ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 237, 2017-06-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בסיוון התשע"ז, 6 ביוני 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון מס׳ 3) (זכאות לחינוך חינם מגיל שלוש), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יוסי יונה, דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונח פרוטוקול לתיקון הסכם ההובלה האווירית בין ישראל לבין סרי לנקה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו מסקנות הוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת יואב קיש, טלי פלוסקוב ובצלאל סמוטריץ בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: אבטחת מאגרי מידע ממשלתיים ואופן השימוש בהם.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, פתח בבקשה היום את הנאומים.

איתן ברושי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, השתתפתי אתמול בוועידת התנועה הקיבוצית שהתכנסה בקיבוץ עין גב, למרגלות הגולן, לציון 80 ליישובי חומה מגדל ו-50 שנה לניצחון המזהיר במלחמת ששת הימים וההתיישבות ברמת הגולן.

איתן ברושי: אני בא עכשיו מאירוע כאן, גם הוא להתיישבות, באזורים של יהודה ושומרון ובקעת הירדן.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שמלחמת ששת הימים הייתה מלחמת אין ברירה.

איתן ברושי: אני עוד לא הייתי חייל, אבל אני זוכר היטב את האווירה.

איתן ברושי: יצאנו למלחמה הזאת כמלחמת מגן, והיום, כשאנחנו בוחנים את השאלות של ההתיישבות, אפשר לומר שהמדיניות של ההתיישבות שהייתה אז, על בסיס העקרונות של תוכנית אלון, הייתה ליישב את רמת הגולן כאזור בעל חשיבות עליונה וללא אוכלוסייה, וגם לאורך בקעת הירדן וצפון ים המלח.

איתן ברושי: זו הייתה התיישבות ראשונה, והיא חשובה גם היום.

איתן ברושי: ההבדל, ככל שניתן להסביר, הוא לא בוויכוח על הזכות אלא ביכולת לממש אותה.

איתן ברושי: אנחנו ראינו בהתיישבות לא קלף מיקוח אלא מרכיב ביכולת ליצור כאן הסדרים עתידיים של ביטחון ושלום.

איתן ברושי: אנחנו בהחלט מצדיעים למתיישבים, ורואים חשיבות בהמשך פיתוחה של רמת הגולן, בשמירת הבקעה וצפון ים המלח, בהבטחת ביטחון באמצעות ההתיישבות לאורך הגושים ובשמירת ההזדמנות גם לביטחון, גם להסדרים – גם מדינה יהודית ודמוקרטית וגם שלום.

איתן ברושי: כדאי לזכור עוד משפט אחד של מי שעמד בראש הממשלה ומי שקיבל את ההחלטות ליציאה למלחמה ויעדיה.

איתן ברושי: מי שפיקד על הצבא וכוחותיו היו אנשים שבראשם יצחק רבין, זיכרונו לברכה, רמטכ"ל ששת הימים, שצמחו מתוך ההתיישבות, מתוך מפלגה ומתוך תנועת העבודה, שרואה חשיבות בשילוב הזה של ביטחון, התיישבות, של חתירה להסדרים ושל פשרה.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצטערתי לשמוע לפני כמה דקות על פיטוריו של מגיש, עיתונאי ופובליציסט ותיק, דן מרגלית, מעיתון "ישראל היום".

קסניה סבטלובה: על חופש הביטוי נפלה פרנסתי – כך כתב דן מרגלית בטוויטר שלו.

קסניה סבטלובה: הפיטורים שלו מצטרפים לשורה של פיטורים מביכים של אנשים מקצועיים, של עיתונאים, שללא מורא חקרו את כל התחלואים של החברה הישראלית ולא חששו לפרסם את דעתם.

קסניה סבטלובה: ככה קרה לאבנר הופשטיין בגל"צ, וכך קורה עכשיו לדן מרגלית.

קסניה סבטלובה: זו מגמה מתמשכת של פגיעה בחופש הביטוי ובחופש העיתונות במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אזכיר לכולם את האמיתה הפשוטה מאוד שכולם לומדים כאשר מתחילים ללמוד את לימודי התקשורת והעיתונות באוניברסיטה העברית, למשל.

קסניה סבטלובה: כשאני למדתי שם לימדו אותנו שהתקשורת והעיתונות הן כלב השמירה של הדמוקרטיה.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו רוצים לשמור על הדמוקרטיה שלנו אנחנו לא יכולים להסתפק בדעה אחת.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים לפגוע בעיתונאים; אנחנו לא יכולים לפגוע בעיתונים.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לחזק עיתונות מקצועית, עיתונאים שהם גם תחקירנים, אנשים שהם אנשי מקצוע אמיתיים, שמביאים לציבור את העובדות היקרות מפז – עובדות אמיתיות ולא פייק ניוז, כמו שהיו רוצים מאוד בהנהגה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אין לנו הרבה דוברים, כך שמי ששומע מבעלי ההצעות הדחופות לסדר-היום בנושא הבא: כדאי שתגיעו לאולם המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, קראתי היום ידיעה מטרידה מאוד בעיתון הארץ.

יוסי יונה: למעשה, זו הייתה הידיעה שפתחה, הידיעה המרכזית של עיתון הארץ, ועל פיה ישראל התחייבה בפני רוסיה שלא לאשר ללהט"בים לאמץ ממנה ילדים.

יוסי יונה: זה מקומם.

יוסי יונה: זה ודאי מקומם שהאתוס או הערכים שקיימים ברוסיה אוסרים – או בעצם רואים את הלהט"בים כקהילה שהיא בלתי לגיטימית.

יוסי יונה: אולי מקומם שבעתיים שאנחנו נענים לצווים הללו, לערכים של רוסיה, ומתחייבים בפניה שלא לאפשר לקהילת הלהט"בים לאמץ ילדים.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני יודע שזו דילמה, כי אתה גם לא רוצה למנוע מאלה שבכל זאת יכולים לאמץ ילדים מרוסיה.

יוסי יונה: אבל הנה, מדינות כמו קנדה, כמו צרפת, כמו ארצות הברית, אוסרות, בגלל המדיניות הרוסית, אימוץ ילדים מרוסיה.

יוסי יונה: והנה אנחנו – אני לא יודע כיצד לתאר את הנכונות הזאת להתיישר על פי הסרגל הרוסי – נותנים התחייבות מהסוג הזה.

יוסי יונה: מה שאני מבקש כאן מעל הבימה הזאת, מבימת הכנסת, זה לקרוא לממשלת ישראל לבחון את המחויבות שהענקנו לרוסיה, ואולי גם לוותר על אימוץ ילדים משם.

יוסי יונה: כפי שאתה יודע, אדוני היושב-ראש, ילדים שמתאווים, כמהים לבית קיימים ברחבי העולם.

יוסי יונה: יכול מאוד להיות שאנחנו צריכים לבחון ערוצים למדינות אחרות ולאמץ ילדים משם ולוותר – איך נכנה זאת?

יוסי יונה: – על האופציה הזאת, לאמץ ילדים מרוסיה, וזאת בשם העקרונות שאנחנו מחויבים אליהם: דמוקרטיה, שוויון.

יוסי יונה: ואני רוצה להחמיא לנו, אדוני היושב-ראש, למדינת ישראל, שאנחנו באמת עשינו צעדים מאוד משמעותיים, מאוד מתקדמים, בהכרה בקהילה הלהט"בית, ואנחנו אפילו מובילים בהמון מהתחומים הללו.

יוסי יונה: אז חבל שבהקשר הזה יתגלה שאנחנו נסוגים מהמחויבות שלנו לקהילה הזאת ולזכויות המאוד-בסיסיות שלה, שבמקרה הספציפי הזה מאפשרות לה, כמו לכל משפחה אחרת, לייסד משפחה, לגדל ילדים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לילה נורא היה בכפר קאסם.

דב חנין: מוחמד טאהא, צעיר, אזרח, נורה למוות על ידי מאבטח משטרתי.

דב חנין: מאז אוקטובר בשנת 2000 נהרגו 48 אזרחים ערבים בישראל מירי של כוחות שיטור.

דב חנין: והנה עוד מספר אחד בלתי נסבל: רק בחודשים האחרונים נרצחו שמונה אזרחים בכפר קאסם על ידי ארגוני פשיעה.

דב חנין: עד היום המשטרה לא תפסה אפילו רוצח אחד; אף אדם לא הועמד לדין.

דב חנין: רק השבוע נרצחו בכפר קאסם שני צעירים.

דב חנין: במקום לפעול ביד קשה נגד ארגוני הפשע, כמו שהתושבים דורשים, המשטרה פועלת ביד קשה נגד התושבים.

דב חנין: אי-אמון והכעס כלפי המשטרה הגיעו הלילה לשיא אחרי שהמשטרה בחרה לעצור דווקא את איש ועדת השמירה שהעירייה של כפר קאסם ארגנה כדי לשמור על ביטחון התושבים.

דב חנין: בכל הפרשה הזאת דרושה חקירה בלתי תלויה.

דב חנין: צריך לחקור את כל אירועי הלילה הזה כדי להוציא את כל האמת לאור, וגם כדי להימנע מהפצה של תיאורים שקריים ומגמתיים, כמו שכבר ראינו בעבר.

דב חנין: אבל בעיקר דרוש שינוי כיוון: צריך לעבוד יחד עם הציבור הערבי, יחד עם ההנהגה שלו, כדי לאסף את הנשק, כדי למגר את האלימות, כדי לחסל את אווירת ההפקרות ולתת לתושבים את התחושה שהם יכולים להיות בטוחים בבתיהם, בכפרים שלהם ובערים שלהם.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, מזכירת הכנסת, סגן המזכירה וכו', היום הכנסת באמת הקדישה את היום ליובל 50, וכפי שכתוב בהצעה הבאה, ליובל למלחמת ששת הימים.

