדלנו את זה כדי שהמשרד יוכל להשקיע בנושאים שקשורים – כפי שאמרנו קודם, זה להחלפה של מתקני אשפה, לסייע לחלק מהרשויות בהובלת האשפה וכו' – אז מסוציו 1–4 אנחנו בעצם אישרנו להגדיל את זה לסוציו 1–5.

דוד אמסלם: זה בעצם פחות או יותר כל תוכן ההצעה הזאת.

דוד אמסלם: הוראת השעה, כפי שאמרתי קודם, תוארך בשלוש שנים, והיא תעמוד בתוקפה עד לסוף 2020.

דוד אמסלם: בסוף 2020 כמובן הממשלה תגיע, ואז היא תחליט אם יש לה עדיין עניין בכלל באותה תקנה, להמשיך לגבות, או אם לצמצם את השימושים בקרן הזאת.

דוד אמסלם: ככלל, אנחנו גם מקדמים עם המשרד לאיכות הסביבה – וזה שאפו גדול למשרד, גם לשר וגם למנכ"ל, ישראל, שהם עובדים על מתקני הקצה.

דוד אמסלם: מתקן קצה עולה לפחות, לפי הערכות שלי וגם של המשרד – עשינו גם לא מזמן סיור בשוויץ, ראינו איזה מתקן דומה שמפיק אנרגיה באמצעות שרפה דווקא ולא מזהמת – למעלה ממיליארד שקל, המתקן, זאת אומרת, מדובר במתקנים מאוד יקרים.

דוד אמסלם: לכן, המטרה בקרן, בסופו של דבר, היא בעצם לשמור את רוב הכסף או לאגור אותו בעיקר לנושא של הקמת המתקנים, מתקני הקצה, שאמורים לתת את התשובה האסטרטגית בנושא הזה של האשפה במדינת ישראל, ואז אני מקווה שכבר לא תהיה הטמנה.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש מכל החברים להצביע בעד ההצעה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, להצעת החוק הזאת הוגשו הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: יש לנו סיכומים ושלושה דוברים.

טלי פלוסקוב: הדובר הראשון, חבר הכנסת זוהיר בהלול, מציג לנו הסתייגויות.

זוהיר בהלול: מה?

טלי פלוסקוב: זה מה שרשום לנו, אדוני.

טלי פלוסקוב: אם אתה לא מוכן אז אולי חברת הכנסת יעל כהן-פארן מוכנה.

טלי פלוסקוב: בשם המחנה הציוני, חברת הכנסת יעל כהן-פארן, 15 דקות לרשותך לנמק את ההסתייגות.

טלי פלוסקוב: אתה אחרי, כן?

טלי פלוסקוב: אז הכול בסדר, אוקיי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, 15 דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: דקה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת הנמצאים באולם קצת להנמיך את קולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אמרתי כבר בפעם השלישית את שמך.

טלי פלוסקוב: אתה יודע יותר טוב מכולם עד כמה כאן שומעים את השיחות, אז בבקשה, קצת להנמיך.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: טוב, חברי חברות וחברי הכנסת, סוף-סוף מגיעה הצעת חוק סביבתית.

יעל כהן-פארן: אני מחכה כבר הרבה זמן למשרד להגנת הסביבה לפמפם אותנו בהצעות חוק שייטיבו עם הסביבה כאן בישראל.

יעל כהן-פארן: מאז חוק השקיות, שאושר לפני כשנה, אני לא זוכרת הצעת חוק, אז יש לברך על כך שקיימת הצעה כזאת, אבל בעצם ההצעה באה לתקן הצעה קודמת, ובואו נגיד ככה – לא בדיוק להיטיב אתה.

יעל כהן-פארן: אז היטיב יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אמסלם, לתאר את התגלגלותו של חוק הניקיון והיטל ההטמנה, אז אני אחסוך את ההיסטוריה, אבל בגדול, מ-2007 היטל ההטמנה שנגבה מהרשויות, שנגבה מהאזרחים – וזה בסדר גמור, כי אנחנו רוצים לטפל בפסולת, אנחנו רוצים לקדם את ישראל קדימה.

יעל כהן-פארן: בכל ההיבט של טיפול במחזור והפחתת פסולת ישראל מפגרת אחרי כל העולם המערבי ב-20 שנה, אם לא יותר, ואנחנו היום נמצאים רק במשהו כמו 23% מחזור, כשאירופה כבר מזמן ב-50%.

יעל כהן-פארן: בעצם זאת המטרה של הקרן – לגבות את התשלום כדי להפחית את ההטמנה, כדי להפחית את הפסולת ולהביא למחזור.

יעל כהן-פארן: אבל, בסופו של דבר, כמה שנים – יש שיפור, אני חייבת לומר – אבל כמה שנים נאגרו כספים בקרן, 2.5 מיליארד עד 2016, והפרויקטים שהם היו אמורים לממן התעכבו מכל מיני סיבות, וכך נוצרה איזושהי התרגלות של המשרד להגנת הסביבה שיש לו הר של כסף שלא מצליחים להוציא אותו על המטרות המקוריות שלשמן הוקם, שהן טיפול בפסולת והקמת מתקני קצה שימחזרו את הפלסטיק, את הזכוכית, את הקומפוסט, את הפסולת האורגנית, ובסופו של דבר אנחנו רואים שהדברים נתקעו מכל מיני סיבות.

יעל כהן-פארן: תירוצים תמיד לא חסר.

יעל כהן-פארן: אז נוצר הר של כסף, ובא האוצר, גם לפני שנתיים, בתקציב 2015–2016, מי שזוכר – האמת שאני עוד לא הייתי כאן באישור התקציב – אבל בסופו של דבר נלקחו איזה 200 מיליון שקלים כהלוואה לאוצר מהקרן, כי פשוט הצטבר שם כסף, אז מה נעשה?

יעל כהן-פארן: ניקח הלוואה.

יעל כהן-פארן: ולאורך השנים, מ-2013, הוחלט שאפשר יהיה להקצות חלק מהכסף למטרות נוספות.

יעל כהן-פארן: כל המטרות שמדובר עליהן הן מטרות ראויות וחשובות: טיפול באזבסט, חינוך סביבתי, איסוף פסולת ברשויות – שמה לעשות?

יעל כהן-פארן: לא מצליחות להניע את המערכת שלהן כך שהטיפול בפסולת, איסוף הפסולת, יהיה ראוי ומינימלי.

יעל כהן-פארן: אז יש הר של כסף, בואו ניקח ממנו לדברים שאנחנו לא מצליחים להתמודד אתם.

יעל כהן-פארן: אבל מה קורה?

יעל כהן-פארן: מה קורה בסופו של דבר?

יעל כהן-פארן: תקציב המשרד – אני דיברתי עליו בהצבעות שהיו כאן על התקציב לפני חצי שנה – זה אחד התקציבים הכי עלובים שיש.

יעל כהן-פארן: בצער אני אומרת את זה, בצער רב.

יעל כהן-פארן: אנחנו שומעים כל הזמן בוועדה איך הם לא מצליחים להתמודד עם אכיפה כי אין להם כוח אדם.

יעל כהן-פארן: היום דיברנו על תקנות זיהום אוויר בתחנות דלק, ושמענו מהמשרד שהם, מה לעשות, לא מתמודדים.

יעל כהן-פארן: יש בן אדם שיש לו עוד כמה תפקידים בכל מחוז, ואחד התפקידים שלו הוא לבדוק את זיהום האוויר מתחנות הדלק, כשיש רק איזה 3,000 תחנות דלק בישראל, ומה לעשות?

יעל כהן-פארן: תחנות דלק הן מזהמות, זה המצב.

יעל כהן-פארן: אז אנחנו יודעים שהמשרד בחוסר אכיפה ובמחסור כוח אדם כדי לבצע אכיפה ראויה ופיקוח ראוי על כל הדברים שהוא אמור לטפל בהם ואמון עליהם, אבל כשבא המשרד ואומר: זה בסדר, יש לי פה איזו קופה קטנה, אני אקח משם בשביל הרשויות החלשות, בשביל לטפל באזבסט, אז נמצא את הכסף.

יעל כהן-פארן: אז מה עושה האוצר?

יעל כהן-פארן: לא מגדיל לו את התקציב – הרי יש לו איזו קופה קטנה.

יעל כהן-פארן: אז גם המשרד יוצא נפסד מזה שהתקציב שלו לא באמת גדל, גם התקציבים האלה של הפרויקטים נפגעים, כי בסופו של דבר אנחנו צריכים את הפרויקטים הגדולים האלה – לא יקום פה מתקן לטיפול רציני למשל בפסולת אורגנית בלי סבסוד רציני של המדינה, לא יקרה.

יעל כהן-פארן: המדינה חייבת להיכנס לתוך התחום הזה, כי הוא לא מספיק כלכלי, לפחות ברמת ההתחלה, ברמת ההגנות ינוקא ותמרוץ לתעשייה הזאת, שתקום בכלל.

יעל כהן-פארן: ואנחנו כל כך בפיגור שצריך את המאות מיליונים לשם, אבל הם לא ינוצלו טוב אם הכסף יילקח למטרות אחרות, וזה בדיוק מה שהחוק הזה ממשיך ומקבע.

יעל כהן-פארן: נכון, השגנו הישג – שזה רק לעוד שלוש שנים, ולא לתמיד – אבל גם זאת פשרה, כי בסופו של דבר התקציב של המשרד צריך לגדול.

יעל כהן-פארן: אם צריך לאסוף פסולת ברשויות מאשכול סוציו-אקונומי 1–5 – ובואו נשים על השולחן: אלה בעיקר רשויות ממגזר האוכלוסייה הערבית – אנחנו צריכים שיהיו תקציבים לכך, ולא מאיזה קופה קטנה שאנחנו ניקח ממנה כסף בהחלטה כל שנה רק לשנה הבאה.

יעל כהן-פארן: זה לא יעבוד.

יעל כהן-פארן: זה לא יעבוד.

יעל כהן-פארן: זה יפגע בהמשכיות.

יעל כהן-פארן: אם כל תקציב כזה יידרש להיות תקציב פרויקטלי, הוא מאוד קצר טווח, הוא מאוד לא בר-קיימא.

יעל כהן-פארן: וזה מה שהתיקון לחוק שעולה עכשיו שם על השולחן לעוד שלוש שנים.

יעל כהן-פארן: עוד שלוש שנים נוכל להוציא כסף עד 35% מהתקציב שנשאר בקרן שלא נוצל – יהיה אפשר להוציא למטרות נוספות.

יעל כהן-פארן: מטרות נוספות – שוב, באותה התייחסות, מטרות ראויות וחשובות שלא נראה אותן מתוקצבות מתקציב המדינה, שלא נראה אותן קמות וקורמות עור וגידים לתוכניות חינוך ארוכות טווח.

יעל כהן-פארן: מה קורה עם כל התוכניות לחינוך סביבתי?

יעל כהן-פארן: כולן ממומנות מקרן הניקיון.

יעל כהן-פארן: צריך לשים את זה על השולחן.

יעל כהן-פארן: אין חינוך סביבתי בישראל.

יעל כהן-פארן: משרד החינוך אומר: מה חינוך סביבתי.

יעל כהן-פארן: אני צריך לחנך?

יעל כהן-פארן: שהמשרד להגנת הסביבה יחנך.

יעל כהן-פארן: המשרד להגנת הסביבה רואה שמשרד החינוך לא עושה, אז הוא קם ומרים את הכפפה, יש לו ברירה?

יעל כהן-פארן: ומוציא את הכסף לחינוך מהקרן לניקיון.

יעל כהן-פארן: עכשיו, אין ספק שחינוך סביבתי זה חשוב.

יעל כהן-פארן: זה צריך להיות בליבת הלימודים, זה צריך להיות במערכת החינוך מכיתה א' עד י"ב, לכל אורכה.

יעל כהן-פארן: מקצוע ליבה.

יעל כהן-פארן: בעיני, אם תשאלו אותי, זה מקצוע ליבה, ואני מקווה שגם החרדים יסכימו ללמוד אותו.

יעל כהן-פארן: אולי צריך קצת מתמטיקה ואנגלית בשבילו, אבל אני מקווה שהם יסכימו אתי שזה מקצוע ליבה, כי זה החיים שלנו.

יעל כהן-פארן: הסביבה שלנו זה החיים שלנו.

יעל כהן-פארן: ופה, אם החינוך הסביבתי מקבל מקופה קטנה כל פעם איזושהי תוספת לאיזשהו פרויקט, משהו – אני לא אגיד לא מתגלגל; הוא לא מתקדם, כל פעם פרויקט – נגמר, מקבלים כסף לשנה, והולך.

יעל כהן-פארן: וכך מתייחסים, לצערנו, לנושאים הכל-כך חשובים, וכל כך אקוטיים, וכל כך דורשים טיפול מעמיק במדינת ישראל, בחברה הישראלית.

יעל כהן-פארן: אם מסתכלים כאן – כולנו נוסעים למשלחות במסגרת ועדות הכנסת, במסגרת כזאת ואחרת, ואנחנו רואים מה קורה בעולם.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא יכולים להישאר מאחור.

יעל כהן-פארן: מדינת ישראל חייבת לצעוד קדימה בתחומים האלה.

יעל כהן-פארן: רק עכשיו התבשרנו – ממש היום יצאה הכתבה, לפני שבועיים החלטת ממשלה – שהממשלה החליטה לשנות את המדיניות שלה בנושא הפסולת, ובמקום להשקיע, כמו שהיא הייתה צריכה וכמו שהיא אמורה להשקיע, במחזור ובהפניית כל המשאבים לשם, עכשיו החליטו לשרוף.

יעל כהן-פארן: לא מצליחים למחזר, אז בואו נשרוף את הפסולת.

יעל כהן-פארן: יש פה ויכוח מאוד גדול עד כמה באמת שרפת הפסולת זה פתרון ראוי.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שזה הפתרון האחרון שצריך להגיע אליו, אחרי שניסינו הכול וקידמנו הכול.

יעל כהן-פארן: אבל בישראל כמו בישראל, כל שנתיים, במקרה הטוב, מתחלף שר להגנת הסביבה, וכל שר מחליף את העמדה של קודמו, כי הוא חייב להטביע חותם ולשנות מדיניות.

יעל כהן-פארן: ואז אנחנו רואים שאם הכניסו מהפכת מחזור שקראה להפרדה במקור בכל בית, ורשויות התגייסו וכו', בא שר חדש, עצר את הכול ואמר: אני לא רוצה לראות, זה נכשל, ועכשיו מקימים מדיניות חדשה, של בואו נשרוף.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שזאת טעות.

יעל כהן-פארן: קודם כול, טעות ללכת כבר עכשיו על שרפת פסולת, שיש בה בעיות סביבתיות, בריאותיות, זיהום אוויר וכו'.

יעל כהן-פארן: דבר שני, היא לא באמת דואגת לפתרון של הבעיה.

יעל כהן-פארן: הפתרון הוא הפחתה במקור, הפתרון הוא מחזור, ולתת לאנשים את הכלים לעשות את זה בקלות.

יעל כהן-פארן: ובכל מקום שזה התחיל ואנשים נרתמו והתגייסו, ראו שזה יכול לעבוד; אם עשו את זה נכון, ועקבי, ולאורך זמן, ראו שזה יכול לעבוד.