יהודה גליק: ראשית, אני מבקש לציין שזה לא יובל למלחמה – אנחנו לא חוגגים מלחמה; יובל לניצחון במלחמה, יובל לניצחון הגדול של העם היהודי מאז היווסדו.

יהודה גליק: היום ציינו בכל הוועדות – השתדלתי לרוץ לכל מקום שיכולתי – את הניצחון, שחזרנו לגולן, שחזרנו לעזה, חזרנו לסיני, חזרנו לירושלים, חזרנו לכותל.

יהודה גליק: איי איי איי, רק שכחו מקום שולי, קטן, חסר חשיבות, כל כך לא לעניין, המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, המקום שמוטה גור הכריז: "הר הבית בידינו".

יהודה גליק: מוטה גור אמר לי אישית: בחיים לא תמצא תמונה שלי בכותל.

יהודה גליק: אין צילומים שלי בכותל.

יהודה גליק: אין לי מה לחפש שם.

יהודה גליק: אז בואו נגיד, יש חשיבות לכותל, אבל הר הבית – חזרנו למקום שהיה משאת נפשנו אלפיים שנה.

יהודה גליק: שכחנו את זה?

יהודה גליק: אז הנה, לא שכחתי.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, גם אני רוצה לדבר על הנושא של 50 שנה למלחמת ששת הימים.

חיים ילין: כילד שהיה בגולה, אני חייב להגיד שאני לא מצליח להבין את הוויכוח שהיום שמעתי בין שרת התרבות לרמטכ"ל על אחדות או שחרור או מה שביניהם.

חיים ילין: אחדות או שחרור.

חיים ילין: אני גדלתי וחינכו אותי ששחררנו את ירושלים.

חיים ילין: בבתי-הספר היהודיים שבהם למדתי בכלל לא דיברו על אחדות; שחררנו את ירושלים, ואכן הר הבית בידנו – זה מה שאני שמעתי, כך גידלו אותי, ואני לא מוכן לשנות את השפה ואת הערכים ואת החינוך שקיבלתי מילדות.

חיים ילין: לא מוכן.

חיים ילין: מבחינתי, שחררנו את ירושלים, והיתר היסטוריה.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אפרופו, צנחנים משחררי הכותל ולא מאחדי הכותל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: רגע, אדוני, אני שנייה פותחת את זה.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו זה נהיה מודרני לפתוח בזה במקום לבזבז דפים.

יהודה גליק: אתמול שר הביטחון האשים אותי שאני משתמש – – –

שולי מועלם-רפאלי: האשים אותך?

שולי מועלם-רפאלי: ההפך, חסכנו נייר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, האשים ברוח טובה.

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן.

יהודה גליק: האשים ברוח טובה.

חיים ילין: שולי, תחליפי טלפון.

שולי מועלם-רפאלי: זהו, עכשיו מרוב התרגשות זה לא מצליח לי.

יהודה גליק: זה בסדר – – –

שולי מועלם-רפאלי: כן.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אני רוצה ללמוד מגדולים וטובים ממני ולפתוח בציטוט מתוך ספר הספרים של העם היהודי, מזמור בתהילים: "שמחתי באֹמרים לי בית אדוני נלך.

שולי מועלם-רפאלי: עֹמדות היו רגלינו בשעריִך ירושלם.

שולי מועלם-רפאלי: ירושלם הבנויה כעיר שחֻברה לה יחדו.

שולי מועלם-רפאלי: ששם עלו שבטים שבטי יה עדות לישראל להֹדות לשם אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: כי שמה ישבו כסאות למשפט כסאות לבית דוד.

שולי מועלם-רפאלי: שאלו שלום ירושלם ישליו אוהבִיך.

שולי מועלם-רפאלי: יהי שלום בחילך שלוה בארמְנותיִך.

שולי מועלם-רפאלי: למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך.

שולי מועלם-רפאלי: למען בית ה' אלהינו אבקשה טוב לך.

שולי מועלם-רפאלי: " חגגנו, ובאמת הכנסת לבשה היום חג, כשציינו 50 שנה לנס האדיר שהתרחש לכולנו, מי שכבר היה אז ומי שנולד אחרי, מי שכבר גר בארץ הזאת ומי שהגיע אליה אחרי, וזכה – באמת, בניגוד אלי, שנולדתי אל הקלות הזאת של מדינת היהודים – זכה לעלות ארצה מן הגולה הדוויה.

שולי מועלם-רפאלי: 50 שנה לאיחוד ושחרור, חברי חבר הכנסת חיים ילין, וחזרה אל לבה של ארצנו.

שולי מועלם-רפאלי: אחד הדברים המרגשים מבחינתי זה הידיעה שהכנסת, שמציבה רף משמעותי לציבור הישראלי בכל נושא – זאת השאיפה שלנו, לקדם את מדינת ישראל ואת החברה הישראלית להיות טובה יותר – מתחילה לשנות את השיח.

שולי מועלם-רפאלי: אותו שיח של מלחמה נעשה לשיח של נס, של אחדות, של ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו, שעושה כל ישראל חברים.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל אומרת השנה אמירה מאוד מאוד ברורה: חזרנו, אנחנו כאן.

שולי מועלם-רפאלי: חזרנו אחרי אלפיים שנות גלות לפני 69 שנה אל מרחבי ארצנו, אל המקום שחיכה לנו – לא שגשג, לא פרח, היו כולו הר טרשים קירח.

שולי מועלם-רפאלי: וברוך השם, ב-50 השנים מאז זכינו גם לחזור אל לב הארץ שלנו אנחנו זוכים ומגדילים – מגדילים את העשייה, מגדילים את הציבור שגר ביהודה ושומרון, בבקעה, ברמת הגולן, מגדילים מאוד את מקומה של ירושלים, מקום האחדות.

שולי מועלם-רפאלי: ובראש העיר הזאת מתנוסס הר קודשנו, הר הבית, ובעזרת השם, כשיבוא הרגע הגדול, נלך כולנו אל המקום הזה של קודש, של שלום, של שאילת איש את טובת אחיו, בעזרת השם במהרה בימינו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יובל לניצחון במלחמת ששת הימים ולהתיישבות ביהודה ושומרון

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון יובל – אני מקבל את התיקון של חבר הכנסת גליק – לניצחון במלחמת ששת הימים ולהתיישבות ביהודה ושומרון, הצעות לסדר-היום מס' 6566, 6661, 6957, 7069, 7086, 7095 ו-7097.

יולי יואל אדלשטיין: כמה חברי כנסת מכמה מסיעות הבית הגישו הצעות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים היום, חברי הכנסת, 50 שנים לניצחון במלחמת ששת הימים ולשיבה המחודשת של העם היהודי אל יהודה ושומרון, אל בקעת הירדן ואל רמת הגולן.

יולי יואל אדלשטיין: אלו מקומות מלאים בהיסטוריה יהודית עתיקה מראשית הקיום שלנו כעם בארץ ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ללכת היום בשומרון או בגולן זה כמו לפתוח אלבום תמונות משפחתי ישן: פה גדלנו; פה הלכנו בפעם הראשונה; פה הקמנו את ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: הלב מתרחב משמחה כשרואים איך ההתיישבות במקומות האלה מתפתחת וגדלה בכמות ובאיכות, כמו שראינו ושמענו לכל אורך היום המיוחד הזה בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הניצחון הגדול במלחמת ששת הימים לא היה עוד ניצחון; בלעדיו לא היינו קיימים כאן, פשוטו כמשמעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול לומר באופן אישי שבלי הניצחון במלחמה גם אני לא הייתי קיים, לפחות לא כיהודי וכציוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד זוכר איך כילד בן תשע בברית המועצות שמעתי את הדיווחים על המלחמה ברדיו, ואיזו השפעה עצומה הייתה להם עלי ועל עוד שלושה מיליוני יהודים שחיו אז מאחורי מסך הברזל.

יולי יואל אדלשטיין: אתה דיברת על גולה אחרת בדרום אמריקה, אבל אני מניח שהתחושות היו אותן תחושות.

יולי יואל אדלשטיין: 50 שנה אחרי הניצחון יש כאלה שאומרים שהוא רק סיבך אותנו; שהכיבוש – כך הם קוראים לזה – משחית את החברה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, חלוציות תמיד הייתה עסק מסובך, וגם כשראשוני העולים הגיעו לארץ היו כאלה שאמרו שהם מסבכים אותנו עם מעצמות העולם.

יולי יואל אדלשטיין: המתיישבים ביהודה, שומרון, בקעת הירדן והגולן הם חלוצי זמננו; הם מפריחי השממות; הם שומרי הארץ, למרות כל הקשיים והסיכונים.

יולי יואל אדלשטיין: אי-אפשר לדמיין את מדינת ישראל ואת ארץ ישראל בלי המקומות הללו, ונמשיך לתמוך במתיישבים בהם גם כשזה מסובך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים את חג היובל בימים שטרור האבנים והבקט"בים עדיין מרים את ראשו בכבישי יהודה ושומרון.

יולי יואל אדלשטיין: אזרחנו הגרים שם נתונים בסכנת חיים יומיומית בדרך לעבודה, למוסדות החינוך ולבית.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להדגיש: לא נסבול את המצב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו בתקופות אחרות בהיסטוריה שלנו, גם על המתקפות הנתעבות האלה נדע להתגבר בעזרתם של צה"ל וכוחות הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לחזק את המתיישבים ולברך אותם, יחד עם כל תושבי מדינת ישראל, לרגל חג היובל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמו שאמרנו, אנחנו בדיון בהצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת המציעים היא חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת רחל עזריה.