יעל כהן-פארן: והחלטה של המשרד שהמחזור וההפרדה במקור בישראל נכשלה הייתה מוקדמת מדי, הייתה החלטה שגויה, הייתה החלטה שדרדרה את כל התחום הזה לחוסר ודאות ועצרה למעשה את כל התהליכים שהתחילו, את כל המהלכים שהתחילו, באבם.

יעל כהן-פארן: נכון, היו רשויות שלא הצליח בהן התהליך החינוכי, ולא הצליח בהם תהליך ההפרדה במקור, ולא הגיעו להישגים, אבל זה עניין של זמן.

יעל כהן-פארן: זה עניין של זמן, וצריך לתת לתהליכים האלה לעבור, וחייבים להתמיד.

יעל כהן-פארן: מדיניות שמזגזגת, מדיניות שכל שנתיים משנה את הכיוון, לא תביא אותנו לשום מקום.

יעל כהן-פארן: חברי, אני אסיים.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכם שלא לתמוך בחוק.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים חוק טוב יותר.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים שהתקציבים האמיתיים שיוקצו למשרד יהיו מבסיס התקציב.

יעל כהן-פארן: מבסיס התקציב צריך לטפל בחינוך הסביבתי; מבסיס התקציב צריך לטפל בבעיות של חוסר התנהלות ברשויות מקומיות חלשות; מבסיס התקציב צריך לטפל בבעיות סביבתיות כמו ניקוי נחלים ואסבסט, לא מאיזו קופה קטנה של המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, לרשותך עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

זוהיר בהלול: בהצעת החוק הזאת יש מעין הלבנת ההונאה, מכיוון שהמשרד להגנת הסביבה ירצה לקבל את נתח הארי מהכספים האלה, כדי להפחית מהזכאות ממשרד האוצר למשרד להגנת הסביבה, מאותם סכומים ריאליים שהוא צריך להעביר להם.

זוהיר בהלול: 2.5 מיליארד שקלים, גברתי היושבת-ראש – זה סכום אסטרונומי שנצבר בקופה הזאת, שהייתה אמורה לעסוק בענייני ההטמנה מכוח הקרן להטמנה.

זוהיר בהלול: נדמה לי שבסכום הזה אפשר היה, כמובן, כמו שהזכירה חברתי יעל פארן, לחנך את האוכלוסייה בישראל חינוך טוב יותר, אמיץ יותר, וגם כיאה לתמורות החשובות שאנחנו חווים בעולם.

זוהיר בהלול: אני באופן אישי, כמובן, וגם סיעתי, מתנגדים לחוק הזה, מכיוון שבחוק הזה יש התנערות מהחובה להקציב תקציב אמיתי למשרד להגנת הסביבה לשאר הפרויקטים החשובים והחיוניים.

זוהיר בהלול: זאת העמדה שלנו.

זוהיר בהלול: אנחנו נגד שימוש בכספי הקרן למטרות שאמורות להיות מתוקצבות מתקציב המשרד.

זוהיר בהלול: זה מאפשר לאוצר להקטין בפועל את תקציב המשרד.

זוהיר בהלול: אם המטרות שרוצים להכניס עכשיו תחת חסות הקרן חשובות באמת – ואני לא מפקפק ולו לשנייה בחשיבות של העניינים האלה – שיתקצבו אותן.

זוהיר בהלול: אדרבה, שיתקצבו אותן.

זוהיר בהלול: מטרות הקרן הנוכחיות לא מיושמות, וכשיבוא היום וירצו ליישם אותן יגלו שלא נותרו בקרן כל הכספים.

זוהיר בהלול: לכן, אני ממליץ להתנגד להצעת החוק הזאת, להותיר את הכספים האלה באותה קרן, ולא לעשות בכספים האלה שימוש לא נכון רק כדי שהמשרדים – בעיקר משרד האוצר יתנער מתפקידו לחלק כספים הוגנים לכל הפרויקטים האלה, ובעיקר למשרד להגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: לאחר הנמקת ההסתייגויות אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: לאחר הנמקת ההסתייגויות אנחנו מגיעים להצבעה.

מסעוד גנאים: – – – יש עוד דוברים?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: הוא הדובר האחרון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' הוא הדובר האחרון בהנמקת הסתייגויות, ומייד אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים – אלו שנמצאים באולם.

עיסאווי פריג': חלקנו מנומנמים היום, אני רואה שאין לנו מספיק ערנות.

עיסאווי פריג': אני – עפר שלח, חבר הכנסת שלח, אני מבקש את תשומת – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': הגולדן ניצחו בגדול ועשו את זה בענק.

עיסאווי פריג': אני רוצה לספר: ביום רביעי שעבר הייתה השקת ספר.

עיסאווי פריג': הייתה השקת ספר בכפר המכבייה, והיו בה 400 פעילי ליכוד.

עיסאווי פריג': היה השר ישראל כץ ידידנו, יושב-ראש הקואליציה ביטן, והיה מיקי זוהר, והשיקו ספר.

עיסאווי פריג': מה הספר?

עיסאווי פריג': הספר הוא "הנגלה והנסתר בקרב ערביי ישראל".

עיסאווי פריג': והספר בא, מוחה על שני דברים: הוא מוחה על זה שאיך הערבים במדינת ישראל לא נמצאים במחנות – זה אחד; והדבר השני – שהם טפילים שיונקים מאיתני המדינה.

עיסאווי פריג': תראה איזו מסקנה.

עיסאווי פריג': ויושבים בהשקת הספר הזה בכירי הליכוד.

עיסאווי פריג': עכשיו, בשנים האחרונות שאני בכנסת, חברי הליכוד כל הזמן מתגאים: אנחנו מתנועת ז'בוטינסקי, ז'בוטינסקי, ז'בוטינסקי.

עיסאווי פריג': אני שואל – ומדי פעם אני חוזר אחורה: מה ז'בוטינסקי אמר?

עיסאווי פריג': הרי ז'בוטינסקי התייחס גם לזכויות מיעוט.

עיסאווי פריג': אז הגעתי למסקנה שבאמת הוא מתהפך בקברו.

עיסאווי פריג': הליכוד של היום הוא לא מפלגת ימין, הוא מפלגת ימין קיצונית; הוא לה פן.

עיסאווי פריג': הוא מפלגה של לה פן – מתחרים ביניהם מי יותר קיצוני.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, חברים: ז'בוטינסקי שאתם מדברים עליו דיבר על קיר ברזל; דיבר על קיר ברזל, לא דיבר על להכניס את הערבים לגטו.

עיסאווי פריג': זה מה – ככה קראתי: קיר ברזל, לשמור על ביטחון היהודים.

עיסאווי פריג': והחברים מהליכוד שמתגאים ואומרים – אז דרשני.

עיסאווי פריג': אני אומר: במדינה שבה השלטון בידי הליכוד ומתפרסם ספר כזה, ספר שהוא מסמך של שנאה מהזן הגרוע ביותר – אני שואל אתכם, חברים: אני לא שמעתי – – –

מאיר כהן: זה שאתה מדבר על הספר המטומטם הזה – – –

עיסאווי פריג': עושה לו פרסומת?

מאיר כהן: – – –

עיסאווי פריג': כן?

מאיר כהן: עזוב – – –

עיסאווי פריג': זהו?

עיסאווי פריג': להפסיק?

מאיר כהן: תאמין לי.

אילן גילאון: לקדם אותו.

מאיר כהן: תאמין לי.

עיסאווי פריג': אז זהו?

עיסאווי פריג': להפסיק?

מאיר כהן: לדעתי – – –

עיסאווי פריג': להפסיק?

עיסאווי פריג': להפסיק?

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, זאת המציאות.

עיסאווי פריג': אז אני אסיים.

עיסאווי פריג': אני קיבלתי את הדעה שלך.

עיסאווי פריג': אני חשבתי על זה לפני שעליתי, אגב, אבל אמרתי: יאללה, שישחו עם הקיצוניות שלהם.

עיסאווי פריג': שרת התרבות ובנט – אתה זוכר – – –

אילן גילאון: – – – אני מקווה – – –

עיסאווי פריג': אתה זוכר את הספר "גדר חיה"?

עיסאווי פריג': אתם זוכרים את הספר "גדר חיה"?

אילן גילאון: מה זה?

עיסאווי פריג': "גדר חיה", שאסרו במשרד התרבות, והשרה מירי רגב קמה בקול זעקה – איסור.

עיסאווי פריג': אפילו מכירת הספר, לימוד הספר; הספר הזה, שיוצאת אהבה – אסור, אבל להפיץ ספרי שנאה מותר.

עיסאווי פריג': אני אפסיק כאן, שלא נעשה לו יותר מדי פרסומת.

עפר שלח: "גדר חיה" מכר חמש מהדורות – – –

עיסאווי פריג': כן?

עיסאווי פריג': אתה חושב?

עפר שלח: אני יודע.

עיסאווי פריג': כן?

עיסאווי פריג': אז אם כך, אני מסיים.

עיסאווי פריג': צר לנו מאוד שאנחנו נמצאים בעידן המאה ה-21 ורואים ספרים כאלה, ושתיקת הרוב זה דבר בלתי נתפס.

עיסאווי פריג': טוב, תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – –

עיסאווי פריג': אני לא רוצה לעשות לו פרסום – – –

טלי פלוסקוב: – – חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: מה, עכשיו עד שיואילו חברי הקואליציה לבוא, אתה – – –

דוד אמסלם: למה לא?

דוד אמסלם: למה, מה אתה עושה כל הזמן?

יואל חסון: אה?

דוד אמסלם: אתה לא עשה את זה?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: זה נכון שאתה כל הזמן באופוזיציה, אז יש לך בעיה עם זה.

יואל חסון: ולא הייתי – – –

דוד אמסלם: אבל בגדול, כשהיית פעם בליכוד – –

יחיאל חיליק בר: הוא היה יו"ר הקואליציה.

דוד אמסלם: – – לדעתי זה מה שהיית עושה.

יחיאל חיליק בר: הוא היה יו"ר הקואליציה.

דוד אמסלם: לפחות על הבסיס הזה בחרנו אותך, יואל – אז, בזמנו.

יואל חסון: הייתי יו"ר הקואליציה והייתי בקואליציה.

דוד אמסלם: נו.

דוד אמסלם: אמרתי – כשהיית בליכוד, וזה היה לך טוב.

יואל חסון: לא נגמר בקדימה – – –

דוד אמסלם: בקדימה.

דוד אמסלם: נו, אתה רואה.

דוד אמסלם: בגלל זה אתה כבר לא – – –

יואל חסון: אומנם לא הייתי – – –

דוד אמסלם: בגלל זה קדימה כבר לא נמצאת, יואל, אתה מבין?

דוד אמסלם: לא בגללך, אבל כנראה לא הייתה סיבה טובה שהיא תהיה.

דוד אמסלם: אני רוצה דווקא לענות לחברת הכנסת יעל.

דוד אמסלם: תראי, בגדול, בכלל בחיים, האויב של הטוב זה הטוב מאוד.

דוד אמסלם: מה שקרה בסיפור הזה – קודם כול, ההיטלים הם דבר חיובי.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, לדעתי, אם לא היה הסיפור של ההיטלים, עד היום כל הערים היו מטמינות, והרי לא רצינו שהן יטמינו, וכתוצאה מזה חלק גדול מאוד מהמטמנות נסגרו.

דוד אמסלם: תראו, למשל, עזרייה, שעיריית ירושלים הייתה מטמינה שם, והיא הייתה אחת המטמינות המשמעותיות במדינת ישראל – כתוצאה מהפעילות של המשרד, גם בהיבט של ההיטל וגם בהיבט של הסגירה – לדעתי, השר שהיה אז, השר לאיכות הסביבה גלעד ארדן – עכשיו פשוט דיברתי אתו, בדיוק הוא יצא – זו הייתה החלטה שלו בעניין.

דוד אמסלם: ולכן, אני חושב שללא ההיטל לא היינו מתקדמים לשום מקום.

דוד אמסלם: וכפי שאמרתי אז, זה בא – גם ההיטל וגם הנושא של סגירת המטמנות.

דוד אמסלם: עכשיו, בקופה הצטברו הרבה מאוד כספים, שעד התקופה האחרונה באמת אף אחד לא נתן את הדעת מה עושים אתם.

דוד אמסלם: פשוט, אגרו שם כספים.

דוד אמסלם: זה הגיע כבר למיליארדי שקלים, וזה יותר.

דוד אמסלם: מי שאגר אותם, לטעמי, יותר הסתכל על ההיבט של הקנס, זאת אומרת, שמי שעושה הטמנה, מי שמטמין – בואו נקנוס אותו.

דוד אמסלם: מדובר לדעתי, אם אני זוכר, על בסביבות 150, 160 שקלים לטון, שזה סכומי עתק, ולכן נערמו שם כספים מאוד מאוד משמעותיים, ולא נעשה בהם שימוש הרבה מאוד זמן, הרבה מאוד שנים, והמאגר הזה הלך וגדל.

דוד אמסלם: לפני כשנתיים, אני חושב – אני כבר לא זוכר אם זו הייתה הממשלה הקודמת או הממשלה הזאת לפני שנתיים.

דוד אמסלם: הממשלה הקודמת; העבירו את ההחלטה ב-2013 או 2014 – לבוא ולהתחיל להשתמש בכסף הזה, בעיקר לסייע לרשויות שהן סוציו 1–4 בנושא המחזור והאשפה.

דוד אמסלם: חלק מהכסף יועד ונותב לסיוע לרשויות שהיו צריכות להוביל להטמנה נניח למקום רחוק, וזה עלה להן הרבה מאוד כסף.

דוד אמסלם: אז היה סיוע של המשרד או של הקרן, בזה שיוכלו לסייע להן בסובסידיה מסוימת לגבי הנושא של מקום ההטמנה.

דוד אמסלם: היו רשויות שבעצם לא היו להן אפילו מספיק אמצעים להחליף את כל מכלי האיסוף.

דוד אמסלם: חלקן גם עשו הפרדה – ניסו לחנך את הציבור שלהם באותה העיר וגם עשו כמה מכלים להפרדה במקור.

דוד אמסלם: לא חשוב שבסופו של דבר חלק מההפרדה הזאת הגיעה למזבלה, רק במשאיות אחרות.

דוד אמסלם: אני חושב שהחינוך כשלעצמו היה חשוב, בגלל שכשאתה רוצה לעשות בסופו של דבר הפרדה במצב אמיתי, אז גם כשיש לך מתקן קצה, הציבור צריך זמן להתרגל לנושא הזה.

דוד אמסלם: לכן אני בעמדה, גם היום, שגם אם ההפרדה במקור היום מגיעה לאותה מטמנה, ולכאורה היא לא יעילה, עדיין אני חושב שהציבור מתחיל לפתח הרגלים שאני חושב שהם מאוד חשובים.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפני יומיים הגענו משווייץ.

דוד אמסלם: היינו שם במתקן מדהים, פשוט מדהים, לטיפול בפסולת וייצור אנרגיה, תחנת כוח שהשוויצרים בנו צמוד לעיר, במרחק של 200–300 מטר מהבתים האחרונים, שמייצרת כ-600 קילוואט לשעה.

דוד אמסלם: 400 קילוואט מיוצרים רק על ידי שרפת פסולת בטיט.

דוד אמסלם: יש להם הסולקנים וכו' וכו', והכול בעצם משתחרר לאוויר לפי כל התקנים הכי מחמירים שלהם.

דוד אמסלם: הם גם מרוויחים אנרגיה – זה יותר כתחנת כוח – ושליש מזה מיוצר באמצעות גז טבעי.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שבסופו של עניין כל הסיפור הזה של ההרגלים של ציבור, גם אם זה בקצה, ולכאורה לא נותן לנו היום תוצאה, בגלל שאין לנו מתקני קצה – אני חושב שעצם העניין שהמשרד בא וביקש להאריך את השימושים, שזה עד 35% מגובה הקרן – או מהכספים שהצטברו באותה שנה, לא מגובה הקרן – עד 35% לשימושים שהם גם מפורטים בחוק – במה?

דוד אמסלם: כולל אזבסט.

דוד אמסלם: היום המשרד, למרות שבעצם זו לא התכלית של אותה קרן, עדיין מקצה אמצעים לטיפול באזבסט, שזה חומר מסוכן מאוד – אני חושב שזה דבר מבורך מאוד, ולכן אני חושב – יכולנו שלא לאפשר להם ולהמשיך לצבור את הכסף למתקני הקצה, אבל סברנו גם בוועדה שזה נכון להישאר כרגע במתכונת הנוכחית, עם הפרופורציות הנוכחיות, קרי כשני שלישים נאגרים במתקני הקצה ושליש מהכספים שנאספו מאותה שנה – זה לא הולך אחורה, רק מאותה שנה – אז שליש מזה בעצם מיועד לתמיכה ברשויות, כפי שאמרתי קודם.

דוד אמסלם: צריך להבין: במדינת ישראל – אנחנו קיימנו כמה דיונים בוועדה על הנושא של מתקני הקצה, ששם אני רואה את הנושא האסטרטגי; לשם צריך לקחת את זה – לפתרון ההחלטי של העניין הזה.

דוד אמסלם: בלי מתקני קצה בעצם לא עשינו שום דבר.

דוד אמסלם: אם אין לנו בקצה מפעל שיודע לקחת את הפסולת הביתית וגם להפריד אותה באופן ממוכן, או לשרוף אותה בלי השקעה בכל הנושא הזה של המיון במפעל, אז בעצם לא עשינו שום דבר.

דוד אמסלם: זה גם יוריד; אני משוכנע לחלוטין שאם נלך על מתקנים שגם מייצרים אנרגיה וגם לא צריך למיין, בסופו של דבר אנחנו נוכל להוריד באופן משמעותי גם את היטל ההטמנה, שזה היטל שמקשה על הרשויות באופן מאוד מאוד קיצוני.

דוד אמסלם: צריך להבין על מה מדובר.

דוד אמסלם: זה לא כסף של המדינה; זה כסף של הרשויות, קודם כול.

דוד אמסלם: ובחוק אנחנו מבקשים להאריך את אותה החלטת הוראת שעה שהייתה ב-2013, להחזיר לרשויות שליש מאותו כסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל למה יותר מ-5? היה 1–4.

דוד אמסלם: המשרד ביקש לאפשר לעוד אנשים.

דוד אמסלם: אני מבין שככה זה עובד במדינת ישראל: אם אתה נמצא בסוציו 1–4 אתה לא רוצה שותפים, אתה מבין?

דוד אמסלם: אם היית ב-5, היית אומר אחלה.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, אני לא בא לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בגלל שאנחנו ערבים – – –

דוד אמסלם: בגלל שמה, שכל היישובים הערביים זה מ-1 עד 4?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

דוד אמסלם: אז מה אכפת לך להיות קצת לארג' עם היהודים, שהם משלמים את רוב הכסף, ולתת להם גם 5?

דוד אמסלם: מה אתה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש כסף עודף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום לספק את הצרכים – – –

דוד אמסלם: לכן אני אומר לך.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חאג' יחיא, אני למדתי:

דוד אמסלם: איפה שזה לא תורם לכם באופן ישיר, אז אתם מתנגדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, זה נוגס מאתנו – – –

דוד אמסלם: אבל אני הסברתי.

דוד אמסלם: אני מסביר עוד פעם: הכסף הזה מגיע מרוב הרשויות במדינת ישראל, הלא-ערביות דווקא.

דוד אמסלם: עכשיו, זה נכון שבסוף של 1–4 יושבים רוב היישובים הערביים – לא רק הם אבל רובם – אז זה נכון שהם גם נהנים מה-35% האלה בצורה הרבה יותר דרמטית.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך משהו.

דוד אמסלם: אלה שבסוציו גבוה, כשאנחנו הבאנו את זה לוועדה – אתה תתפלא – אתה יודע מה הייתה העמדה של השלטון המקומי?

דוד אמסלם: הם התנגדו בכלל לרעיון, הם לא רצו שנוציא שקל.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שהם לא מקבלים; סוציו מ-10 עד 4 לא מקבל.

דוד אמסלם: אז לכן הם אמרו: למה אנחנו צריכים לסבסד את 1–4, שגם בדרך כלל הם לא משלמים את רוב ההיטל, וגם מקבלים – רק אליהם מיועד הכסף?

דוד אמסלם: אז הטענה בעצם שאתה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה 1–4.

דוד אמסלם: אז אתה אומר: היה 1–4 – למה הרחבנו ל-1–5?

דוד אמסלם: אתה מבין – צריך להבין: סוציו 5 זה לא רשויות חזקות, שלא תתבלבל.

דוד אמסלם: זה עדיין רשויות חלשות.

דוד אמסלם: אבל אני הבנתי.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי קודם, אני מניח שאם הרשויות הערביות היו נכנסות ב-5, היית הראשון שקם ושואל אותי למה 5 לא בפנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי מקווה – – –

דוד אמסלם: אז היות שאנחנו דואגים גם לערבים וגם ליהודים – אתם דואגים רק לערבים; אנחנו גם ליהודים וגם לערבים – אז המשרד החליט להכניס – – –

עאידה תומא סלימאן: למה "אתם"?

דוד אמסלם: לפחות בשאלה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: עאידה, לפי הרציונל שהוא הציג עכשיו בשאלה, והוא גם השיב – – –

עאידה תומא סלימאן: אבל למה אתה אומר "אתם"?

דוד אמסלם: הוא.

דוד אמסלם: אתה.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: תדבר אתו.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: חאג' יחיא, אתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אני דואג לערבים כי אתם מפלים אותם.

דוד אמסלם: אתה דואג לערבים פה בכספים של היהודים, אז לכן אנחנו דואגים גם לערבים וגם ליהודים.

דוד אמסלם: זה ההבדל בינך לבין המשרד עצמו.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו החלטה של המשרד.

דוד אמסלם: הוא קיבל החלטה.

דוד אמסלם: אני מניח שהוא ניתח אילו ערים נכנסות, וכפי שאמרתי קודם, סוציו 5 זה סוציו שעדיין נדרש לסיוע בהרבה פרמטרים.

דוד אמסלם: לא מדובר ברשויות חזקות, אז לכן אני חושב שעצם ההרחבה היא נכונה.

דוד אמסלם: המשרד גם ביקש לעשות את זה כהוראת קבע, זאת אומרת, לקבע את זה כחוק קבוע ולא כהוראה זמנית.

דוד אמסלם: אנחנו לא הסכמנו לעניין הזה משתי סיבות מרכזיות: 1.

דוד אמסלם: אני חושב שכל היטל ההטמנה הוא אילוץ שצריך להעלים אותו מן העולם באמצעות זה שהמדינה כמדינה תתחיל לפתח את מתקני הקצה.

דוד אמסלם: כאן, דרך אגב, מגיע שאפו גדול למשרד לאיכות הסביבה, לשר, למנכ"ל ישראל דנצינגר ולעובדים שם, שלקחו את הנושא באופן מאוד מאוד מאוד רציני.

דוד אמסלם: מתחילת הקדנציה קיימתי דיון על הנושא הזה, בלי קשר להיטל, בגלל שאני חושב שבלי מתקני קצה במדינת ישראל אנחנו לא הולכים לשם מקום, ואני הסברתי להם שגם היום יש מקומות בעולם שמחפשים נפט.

דוד אמסלם: אני מציע להם להתעסק בזבל – זה הנפט של העולם היום.

דוד אמסלם: הם צריכים להבין שאלה הנושאים שמעניינים את העולם, ויש בהם גם אינסנטיב כלכלי.

דוד אמסלם: זה אומר שזה לא צריך להיות מופעל על ידי המדינה, זה לא הרעיון; המדינה צריכה רק לייצר את התנאים, ויהיו מספיק משקיעים פרטיים שייכנסו לאירוע הזה, בגלל שבסך הכול, כפי שאמרתי, גם בעולם זה אירוע כלכלי, וזה מחזיק את עצמו, ויש גם רווחים טובים, וכידוע לכם גם זבל לא מפסיקים לייצר – אתה כמעט שבוי שם.

דוד אמסלם: זאת אומרת, מי שנכנס להשקעה הזאת, הוא מבין שזו השקעה ארוכת טווח.

דוד אמסלם: מה שנקרא – – –

מאיר כהן: ייצור זבל – – –

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: אני מסכים אתך, מאיר.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – להפך, אני חושב שיש השקעות שאנשים נכנסים אליהן ולא יודעים מה יהיה בעתיד, בעוד עשר שנים, 15 שנה.

דוד אמסלם: כאן, בעניין הזה, מי שלוקח את האירוע לדעתי עשה בוננזה, חבל על הזמן.

דוד אמסלם: לכן אני אישית חושב שמדינת ישראל צריכה להשקיע בזה יותר אנרגיה, יותר חשיבה, לדחוף את המשרדים לעניין הזה.

דוד אמסלם: אני ביקשתי גם ממשרד התכנון – לא מהמשרד, אלא מאביגדור יצחקי וראש מינהל התכנון – להציג לנו תוכנית אב בוועדה, לגבי הנושא של מתקני קצה, וזה בדיוק מה שהם מתכוונים לעשות.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, אני לא חושב שכפי שהמצב הוא היום, שכל עיר מחליטה מה היא רוצה, איך היא עושה את זה, כאילו זה עסק פרטי שלה – לרוב זה גם לא נושא את עצמו כלכלית, לכן אי-אפשר להשאיר את זה רק במסגרת העירונית, הלוקלית.

דוד אמסלם: זה לא עובד ככה.

דוד אמסלם: לכן, מינהל התכנון – גם קיימנו אתו שלושה דיונים בוועדה.

דוד אמסלם: אני מתכוון בעוד חודשיים לקיים דיון נוסף, כדי שהם לפחות יראו לנו פריסה ארצית – כמה מתקנים מדינת ישראל צריכה בכל הארץ, ומה הפריסה הארצית שלהם, כדי שזה גם יהיה הגיוני; ברור שאנחנו לא מתכוונים שמישהו מתל אביב יתחיל להוביל את הזבל להטמנה באילת או למפעל באילת.

דוד אמסלם: לכן, רבותי, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעה הזאת, היא פשוט – כפי שאמרתי קודם, זה המשך הוראת השעה לשלוש שנים, רק הכנסנו כאן את סוציו 5 גם לעניין.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דודי אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נתחיל להצביע על ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהאנשים שהגישו הסתייגויות לא מורידים אותן, נכון?

טלי פלוסקוב: איפה חברת הכנסת – מצביעים על ההסתייגויות?

טלי פלוסקוב: מצביעים.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי.

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו נצביע כרגע על הסתייגויות של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני – ושל חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ – לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: הסתייגויות מס' 1.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההסתייגות – 21 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 21 חברי כנסת, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההסתייגות מס' 1 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הסתייגות מס' 2, לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד – 22 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 22 חברי כנסת, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אלי אלאלוף הצביע נגד – נא להוסיף את קולו של אלי אלאלוף כמתנגד – 34 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: גם הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 לא התקבלה, וכעת אין הסתייגות לסעיף 1 ואין הסתייגויות לסעיף 2, לכן נצביע על שני הסעיפים האלה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה – 38 נגד – 19 נמנעים – אין סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 38 חברי כנסת בעד, 19 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה, וכעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 40 נגד – 17 נמנעים – אין חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 40 חברי כנסת בעד, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה שנייה וקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1135); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה ושומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: איפה חברת הכנסת שרת המשפטים?

טלי פלוסקוב: מי מציג לנו?

טלי פלוסקוב: יציג לנו את הצעת החוק השר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר, לרשותך עד עשר דקות.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, השרים, בהצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה ושומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשע"ז–2017, מוצע להאריך את תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ"ז–1967, כפי שהוארך תוקפן ותוקן נוסחן בחוק מעת לעת, בעוד חמש שנים, עד יום א' בתמוז התשפ"ב, 30 ביוני 2022 למניינם.

אורי אריאל: ההסדרים הכלולים בתקנות נוגעים בעיקרם בסמכויות השיפוט של בתי-המשפט בישראל כלפי ישראלים שעברו עבירות באזור או בשטחי הרש"פ, לסמכויות הרשויות בישראל לבצע בישראל עונשים ומעצרים שהוטלו על ידי השלטונות הצבאיים באזור, וכן לאפשרות לבצע באזור צווים ועונשים שהוטלו בישראל על תושב האזור.

אורי אריאל: כמו כן, התקנות מחילות באופן פרסונלי חוקים ישראליים שונים על ישראלים המתגוררים ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: תקופת תוקפן של התקנות הקיימות עומדת לפוג ביום ו' תמוז התשע"ז, 30 ביוני 2017 למניינם, ולכן מוצע להאריך את תוקף התקנות בחמש שנים נוספות.

אורי אריאל: אדגיש כי במסגרת ההארכה לא נערך כל שינוי בנוסח התקנות, וכל תכליתן שימור המצב הקיים.

אורי אריאל: נוכח האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

אורי אריאל: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: כעת אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים, כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הקבינט התכנס היום וקיבל החלטה בעניין אספקת החשמל לרצועת עזה – החלטה לצמצם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה לצמצם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב היום, למי שלא יודע, שיש אספקת חשמל לשעתיים ביום, יש אספקת מים במכלים פעמיים בשבוע, בכמה מקומות, ויש אבטלה גואה, יש הרבה קבצנים – –

ענת ברקו: אז שלא יחפרו מנהרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ויש הרבה אנשים – –

ענת ברקו: שישקיעו באנשים, לא במנהרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אנשים שיודעים רק גזענות, ורוצים ענישה קולקטיבית, ויש מעמד – לא משנה מי יסבול.

ענת ברקו: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברשותך, לא להפריע לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש 2 מיליון אנשים – – –

ענת ברקו: למה "חמאס" לא משקיע בהם?

ענת ברקו: הוא משקיע במנהרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש 2 מיליון אנשים שחיים במצור, ומי שקבע שמדינת ישראל התנתקה מרצועת עזה – היא לא התנתקה.