יהודה גליק: ראשונת הדוברות.

יהודה גליק: ראשונת הדוברות.

יולי יואל אדלשטיין: אל תסבך אותי, בבקשה, עם מרכזת האופוזיציה, חבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, "היום האחרון של המלחמה.

מרב מיכאלי: טסנו בגובה 30,000 רגל.

מרב מיכאלי: מעל סוריה.

מרב מיכאלי: אני שומע במכשיר הרדיו, בהתרגשות עצומה, את 'ירושלים של זהב'.

מרב מיכאלי: מביט ימינה, מביט שמאלה – ואין אויב.

מרב מיכאלי: קשה לתאר את ההרגשה הזאת – אין אויב.

מרב מיכאלי: דבר לא מאיים יותר על מדינת ישראל שלנו".

מרב מיכאלי: ככה תיאר ביום הזיכרון האחרון בכיכר רבין רון חולדאי, ראש העיר של תל אביב, טייס קרב במלחמת ששת הימים, את הניצחון המוחץ והמדהים שלנו במלחמת ששת הימים.

מרב מיכאלי: ובאמת, איזה ניצחון מדהים זה היה.

מרב מיכאלי: בשישה ימים הפכנו ממדינה בסכנת השמדה לגיבור-העל של השכונה.

מרב מיכאלי: אבל זה היה לפני 50 שנה, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: השבוע, היום, כשאנחנו מציינות יובל למלחמת ששת הימים, זה תאריך שהופך להיות חשוב כמו יום העצמאות שלנו; זה התאריך שבו באמת ירדה מעל הפרק סכנת ההשמדה של מדינת ישראל מבחוץ.

מרב מיכאלי: היום, ברוך השם, אין בכלל סוג של איום השמדה מעלינו.

מרב מיכאלי: הטרור, שהוא נורא ואיום, ואנחנו מתמודדות ומתמודדים אתו, לא מסוגל לכבוש את מדינת ישראל או להשמיד אותה, חלילה.

מרב מיכאלי: אבל בתאריך הזה גם התחיל התהליך שמאיים להשמיד את מדינת ישראל מבפנים.

מרב מיכאלי: אמרת, אדוני, בדבריך, שיש מי שאומר שהתאריך הזה רק סיבך אותנו.

מרב מיכאלי: אז כאמור, הוא לא רק סיבך אותנו; הניצחון ההוא באמת הציל אותנו.

מרב מיכאלי: אבל אי-אפשר לטמון את הראש בחול ולהתעלם מהמחלוקת שקיימת מאז בינינו.

מרב מיכאלי: אני רוצה לספר לכן ולכם, חברי וחברותי, שאני פניתי לפני חודשים אחדים בנוהל הרגיל וביקשתי לקיים יום מיוחד ל-50 שנה ל-1967.

מרב מיכאלי: אני חשבתי שצריך לקיים את היום הזה בסימן הממלכתי ביותר, ואני אגיד, הניטרלי ביותר; לא בגלל שאני לא מאושרת על הניצחון – שאני נולדתי חצי שנה לפניו, וגדלתי לתוך המובנות-מאליה הזאת – לא בגלל שהוא לא חשוב והוא לא כל כך דרמטי, אלא בגלל שהוא כזה.

מרב מיכאלי: חשבתי שצריך לאפשר לכל הקולות השונים בחברה שלנו ובמדינה שלנו לגבי התאריך הזה להישמע באותו סוג של כבוד.

מרב מיכאלי: העובדה שנקרא ליום הזה "50 שנה להתיישבות ביהודה ושומרון" לא תסתיר את העובדה שיש בשטחים האלה ביהודה ושומרון גם פלסטיניות ופלסטינים שלא חוגגים שום התיישבות, אלא להפך – מצויים תחת שלטון צבאי שלנו כבר 50 שנה.

מרב מיכאלי: העובדה שנמשיך להתעקש על נרטיב מסוים לא תעלים את המציאות.

מרב מיכאלי: נרטיבים זה ממש נהדר ונורא נורא חשוב, אבל בסוף יש מציאות.

מרב מיכאלי: מאז מלחמת ששת הימים אנחנו הפכנו ממדינה קטנה וצעירה עם אוכלוסייה קטנה וכלכלה קטנה למעצמה אזורית, גם מבחינה צבאית וגם מבחינה כלכלית, ונראה שכולן מבינות ומבינים את זה.

מרב מיכאלי: רק אנחנו לא.

מרב מיכאלי: מאז הניצחון במלחמת ששת הימים לא הצלחנו בעצם להחליט מה אנחנו עושות ועושים עם הניצחון הזה.

מרב מיכאלי: כן, יש פה חלקים שיודעים מה הם עושים עם הניצחון הזה, אבל אי-אפשר להגיד את זה על מדינת ישראל באופן גורף.

מרב מיכאלי: אני יודעת, אתה, אדוני, אמרת כבר – גם היום אמרת שאתה חושב שצריך לספח את השטחים האלה, וזאת בהחלט תפיסה.

מרב מיכאלי: אבל המדינה, כמדינה, לא עשתה את זה עדיין.

מרב מיכאלי: אף ממשלה לא עשתה את זה עדיין, וכך, בעצם, מאז מלחמת ששת הימים אנחנו מחזיקים את צה"ל בגדה המערבית, ביהודה ושומרון.

מרב מיכאלי: בהתחלה זה היה בשביל לשמור על הישגי המלחמה, לשמור על ביטחון ישראל; היום זה בעיקר כדי לשמור על ביטחון ההתנחלויות – התיישבות יהודית בשטחים שבסוף לא באמת שייכים לנו.

מרב מיכאלי: ואנחנו ממשיכות וממשיכים לסרב להבין שכמו שאמר ישעיהו ליבוביץ, "לא הטריטוריה היא הבעיה, אלא האוכלוסייה של" – אז זה היה – "1.25 מיליון ערבים היושבים בה, ושעליהם נצטרך לכפות את מרותנו.

מרב מיכאלי: הכללתם של ערבים אלה, נוסף על" – אז – "300,000 אזרחי המדינה בתחום שלטוננו פירושה – חיסול מדינת ישראל כמדינת העם היהודי, חורבן העם היהודי כולו, התמוטטות המבנה הסוציאלי שהקימונו במדינה והשחתת האדם – היהודי והערבי כאחד".

מרב מיכאלי: זה מה שאמר ישעיהו ליבוביץ, היהודי הדתי שומר המצוות, חובש הכיפה, כבר לפני יותר מ-30 שנה.

מרב מיכאלי: מאז כבר יש 2 מיליון, פחות או יותר, פלסטיניות ופלסטינים בגדה ועוד מיליון ומשהו בעזה, ואזרחיות ואזרחי ישראל מוסלמים כבר יש מיליון וחצי.

מרב מיכאלי: הסכסוך הזה הפך להיות מה שמגדיר אותנו; אנחנו לא מזהות ומזהים את עצמנו בלעדיו.

מרב מיכאלי: מי אנחנו בכלל בלי הסכסוך הזה?

מרב מיכאלי: איזה מין מדינה אנחנו?

מרב מיכאלי: סתם עוד מדינה לא חשובה בעולם?

מרב מיכאלי: תרבות הסכסוך השתרשה אצלנו, כל דבר בישראל הופך היום לסכסוך, וסכסוך מר, מאפס למאה בחצי שנייה.

מרב מיכאלי: ואת השחתת האדם, גם היהודי וגם הפלסטיני, אנחנו רואות ורואים יום-יום, שעה-שעה.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להכחיש את זה.

מרב מיכאלי: הפכנו להיות כלואות וכלואים במיתולוגיה של הניצחון, הניצחון המדהים בששת הימים, וכבר 50 שנה שאנחנו מנסות ומנסים לחזור על הניצחון הזה, אבל אי-אפשר לחזור עליו.

מרב מיכאלי: האויבים השתנו, המדינה השתנתה, המלחמה השתנתה.

מרב מיכאלי: וחוץ מזה, אף אחד ואף אחת לא יכולות לְנַצֵּחַ לָנֶצַח.

מרב מיכאלי: הניצחון הגדול שלנו היום, חברות וחברים, יהיה להבין ולהפנים את זה שאנחנו, ישראל, מדינה חזקה, מצליחה, עשירה, קיימת.

מרב מיכאלי: הניצחון הגדול שלנו היום יהיה להבין שמתוך עמדת הכוח הזאת, החובה והאינטרס שלנו הם להושיט יד לשכנות ולשכנים שלנו, לעזור להם לבנות את עצמם, כי זה מה שיאפשר לנו לבנות את עצמנו.

מרב מיכאלי: אחרת, הניצחון הזה של ששת הימים ימשיך לפרק אותנו מבפנים.

מרב מיכאלי: ולנו, חברות וחברים, אסור בשום אופן לתת לזה לקרות.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השר, "יפה נוף משוש תבל קריה למלך רב.

רחל עזריה: / לך נכספה נפשי מפאתי מערב".

רחל עזריה: כך כתב רבי יהודה הלוי בספרד לפני מאות שנים – שנכסף הוא לירושלים, כמו כל היהודים בעולם, במשך אלפיים שנה.

רחל עזריה: את הכיסופים סיימנו, וחזרנו לירושלים לפני 50 שנה בשחרור העיר העתיקה, והשמחה והגאווה אחזו בכול.

רחל עזריה: ירושלים היא עיר שמתאמצים בשבילה, תמיד.