ענת ברקו: ועוד איך התנתקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רצועת עזה עדיין כבושה על ידי מדינת ישראל, ומה שעשו זה פריסה מחדש, כי היא תלויה בישראל, גם באוכל, גם בחשמל, גם בכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מדינת ישראל התנתקה, היא הייתה צריכה להיות קשורה למישהו אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עדיין היא כבושה, והכיבוש הזה מחייב את מדינת ישראל לפי החוק הבין-לאומי לתת את כל הצרכים של עזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עושים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: סוגרים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובנוסף, ההחלטה של היום היא פגיעה בזכויות אנשים, פגיעה באנשים שחיים שם – בילדים, בנשים, באנשים שנזקקים לאוכל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומדינת ישראל באה ואומרת: תשמעו, יכול להיות שיש בזה סיכון למלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא סיכון למלחמה; זה הצעד הראשון שנוקטת מדינת ישראל וממשלת ישראל לקראת המלחמה הבאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שאנחנו שומעים – אם אתם לא שומעים אז תתחילו להקשיב – אנשים פשוטים, אנשים שרוצים לחיות, היום דוחפים את "חמאס" ואת האחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו בזה הולכים לכיוון של מוות אטי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם כבר מוות, שיהיה מוות במלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואחרי שייהרגו גם מפה וגם משם אלפי ילדים, אלפי נשים, אלפי מבוגרים – אחר כך יחזרו לנקודת ההתחלה ויספקו את החשמל ויספקו את האוכל ויספקו את הכול, כי למדינת ישראל ולממשלת ישראל אין אומץ למוטט – מה שאמרו – את ה"חמאס"; אין להם אומץ, הם לא רוצים, נוח להם להמשיך את המצב הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הם לא רוצים להגיע לשום פתרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, המעשה הזה הוא הצעד הראשון למלחמה, ואני מתריע – גם התושבים, גם האזרחים צריכים לצעוק בפני הממשלה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – והעומד בראשה: אנחנו לא רוצים מלחמות, אנחנו לא רוצים עוד הרוגים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גלאון, בבקשה.

אילן גילאון: גילאון.

טלי פלוסקוב: גילאון, בבקשה, בוודאי, בוודאי.

טלי פלוסקוב: אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אילן גילאון: כבוד היושבת-ראש, אדוני השר.

אילן גילאון: האמת היא שזה טוב שיש שעת חירום, כי ראיתי פה מיזם שאני רוצה לשקול, ואולי גם להתייעץ עם חברי חברי הכנסת, אולי להצטרף למיזם הזה: המדינה תשלם לזוגות דתיים שיארחו חילונים בביתם לארוחת שבת בלימודי יהדות.

אילן גילאון: ויש גם צ'ופר גדול כאן:

אילן גילאון: המשרד לשירותי דת מתכוון לממן פעילויות בבתים הפרטיים ואף להשתתף בתשלומי הארנונה, ועד בית, חשמל.

אילן גילאון: ולמה לא גם מיקרוגל חדש ועוד כל מיני הוצאות נלוות?

אילן גילאון: גברתי, אני מצאתי פה תמונה של הארוחה החגיגית הזאת.

אילן גילאון: אמרתי לעצמי: מדוע שאני לא אעשה את זה בעצמי?

אילן גילאון: אני בדרך כלל מארח בבית שלי משפחות, חילוניות וגם דתיות, כמעט כל שבת.

אילן גילאון: נראה לי שאני בהחלט מתאים לזה.

אילן גילאון: גם מדובר כאן בגישה חיובית למקורות היהודיים, ולי יש גישה חיובית למקורות החילוניים, ומדובר רק בזוגות שהם זוגות שנישאו כהלכה, וגם אני נישאתי כהלכה, זאת אומרת, אני עונה גם על הקריטריון הזה.

אילן גילאון: אבל אני אומר את הדברים – הנה, איש ואישה נשואים כדין – אני אומר את הדברים משום שאני לא יודע לאן אנחנו עוד הולכים להשתגע, כבוד השר.

אילן גילאון: אני מבין שאתם רוצים ללכת היום לנתץ כל חלקה, ואיך אומרים, ללכת ולסמן כל מקום שבו אתם יכולים, ככל שאתם שולטים: בצד אחד קוד אתי, בצד שני משפחות דתיות שמארחות משפחות חילוניות כדי להראות להם את ההארה.

אילן גילאון: זה חיבור, גברתי – וזו שעת החירום – של נביאי הבעל והעשתורת, ואורגיית הר הבית, שמנסה לקחת ובכוח להפוך את הצביון של המדינה הזאת ככל שהיא יכולה, באופן לא חוקי, בוודאי לא מוסרי, על ידי חקיקות מטורפות, גזעניות.

אילן גילאון: דיבר חברי עיסאווי פריג' על הספר החדש של הפרופ' אמריטוס מיי פוט, אני לא יודע מי זה, הגִזען והאנטישמי – – –

יהודה גליק: גַזען.

אילן גילאון: גִזען.

אילן גילאון: גִזען.

אילן גילאון: גִזען, יהודה.

אילן גילאון: והאנטישמי.

אילן גילאון: ואנחנו מנסים לסמן כל חלקה טובה בספרי האזרחות והופכים את משרד החינוך לבר המצווה הפרטית של שר החינוך.

אילן גילאון: ואני אומר: אנשים טובים, אזרחי מדינת ישראל, קחו לעצמכם בחזרה את המדינה שלכם.

אילן גילאון: כי משיחיות השקר הזאת לא תוביל אותנו לשום מקום חוץ מלמשבר ולליקוי מאורות.

אילן גילאון: יחד עם זאת, אני, גברתי, מוכן להיות מועמד לארח – כמובן תמורת ארנונה וחשמל, גז, מים וכל מה שניתן – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אילן גילאון: – – משפחות בימי שישי בערב.

אילן גילאון: יש לי גישה מאוד חיובית ליהדות.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים אותה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון – – –

אלעזר שטרן: יש לך דקה, תמשיך.

טלי פלוסקוב: לא, לא, אני אמרתי תודה לא רק על ההזמנה – –

אילן גילאון: היא אמרה לי תודה, ואתה, תיזהר מאנשים עם שערות על הפנים.

טלי פלוסקוב: – – אמרתי תודה גם על ההזמנה וגם על דבריו של חבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

יואל חסון: נוכחת גם נוכחת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: חברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, כמו רבים מחברות וחברי הכנסת, גם אני ביקרתי בבית-חולים השדה פה, לא רחוק מהכנסת, בגן סאקר, ופגשתי את ההורים והילדים.

עליזה לביא: בשבת האחרונה התקיימו פה גם קבלת שבת, וגם בשבת אחרי הצהריים הרבה מאוד פעילויות עם הילדים.

עליזה לביא: למה אנחנו צריכים להגיע למציאות כזאת קשה?

עליזה לביא: איך יכול להיות ששר הבריאות של מדינת ישראל יודע על פיטורי רופאים, יודע על סגירה של מחלקה, מכיר את ההובלה של מנהל בית-חולים שהוא ממנה, ולא מוצא חלופה טיפולית לילדים חולי סרטן כאן במדינת ישראל?

עליזה לביא: השר ליצמן ידע על פיטורי הרופאים כבר לפני חודשים רבים; זה לא משהו חדש, זה לא קרה במקרה.

עליזה לביא: איך יכול להיות שלכל תושבי ירושלים ואזור ירושלים רבתי – גילה, מעלה אדומים, כל היישובים פה של גוש עציון, בכלל כל האזור הזה – אין מענה לילדים חולי סרטן?

עליזה לביא: זה צריך היה להיות אחרת, ואסור היה לנו להימצא במציאות שכזאת, שיושבים הורים לילדים חולי סרטן, הורים שאיבדו את הילדים שלהם, וצוות רפואי מהמשובחים בעולם, ידע נדיר שהם אוחזים בו, נאלצים ללכת הביתה.

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: איך יכולה להיות מציאות כזאת במדינת ישראל, שטובי הרופאים וטובי המוחות והידע והניסיון המקצועי להצלה של חיים של ילדים, ילדים שלנו – איך זה יכול להיות?

עליזה לביא: ואף אחד לא קם ומסייע.

עליזה לביא: וכשיש פתרונות חלופיים ומציעים לבנות בבית-חולים אחר מחלקה ולקלוט את הרופאים ואת הילדים, אז יש פה כל מיני פוליטיקות.

עליזה לביא: אני לא נכנסת לפוליטיקות, ואני לא נכנסת כאן עכשיו, בטח לא בשתי הדקות שיש לרשותי, אבל איך יכול להיות שחודשים יודע שר בריאות על עזיבה של רופאים כתוצאה ממדיניות כושלת של מנהל בית-החולים, ולא מוצאים חלופה להמשך הטיפול בילדים?

עליזה לביא: ולא משנה ימין ושמאל – כל עם ישראל רואה את סכנת החיים שהילדים האלה והילדות הללו נמצאים בה במחלקה.

עליזה לביא: אנחנו רואים את זה דרך אמצעי התקשורת ונחשפים לזה כאן באוהל, במרפאה, ממש כמה מטרים.

עליזה לביא: ואני קוראת לכל חברי הבית וחברות הבית: לכו לבקר, לכו תראו באיזה מצב נמצאים ילדים וילדות, נאלצים לנסוע שעות רבות, לעמוד בפקקים, כדי לקבל סיוע וטיפול בבתי-חולים.

עליזה לביא: ארבעה בתי-חולים יש בתל אביב, ואף לא אחד בירושלים שנותן תשובה, מענה וטיפול תרופתי לילדים ולילדות חולי סרטן במדינת ישראל.

עליזה לביא: אנחנו לא יכולים, כולנו כאן בבית הזה, להמשיך לא לתת – ולדרוש משר הבריאות לתת באופן מיידי פתרון לילדים חולי סרטן במדינת ישראל.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: גברתי היושבת-ראש, אם הייתי יהודי מצוי הייתי מודאג, כיוון שבעצם, מהו סוד הקסם של מדינת ישראל?

זוהיר בהלול: סוד הקסם של מדינת ישראל – בגיוון המחשבתי, בפלורליזם התודעתי, בפסיפס הקוגניטיבי, במנעד המחשבתי הפורה, היצירתי.

זוהיר בהלול: הרי זו מדינה שיש בה חברה מעניינת מאוד, שתמיד השתיתה את עצמה על חופש הביטוי.

זוהיר בהלול: חופש הביטוי הוא סוד הקסם של החברה הישראלית – חופש הביטוי שאפשר לאנשים לתת דרור למחשבותיהם ולהעניק ליצירתיות שבקרבם מרחב ענקי.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: הכול מתפורר במדינת היהודים, הכול מתפורר במדינת ישראל; לאט-לאט הערכים שעליהם הושתתה המדינה, הערכים האלה הולכים ומתאיידים להם.

זוהיר בהלול: לאט-לאט החושך, משטר החושך, משתלט על החברה הישראלית.

זוהיר בהלול: זו חברה שהפכה להיות כבמסע כבשים, הפכה להיות יס-מנים, או יס-וומניות; מדינה שאומרת "הן" לאלה שמחשבתם חשוכה.

זוהיר בהלול: שימי לב מה קיבלנו ממש – מקץ כמה ימים – ממש בימים האחרונים: פסטיבל עכו, פסטיבל עכו.

זוהיר בהלול: עירי והעיר של חברתי עאידה תומא מארחת אחת לשנה את אחד מהפסטיבלים המדהימים ביותר בישראל, הפסטיבל לתיאטרון אחר.

זוהיר בהלול: הצגה נפסלת בשל העובדה שהיא עוסקת באסירים פלסטינים, רחמנא ליצלן.

זוהיר בהלול: למה?

זוהיר בהלול: מה קרה?

זוהיר בהלול: האם הצגה צריכה להיות קונסנזואלית?

זוהיר בהלול: האם הצגה צריכה לדבר לכל הבריות?

זוהיר בהלול: היא צריכה להיות נחמדה, לא מתריסה, לא מתסיסה, לא מתנגדת, לא נגטיבית?

זוהיר בהלול: הצגה מטבעה, מאופייה, היא מתסיסה, היא אנטגוניסטית.

זוהיר בהלול: שימי לב מה עוד: מירה עווד, זמרת לכל דבר, זוכה לכמעט קונסנזוס של אהדה, מימין ומשמאל, הישראלים מתים עליה, אבל מה?

זוהיר בהלול: מה עשתה מירה עווד?

זוהיר בהלול: ציטטה פסוק משירו של מחמוד דרוויש, שהפך להיות לאימתה של שרת התרבות כאן, בישראל, ומייד – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

זוהיר בהלול: סליחה?

עאידה תומא סלימאן: כדאי להגיד מה אומר השיר.

זוהיר בהלול: כן, אבל עכשיו יפסלו אותי.

טלי פלוסקוב: אבל הזמן נגמר, פשוט.

זוהיר בהלול: כן, הזמן נגמר, ונדמה לי שבעניין הזה אנחנו מקבלים עוד סטירת לחי מצלצלת – אני ממש ממהר: הקוד האתי של מרצים באוניברסיטאות.

זוהיר בהלול: אינני יכול להבין איך הישראלים היהודים יכולים להסכים למסע של השתקה של מרצים בישראל.

זוהיר בהלול: איך אפשר להפרות – – –

טלי פלוסקוב: אתה צריך לסיים, אדוני.

זוהיר בהלול: איך אפשר להפרות את המחשבה של סטודנטים בלי שהמרצים יזכו לחופש ולדרור?

זוהיר בהלול: וכך הלאה וכך הלאה – איסור סצנת עירום בפסטיבל ירושלים ואיסור הפגנות ליד ביתו של היועץ המשפטי לממשלה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

זוהיר בהלול: אוי לה למדינה הזאת, אוי לה לחברה הזאת, שהולכת ומתאיידת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

זוהיר בהלול: אוי לה לחברה הזאת, שהולכת ונכנסת לעלטה בלתי נגמרת.

זוהיר בהלול: אם זה מה שהבניין הזה רוצה, לזה תזכו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: תודה.

זוהיר בהלול: סליחה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שאם אני לא אמשיך להגיד לך תודה זה לא יגיע לסוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

יהודה גליק: – – – כל כך נעים לשמוע אותו.

טלי פלוסקוב: כל חברי הכנסת מדברים דברי חוכמה, אין ספק, אבל יחד עם זאת, יש תקנות.

יהודה גליק: צריך לקבוע שמי שיש לו נעימות דיבור – צריך לתת לו עוד תוספת.

טלי פלוסקוב: כן, אתה יכול – אתה מוזמן להגיש הצעת חוק בנושא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, אם יהיה באולם.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, סגן המזכירה – אני לא יודע לאיפה הוא, הלך, אבל – אגב, אני סך הכול פרלמנטר חדש, רציתי לשאול – מותר, כשעולים לנאום לדבר בנושא של הצעות ראשונות – מותר לדבר גם על החוק עצמו, או שכאילו – פשוט שמעתי את כל הנואמים – –

טלי פלוסקוב: שאלה מעניינת.

יהודה גליק: – – ופתאום התלבטתי אם מותר גם לדבר על החוק עצמו.

יהודה גליק: אני פשוט תהיתי אם – – –

טלי פלוסקוב: שאלה מעניינת.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, החוק הזה, של הארכת תוקף שעת חירום יהודה ושומרון, מתקיל אותנו מחדש, פעם אחר פעם, עם האבסורד הקיים במדינת ישראל; מיליון תושבים בערך, עוד מעט, חיים מעבר לקו הירוק.

יהודה גליק: חובותיהם – כמו חובות כל שאר התושבים במדינת ישראל: הולכים למילואים, משלמים מסים, משלמים ביטוח לאומי, משלמים הכול.

יהודה גליק: אבל כל פעם הם אזרחים סוג ב'.

יהודה גליק: מדברים אתנו על כך שאנחנו עומדים למכירה – אולי יהיה פה שלום.

יהודה גליק: שלום זה לא שמשמידים יישוב ויש שלום.

יהודה גליק: שלום זה שלום, לחיות יחד; win-win – זה שלום; שלום זה אומר שאני יכול לבנות ויכול להתקיים – זה שלום.

יהודה גליק: ולכן, ככל שנבנה עוד יישובים ביהודה ושומרון, השלום בוא יבוא.

קריאות: – – –

יהודה גליק: ואי-אפשר, כל פעם שצריך, לחדש את התקנות לשעת חירום.

יהודה גליק: הגיע הזמן לסיים את הכיבוש ולהחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון.

יהודה גליק: הכיבוש משחית, אתם אומרים, נכון?

יהודה גליק: אז הגיע הזמן.

יהודה גליק: בואו ניטיב.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יהודה גליק: בדיוק כמו שאם הייתי פונה לגברתי, או לעבד אל חכים, או לאיימן עודה – האם אתם מוכנים לוותר על האזרחות שלכם?

יהודה גליק: נו, ודאי שאתם לא רוצים.

קריאה: – – –

יהודה גליק: אז למה לפלסטינים, בני דודיכם, לא מגיעות אותן זכויות, להיות חלק ממדינת ישראל?

יהודה גליק: הגיע הזמן.

יהודה גליק: כולם יודעים, כולם מבינים שזה מה שיקרה בסופו של דבר.

קריאה: – – –

קריאה: בבקשה.

קריאה: אז מדינה לכל אזרחיה, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יהודה גליק: כולם מבינים – אפילו שמעתי היום את גדעון לוי, שמעתי את א.ב.

יהודה גליק: יהושע, אומרים: כולם יודעים שמדינה פלסטינית לא תקום, כיוון שזה לא נכון, זה לא צודק, זה אכזרי כלפי האוכלוסייה הפלסטינית.

יהודה גליק: למה להיות אנטי-מוסרי כלפיהם?

יהודה גליק: למה אזרח פלסטיני לא יכול לקבל את אותן זכויות כמו שאת?

יהודה גליק: למה לא?

עאידה תומא סלימאן: – – – כמוך, לא כמוני – – – כמוך.

יהודה גליק: ולכן, הגיע הזמן שנפסיק לחדש פעם אחר פעם את תקנות שעת חירום.

יהודה גליק: שעת חירום הגיעה.

יהודה גליק: הבה נחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון.

יהודה גליק: יהיה פה שלום, נחיה בשלום, נאפשר – – –

איציק שמולי: כולל הצבעה לכנסת?

יהודה גליק: כולל זכויות הצבעה לכולם, באמת לכולם.

קריאות: – – –

איציק שמולי: רק חורבן אתה תביא עלינו.

איציק שמולי: רק חורבן אתה תביא עלינו.

יהודה גליק: למה אתה מתאכזר אליהם?

יהודה גליק: אתה שונא אותם, אתה אומר להיפרד.

יהודה גליק: תן להם את הזכויות שלהם.

יואל חסון: – – – כי אני רוצה מדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: מה לא ברור – – – בכל מחיר?

יואל חסון: על מה?

יואל חסון: על מה?

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אני לא עובר את הזמן, תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; נחמן שי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: יהודה גליק, נאומך הסתיים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: יש במליאה שר?

אלי כהן: כן כן, אני כאן.

דב חנין: שלום.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אין שום ספק שמערכת היחסים בין מדינת ישראל לבין השטחים הכבושים היא מערכת יחסים עקומה לגמרי – היא עקומה לגמרי ברמה המוסרית, היא עקומה לגמרי ברמה הפוליטית, היא עקומה לגמרי ברמה הכלכלית, היא עקומה לגמרי ברמה המדינית, ועמיתי חברי הכנסת, היא עקומה לגמרי גם ברמה המשפטית.

דב חנין: תראו מה קורה: מערכת היחסים שבין ישראל לבין השטחים הכבושים עד היום נשענת על תקנות שעת חירום שצריך להאריך אותן מדי פעם.

דב חנין: הפעם מציעים לנו להאריך אותן בחמש שנים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מציע לכנסת שלא להאריך את התקנות האלה אפילו ביום אחד.

דב חנין: הגיע הזמן לנתק את מערכת היחסים המשונה, הבעייתית, המזיקה הזאת שבין ישראל לבין הכיבוש.

דב חנין: הגיע הזמן להגיד: אנחנו מעוניינים ליצור עתיד אחר.

דב חנין: אנחנו לא רוצים להמשיך פעם ועוד פעם ועוד פעם בהחייאה מלאכותית את המערכת העקומה, הלא-הגיונית והלא-אפשרית הזאת מבחינה משפטית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, השטחים הכבושים לא יכולים ולא ימשיכו להיות כבושים לנצח.

דב חנין: הדרך הנכונה להתייחס לסוגיה הזאת היא לראות אותה בהקשר של האתגר הגדול שעומד בפני הישראלים והפלסטינים בארץ הזאת – אתגר של שינוי עמוק בכל מערך היחסים בין שני העמים האלה.

דב חנין: אנחנו לא מעוניינים ולא צריכים להיות מעוניינים לשלוט בכיבוש של עם שלם.

דב חנין: אנחנו צריכים להיות מעוניינים ליצור יחסים אחרים של שלום, יחסים שבהם תהיה מדינה עצמאית פלסטינית שתתקיים בכבוד, בביטחון, בצדה של מדינת ישראל.

דב חנין: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, כדי להתריע בפני הכנסת על מהלך מסוכן שמקדמת הממשלה, במיוחד השרים שקד ולוין, שהוא מהלך שמנסה ללכת אל מעבר לנורמות שיש בתקנות שעת החירום האלה ובפועל לעגן סיפוח, החלה של החוק הישראלי על השטחים כולם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יכול להיות שלחוק הזה או למהלך הזה יהיה רוב בממשלה, יכול להיות שיהיה לו גם רוב בכנסת, אבל עמיתי חברי הכנסת, בעולם המציאות הוא לא יוכל להתקיים.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: אני מזהיר את הכנסת מפני המהלך הזה, ואני מציע לכנסת היום לא לאשר את הארכת תוקפן של תקנות שעת החירום.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שלוש דקות לרשותך, ואחרייך – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על החלטת הקבינט מאתמול לצמצם בצורה דרמטית את הזרמת החשמל לרצועת עזה.

יעל כהן-פארן: אני לא רוצה לדבר על זה לא במונחים של כיבוש, לא של שליטה ולא של צבא; לא מה זה יעשה לאנשים שחיים שם ואם זה מחזק את ה"חמאס" או מחליש את ה"חמאס".

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר על זה במונחים של הבסיס של החיים שלנו ושלהם שם ואיך אנחנו ניפגע מזה.

יעל כהן-פארן: כי תשמעו, כבר היום, כשאין טיפול בביוב בעזה, לאן הולך הביוב?

יעל כהן-פארן: לים.

יעל כהן-פארן: ואיפה הביוב הזה נמצא?

יעל כהן-פארן: לאן הוא מגיע?

יעל כהן-פארן: לאשקלון, עם הזרם.

יעל כהן-פארן: באשקלון יש מתקן התפלה שאנחנו שותים ממנו, וכבר השביתו אותו לכמה שבועות טובים כשהזיהום היה חריג אפילו בשביל מתקן ההתפלה, להתפיל את המים.

יעל כהן-פארן: אבל זה הזיהום היומיומי.

יעל כהן-פארן: אתמול שמעתי מתראיין ברדיו תושב עוטף עזה, שמספר על הריחות ועל הזבובים שהם כבר סובלים מהם – וזה עוד לפני שהפסקנו את אספקת החשמל, כי כשאין חשמל אז אין טיהור של מים, ויש מתקן טיהור שפכים שלא עובד בצפון הרצועה והזיהום זורם לים, ואין מים, וזה הדבר הכי בסיסי.

יעל כהן-פארן: גם בשביל מים היום ברצועת עזה הם צריכים חשמל, כי הם מתפילים את מי השתייה במתקנים קטנים, חלקם בכלל לא תקניים, אבל מי התהום כל כך הומלחו שהם לא ראויים לשתייה.

יעל כהן-פארן: תהיה שם בעיה, אנחנו כבר בפתחה של בעיה הומניטרית, ואני לא מדברת על ההשלכות הצבאיות שיהיו לזה – אני מדברת על כך שחס וחלילה יהיו מחלות בגלל זיהום המים, בגלל חוסר היגיינה, בגלל שלא יהיו מי שתייה ראויים.

יעל כהן-פארן: מה, הן יעצרו בגדר?

יעל כהן-פארן: מחלות קשות, מחלות שכבר עברו מן העולם, יכולות לחזור.

יעל כהן-פארן: הן לא יעצרו בגדר.

יעל כהן-פארן: מחלות שעוברות גם באוויר.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים פה על כך שהרצועה נמצאת על סף משבר מאוד רציני.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להציע פתרון, פתרון שיכול להיות שכולם יסכימו כאן.

יעל כהן-פארן: אני מבינה שלא רוצים למכור להם חשמל מישראל, ולא רוצים לתת להם להעביר חלקי חילוף של גנרטורים, כי זה יכול לשמש למטרות אחרות – דו-שימושי.

יעל כהן-פארן: פנלים סולריים לא משמשים לשום דבר אחר; יכולים לשים אותם על הגגות, ויהיה קצת חשמל לאנשי רצועת עזה, קצת יותר מים.

יעל כהן-פארן: המצב ברצועה יכול לעצור מלהידרדר, או לפחות לא להידרדר כמו שזה עלול לקרות.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא צריכים את ההסלמה הזאת, אנחנו לא צריכים את הבעיות הסביבתיות שיגיעו מכך שנפסיק את החשמל לרצועה, ועדיף לעשות את זה – גם חשמל נקי, וגם לא משמש לשום דבר, לא דו-שימושי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו; רויטל סויד – איננה; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; יחיאל חיליק בר – איננו; אמיר אוחנה – איננו; איימן עודה – מוותר; אורי מקלב – איננו; מנחם אליעזר מוזס – איננו; קסניה סבטלובה – איננה; מיכאל מלכיאלי – איננו; איתן ברושי – איננו.

יצחק וקנין: מאיר כהן, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן, שלוש דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כבודו, חברות וחברי הכנסת, אנחנו לא יכולים – אלי, זה גם לאוזניים שלך, ידידי הטוב – אנחנו לא יכולים להיות אדישים למה שקורה בגן סאקר.

מאיר כהן: שם, מעבר לכל הוויכוחים הפוליטיים, כן יהודה ושומרון, לא יהודה ושומרון, יש ילדים יהודים וערבים.

מאיר כהן: אני לא רוצה לנקוט עמדה, ואני משער שלמטבע יש שני צדדים, אבל התוצאה היא שאין מחלקה שתטפל בילדים האלה, והילדים האלה זנוחים.

מאיר כהן: אלה ילדים חולי סרטן.

מאיר כהן: אני לא מאחל לאף אחד שיצטרך לטפל באנשים, ובילדים במיוחד, שהם חולי סרטן.

מאיר כהן: אני חושב שאנחנו מגלים קצת קהות רגשות בהתייחסות לשאלה הזאת.

מאיר כהן: אני פונה ישירות אליך, אדוני ראש הממשלה: זה על הראש שלך.

מאיר כהן: היכן רוח המפקד שלך?

יצחק וקנין: נא לשמור על השקט, מזכירות.

מאיר כהן: הרי אם זו הייתה – –

יצחק וקנין: מזכירות הסיעות.

מאיר כהן: – – בעיה של פריימריז, שקשורה למפלגה כזאת או אחרת, ידעתם כולכם לעמוד כתף אל כתף, לפתור את בעיות הפריימריז – לתת יום חופש, חצי יום חופש; אם זו הייתה בעיה של תאגיד, היינו רואים את ביטן על בריקדות.

מאיר כהן: כלום.

דוד ביטן: מה נזכרת בי?

מאיר כהן: אני ראיתי אותך.

מאיר כהן: אם אלה היו שאלות אחרות – בוודאי.

מאיר כהן: אבל לצערי הגדול, היות שאף אחד לא נוגע בזה, או רובנו לא נוגעים בזה ולא מבינים מה זה להתמודד עם ילד חולה סרטן, אנחנו יושבים כאן קפואים ולא עושים דבר.

מאיר כהן: אני שוב קורא לך, ראש הממשלה: מחר בבוקר תקרא לשני הצדדים, לרופאים שהתפטרו ולהנהלת בית-החולים ולהורים, תשב אצלך בלשכה, אל תעשה דבר עד שלא תפתור את הבעיה הזאת.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, יושב-ראש הוועדה, אלי, ידידי הטוב, שאני מכיר את הרגישות שלך ואני יודע שלבך דומע כשאנחנו מדברים על זה: אל תרפה.

מאיר כהן: תעשה עוד השבוע עוד ישיבה.

מאיר כהן: אם ראש הממשלה לא עושה את זה, עשה את זה אתה.

מאיר כהן: חייב מישהו חף מכל אגו לקרוא לצדדים, להושיב אותם ולהגיד: למען הילדים האלה ולמען ההורים שלהם, תקפלו את האגו ותפתרו את הסוגיה הזאת.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אילת נחמיאס-ורבין – איננה; עאידה תומא סלימאן – איננה.

יצחק וקנין: אורן אסף חזן נמצא.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריך – חברת הכנסת שרן השכל.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, כנסת נכבדה, שכרגע מאוד עסוקה בענייני עצמה.

אורן אסף חזן: החברים פה לעתים שוכחים שזו מליאת הכנסת ולא בית-קפה בשעת צהריים מאוחרת בתל אביב.

אורן אסף חזן: תראו, רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן ומאיר כהן, שבו יחד ותדברו.

אורן אסף חזן: בכל זאת, היושב-ראש, ממלא מקום שלך פה מדבר.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, תראו, רבותי, אני חייב להודות שאני מוטרד.

אורן אסף חזן: אני מוטרד, כי אני רואה שלאחרונה, הרצון להגיע לאיזשהו הסדר עם השכנים שלנו, אלה המכנים עצמם פלסטינים ומנסים לבנות עם על חשבוננו ועל חשבון מחיקת ההיסטוריה שלנו – הרצון הזה הוא הרבה יותר גדול מהרצון שלנו לעמוד על זכותנו הטבעית על ארץ ישראל.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה להתעסק – ולדבר על מושגים כמו הקפאה, הפשרה, או כל מיני תוכניות כאלה ואחרות שיוצאות מעולם האקלים, או המטאורולוגיה.

אורן אסף חזן: אני רוצה לדבר על העובדה האחת הבסיסית, שהגיע הזמן שאנחנו נחזור לשורשים ונגיד את אמת, והאמת היא פשוטה: אנחנו צריכים לבנות ולהיבנות ביהודה ושומרון, כמו בכל חבלי ארץ ישראל – לא כי יש מצוקת בנייה; לא כי אנחנו צריכים צידוקים ביטחוניים; לא בגלל תירוץ חברתי או כלכלי.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים לבנות שם ולהיבנות שם כי זה שלנו.