רחל עזריה: התאמצנו בשבילה בקום המדינה כשהיא נפלה בידי הירדנים, התאמצנו בשבילה במלחמת ששת הימים, ואנחנו ממשיכים להתאמץ בשבילה גם היום.

רחל עזריה: העיר הזאת דורשת אהבה ומאמץ.

רחל עזריה: זאת לא עיר שנקלעים אליה במקרה, זאת עיר שבוחרים לחיות בה.

רחל עזריה: והנה, רבים רבים אוהבים ומתאמצים בשבילה יום-יום, שעה-שעה – 860,000 איש ואישה, ילדה וילד, שבוחרים לחיות בה מאהבה גדולה לעיר.

רחל עזריה: המאמץ הגדול היום, לעומת העבר, הוא איך אפשר לחיות ביחד בעיר מורכבת כשלנו, בעיר מאוחדת שבה חיים יחדיו חילונים, דתיים וחרדים, יהודים וערבים.

רחל עזריה: וזה לא פשוט, וזה חלק מחיי היומיום שלנו בעיר הזאת.

רחל עזריה: אבל זה כאן, זאת העיר שלנו, וזה נוכח מאוד.

רחל עזריה: אולי אפילו נוכח מתמיד.

רחל עזריה: אחד המאפיינים המרכזיים של החברה הישראלית בשנים האחרונות זה השבטיות וההתבצרות בשבטיות – גם ברשתות החברתיות, גם בעיר ובשכונה.

רחל עזריה: אנחנו יותר ויותר מסתגרים.

רחל עזריה: ירושלים היא עיר שלא מאפשרת לך להסתגר; חייבים להתמודד עם המגוון של החברה הישראלית.

רחל עזריה: אנחנו פוגשים אחד את השני ואחת את השנייה בכל מקום: ברכבת הקלה, בגן החיות, בשוק, או, שלא נדע, בבית-החולים.

רחל עזריה: במקומות אחרים בארץ ניתן לדמיין שכל המדינה נראית כמוך או כמוך: כולם דתיים או חרדים או ערבים או חילונים, וקבוצות אחרות פשוט לא קיימות.

רחל עזריה: אחד הדברים שהבנו בירושלים מזמן זה שאי-אפשר להתעלם, וגם אף אחד לא הולך להיעלם.

רחל עזריה: הבנו שכנראה לא נאהב אחד את השני, ויכול להיות שלפעמים נשנא אחד את השני, ויכול להיות שגם נפחד אחד מהשני, אבל עדיין יש דבר אחד גדול שמשותף לכולנו, וזה האהבה הגדולה לעיר.

רחל עזריה: זה לא קל, אבל זה חלק מלאהוב את ירושלים – להתאמץ בשבילה.

רחל עזריה: וההבנה הזאת שאין ברירה היא שמכריחה אותנו להתחיל לעבוד ולחפש את הדרכים שבהן אפשר לחיות ביחד.

רחל עזריה: זו עבודה קשה, והדרך ארוכה.

רחל עזריה: אנחנו עובדים על פתרונות, ואנחנו מבינים שאנחנו פורצים את הדרך לשאר מדינת ישראל, כי את השיטות וההבנות והסולידריות שנייצר בעיר שלנו, בירושלים, התורה הזאת תצא מציון לכל הארץ, כי אתגר השבטים – מציאת הזהות והחזון המשותפים לכלל החברה הישראלית וההתגברות על השנאה והפחד – הוא האתגר הגדול ביותר שעומד בפנינו.

רחל עזריה: אנחנו רואים את זה בכנסת, כאן, וגם לציבור זה ברור יותר ויותר.

רחל עזריה: וכך היה גם בהיסטוריה שלנו.

רחל עזריה: פעמיים הייתה לנו מדינה.

רחל עזריה: בפעם הראשונה הסתכסכנו בינינו, מחלוקות פנימיות, בא אויב מצפון והחריב את המדינה בתקופת בית ראשון.

רחל עזריה: חזרנו אחרי 70 שנות גלות, הסתכסכנו שנית, בא אויב מצפון והחריב אותנו שוב.

רחל עזריה: חזרנו לפה, לארץ הקודש, אחרי אלפיים שנות גלות, ואנחנו מתמודדים עם האתגר של לחיות יחד, ואת האתגר הזה אנחנו חייבים – ואני חוזרת: חייבים – לפתור.

רחל עזריה: והנה ההוכחה שלא רק שאנחנו אוהבים את ירושלים אלא היא אוהבת אותנו, מאפשרת לנו ומחייבת אותנו לייצר את השיטה שבה נחיה כולנו יחד במדינה שלנו, ובה נמצא את הזהות והחזון המשותפים, במדינה שחזרנו אליה אחרי אלפיים שנות גלות.

רחל עזריה: כי על ירושלים הבנו מזמן: היא לא שלנו; אנחנו שלה.

רחל עזריה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרדכי יוגב, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כבוד שר התיירות חבר הכנסת יריב לוין, חברי הח"כים, ראשי רשויות, אורחים יקרים, ציינו היום בוועדות ובאודיטוריום וכאן במליאה יובל שנים למלחמת ששת הימים ולהתיישבות וחידוש – מודה, היום התחדש לי – ההתיישבות ברמת הגולן וביהודה ושומרון.

מרדכי יוגב: רמת הגולן קדמה אפילו לכפר עציון של יהודה ושומרון.

מרדכי יוגב: אז כן, באייר – והיום בתאריך הלועזי – מלאו 50 שנה לניצחון הגדול של ישראל במלחמת ששת הימים, שחרור ואיחוד ירושלים בירת ישראל, כיבושם של רמת הגולן, בקעת הירדן, השומרון, בנימין, גוש עציון ויהודה, מרחבי סיני עד תעלת סואץ שבמערב ושארם א־שיח' שבדרום.

מרדכי יוגב: כולנו זוכרים את גודל הסכנה שלפניה עמדה מדינת ישראל ערב מלחמת ששת הימים, עת ביקשו מצרים, סוריה, ירדן ועיראק, ארבעה צבאות ערב, לכבוש ולהשמיד את מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: גודל הניצחון – לשם ההשוואה עם מבצע צוק איתן, שבו נאלצנו להתמודד בעומק שני ק"מ עם מנהרות באורך הרצועה של 65 ק"מ – גודל הניצחון הזה כעבור שישה ימים – אני אומר:

מרדכי יוגב: הבדלה במוצאי שבת עשו במרומי החרמון ובשארם א-שיח', בתעלת סואץ ובירדן, מרחק של 1,000 ק"מ.

מרדכי יוגב: זיכרון אותם ימי המתנה ודריכות, חשש והיערכות, שבין יום העצמאות תשכ"ז – ושמענו היום את תיאורו האישי של אלוף פיקוד הדרום, שייתן לו הקדוש ברוך הוא אורך חיים, שייקה גביש, עת ביום העצמאות, במצעד, קיבל את הפתק שמצרים חודרים לסיני, ואמר לו הרמטכ"ל דאז, רב-אלוף יצחק רבין: סע לפיקוד דרום, תבדוק מה קורה שם – זיכרון אותם ימים צרוב בכל מי שחי וזוכר, יחד עם השיר ירושלים של זהב, שגם הוא בצהרי יום העצמאות החל להתנגן בראשי כולם – ראשי האזרחים וראשי הלוחמים שנקראו בשבת שאחרי יום העצמאות להתייצב.

מרדכי יוגב: ורגעי השיא של מוטה גור, שקורא: "הר הבית בידינו" – רגעי שיא של אחדות והתרגשות של העם כולו בחזרה לקדושים שבמקומותינו: הר הבית והכותל המערבי; חברון ומערת המכפלה, בית לחם, מקום קברה של רחל אמנו; שכם, קברו של יוסף.

מרדכי יוגב: קרבות קשים ומערכה מוצלחת, שנפתחה במבצע מוקד של חיל האוויר, יחד עם פלאי-פלאות של מהלכי הכיבוש.

מרדכי יוגב: כאיש מאמין, אני אומר תודה רבה למנהיגי אותו הדור, למפקדי ולוחמי אותו הדור, וגם לריבונו של עולם, שנתן לנו את הכוח לנצח.

מרדכי יוגב: "יודו לה' חסדו ונפלאותיו לבני אדם".

מרדכי יוגב: בנקודה זו ראוי להזכיר את 723 הנופלים בקרבות מלחמת ששת הימים.

מרדכי יוגב: זכורים לנו קרבות ההבקעה ברפיח ובעמק דותן וקרבות קשים אחרים לשחרור רמת הגולן.

מרדכי יוגב: תהי נשמתם צרורה בצרור החיים ויהי זכרם ברוך.

מרדכי יוגב: בנאום שנשא רב-אלוף יצחק רבין – ואצטט מתוכו משפטים בודדים – כחודש לאחר המלחמה, בעת שהאוניברסיטה העברית בירושלים בחרה לתת לו, בשם צה"ל כולו, תואר דוקטור לשם כבוד, אמר יצחק רבין: "העם כולו עמד נפעם ורבים אף בכו לשמע הבשורה על כיבוש העיר העתיקה.

מרדכי יוגב: הנוער הצברי, קל וחומר החיילים, אינם נוטים לסנטימנטליות או מתביישים לגלותה ברבים".

מרדכי יוגב: וגם היום שייקה גביש אמר ש-48 שעות אחרי שהוא שחרר את מוטה גור, מח"ט הצנחנים, מסדר הכוחות שלו לסיני לכיבוש אל-עריש, מתקשר אליו מוטה גור ואומר לו: "הר הבית בידי".

מרדכי יוגב: הוא היה בזחל"ם באום כתף, הוא ירד מהזחל"ם אל סלע קרוב וכבש את פניו ובכה – אלוף פיקוד הדרום – ואמר: מוטה גור גנב לנו את ההצגה.

מרדכי יוגב: אבל זה כבר עוד תחושה.

מרדכי יוגב: הצנחנים שכבשו את הכותל עמדו נשענים עליו ובכו.

מרדכי יוגב: וסמלית זו תופעה נדירה, שספק אם יש כמותה בתולדות העמים.

מרדכי יוגב: במלחמת ששת הימים היו גילויי גבורה ללא הרבה חשבונות.

מרדכי יוגב: התגלה הלוחם הישראלי והתגלה גם העם בהתנדבותו, לא בזכות הברזל, אלא בזכות התודעה של שליחות עליונה, של הכרה בצדקת ענייננו, של אהבה עמוקה למולדת; עם המתעלה בשעת דוחק והיכול לכל אויב בזכות רמתו המוסרית, הרוחנית והנפשית, העומדת לו בשעת מבחן.

מרדכי יוגב: בזכות ניצחון מלחמת ששת הימים חזרנו גם למרחבי ארצנו בגולן ובבקעת הירדן, בסיני ובחבל עזה, ביהודה ושומרון, ואל הקדושים שבמקומותינו, כמו שכבר אמר היום יושב-ראש הכנסת ואמרו אחרים, למקום שבו חי אברהם אבינו ואבותינו בחברון ולמקומם של יוסף ורחל ומקומות אחרים.

מרדכי יוגב: "ראי רחל, ראי" שר אריק לביא בקולו העמוק את שירו של שמוליק רוזן, איש התקשורת.

מרדכי יוגב: "ראי רחל, ראי / ראי ריבון עולם / ראי רחל, ראי, / הם שבו אל גבולם".

מרדכי יוגב: ניצחון מלחמת ששת הימים עורר התרגשות גדולה גם בקרב יהדות העולם, ומיליונים של יהודים – שמענו גם את עדותו של יושב-ראש הכנסת ואת עדותו של נתן שרנסקי – עורר הדבר את לבם בכל ארצות תבל, והם באו לכאן בזכות אותו ניצחון.

מרדכי יוגב: עם ישראל יודע, וגם אומות העולם יודעות, שארץ ישראל שייכת לעם ישראל, וההתיישבות היהודית בה – בכל חבליה: ברמת הגולן ובבקעה, ביהודה ושומרון ובנימין, כך גם בוודאי בירושלים המאוחדת – תימשך לעד, לנצח.

מרדכי יוגב: גבולה המזרחי בר-ההגנה של ישראל לעולם יהיה הירדן, וירושלים המאוחדת תישאר לעד בירת ישראל הנצחית.

מרדכי יוגב: כן, יש פה גם פלסטינים – ואני מסכים עם חברתי מרב מיכאלי – אבל העתיד טומן טוב לישראל, ובדמוגרפיה הזאת אנחנו מנצחים וגם ננצח.

מרדכי יוגב: ו"שוב לא נלך, רחל, / ואת שוב לא תלכי, / שוב לא נלך, רחל, / מני שדמות בית לחם", ומני שדמות חברון, שכם, בקעת הירדן, כמו שלא מתל אביב, מהגליל ומהנגב.

מרדכי יוגב: שבנו אל חבלי ארצנו, אל ארץ ישראל השלמה, לנצח נצחים, לבנות ולהיבנות בה, ורק בחיזוק אחיזת עם ישראל בארצו יבואו גם הביטחון, היציבות ואף השלום לאזור ולעולם כולו, וגם לפלסטינים שחיים בתוכנו.

מרדכי יוגב: את כל אלה אפשר הניצחון הגדול של מלחמת ששת הימים לפני 50 שנה, ועל כל אלה, בשם עם ישראל כולו, אנחנו מודים לכל מי שלחם וחלם ופעל, ומתחייבים לפעול ולהמשיך את בניין ארצנו ואת ביטחון עמנו.

מרדכי יוגב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יהודה גליק: – – – מי הרשה לדבר על עבר הירדן המזרחי – – –

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אנו מציינים 50 שנה למלחמת ששת הימים, המלחמה שבה מדינת ישראל זכתה לסייעתא דשמיא ולנסים גלויים שהובילו לשחרור יהודה ושומרון ולאיחוד בירתנו הנצחית ירושלים.

יואב בן צור: אני נושא אצלי זיכרון אישי.

יואב בן צור: כמתנת יום הולדת, כיומיים-שלושה אחרי המלחמה, לקח אותי אבי מורי, זיכרונו לברכה, לטיול – לטיול בשכם בקבר יוסף, לטיול בחברון, בקברי האבות, לטיול בבית לחם, והשיא בסוף היום היה לעמוד מול הכותל המערבי.

יואב בן צור: אגב, התניידנו באמצעות חברת האוטובוסים הערבית; נכנסנו לאוטובוסים ונסענו יחד עם בני הדודים בדרך, ללא שום חשש, וטיילנו בקסבה של שכם.

יואב בן צור: אבל השיא באמת היה לעמוד מול הכותל המערבי.

יואב בן צור: מתנת יום הולדת כזאת לא אשכח אותה לעולם.

יואב בן צור: אך עדיין, 50 שנה לאחר שורה של הישגים, הישגים מרשימים, נסים ונפלאות, מדינת ישראל בוחרת להלקות את עצמה ולהפריד בין יהודים ליהודים.

יואב בן צור: אנו חיים במציאות אבסורדית: יש יהודים שנתונים לחוקי מדינת ישראל ויש מאות אלפי יהודים שלא השתחררו מצה"ל ונתונים לפקודותיו.

יואב בן צור: ולמה?

יואב בן צור: לא משום שאינם משלמים מסים או ממלאים אחר ההתחייבויות כלפי המדינה, אלא רק מעצם היותם מתיישבים ביהודה ושומרון – אותם מתיישבים המונעים משטחים אלו להפוך לקִני טרור רצחניים ולאיום אסטרטגי על כלל אזרחי מדינת ישראל; אותם מתיישבים המחנכים דורות לאהבת האדם, לקדושת החיים והארץ.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, הניסיון לשחק משחק כפול ולהשאיר את סוגיית יהודה ושומרון בגדר החלטה שלא להחליט מרחיב את השסע החברתי, פוגע באיכות חייהם של אזרחינו ומוביל אותנו למסכת התנצלויות שאין לנו צורך בה.

יואב בן צור: לא ייתכן שמכלל 327 החוקים שחוקקה הכנסת, הכנסת העשרים, רק חמישה או שישה הוחלו גם ביהודה ושומרון.

יואב בן צור: אנחנו חייבים לשנות את המצב, והתחלנו בהליך היום, גם בהובלה של שרת המשפטים ושר התיירות.

יואב בן צור: אני מקווה, עם היועץ המשפטי של הכנסת והדברים שעושים עכשיו, שהדברים ילכו קצת יותר מהר, והחוקים – כל החוקים הטובים, לא רק החוקים של ההתחייבויות – יחולו גם ביהודה ושומרון.

יואב בן צור: אחרי 50 שנות התיישבות, שזה יותר מדור, צריך לעבור מהרדיפה אחרי הכרה עולמית לטיפוח ההכרה הלאומית.

יואב בן צור: בשנת התשע"ז צריך להרשות לעצמנו להעז יותר: הגיע הזמן להפסיק להפריד בין יהודים ליהודים; הגיעה השעה להחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון ולהכיר בהתיישבות כחלק בלתי נפרד מהשלם הגדול, כחלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת, אורחים מכובדים, בעצם התכנסנו היום לחגוג ניצחון.

עודד פורר: התכנסנו לחגוג ניצחון שניצחנו לפני 50 שנה, שהוא עוד ניצחון בשרשרת אותם ניצחונות של העם היהודי, שרשרת הניצחונות של תקומת העם היהודי בארצו, הניצחונות של מדינת ישראל על אויביה, הניצחון שלנו על אלה שניסו להשמיד אותנו.

עודד פורר: לצערי, ודווקא גם ממה שקראתי קצת בתקשורת בשבוע האחרון, אני רואה פתאום שיש כל מיני הוגי דעות במדינת ישראל ששוגים באיזשהם דמיונות על מה שהיה כאן לפני 50 שנה, ומתארים את המצב כאילו כל הבעיות שלנו רק התחילו עם הניצחון ב-67'.

עודד פורר: מסלפים את המציאות – אתם יודעים, אלתרמן אמר שאחד האויבים הוא הסילוף – מסלפים את המציאות ויוצרים איזה רושם, למי שלא מכיר, שעד 1967 חיינו כאן בגן עדן, ושוכחים את הסכנה שריחפה מעל ראשי כולנו, את הסכנה שריחפה מעל המדינה.

עודד פורר: שכחו את הפחד הקיומי ואת החשש ממדינות ערב, ולא רק ערב מלחמת ששת הימים – מאז הקמת מדינת ישראל ועד אותה מלחמה.

עודד פורר: וגם כשמסתכלים מה קורה בתוך אותם גבולות מדינת ישראל הצרים של 67' – נאלצנו לקיים כאן ממשל צבאי בתוך הקו הירוק, מאותו חשש, כתוצאה מאותו פחד קיומי שבו היינו.

עודד פורר: שוכחים לדבר על אותו חופש דת, שכמובן לא היה קיים בירושלים, וחוסר היכולת, לא רק של יהודים אלא גם של נוצרים, להתפלל במקומות הקדושים שלהם בירושלים.

עודד פורר: והסילוף הזה, אני חושב שדווקא הוא צריך להחזיר אותנו, והרבה יותר מהר, אל האמת ואל מה שאנחנו צריכים להתמקד בו גם היום, כשאנחנו הולכים ומושיטים את ידנו לשלום.