אורן אסף חזן: משך אלפיים שנות גלות חלמנו לחזור לנחלת אבותינו.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנפסיק לשקר לעצמנו.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שיבינו השכנים שלנו שאין לנו תוכניות לא לקום וללכת וללא לוותר.

אורן אסף חזן: אין לנו.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן, לצד זה, שהשכנים שלנו גם יבינו שאם הם לא ידעו להתנהג בהתאם, אנחנו נוריד להם את השלטר.

אורן אסף חזן: שמחתי לשמוע היום בתקשורת, על פי פרסומים זרים, או פרסומים מקוריים, שיש איזושהי כוונה להתחיל להפסיק לספק חשמל לגרועים שבאויבינו.

אורן אסף חזן: החוצפה הזאת – פעם אחת הם לא משלמים את החשבונות, ואם משפחה קשת יום בכל מקום בארץ ישראל, במדינת ישראל, הייתה מעזה לא לשלם, היו מורידים לה את השלטר; אבל לא פחות מזה, להשתמש באותו חשמל כדי לייצר כל מה שאפשר וכל מה שנכון כדי לפגוע במדינת ישראל – תיפסק.

אורן אסף חזן: אם שואלים אותי – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – לא צריך, כמו ששמעתי היום, להוריד את השלטר.

אורן אסף חזן: במקום ארבע שעות, שלוש שעות, החשכה פה, החשכה שם, צריך לנתק לחלוטין את החשמל.

אורן אסף חזן: צריך לנתק לחלוטין את כל מה שנותנים.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כי רק ככה הם ילמדו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש ירשה לי, אתה, אדוני יושב-ראש ועדת האתיקה – הרבה פעמים מדברים על התנהלות הכנסת.

אורן אסף חזן: קטונתי מלהטיף מוסר לחברי, אבל כל כך הרבה רעש במליאה בלי שיש פה התערבות, הייתי אומר – – –

יצחק וקנין: אני מוכן להרים את הכפפה, בתנאי שגם כבודו ירים את הכפפה.

יצחק וקנין: אתה לפעמים עושה פה כזה סקנדל שאי-אפשר לזוז לא ימינה ולא שמאלה.

אורן אסף חזן: תסלח לי, אדוני.

יצחק וקנין: אני חייב להגיד לך את האמת, כדי שאתה תהיה עם רגליים על הקרקע.

אורן אסף חזן: אני מקבל.

אורן אסף חזן: איך אומרים, הרמת לי להנחתה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אם אלה שמשוחחים בלא הכר, במקום לשבת בפרסה מאחור ולברר ברבורים, היו קוראים קריאות ביניים כלפי, צועקים עלי, תוקפים אותי על זה שאני חושב שצריך להוריד את השלטר בעזה, אז אני מבין.

אורן אסף חזן: אבל, אדוני היושב-ראש, להפוך את הכנסת למגרש המשחקים האחורי של איזה חברה שיצאה להפסקת צהריים – אדוני מחייך, כי הוא יודע שאני צודק.

יצחק וקנין: אני לא בטוח.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: נתבקשתי להרוויח זמן, אז אני – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת.

יצחק וקנין: יואל חסון, שלוש דקות, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: רק הסגנים מדברים היום – גם הסגנים לשעבר.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אדוני ממלא מקום יושב-ראש הכנסת, אני באמת לא חשבתי לעלות, אבל לא יכולתי להתעלם מהנאום הזה של חבר הכנסת גליק.

יואל חסון: פשוט אי-אפשר להבין את האובססיה הזאת לפלסטינים.

יצחק וקנין: אני רק אומר שאחרון הדוברים – איל בן ראובן.

יואל חסון: אי-אפשר להבין את האובססיה הזאת של הימין הרדיקלי לפלסטינים – בכל מחיר.

אורן אסף חזן: – – – זה ימין?

יואל חסון: אי-אפשר להבין את האובססיה הזאת, בכל מחיר – – חבר הכנסת חזן, תקשיב.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – בכל מחיר להכניס לפה מיליוני פלסטינים.

יצחק וקנין: אדוני השר, אדוני השר לביטחון פנים, אתה זוכר מה אמר כרגע אורן חזן מעל הדוכן לגבי ההפרעות?

יצחק וקנין: שתהיה בריא.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

קריאות: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בראשי – אם תאפשרי לי לדבר, זה יסתיים.

יואל חסון: אם לא תאפשרי, זה יתארך.

קריאה: – – –

יואל חסון: לא, תחנכי גם את החיילים שלך.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני אגיד את זה שוב: האובססיה הזאת של חבר הכנסת גליק וחבריו לפלסטינים – לחיות עם מיליוני פלסטינים פנימה, לחלק להם תעודות זהות בכל מחיר – הכול כדי שכל מיני חברים שלו יישארו בכל מיני פיסטינים.

יואל חסון: הרי על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על הפרדה בינינו לבין הפלסטינים?

יואל חסון: מה, אנחנו מציעים פה היפרדות משטחים אסטרטגיים?

יואל חסון: אנחנו לא מוותרים על גושי ההתיישבות, אנחנו לא מוותרים על הביטחון.

יואל חסון: אבל יש לכם עכשיו מה שנקרא פרומו בירושלים: מישהו, בהחלטת ממשלה – שאנחנו מכירים את הפרוטוקולים שלה, כי הם נחשפו – מהירה, פזיזה, צירף כפרים פלסטינים לתוך השטח המוניציפלי של ירושלים.

יואל חסון: התוצאה של זה: 300,000 פלסטינים שחיים היום כתושבי ירושלים, זכאים לשירותים מעיריית ירושלים – שלא מצליחה לעמוד בזה – מקבלים תשלומי ביטוח לאומי, ולא, חבר הכנסת גליק, לא נאמנים למדינת ישראל, לא רואים את עצמם חלק ממדינת ישראל, ויותר חמור מזה – זה הפרומו שאני מסביר לך: אם יום אחד אותם 300,000 פלסטינים יחליטו להצביע בבחירות לעיריית ירושלים, איזה עירייה תקבל בעיר הבירה של העם היהודי?

יואל חסון: איזה בירה ואיזה מועצה מוניציפלית תקבל?

יהודה גליק: – – –

יואל חסון: אתם לא מסוגלים להודות, כמוני, בעובדה שאני לא מוותר על הזכות שלנו על ארץ ישראל – אין לי פקפוק על הזכות שלנו על ארץ ישראל, אבל אני רוצה ארץ ישראל יהודית ודמוקרטית, ובשביל זה אני מוכן, חבר הכנסת גליק, לשלם מחיר ולקבל מדינה קטנה יותר, אבל בית לאומי לעם היהודי, באופן דמוקרטי, לעולמי עד, ללא צורך לגזול ממישהו זכויות, ועם מדינה שכל אזרחיה, יהודים וערבים, שווים ושוויוניים.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת בן ראובן, שלוש דקות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אצביע בעד החוק לא כי אני מסכים לנושא תקנות שעת החירום ביהודה ושומרון, אלא כי אם לא נאריך את תוקפן של התקנות, יתקיים בשטח פער שיקרא לממשלה הנוכחית לקפוץ לבור ולספח את השטח.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, הפתרון למרחב המדובר איננו תקנות חירום ואיננו סיפוח יהודה ושומרון, שהוא מרשם לאסון למדינה יהודית דמוקרטית.

איל בן ראובן: הפתרון הנכון והאמיתי הוא פרידה ממנו; הוא פרידה מהעם הפלסטיני, שאנחנו מחזיקים אותו באמצעות תקנות חירום והפעלת צבא יום-יום, שעה-שעה, למניעת חיכוך וניצוצות בין המתיישבים היהודים לפלסטינים שבשטח.

איל בן ראובן: החיכוך הזה עולה לנו במחירים שקשה לאמוד.

איל בן ראובן: החברה הישראלית הולכת ומקצינה; השנאה לאחר היא תופעה שהולכת וגוברת; צה"ל מחזיק כוחות שבמקום להתאמן ולהתכונן למערכה הבאה – שלצערי תבוא מצפון או מדרום – החיילים עוסקים במרחב אזרחי, במחסומים ובפעילות של דילמות יומיומית, חיילים צעירים שנאלצים להתמודד עם נשים וילדים, והתרומה לביטחון הלאומי הכולל נמוכה עד לא קיימת.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתקופה של הזדמנות לקדם מהלך מדיני אמיתי, מהלך שנובע ממעגל אזורי שרוצה בשיתוף פעולה עם ישראל, מעגל חשוב שדורש התקדמות והתפתחות לעבר פתרון הבעיה הפלסטינית.

איל בן ראובן: גם במעגל הבין-לאומי נראה שיש שינוי: נשיא שרוצה הישג אמיתי בשבילו.

איל בן ראובן: יצירת מעגל אזורי שבתוכו פתרון המעגל הפלסטיני הוא הצבת קיר חוסם חשוב למערך הרוסי-איראני-עיראקי-סורי-"חיזבאללה"-"חמאס", שהולך ומתפתח מצפון וממזרח לנו.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, די לתקנות חירום ולכל מיני פטנטים כוחניים לא ראויים.

איל בן ראובן: אנחנו מספיק חזקים ליזום ולהתקדם למערכת יחסי גומלין אזורית אחרת – מערכת של הסכמים עם מדינות ערביות, של פתרון שתי מדינות בין הירדן לים תוך שמירה על הסדרי ביטחון ראויים שיבטיחו את קיומנו כאן לתמיד.

איל בן ראובן: פתרון שכזה הוא הכרחי, ואנחנו נגיע אליו.

איל בן ראובן: השאלה היא המחיר בדרך אליו, וכדאי שנקצר ככל שניתן.

איל בן ראובן: ולראש הממשלה אני אומר: אתה יודע היטב את מה שאני אומר.

איל בן ראובן: הגיע הזמן שתפסיק לפחד, ובעיקר מאנשיך.

איל בן ראובן: צא לדרך – היא אפשרית, ואם תצעד לשם, לעבר פתרון מדיני, אנחנו נתמוך בך.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה ושומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – 7 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה ושומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 34 בעד, שבעה מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1136); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת הטרדות של מוקדי חירום (תיקון), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק למניעת הטרדות של מוקדי חירום (תיקון – איכון אוטומטי של שיחות למוקד חירום), התשע"ז–2017.

גלעד ארדן: הצעה זו היא בעיני הצעה חשובה מאוד, הצעה מצילת חיים, הצעה שבעצם במהותה תאפשר למוקד החירום של משטרת ישראל, מוקד 100, לקבל באופן אוטומטי – ברגע שאדם מתקשר למוקד החירום – לקבל אוטומטית את האיכון ואת המיקום שלו במדינה.

גלעד ארדן: אני חייב להזכיר, בנימה אישית, אדוני היושב-ראש, לפני שאני מסביר את החוק, שהיום אנחנו מציינים שלוש שנים בדיוק ליום שבו נחטפו ונרצחו שלושת הנערים גיל-עד, נפתלי ואיל בגוש עציון ונרצחו על ידי מחבלי "חמאס" מתועבים.

גלעד ארדן: כולנו זוכרים את הפרשה המזעזעת הזאת, שלאחר מכן גם הובילה למערכה של צוק איתן, אותה פרשייה שאיחדה את כל המדינה בדאגה עמוקה לגורלם של אותם נערים יקרים.

גלעד ארדן: ואנחנו גם זוכרים את אותה שיחת טלפון גורלית שבוצעה למוקד 100 של המשטרה, ולצערנו, כן, לצערנו, גם את אותה תקלה שבאי-סיווג השיחה הזאת כשיחת מצוקה וטיפול בה בהתאם.

גלעד ארדן: מה היה קורה אילו החוק הזה היה קיים אז באותו יום?

גלעד ארדן: מה היה קורה אם המוקדן או המוקדנית במוקד החירום היו רואים, בלי צורך לדבר עם הנער החטוף?

גלעד ארדן: אם הם היו מסוגלים לראות באותו רגע מאיפה מבצעת השיחה, יכול להיות, יכול להיות, חברותי וחברי, שהדברים היו נראים אחרת.

גלעד ארדן: ואין דוגמה טובה יותר כדי להמחיש את החשיבות של החוק שאני מציג כאן בפניכם.

גלעד ארדן: מה בעצם החוק אומר?

גלעד ארדן: כשאני נכנסתי לתפקידי, התברר לי שבהתאם למצב החוקי הקיים משטרת ישראל לא רשאית לקבל באופן אוטומטי – לצורך מילוי תפקידה, לצורך הצלת חיים – את נתוני המיקום של כל מי שמתקשר למוקד 100.

גלעד ארדן: אני חייב לומר שהדבר הזה פשוט הדהים אותי.

גלעד ארדן: הרי כיום, מי לא יודע שהרבה מהאנשים שנמצאים במצוקה מחייגים למוקד 100 לא מהטלפון הקווי בבית, אלא מהטלפון הנייד שלהם?

גלעד ארדן: יש כאלה שהיו רוצים גם לא להתקשר אלא לסמס, לשלוח ווטסאפ.

גלעד ארדן: יש כאן חברי כנסת, כמו חברת הכנסת נורית קורן, שמקדמת את הנושא הזה של שיחות או פנייה למוקד 100 באמצעות מסרונים – כל זה כי כשאנשים נמצאים במצוקה ותחת לחץ, אנחנו צריכים לאפשר להם כל דרך לפנות למוקד החירום שאולי יציל את חייהם, ואנחנו צריכים לדרוש מהם מינימום של פרטים, אלא שהפרטים יהיו בידי הגורם שצריך לצאת ולהציל אותם.

גלעד ארדן: וזה בדיוק מה שהצעת החוק הזאת עושה.

גלעד ארדן: הצעת החוק הזאת בעצם נותנת למשטרת ישראל את הסמכות לקבל את נתוני המיקום של כל מי שמתקשר אל מוקד החירום יחד עם קבלת השיחה באופן אוטומטי, ובצורה הזאת המשטרה תוכל מייד לאתר את הפונה, להגיע אליו בזמן הקצר ביותר – אני מסיים – להגיע אליו בזמן הקצר ביותר; וזה כמובן – זמני ההגעה – זה מה שמציל חיים.

גלעד ארדן: לסיום, אני אציין שאדם שלא יהיה מעוניין – כי אנחנו דואגים גם למי שחרד לפרטיותו – מי שלא יהיה מעוניין שפרטי המיקום שלו יהיו גלויים למשטרה, גם כאן תהיה לו אופציה להתקשר למוקד המידע של המשטרה, מוקד 110, שהוא לא מוקד חירום, ומי שיתקשר לשם לא יאוכן על ידי המשטרה.

גלעד ארדן: ולכן, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מבקש לתמוך בחוק בקריאה הראשונה ולהעביר אותו לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתו כמה שיותר מהר לקריאה שנייה ושלישית, כי מדובר בחוק מציל חיים.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון הפנים גלעד ארדן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: אני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו; מסעוד גנאים – איננו; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; דב חנין – ביקש למחוק; אורלי לוי אבקסיס – איננה; ג'מאל זחאלקה – איננו; דב חנין – ביקש לא לדבר; עבדאללה אבו מערוף – איננו; טלב אבו עראר – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: עבדאללה אבו מערוף נמצא, אבל מוותר; ישראל אייכלר – איננו; עאידה תומא סלימאן – איננה; נחמן שי – איננו; רויטל סויד – איננה; אחמד טיבי – איננו; אוסאמה סעדי – איננו; יוסי יונה – איננו; איימן עודה – מוותר; עליזה לביא – איננה; יהודה גליק – איננו; עיסאווי פריג' – איננו; זוהיר בהלול – איננו; אורן אסף חזן – – –

מיקי לוי: אתם צבועים.