עודד פורר: אנחנו צריכים להתמקד באותו ניצחון, אדוני היושב-ראש, כי אי-אפשר לדבר על רצון בשלום, או על איזושהי אפשרות להגיע לשלום עם האויבים שלנו, בלי שתהיה הכרה בניצחון, כי זה בעצם הפתרון.

עודד פורר: כל פעם שהיו מלחמות בקהילה הבין-לאומית, הסתיימה המלחמה כשהיה צד אחד שניצח, היה צד אחד שהפסיד, ואז התיישבו ויצרו הסכם בין הצדדים כשלמפסיד היה ברור שהוא הפסיד והוא ידע מהם הקווים שעליהם נלחם זה שניצח.

עודד פורר: ובמקרה שלנו, על מה נלחמנו?

עודד פורר: מהו הניצחון שלנו?

עודד פורר: הניצחון שלנו הוא על זכותנו להתקיים כאן כמדינת הלאום של העם היהודי; על העובדה שרצינו להקים בית לעם היהודי בארץ ישראל – וזה הבסיס כדי להגיע לכל הסכם, או לכל מקום שבו נרצה להגיע לפשרה כזאת או אחרת.

עודד פורר: אנחנו צריכים לחזור קודם כול לבסיס.

עודד פורר: עכשיו, כשחלק מהאויבים שלנו הכירו בזה, נפתחה הדרך לשלום.

עודד פורר: ברגע שהמצרים החליטו שהם מפסיקים לנסות ולהשמיד את מדינת ישראל כמדינת העם היהודי, אפשר היה להגיע לשלום – עם ויתורים כואבים, אבל אפשר היה להגיע לשלום; וברגע שהירדנים זנחו גם הם את הכוונה הזאת אפשר היה להגיע לשלום.

עודד פורר: ומהצד השני, לפני 25 שנה החליטו שמנסים כאן פטנט אחר: מנסים כאן פטנט של להגיע להסכם עם האויבים בלי שאלו הכירו בניצחון שלנו, לא הכירו בזכותנו להתקיים כאן כמדינה יהודית בארץ ישראל, אלא אמרו: נעשה הסכם, ואחר כך נראה איזו מדינה תצמח כאן, בתוך הגבולות החדשים שלה.

עודד פורר: וגם היום הם עדיין חושבים שהם יצליחו, בתחבולות כאלה או אחרות, לחסל את אותו רעיון ציוני, את אותה מחשבה שלנו, וכשהם באים כל פעם למשא ומתן ומדברים, הם לא מדברים על פתרון שתי מדינות לשני עמים, הם מדברים על פתרון שתי מדינות – מדינה אחת פלסטינית, ועוד מדינה שהם יעשו אותה אחר כך פלסטינית.

עודד פורר: וזה לא פתרון.

עודד פורר: לפיכך, אי-אפשר להגיע לשום הסכם שלום, וכל זמן שימשיכו לנסות לא יצליחו להגיע לשום מקום.

עודד פורר: ולכן, אני חושב ש-50 שנה אחרי אותו ניצחון – אולי עכשיו העת לדרוש שיכירו, כתנאי לכל משא ומתן, באותו ניצחון.

עודד פורר: והניצחון שעליו אנחנו מדברים הוא שמדינת ישראל – ולא משנה מה יהיו גבולותיה העתידיים, כאלה או אחרים; על זה אנחנו עוד יכולים להתווכח ומתווכחים גם בינינו – אבל מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

עודד פורר: על זה גם לא יכול להיות ויכוח פה, בתוך הבית הזה.

עודד פורר: וכחלק מהניצחון הזה, כחלק מהניצחון הזה, ירושלים בוודאי עומדת על ראש שמחתנו.

עודד פורר: אני חושב שזו ההכרה הגדולה ביותר.

עודד פורר: ומכאן גם צריכה לצאת הקריאה לקהילה הבין-לאומית: כדי שהם יצליחו להניע את גלגלי השלום, כדי שהם יצליחו להניע אותנו אל מול השכנים שלנו, להגיע לאיזשהו הסדר – דווקא ההעברות של השגרירויות של כל המדינות שנמצאות אתנו ביחסים דיפלומטיים לירושלים, הן שיניעו את אותו הסכם, כי הן שיחסלו את כל המחשבה, אולי, של הצד השני, שהוא אומר: בתחבולות אצליח לחסל את מדינת ישראל.

עודד פורר: בתחבולות אצליח להוקיע את הרעיון הציוני ולא אכיר בניצחון שלו.

עודד פורר: זו תהיה הכרה אמיתית בניצחון שלנו, ומכאן אפשר יהיה גם להגיע לשלום אחרי אותו ניצחון.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חבר הכנסת חנין נשמע את תשובת הממשלה מפי השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר התיירות יריב לוין, אני מאוד נרגשת היום, כי כשירדתי – היום היה באודיטוריום יום מיוחד לציון יובל לשחרור ירושלים, השומרון, יהודה ושומרון – ראיתי את כל האנשים שהם בעצם נוף ילדותי, אנשים שבנו את היישובים.

נורית קורן: ופה אני צריכה לומר שיש לי חלק גדול בהתיישבות.

נורית קורן: בעצם נולדתי בירושלים וראיתי את מלחמת ששת הימים, חוויתי אותה על בשרי.

נורית קורן: אנחנו גרנו בשכונת סנהדריה, על הגבול.

נורית קורן: גבעת התחמושת בשבילי זה משהו מאוד מיוחד, כי ישבו שם צלפים, והם ראו מה אנחנו עושים בתוך הבית, ממש בתוך הבית.

נורית קורן: אני צריכה לומר לכם שאבי, זיכרונו לברכה, שנפטר רק לפני עשרה ימים, היה בצבא.

נורית קורן: בחופשה שלו, עשרה ימים בערך אחרי המלחמה, הוא לקח אותנו לגבעת התחמושת לראות איך הם ראו אותנו, מה אנחנו עושים בתוך הבית, והוא גם לקח אותנו לכותל כשרחבת הכותל הייתה רחבה קטנה ביותר, ולא כמו שהיא נראית היום.

נורית קורן: זה חקוק לי, וזה כל כך – הולך יחד אתי.

נורית קורן: ב-1971, קצת לפני, אבי הכיר את הרב לוינגר, ואבי, שהייתה לו משאית קטנה, העביר את המיטלטלין למלון פארק, שם ההתיישבות הראשונה בעצם החלה.

נורית קורן: שם הרב לוינגר, זיכרונו לברכה, היה עם כל משפחתו, ונוספו עוד משפחות רבות.

נורית קורן: ויסלחו לי כל המשפחות, אני כל כך נרגשת שאני לא יכולה לומר את כולן, אבל יושבת פה יהודית קצובר, ואת הרב ולדמן ראיתי קודם למטה; אני לא רואה שהוא הגיע לפה.

נורית קורן: אנחנו היינו בין עשר המשפחות הראשונות ב-1971, במבנה הקבע של קריית ארבע.

נורית קורן: אם אני לא טועה, אנחנו גרנו בבניין 7, הרב לוינגר – ב-5 והרב ולדמן – ב-3.

נורית קורן: אם אני לא טועה.

נורית קורן: שלושה בניינים בלבד.

נורית קורן: והיום אני אפילו לא יודעת למצוא את הבניינים האלה, כי הם מוקפים עוד ועוד בניינים והרבה מאוד מתיישבים.

נורית קורן: זה החלק שלי ושל משפחתי בבניית הארץ, ואבא לימד אותי מה זאת ציונות.

נורית קורן: אני רואה בכך שהוא הלך לעולמו דווקא בשבוע של ירושלים משהו מאוד גורלי.

נורית קורן: נודע לי בשבעה שאבא הלך לעולמו עם עוד שניים מראשוני ההתיישבות: עם ציפורה לבני, זיכרונה לברכה, והרב לוינגר, זיכרונו לברכה – ציפורה לבני לפני שלוש שנים, הרב לוינגר לפני שנתיים, ואבי עכשיו, ודווקא בשבוע כל כך משמעותי של יום ירושלים, וגם יום חברון, באותו שבוע שצוין.

נורית קורן: יהודית קצובר ריגשה אותי ביותר ואמרה לי, כתבה לי: אביך הלך לעולמו בשבוע של יום חברון, והוא היה איש עשייה.

נורית קורן: אנחנו הכנסנו אותו לספר – ואני מאוד רוצה לראות את הספר – שהוא היה התעשיין הראשון בקריית ארבע.

נורית קורן: אז ככה שלי יש חלק אדיר.

נורית קורן: בשבוע הזה גם ביקר טראמפ, וטראמפ בא לראות את המדינה הקטנה שלנו ולתת פתרונות של שלום.

נורית קורן: אז יש כל מיני פתרונות, אבל בעיני, הפתרונות הכי חשובים הם שיש לנו את כל ירושלים, את יהודה ושומרון, את חברון; יש לנו זכות אבות, אנחנו לא נעזוב, אנחנו נהיה שם, וזה מה שחשוב.

נורית קורן: אנחנו צריכים לשמור על ההתיישבויות האלה, כי זו הציונות לשמה וזה מה שצריך לעשות.

נורית קורן: אני מקווה שאנחנו נמצא איזשהו סוג של פתרון, שסוף-סוף אולי יבוא שלום, כי אנחנו רואים שהשלום עם ירדן מחזיק מעמד, והוא שלום טוב; ההסכם עם מצרים, אותו דבר – שלום טוב.