מיקי לוי: לא יעזור לכם.

מיקי לוי: תביאו את שר הפנים, שישמע מה יש לי להגיד לו.

דוד ביטן: – – – נביא את כל המליאה.

יצחק וקנין: דקה, אדוני, לא קראתי לך.

אורן אסף חזן: אם הוא עונה, גם אני רוצה לדבר.

דוד ביטן: מה, אנחנו ילדים קטנים – – –

מיקי לוי: לא מוותר, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני, לא קראתי לך.

אורן אסף חזן: אם הוא עולה, גם אני רוצה לדבר.

אורן אסף חזן: – – –

אורן אסף חזן: לא לעלות?

יצחק וקנין: יעל כהן-פארן; מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני לא מנהל את העניינים – – – כן.

יצחק וקנין: – – –

מנחם אליעזר מוזס: עד שהם יגמרו להתווכח, אני כבר בינתיים אדבר.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס לנושא השבת.

מנחם אליעזר מוזס: השבת הוא יום מנוחה וקדושה, ועם ישראל הוא עם מקדשי שביעי בכל הדורות.

מנחם אליעזר מוזס: יהודים מסרו את נפשם על קדושת השבת.

אורן אסף חזן: נכון.

מנחם אליעזר מוזס: וסבא שלך גם הוא היה מוכן להיכנס על קידוש השם בשביל השבת.

מנחם אליעזר מוזס: וכאן, בארץ ישראל, מצאו להם משרדים הנוגעים בדבר לחלל את השבת, למגינת לב כל אשר זיק יהודי – –

אורן אסף חזן: לא ניתן להם.

מנחם אליעזר מוזס: – – מחלחל בלבו, ולבצע עבודות שאין ביניהן לפיקוח נפש שום קשר – וכוונתי לעבודות המבוצעות לא רק בשבת האחרונה, אלא בכל פעם אנחנו שומעים על עבודות תשתיות בנתיבי איילון, בצפון המדינה, בדרום המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברחבי ארצות הברית ובאירופה אין איסור מנוחה ביום המנוחה והכבישים עמוסים שם 24x7.

מנחם אליעזר מוזס: האם לא מפתחים שם כבישים?

מנחם אליעזר מוזס: לא מתחזקים רכבות?

מנחם אליעזר מוזס: לא מתחזקים תשתיות?

מנחם אליעזר מוזס: אפשר גם אצלנו לתכנן עבודות, אך לא על חשבון השבת.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כיושב-ראש הסיעה אני מודיע לכם כי לא נשלים עם המציאות העגומה הזאת, ועל ראש הממשלה להעמיד את שריו על מקומם הראוי, לרענן ולשנן שאין מקום לשום עבודה בשבת קודש.

מנחם אליעזר מוזס: ובזכות השבת נתברך בכל הברכות האמורות על השבת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: איתן ברושי – איננו; שרן השכל – איננה; תמר זנדברג – איננה; קסניה סבטלובה – איננה; יחיאל חיליק בר – איננו; איילת נחמיאס ורבין – איננה.

יצחק וקנין: מיכל בירן.

מיכל בירן: כן, אני רוצה לעלות.

אורן אסף חזן: מה?

אורן אסף חזן: דוד, מה זה כולם מתחילים לעלות פה?

מיכל בירן: חצי דקה.

אורן אסף חזן: אחרי זה אתם שם, ששומרים, אומרים שהימין לא בסדר עם הערבים.

אורן אסף חזן: תראו מי עולה – – –

יצחק וקנין: מיכל מוותרת?

יצחק וקנין: מיכל מוותרת.

יצחק וקנין: יואל חסון – איננו; נורית קורן – מוותרת.

נורית קורן: לא, לא מוותרת.

נורית קורן: לא מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: מיקי לוי מוותר?

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אקצר.

נורית קורן: הגשתי הצעת חוק שאפשר יהיה להתקשר למשטרה גם במסרון ולא רק לדבר, וזאת כדי שלא יהיה כמו המקרה של שלושת הנערים החטופים, שאם הם יכלו לשלוח סמ"ס לא היה קורה מה שקרה.

אורן אסף חזן: זה מסוכן להגיד את האמירה הזאת.

אורן אסף חזן: נורית, זאת אמירה מסוכנת.

נורית קורן: לכן קידמתי את הנושא הזה, ואני ממתינה לחקיקה.

נורית קורן: תדעו לכם שהמוקד במסרונים קיים.

נורית קורן: הוא קיים.

נורית קורן: המשטרה משתמשת בו לאנשים עם מוגבלות לחירשים ולקויי שמיעה, כך שזה עובד, וזה אפשרי, וכדאי לקדם את הנושא הזה, ומכאן אני קוראת לשר לקדם.

יצחק וקנין: אחרי השעה 19:45 אני לא יכול לקיים הצבעות.

נורית קורן: דבר נוסף:

נורית קורן: יש הרבה הטרדות של אנשים, וגם אותי, בעקבות פרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן, מטרידים, וגם המשטרה כבר לא יכולה לקבל אותם.

נורית קורן: והחוק הזה חשוב.

נורית קורן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אם אדוני יקצר אני יכול עוד להצביע.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – איפה הוא נעלם, השר לביטחון הפנים?

מיקי לוי: אדוני השר, כמה אני שמח שעמדת כאן ואמרת:

מיקי לוי: החוק הזה חשוב ואני אצביע בעדו – אבל אתה אמרת: הצלה על ידי איכון אוטומטי.

מיקי לוי: השר לוין יצא.

מיקי לוי: השר לוין עמד פה לפני שבועיים בהצעת חוק שלי, שביקשתי בה לחייב את כל חברות הסלולר לפתוח את הקווים עבור אותם אנשים שהיו צריכים להתקשר למוקדי סיוע.

מיקי לוי: אנשים – – –

מיקי לוי: – – –

מיקי לוי: אתה לא יודע, כי לא היית במליאה.

מיקי לוי: הצעת החוק שלי נפסלה מכיוון שוועדת שרים לחקיקה פסלה אותה.

מיקי לוי: כל מוקדי הסיוע, כמו ער"ן, להצלה של אנשים שעומדים לשלוח יד בנפשם, להצלה של נשים שנאנסו, להצלה של ילדים שנאנסו.

מיקי לוי: הצד הזה – התחננתי אליו: תצביעו בעד פתיחת אותם קווים סלולריים.

מיקי לוי: אתם זוכרים שפניתי אליכם.

מיקי לוי: כמה צביעות יש בבית הזה?

מיקי לוי: כמה צביעות?

מיקי לוי: הצבעתם נגד פתיחת הקווים לאותם אנשים שמאיימים לשלוח יד בנפשם.

מיקי לוי: והשר לוין, שיצא עכשיו, עלה לדוכן הזה והסביר לכולנו שזאת זכותם.

מיקי לוי: ביקשתי לראות בן אדם אחד שחתם על כך שהוא רוצה שיחסמו לו את הטלפון.

מיקי לוי: לקהילות שלמות, לנשים מוכות, לנשים שנאנסו, לילדים מוכים, אתם סגרתם את הטלפונים הסלולריים למוקדי הסיוע הנפשי.

מיקי לוי: כמה צבועים אתם.

מיקי לוי: והתחננתי אליכם: מדובר בנשים שנאנסו, בקהילות שלמות.

מיקי לוי: אבל המשמעת הקואליציונית הרגה אתכם.

מיקי לוי: גם בדברים האלה יש פוליטיקה.

מיקי לוי: עכשיו, החוק הזה חשוב ואני אצביע בעדו, אבל לפני שבועיים סגרתם את כל הקווים.

מיקי לוי: אנשים שנאנסו, ילדים שהוכו, אותם אנשים שעומדים לשלוח יד בנפשם – לא יסלחו לכם.

מיקי לוי: אתם חבורה של צבועים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת הטרדות של מוקדי חירום (תיקון), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הטרדות של מוקדי חירום (תיקון), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: ["דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 22028.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 10: מצב הסיעוד בישראל – דיון בעקבות הצעותיהם של חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, יעל גרמן, יעקב מרגי, אורי מקלב, נורית קורן, עמיר פרץ וטלי פלוסקוב.

יצחק וקנין: הצבעה על הצעות הסיכום.

יצחק וקנין: ראשון יקרא דב חנין.

איציק שמולי: הדיון פתוח פה?

יצחק וקנין: אלה הצעות סיכום בלבד, ואנחנו נצביע עליהן.

יצחק וקנין: אני מבין שיש הצעת סיכום אחת של כולם?

דב חנין: נכון.

יצחק וקנין: הורדת לנו הרבה כאב ראש.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני נרגש לעמוד כאן

דב חנין: היום ולהביא לפני הכנסת את הצעת סיכום הדיון בסוגיית הביטוח הסיעודי מטעם כל סיעות הבית.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, אני נרגש להביא את ההצעה הזאת, כי זה מהלך חריג ויוצא דופן.

דב חנין: הכנסת לא מרבה לקבל החלטות, והחלטה של הכנסת יש לה תוקף משמעותי.

דב חנין: אתם זוכרים שכששרים נשבעים אמונים בכנסת, הם נשבעים לשמור אמונים למדינה ולחוקיה ולקיים את החלטות הכנסת; הנה, החלטה של הכנסת שמחייבת את השרים לפי הצהרת האמונים שלהם.

יצחק וקנין: אדוני יקרא את הצעת הסיכום.

דב חנין: אם כן, זה הנוסח של הצעת סיכום הדיון בסוגיית הביטוח הסיעודי מטעם כל סיעות הבית: 1.

דב חנין: הכנסת קובעת כי הזכות להזדקן בכבוד הִנה זכות בסיסית שהמדינה צריכה להבטיח את מימושה בפועל לכלל האזרחים בישראל.

דב חנין: 2.

דב חנין: אשפוז וטיפול סיעודי בעת הצורך הם מרכיב חיוני ומרכזי בזכות לחיות בכבוד ולהזדקן בכבוד.

דב חנין: 3.

דב חנין: על הרקע הזה הכנסת מביעה דאגה עמוקה מהבעיות המתגלות בתחום האשפוז והטיפול הסיעודי בישראל.

דב חנין: הכנסת מודאגת מכך שמערך הסיעוד הקיים אצלנו לא מאפשר טיפול ראוי, ואף גורם לפגיעה בכבוד ובבריאות של המטופלים.

דב חנין: 4.

דב חנין: אשפוז וטיפול סיעודי לא יכולים להיות רק נחלתם של מי שבידיהם האמצעים הדרושים.

דב חנין: גם לא נכון להטיל השתתפות עצמית בסכומים ניכרים על בני משפחה, תוך חדירה לפרטיותם והכבדת הנטל הנפשי והכלכלי הכבד המוטל עליהם ממילא.

דב חנין: 5.

דב חנין: מערכת שנשענת על ביטוחים פרטיים לא יכולה לספק מענה, גם מכיוון שהיא איננה כוללת את אלה שידם אינה משגת לרכוש ביטוח כזה וגם מכיוון שהיא כרוכה בעלויות גבוהות למבוטחים במסגרתה, כאשר במקרים רבים הפתרונות הניתנים בה אינם מספקים.

דב חנין: 6.

דב חנין: אחריות המדינה למערך הסיעוד היא חיונית.

דב חנין: זו הדרך להבטיח את יכולתם של הקשישים לקבל טיפול וסיעוד נדרשים ברמה נאותה ובאופן שוויוני, בלי להטיל נטל כבד על בני ובנות המשפחה.

דב חנין: 7.

דב חנין: הכנסת קוראת לקדם רפורמה במערך הסיעוד שבמרכזה הכרה בזכות לטיפול ואשפוז סיעודי כחלק מסל הבריאות הממלכתי, הגדלת היקף ומגוון השירותים הניתנים והרחבת מערך הסיעוד בקהילה.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין, שהקריא את הצעת הסיכום בשם כל סיעות הבית.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעות הסיכום.

יצחק וקנין: מי בעד הצעות הסיכום?

יצחק וקנין: מי נגד הצעות הסיכום?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דב חנין – 24 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דב חנין נתקבלה.

יצחק וקנין: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת הסיכום שהוגשה בשם כל סיעות הבית אושרה.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/711); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף מס' 11 בסדר-היום: הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון מס' 3) (זכאות לחינוך חינם מגיל שלוש), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה, של חבר הכנסת יוסי יונה, דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יוסי יונה איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין אולי יציג את הצעת החוק במקום?

יצחק וקנין: אתה גם אחד המציעים.

יצחק וקנין: כבודו תמיד מציל את המצב.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מקווה שחבר הכנסת יונה יצטרף אלינו, כי הוא ראשון היוזמים.

דב חנין: אני שני, אני בעקבותיו.

דב חנין: אני שמח להביא יחד אתו בפני הכנסת לקריאה ראשונה את הצעת החוק החשובה הזאת.

דב חנין: אני רק אבקש, אדוני המזכיר, אם אתה יכול להביא לפני, או לגרום שמישהו מהסדרנים להביא לי את הצעת החוק, כדי שאני אדייק בפרטים של נוסח הקריאה הראשונה.

דב חנין: אני רק אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, לאלה שנמצאים אתנו כאן כרגע באולם, אני רוצה לומר לכם בשם הציבור הגדול של הקשישים בישראל תודה על הצבעת

דב חנין: כם הקודמת – על הצבעה שאנחנו עשינו בה היסטוריה, וקבענו שאנחנו מכניסים את הביטוח – נכניס, נפעל להכנסת הביטוח הסיעודי לסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: אם כן, הצעת החוק שחבר הכנסת יוסי יונה, אני וחברי כנסת נוספים מתכבדים להביא בפני הכנסת לקריאה הראשונה עוסקת בחוק חינוך חינם לילדים חולים.

דב חנין: החוק הזה נועד להבטיח מתן חינוך חינם לילדים שנאלצים להיעדר מהמסגרת החינוכית שבה הם לומדים משום שעליהם להתאשפז בבית-החולים, או לשהות בביתם, או לקבל טיפול בבית-חולים לפי הוראת רופא לתקופה הקבועה בחוק.

דב חנין: לפי החוק הקיים, חינוך חינם כאמור יינתן לילד המאושפז בבית-חולים במסגרת חינוכית בבית-החולים, ולילד שחולה בביתו – בבית, ובלבד שחל על הילד חוק לימוד חובה והוא זכאי לחינוך חינם לפי חוק לימוד חובה, או שהוא ילד בעל צרכים מיוחדים כהגדרתו בחוק חינוך מיוחד.

דב חנין: הדרישה הקיימת היום בחוק – והיא הגבלה בעייתית מאוד – היא שגילו של הילד יהיה מעל חמש שנים.

דב חנין: ההגבלה הזאת פוגעת בילדים, מכיוון שקודם כול, היום, כפי שאנחנו יודעים, לימוד חובה חל על כלל הילדים מגיל שלוש ומעלה.