נורית קורן: אנחנו כרגע נמצאים על פרשת דרכים, אבל אנחנו צריכים שגם הצד השני יכיר בזכותנו על מדינת ישראל וזכותנו לחיים פה, במדינת ישראל, ולא להשמדה.

נורית קורן: כמו שאני רואה את מדינת ישראל היום, אנחנו רק נמשיך לפרוח ולהפריח את השממה, ואני אעשה הכול על מנת לשמור על מדינת ישראל.

נורית קורן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, אחרון המציעים הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, כאמור – השר יריב לוין בשם הממשלה.

דב חנין: עוד לא.

חיים ילין: גם ככה הוא יצטרך עוד דקה בסוף.

דב חנין: בוודאי, אני מראש אומר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: 50 שנים, והגיע הזמן לומר לעם בישראל את האמת.

דב חנין: והאמת, עמיתי חברי הכנסת, היא אמת קשה, אבל היא מאוד מאוד ברורה, וגם אם אתם תעצמו בעוצמה את עיניכם, המציאות לא נעלמת.

דב חנין: בואו נדבר קצת על האמת.

דב חנין: נתחיל מעובדה שכולם יודעים אותה: מדינת ישראל היא מדינה קטנה.

דב חנין: היא נמצאת בתוך מרחב ערבי ומוסלמי של מאות מיליונים של בני אדם.

דב חנין: ובראייה היסטורית יש רק שתי אפשרויות: או שאנחנו נלמד להסתדר בסביבה הזאת שבה אנחנו חיים או שלא נלמד להסתדר בסביבה שבה אנחנו חיים.

דב חנין: אם לא נלמד להסתדר בסביבה שבה אנו חיים, תהיינה פה עוד מלחמות, וייהרגו בהן עוד אנשים.

דב חנין: ישראל היא מדינה קטנה אבל חזקה; תהיינה מלחמות, אני מניח שישראל גם תנצח בהן, עד שתגיע מלחמה שבה ישראל לא תנצח, ואז היא לא תתקיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, האפשרות היחידה לעתידה של ישראל באזור הזה היא שלום.

דב חנין: אין אפשרות אחרת.

דב חנין: והדרך לשלום, עמיתי חברי הכנסת, היא דרך מאוד פשוטה ברמה העקרונית, גם אם קשה ליישם אותה ברמה המעשית.

דב חנין: העיקרון הוא עיקרון מאוד בסיסי, והאמת היא שבמסורת היהודית הוא עיקרון של אלפי שנים.

דב חנין: אמר הלל הזקן שכל התורה כולה על רגל אחת היא: מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

דב חנין: מה שאנחנו הישראלים מבקשים לעצמנו, עצמאות וצדק – בדיוק אותו דבר מגיע לעם השני בארץ הזאת, העם הפלסטיני: עצמאות וצדק.

אלי בן-דהן: – – –

דב חנין: עצמאות וצדק.

דב חנין: איך נאמר במקורות, אדוני סגן שר הביטחון?

אלי בן-דהן: – – –

דב חנין: שכחת, אולי: שניים אוחזין בטלית.

דב חנין: אז מה עושים עם הטלית הזאת?

דב חנין: מחלקים אותה, בדיוק כמו שמחלקים את הארץ בין שני עמים, לפתרון – –

אלי בן-דהן: בין שני יהודים.

אלי בן-דהן: זה בין שני יהודים.

אלי בן-דהן: אתה טועה.

דב חנין: – – של צדק ושל שלום לשני העמים בשתי מדינות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, היום ראיתי במסדרונות הכנסת המון תמונות, אבל התמונה הגדולה, התמונה הגדולה הייתה חסרה.

דב חנין: ראיתי תמונות של התנחלויות, ראיתי תמונות של מתנחלים.

דב חנין: הם בוודאי קיימים, אבל רק הם נמצאים בשטחים?

דב חנין: היכן נמצאים מיליוני האנשים שחיים תחת כיבוש?

דב חנין: איפה התמונות של המחסומים והעובדים הלחוצים והלוחצים ב-04:00, לפנות בוקר, במחסומים?

דב חנין: איפה התמונות של האנשים, של הפלאחים שאיבדו את אדמותיהם?

דב חנין: איפה התמונות של הילדים הפצועים וההרוגים?

קריאה: – – –

דב חנין: איזה עיוורון מוסרי נורא הופגן כאן היום בכנסת.

דב חנין: וגם לגבי ההתנחלויות, עמיתי חברי הכנסת, לא סופר כאן הסיפור האמיתי, כי גם היום, הדבר הזה שאתם כל כך גאים בו, מפעל ההתנחלות, זה פרויקט פורח באוויר, מערך רעוע שחי ומתקיים רק הודות למכונת הנשמה אדירה שמופעלת מכאן, מהכנסת, על חשבון הציבור הישראלי – אותה מכונת הנשמה שמוסיפה להזרים תקציבי ענק למערכת הזאת: הטבות כלכליות, השקעות מסיביות בתשתיות, העדפות בכל תחום של החיים.

דב חנין: רק בזכות מערכת ההנשמה המלאכותית הזאת ההתנחלויות ממשיכות להתקיים.

דב חנין: וברגע שהמערכת הזאת תנותק, או ברגע שהמערכת הזאת תיובש לרגע, לא צריך יהיה אפילו לפעול בכוח – ההתנחלויות והמתנחלים יחזרו הביתה.

דב חנין: המערכת הזאת, עמיתי חברי הכנסת, נעשית על חשבון החברה הישראלית, ויש עמה נזק מוסרי כבד ביותר, יש עמה נזק מדיני קשה, ויש לה גם מחיר ביטחוני.

דב חנין: יש לה גם מחיר ביטחוני, אדוני סגן שר הביטחון.

דב חנין: תראה למשל את הדוח האחרון של מולד, מרכז מולד – נתונים מאוד מעניינים: שני שלישים מהכוח הלוחם של הצבא עסוקים באחזקת הגדה.

דב חנין: אלה הנתונים של מולד.

דב חנין: אני מזמין אתכם לבדוק אותם – נתונים מאוד מדויקים: יותר מכל הגבולות – לבנון, סוריה, עזה, מצרים, ירדן – שני שלישים מהצבא עסוקים באחזקת הגדה, ו-80% מהחיילים שנמצאים בגדה עסוקים באבטחת ההתנחלויות.

דב חנין: אז אנחנו צריכים להבין: הסיפור הזה הוא סיפור שמזיק מוסרית, מזיק מדינית, מזיק ביטחונית, ובמיוחד במיוחד, עמיתי חברי הכנסת, פוגע בעתיד, גם של הפלסטינים וגם של הישראלים.

דב חנין: כי אנחנו בארץ הזאת – זו האמת – אנחנו נחיה ביחד או שאנחנו לא נחיה.

דב חנין: ואני רוצה שנחיה.

דב חנין: אני רוצה שהבנים שלי והבנים של כולנו יגדלו ויצמחו כאן לעתיד של שלום, ואת מה שאני מאחל לבנים שלי אני מאחל גם לבנים של העם האחר, ואני יודע שאלה באלה שלובים, וכשילדים פלסטינים יחיו בשלום ובעצמאות, גם ילדים ישראלים יוכלו לחיות בשלום ובעצמאות.

דב חנין: בדיון הזה, אדוני היושב-ראש, אני מייצג דעת מיעוט, אבל כמו במקרים רבים בהיסטוריה, המיעוט הזה הפעם צודק.

דב חנין: אנחנו מציעים עתיד אמיתי לשני העמים, דרך של חיים ושלום, דרך שתאפשר לנו קיום כאן.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: השר יריב לוין, בשם הממשלה, ישיב לכל מציעי ההצעות.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני אוריד את הדוכן מהאולימפוס לקרקע המציאות.

דב חנין: באולימפוס חיו רק אלים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לא, גם אצל חבר הכנסת יוגב זה היה גבוה, כך שאין שום היבט פוליטי לגובה הדוכן.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, יום חג וזכות ענקית יש לכל אחת ואחד מאתנו לחגוג 50 שנה לשחרור חבלי מולדת, לשובנו לארץ אבותינו, למקומות שבהם התרחשו האירועים הכי חשובים בתולדות עמנו.

יריב לוין: זו העת, קודם כול ולפני הכול, להכיר תודה גדולה לחיילי צה"ל ולאנשי כוחות הביטחון שעשו במלאכה הזאת של שחרור הארץ אז ושומרים עלינו גם היום, ולהסתכל בהערכה אדירה על המתיישבים, ובעיקר על החלוצים שבהם, על ראשוני מפעל ההתיישבות, שחוללו נס ענק – נס שעוד יילמד לאורך ההיסטוריה, לא רק שלנו, גם במקומות אחרים, של עם ששב כנגד כל הסיכויים וכנגד כל המכשולים, ובעיקר, ידידי חבר הכנסת דב חנין, כנגד קוצר הראות, ואובדן האמונה אפילו, של חלק מאנשינו שלנו.

יריב לוין: מפעל ההתיישבות האדיר הזה בירושלים ובגולן, שהשכלנו להחיל עליהם את ריבונותנו המלאה, וביהודה, שומרון ובקעת הירדן, שיבוא היום ואני מאמין – ואני לא חושב שאני אשב בבניין הזה לנצח – אני מאמין שאני אפילו אהיה מאלה שיזכו להצביע כאן בעד החלת הריבונות – אני חושב שכל מי שמסתכל על מה שמתרחש בשטח, גם אלה שלא רוצים תמיד לראות את המציאות כמו שהיא, ושלפעמים שוגים גם בכל מיני אשליות, אבל עמוק עמוק בלב פנימה נדמה לי שכולם יודעים שאת הנעשה אין להשיב; שאנחנו כאן כדי להישאר; שההתיישבות כולה תישאר נטועה עמוק עמוק באדמת ארץ ישראל, מכיוון, חבר הכנסת חנין, שאין שום צורך לשוב הביתה.