דב חנין: ילדים חולים מגיל שלוש שנים ועד גיל חמש שנים לא זכאים לפי המצב המשפטי הקיים היום לחינוך חינם בביתם לפי החוק, אף שחל עליהם חוק לימוד חובה, כאמור.

דב חנין: זה בדיוק מה שחבר הכנסת יוסי יונה ואני, ואתנו חברי כנסת נוספים, מבקשים לתקן.

דב חנין: אנחנו רוצים לקבוע עיקרון ברור: ילד חולה הוא ילד חולה, גם אם גילו פחות מחמש שנים, וכל אותה חבילה של הגנות שהמערכת נותנת לילדים חולים צריכה לחול גם על ילדים שגילם פחות מחמש שנים.

דב חנין: אני רוצה לקצר, גם כדי לאפשר לחבר הכנסת יונה להמשיך ולנמק את הדברים, אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאני נמצא על הבמה כדי לומר לך, חברי חבר הכנסת יוסי, מילה של הערכה גדולה על הובלת הצעת החוק החשובה הזאת.

דב חנין: ואני אומר את זה לא רק בשמי כחבר כנסת, אלא בשם ציבור גדול של הורים לילדים ושל ילדים שייהנו מהחוק הזה כאשר הוא יאושר, במהרה בזמננו.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין, אחד מהמובילים ומיוזמי החוק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסי יונה, רשות הדיבור שלך.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: יש לכם הזדמנות להישאר ולהצביע על חוק חשוב.

יוסי יונה: – – אכן, החוק, כפי – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אכן, החוק כפי שהוצג כאן לפני על ידי חבר הכנסת דב חנין הוא חוק חשוב, הוא חוק בעתו, ואכן הוא נותן מענה ללקונה כלשהי שהייתה בחוק לימוד חובה, או חוק הגיל הרך, כפי שהוא מכונה.

יוסי יונה: בהזדמנות הזאת אנחנו מביאים את החוק הזה בפני באי הכנסת כדי להעביר אותו בקריאה ראשונה.

יוסי יונה: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת שוב לומר תודה בראש ובראשונה לחברי חבר הכנסת יעקב מרגי, שאינו נוכַח כאן אתנו, על כך שהוא נתן לו קדימות – –

יצחק וקנין: תיקנו אותי בשבוע שעבר ואמרו לי נוכֵחַ.

יוסי יונה: נוכֵחַ?

יצחק וקנין: כן.

יוסי יונה: מה אמרתי?

יצחק וקנין: נוכַח.

יוסי יונה: נוכֵחַ.

יוסי יונה: תודה על התיקון, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: – – על כך שהוא נתן קדימות ודחף את החוק הזה קדימה ומאפשר את השלמתו.

יוסי יונה: באותה הזדמנות – להודות גם לשר האוצר ולצוות שלו על כך שהם הכירו בחשיבותו של החוק הזה, ובוודאי גם לשר החינוך נפתלי בנט, שגם הוא נתן את תמיכתו לחוק.

יוסי יונה: אנחנו הולכים להעביר אותו בקריאה ראשונה.

יוסי יונה: אנחנו נכין אותו לקריאה שנייה ושלישית, ובסופו של יום הוא יהפוך להיות חוק בספר החוקים של מדינת ישראל.

יוסי יונה: תהיה לנו הזדמנות, אדוני היושב-ראש, לדבר שוב בחשיבותו של החוק הזה, לשבח להלל ולהודות לכל מי שנטל חלק בקידומו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אני חייב לנהוג על פי הפרוטוקול.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יש רשימת דוברים שאני אקריא, ואם מישהו ירצה – – –

דוד ביטן: לא לענות.

דוד ביטן: לא לענות.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו; מסעוד גנאים – איננו; עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; אמיר אוחנה – איננו; אורלי לוי אבקסיס – איננה; ג'מאל זחאלקה – איננו; דב חנין – ישנו, אבל מוותר, דיבר כבר; מיכל רוזין – איננה; עבדאללה אבו מערוף – נמצא אבל מוותר; טלב אבו ערר – איננו; ישראל אייכלר – איננו; עאידה תומא סלימאן – נוכחת ומוותרת; נחמן שי – איננו; רויטל סויד – איננה; אחמד טיבי – איננו; אוסאמה סעדי – איננו; איימן עודה – איננו; עליזה לביא – איננה; יהודה גליק – איננו; עיסאווי פריג' – איננו; זוהיר בהלול – איננו; אורן אסף חזן – – –

דוד ביטן: מי רשום אצלך?

איציק שמולי: – – –

יצחק וקנין: יעל כהן-פארן – איננה; מנחם אליעזר מוזס – איננו; איתן ברושי – איננו; שרן השכל – איננה; תמר זנדברג – איננה; קסניה סבטלובה – איננה; יחיאל חיליק בר – נמצא.

קריאות: – – –

איציק שמולי: מה אתה רוצה?

דוד ביטן: יואל, יואל, תעלה ותדבר.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: אבל – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: מרב מיכאלי, אם תרצי, אני אאפשר לך, או ליואל חסון.

מרב מיכאלי: יואל חסון.

יצחק וקנין: יואל חסון.

דוד ביטן: יואל, אתה רואה?

דוד ביטן: כולם מסכימים שתדבר.

מרב מיכאלי: יואל חסון.

יואל חסון: זאת הסכמה לאומית.

יואל חסון: אני יכול להגיד לא?

מרב מיכאלי: יואל.

מרב מיכאלי: סליחה, זה לא ממלכתי כל כך.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אני רוצה לברך את יוזם החוק, חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

מרב מיכאלי: קולולולו.

יוסי יונה: תודה.

יואל חסון: אני באמת מברך אותך על החוק הזה, ואני אומר לך שזה מסוג החוקים שאתה אומר שבאמת צריך להיות חרוץ כדי לזהות את הבעיה הזאת, אוקיי?

יואל חסון: כי זאת לא בעיה המונית, וזה כנראה נפל בין הכיסאות, וכנראה היו פה אוכלוסייה וילדים שבגלל מצבם הפסידו את מה שהם יכולים לקבל, או נגרם להם נזק, ואתה עלית על הבעיה הזאת והבאת היום למצב שאנחנו מצביעים, ויש פה באמת הסכמה ורוב לחוק הזה.

יואל חסון: לכן, אני רוצה לומר לך, פרופסור יונה – – –

יוסי יונה: במסגרת התודות, תגיד תודה לקליניקה למשפטים באוניברסיטת חיפה ולהרן רייכמן, שהביא את הנושא הזה למודעות שלי.

יואל חסון: תודה לקליניקה המשפטית באוניברסיטת חיפה ולפרופ' – רייכמן?

יוסי יונה: הרן רייכמן.

יואל חסון: – – – ולהרן רייכמן, שגם הוא היה מעורב בגיבוש החוק שבאמת משנה מציאות לילדים שחשוב לנו לעזור להם.

יואל חסון: יש פה באמת הסכמה של כולם שזה יקרה.

יואל חסון: אז כל הכבוד, פרופסור יונה.

יואל חסון: אני גאה שאתה חלק מהצוות שלנו ואחד מאלה שמביאים את השינוי שאנחנו נלחמים עליו במחנה הציוני.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון מס' 3) (זכאות לחינוך חינם מגיל שלוש), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה, של חברי הכנסת יוסי יונה, דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, הצבעה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון מס' 3) (זכאות לחינוך חינם מגיל שלוש), התשע"ז–2017, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 26 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנושא האחרון על סדר-היום – שאילתות לשר החקלאות ופיתוח הכפר.

יצחק וקנין: אדוני השר יואיל לעלות לדוכן, ונראה איך אנחנו מתמודדים עם השואלים.

יצחק וקנין: אדוני השר, השואלת הראשונה היא חברת הכנסת נורית קורן, אבל היא איננה.

יצחק וקנין: אדוני – לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אני אפילו לא יודע אם זה לפרוטוקול.

יצחק וקנין: שרן השכל – איננה; טלב אבו-עראר – איננו.

יצחק וקנין: כן, קיבלו בכתב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן, רשות הדיבור שלך: המחדלים החמורים במשחטות.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: כבוד השר, חברי וחברותי, יותר משנה לאחר התחקיר שבו נחשפו הליקויים במהלך השחיטה של העופות בכמה מהמשחטות המובילות בארץ, לפני זמן קצר היה תחקיר נוסף שחשף מחדלים חמורים נוספים.

יעל גרמן: בעקבות התחקיר הקודם, הורית להציב מצלמות שישדרו כל העת לשירותים הווטרינריים את הנעשה במשחטות, אלא שמסתבר שהדבר לא קרה.

יעל גרמן: רצוני לשאול: מדוע הדבר לא נעשה, ומתי הוא ייעשה?

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, גברתי חברת הכנסת יעל גרמן, משרד החקלאות ביצע תחקיר מול המשחטה על מנת לעקוב אחרי תיקון הליקויים כפי שעלו מהכתבה וככל שעלו מביקורות שנעשו במקום.

אורי אריאל: במכרז – אכן, כפי שאמרת, בהנחייתי – שפורסם במשרד להפעלת פיילוט של מצלמות אשר ישדרו למוקד ייעודי במשרד החקלאות זכה מפעיל אשר מסוגל להקים מערך מצלמות אשר מחד גיסא דואג לשקף את הנתונים נכונה, ומאידך גיסא – על צנעת הפרט של העובד ומונע פרצות אבטחה בשידור.

אורי אריאל: השירותים הווטרינריים פנו אל כלל המשחטות ובתי-המטבחיים כמה פעמים על מנת שאלה ישתתפו בפיילוט.

אורי אריאל: נכון לשעה זו יש משחטה אחת אשר הביעה נכונות להשתתף בפיילוט – בעברית: בניסיון – ואנחנו נבצע את כל אשר ניתן על מנת להתחיל בפיילוט בחודשיים הקרובים.

אורי אריאל: כל זה מתקיים במקביל להשלמת תיקוני חקיקה, כך שהמשרד יוכל להציב את המצלמות, לבצע פיקוח הדוק יותר ולמנוע מקרים של צער בעלי חיים, וזאת אף ללא הסכמת המשחטות.

אורי אריאל: תיקון החקיקה מותנה באישורי נוסח ודיונים בין גורמי המקצוע במשרד המשפטים.

יצחק וקנין: תודה על תשובת השר.

יצחק וקנין: שאלה נוספת – יש לך אפשרות, חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: אדוני השר, אני יודעת שהנושא הזה קרוב ללבך, הן בגלל האספקט ההומני והן בגלל האספקט של הכשרות.

יעל גרמן: אבל אתה בוודאי יודע שבתחקיר האחרון ממש הראו שבאחת המשחטות הגדולות ביותר, בעכו – נדמה לי שזה מילועוף, אם אני לא טועה – איך במהירות שיא עוברים העופות על מסוע, ומפני שהם לא מספיק לעבור הם פשוט נופלים לרצפה על החול ועל הלכלוך, ובמקום לקחת ולשים אותם במקום המיועד לניקוי ולחיטוי פשוט מרימים אותם מהרצפה עם הלכלוך, עם הזוהמה, ומחזירים אותם בחזרה, ואת זה אנחנו אוכלים.

יעל גרמן: אני מבינה שזה לוקח הרבה זמן ויש מכרזים וכו', אבל אולי בינתיים תפעל, תעשה משהו דרסטי כדי לסגור, כדי להראות, כדי להזהיר אותן משחטות, במיוחד המשחטות הגדולות שפשוט מזלזלות בבריאות הציבור.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני רק אעיר הערה, משום שנשלח לי איזה מסרון שאומר שלשאילתה כזאת אין שאלה נוספת.

יצחק וקנין: טועים אלה שאומרים את זה.

יצחק וקנין: בשאילתה השואל עצמו – אפשר לשאול, ולשואל אחר אין אפשרות.

יצחק וקנין: אז מי ששלח את המסרון, שייקח את זה לתשומת לבו.

אורי אריאל: תודה ליושב-ראש.

אורי אריאל: חברת הכנסת יעל גרמן, ראשית, אני אומר:

אורי אריאל: כבר פנו אלי והסבירו לי שיש דברים שפוסלים מבחינת ההלכה והכשרות.

אורי אריאל: חברים, כשרות זה לא בבית-ספרי.

אורי אריאל: אני משתדל להקפיד, אבל מי שאחראי לכשרות זה הרבנות הראשית.

אורי אריאל: כל מי שיש לו הערות שנוגעות לעניין הכשרות, הלכה וכו', זה הרבנות.

אורי אריאל: בכל אופן, לשאלתך, ראשית, אכן ראינו בסרט הזה, כמו גם בקודמים, וטוב שיש מעקב וביקורת ציבורית וכו'.

אורי אריאל: אני מאלה שמאוד מכבדים את זה וחושב שבסך הכול זה תורם; לפעמים יש בעיה, אבל בסך הכול זו תרומה לציבור כולו.

אורי אריאל: ואכן, אנחנו גם מנחים את המשחטות וגם עושים ביקורות קבועות.

אורי אריאל: יש בכל משחטה גדולה וטרינר קבוע.

אורי אריאל: חוץ מזה, לעתים אני עושה בדיקות פתע משלי, זאת אומרת מגיע לאחת המשחטות.

אורי אריאל: בכל מקרה, אנחנו ודאי מחויבים לעניין, ואנחנו עושים מאמצים גדולים.

אורי אריאל: אי-אפשר לסגור, כי אנחנו רוצים להראות למישהו משהו – כי צריך לבדוק; כל סרט כזה, צריך לבדוק אותו ולתת להם את האפשרות של שימוע.

יעל גרמן: תקנסו.

אורי אריאל: זה מה שאנחנו עושים.

אורי אריאל: בכל מקרה, באמת התשובה הבסיסית, כפי שאני חושב שאנחנו מסכימים, זה המצלמות הקבועות.

אורי אריאל: אנחנו צריכים לגמור את החקיקה, כי קיבלנו ייעוץ המשפטי שאי-אפשר להציב מצלמות קבועות איפה שעובדים אנשים – יש צנעת הפרט וכו' וכו', לא נלאה אתכם – אבל זה לקראת הסוף, כפי שאמרתי.

אורי אריאל: אני מקווה שזה עוד במושב הזה, ואם לא – אני לא יכול להתחייב על זה, וזה לא בידי, וזה גם משרד המשפטים – אז זה יהיה במושב הבא, ונתקדם.

אורי אריאל: אנחנו מתקדמים.

יצחק וקנין: תודה.

יעל גרמן: האם הם נקנסים?

אורי אריאל: לא, אני לא יודע להגיד לך על המקרה הזה שצולם.

אורי אריאל: אני מוכן לבדוק ולענות לך ישיר אלייך.

יעל גרמן: אני אשמח.

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: אני אעשה את זה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: אני מבין שגם השאילתה של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – הוא קיבל תשובה בכתב.

אורי אריאל: כן.

יצחק וקנין: בגלל שכרגע כל הסיעה, הרשימה המשותפת, נמצאים בתקופה של הרמדאן, אז זה בדיוק הזמן של פתיחת הצום.

יצחק וקנין: בכל אופן, אני מודה לשר החקלאות ופיתוח הכפר אורי אריאל.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון בהצעתן של חברות הכנסת מיכל בירן ונורית קורן בנושא: אי-תקצוב טיפול בילדים נפגעי התעללות.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ט בסיוון התשע"ז, 13 ביוני 2017, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.