יריב לוין: אני מבקש לעדכן אותך: שבנו הביתה כבר לפני 50 שנה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, ביום הזה אי-אפשר שלא להיזכר ולהזכיר את האסון הגדול שהמטנו על עצמנו עם הגירוש הנורא מגוש קטיף ומצפון השומרון.

יריב לוין: נדמה לי שאם היו עוד כאלה שחיו בכל מיני אשליות שכאשר אנחנו עוקרים את עצמנו מאדמתנו, הדבר הזה מקדם את השלום ומונע את הטרור ומקל על צה"ל – נדמה לי שכל האשליות המסוכנות האלה התנפצו להן בקול גדול, ולא במקרה; מכיוון שהדרך היחידה להביא לכך שאי פעם שכנינו יכירו בקיומנו ויבינו שאנחנו כאן כדי להישאר היא בכך שכפי שהיה מראשית ימי הציונות, אנחנו ניאחז באדמתנו.

יריב לוין: מי שנאחז באדמתו ומכבד את ארצו ומכבד את העבר והמורשת שלו – זה פשוט מדהים, אבל מכבדים אותו; ומי שעוקר את בני עמו באכזריות ובברוטליות כדי לרצות מנהיג כזה או אחר בעולם או כדי לקבל לשעה קלה מילות עידוד במוסד בין-לאומי כזה או אחר, או משום שתש כוחו ואמונתו נפגמה – מי שנוהג כך הוא פשוט טרף קל; הוא פשוט נתפס כחלש, כי הוא באמת חלש, ולכן הוא מביא על עצמו את מה שלצערי הרב הביאה עלינו אותה תוכנית שכונתה בשם המכובס הזה "התנתקות".

יריב לוין: לשמחתנו הרבה, היום ההתיישבות ביהודה ושומרון כל כך עוצמתית, כל כך גדולה.

יריב לוין: ובעניין הזה אני מוכרח לומר לחברי שאני חושב שצריך לעשות הרבה יותר בבקעת הירדן, ואני חושב, אגב, שגם ברמת הגולן אנחנו צריכים להגיע למספרים אחרים לגמרי של תושבים יהודים, כדי שיהיה ברור לכולם, כולל לאלה שעוצמתם לא עומדת להם בתוכנו, שהגלגל הזה, לא ניתן יהיה להשיב אותו לאחור.

יריב לוין: להפך.

יריב לוין: אני מאמין, חברי, שיבוא יום ואנחנו נשוב ונגאל גם את אותם מקומות שבאיוולת ובחולשת הרגע יצאנו מהם.

יריב לוין: לא פלא שאנחנו שומעים דברים שנעים על הציר שבין הגיחוך לניתוק מוחלט מהמציאות ממזכ"ל האו"ם ומזה שמתכנה נציב זכויות האדם של האו"ם.

יריב לוין: נדמה לי שאל מול העוצמה האדירה של מפעל ההתיישבות צמחה צביעות שמנסה להתחרות בו.

יריב לוין: ואני אומר דווקא לנו ודווקא לאלה מביננו שאולי לפעמים נוטים ללכת שבי אחרי כל מיני אמירות על השלום ועל הקהילה הבין-לאומית שתפתח את שעריה בפני מדינת ישראל אם רק נעזוב את אותם חלקי מולדת שלנו:

יריב לוין: אל תחיו בשום אשליה, כי כפי שהאנשים האלה מתעלמים מכל מה שקורה בכל המקומות האחרים בעולם, ומתעלמים גם ממה שקורה כאן, כך יקרה לנו עם יהודה ושומרון ובלי יהודה ושומרון; כך היה לפני הקמת המדינה וכך היה אחרי הקמת המדינה ועד מלחמת ששת הימים, וכך מאז מלחמת ששת המים, וכך גם אחרי ההתנקות, כולל מעזה, ובעניין עזה, וכך ימשיך להיות.

יריב לוין: כי בצדק נאמר לא פעם שהוויכוח איננו על שאלה טריטוריאלית.

יריב לוין: הוויכוח הוא בכלל ויכוח אחר – הוא ויכוח על עצם הזכות שלנו להתקיים כאן, על עצם היכולת לקיים מדינה יהודית במרחב הזה.

יריב לוין: ולא, חברי חבר הכנסת דב חנין, לצערי הרב מה שאותו עם אחר, כפי שאתה מכנה אותו, מלמד את ילדיו הוא רק שנאה, הוא רק תמיכה בטרור והוא אי-קבלה מוחלטת שלנו כיהודים במרחב הזה, כל שכן במדינה עצמאית, יהא זה בבית אל כשם שיהא בתל אביב.

יריב לוין: ואתם יודעים מה?

יריב לוין: במובן הזה לפחות אפשר לומר שיש להם קו שאפשר להבין אותו.

יריב לוין: הם לפחות לא עושים את ההבחנה המלאכותית והמגוחכת שחלק מאתנו מנסים לעשות.

יריב לוין: הם, במובן הזה לפחות, אולי מציבים מראה דווקא בפני אנשי השמאל שלנו ואומרים להם: רבותי, באמת, כפי שאמר בשעתו אריאל שרון, דין נצרים כדין תל אביב.

יריב לוין: ואני גם מוכרח לומר שביום שאנחנו נפנים את זה אנחנו גם נגלה שהעולם מבין אותנו הרבה יותר, כי כשאומרים דין נצרים כדין תל אביב ומגרשים את תושבי נצרים, מה נלין על כך שיושבים אנשים בחו"ל ואומרים: דינכם לעזוב לא רק את בית אל אלא גם את תל אביב?

חיים ילין: כבוד השר, תסלח לי, אבל ראש הממשלה והליכוד הצביעו בעד ההתנתקות, ואי-אפשר להתעלם ולהגיד את מה שאתה אומר, מה לעשות?

חיים ילין: די – – –

יריב לוין: חבר הכנסת ילין, קודם כול, אתה צודק.

יריב לוין: קודם כול, אתה צודק.

חיים ילין: תגיד: טעינו בהצבעה.

חיים ילין: תגיד את זה פעם אחת.

יריב לוין: קודם כול, חבר הכנסת ילין, קודם כול, אתה צודק.

יריב לוין: מאחר שאני באופן אישי לא הייתי אז חבר כנסת, הייתי אז נציג מתנגדי ההתנתקות בוועדת הפיקוח על משאל המתפקדים בליכוד, והגענו אז להישג העצום שחברי תנועת הליכוד אמרו בצורה הברורה ביותר את דעתם והתנגדו למהלך הזה, אל מול כל העוצמה של ראש ממשלה חזק כמו אריאל שרון וכל המערכת שהוא הפעיל.

יריב לוין: ולצערי הרב, חלק גדול מסיעתנו דאז בכנסת לא קיים את החלטת הציבור ששלח אותה, והיא פעלה בניגוד מוחלט לדרך הליכוד ולמצעו, ולכן גם, כפי שכולם זוכרים, גבר כוחנו.

יריב לוין: ומאחר שהיה ברור שבתוך הליכוד פנימה הרוב המוחלט מתנגד לדבר הזה מכול וכול, בחרו אותם חברי כנסת ושרים לעזוב את הליכוד ולהקים את מפלגת קדימה – שהייתה לי הזכות הגדולה, כיושב-ראש ועדת כנסת, לסגור מעגל ולהכריז על התפלגותה ופיצולה בדרך לצלילתה והיעלמותה מן המפה הפוליטית, כפי שהגיע לה.

יריב לוין: ותראה איזה דבר מדהים: מפלגת קדימה נעלמה מהמפה הפוליטית, וההתיישבות חוגגת 50, ובגדול.

יריב לוין: נדמה לי שדי בזה להעיד לא רק מי צדק אלא גם על המשך הדרך.

חיים ילין: אבל יושב ראש ממשלה שהצביע בעד ההתנתקות.

יריב לוין: ואני חוזר, חבר הכנסת ילין, ואני אומר לך, ואומר לנו, שאם אנחנו באמת רוצים לשנות את העמדה של הקהילה הבין-לאומית ביחס למדינת ישראל, אנחנו צריכים קודם כול ולפני הכול להבין שדין נצרים כדין תל אביב במובן ההפוך ממה שקרה קודם – במובן הזה שדין בית אל ודין חברון ודין השומרון ויהודה וגוש עציון ודרום הר חברון ובקעת הירדן דינם כדין תל אביב.

יריב לוין: וביום שאנחנו נעשה את זה, אני חושב שתתחיל גם באמת הדרך להביא את העולם למקום אחר ולעמדה אחרת.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמכאן אנחנו שולחים באמת – אני רוצה לשלוח בשם ממשלת ישראל ברכה חמה ונאמנה לכל העושים במלאכת ההתיישבות, והערכה אדירה לכל מי שהיו שותפים למפעל הזה לאורך כל השנים.

יריב לוין: ואני אומר מעל הבמה הזאת בצורה החדה ביותר: ניצחנו.

יריב לוין: נמשיך לנצח.

יריב לוין: עם ישראל חי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, מבחינה פרלמנטרית, אתה מציע להסתפק בדבריך?

יריב לוין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש מי מן המציעים שלא מסכים להצעת השר?

יולי יואל אדלשטיין: אין, אז אין צורך בהצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תודה לכל המשתתפים בדיון, ותודה לאורחים, לרבות ראשי הרשויות וראשי המתיישבים שכיבדו אותנו בנוכחותם.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ג בסיוון התשע"ז, 7 ביוני 2017, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.