ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 234, 2017-05-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח באייר תשע"ז, 24 במאי 2017, יום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל עם שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן, על מנת לענות על שאילתה דחופה שמספרה 345, מאת חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: עיכוב העברת תקציבים לפתיחת מרכזי שירות של רשות המסים באום אלפחם ורהט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעדי ייגש למיקרופון באולם ויקרא את נוסח השאילתה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד סגן שר האוצר, לאחר פנייתי למשרדכם הוחלט להקים שני מרכזי שירות של רשות המסים באום אלפחם וברהט.

אוסאמה סעדי: עלות הקמתם תוקצבה.

אוסאמה סעדי: הזרמת התקציב תלויה באגף התקציבים, למרות שההחלטה אושרה ותוקצבה.

אוסאמה סעדי: ברצוני לשאול: 1.

אוסאמה סעדי: מדוע טרם הועבר התקציב?

אוסאמה סעדי: 2.

אוסאמה סעדי: האם הוחלט על מועד או לוחות זמנים להעברת התקציבים?

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בעניין עיכוב העברת התקציבים לפתיחת מרכזי שירות של רשות המסים באום אלפחם וברהט.

יצחק כהן: ידידי, הקמת שני מרכזי השירות האמורים מצויה בתוכנית העבודה של רשות המסים – ואתה מלווה את זה כבר הרבה זמן, בתור מי שדואג ללשכות שירות במגזר, ומגיע לך על זה יישר כוח – ואף הוכנו תוכניות ופרוגרמות מתאימות להקמתם.

יצחק כהן: ואתה מכיר אותן, אוסאמה.

יצחק כהן: נושא התקצוב והקמת מרכזי השירות נמצא בבחינה באגף התקציבים.

יצחק כהן: ברגע שהעבודה תסתיים, נעדכן אותך.

יצחק כהן: תקבל תשובה עם לוחות זמנים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, תודה.

אוסאמה סעדי: סגן השר, אני מפנה אותך, אדוני סגן השר, לשאילתה ולדיון שהיה במליאת הכנסת ב-20 ביולי 2016.

אוסאמה סעדי: וכך אתה אומר לי, אדוני סגן השר: "פנית אלי, ואתה פונה לא רק אלי, גם למנהל רשות המסים, כשירות לציבור וכדי לפתוח לשכות שירות גם ברהט וגם בצפון.

אוסאמה סעדי: אני יכול לבשר לך" – זה היה ב-20 ביולי 2016, אדוני סגן השר – "כתוצאה מהפעילות המבורכת שלך יש החלטה לפתוח ברהט לשכת שירות – יישר כוח.

אוסאמה סעדי: לגבי הצפון, מחפשים, כרגע מתמקדים באום אלפחם – – –" מה שאני יודע, אדוני סגן השר – וכמו שאמרת, אני מלווה את זה וכל הזמן עוקב אחרי זה – שאומנם יש החלטה ברשות המסים אבל הבעיה היא בהעברת התקציב מאגף התקציבים להקמת שני המרכזים האלה.

אוסאמה סעדי: ושאלתי: אנחנו מדברים על שנה, מתי מעבירים את התקציבים האלה, כדי לפתוח סוף-סוף את הלשכות האלה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת גם לחבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: מכובדי סגן השר, ביישובים בשתי המועצות אל-קסום ונווה מדבר לא מקבלים היתרי בנייה.

טלב אבו עראר: למרות שהיישובים האלו הוקמו לפני יותר מ-15 שנים, עד היום אין היתרי בנייה שם, רק הריסות.

טלב אבו עראר: השאלה השנייה: מצוקת הדיור בקרב הזוגות הצעירים ביישובינו.

טלב אבו עראר: המדינה – אין לה מה להציע אלא היא מתירה בנייה צפופה – כאילו, מותר לנצל 100% מהמגרש, אבל זה בא על חשבון איכות החיים שלנו, ואז זה גורם לכל מיני מחלות, זיהומים, סכנת חיים והכול.

טלב אבו עראר: מה אתם מציעים כפתרון?

טלב אבו עראר: זה לא פתרון.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר, ההתייחסות שלך.

יצחק כהן: אז ראשון ראשון.

יצחק כהן: סעדי, אמרתי לך ואני חוזר ואומר לך: הקמת מרכזי השירות נמצאת בפרוגרמה של רשות המסים, ואנחנו בודקים את הצורך מעת לעת במקומות נוספים.

יצחק כהן: על כל פנים, במקומות האלה שציינת, וכבר ציינו בעבר, זה נמצא בתוכניות, אוקיי?

יצחק כהן: כרגע התעדוף – – –

אוסאמה סעדי: מה הצפי?

אוסאמה סעדי: מה מעכב?

אוסאמה סעדי: מה המכשול?

יצחק כהן: לא מעכב, שום דבר לא מעכב.

יצחק כהן: לא מעכבים שום דבר.

יצחק כהן: זו תוכנית עבודה, ופועלים לפי תוכנית העבודה.

יצחק כהן: לגבי היתרי בנייה והריסות – לא הורסים שום מבנה שהוא חוקי.

יצחק כהן: לא ראיתי שהרסו פעם אחת מבנה שהוא חוקי.

טלב אבו עראר: על יישובים מוכרים אני מדבר.

יצחק כהן: בבקשה?

טלב אבו עראר: אלה יישובים מוכרים.

טלב אבו עראר: יש היתרי בנייה.

יצחק כהן: גם ביישובים מוכרים יש בנייה לא חוקית, מה לעשות.

טלב אבו עראר: אבל אין שום היתר בכלל.

יצחק כהן: יישובים לא מוכרים?

יצחק כהן: טוב, אני מקווה – – –

טלב אבו עראר: – – –

יצחק כהן: אני יודע – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה מקווה שיהיו מוכרים.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: בעזרת השם, שיהיו מוכרים ויהיו תוכניות ויהיו קווים כחולים ויהיו תוכניות מתאר.

מיכל בירן: זה לא תלוי בהשם, זה תלוי בכם.

יצחק כהן: בעזרת השם.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: תודה רבה, כל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאזמין את השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן, חברי הכנסת, ברצוני לברך אורח מכובד ביציע, חבר הפרלמנט ממדינת דרום קרוליינה אלן קלמונס, ברוך הבא לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: מר אלן קלמונס הוא ידיד אמת של ישראל, שנים רבות נמצא בפוליטיקה האמריקנית ופועל רבות למען בירת ישראל ירושלים; העביר החלטות חשובות גם בנושא של איחודה של ירושלים וההכרה בה כבירתה של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: שמחתי מאוד לראות שהדוגמה שלו גם עברה לפרלמנטים של מדינות נוספות בארצות הברית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לך על כל הפעילות ורוצה לברך אותך בברכה המסורתית: "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלם לא אשקוט, עד יצא כנגה צדקה, וישועתה כלפיד יבער".

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך על כל פועלך, Thank you very much.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת גלעד ארדן, השר לביטחון הפנים, לעלות לדוכן להשיב לשתי שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הראשונה, מספרה 342, מאת חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הקשר בין השיטור העירוני לגביית אגרות שמירה ברשויות המקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מלינובסקי תקרא לנו את נוסח השאילתה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מקריאה את נוסח השאילתה: על מנת שיוכלו לממן את פרויקט השיטור העירוני של המשרד לביטחון הפנים, רשויות מקומיות גובות אגרת שמירה מתושביהן.

יוליה מלינובסקי: השאלה: האם משרדך הסתמך על גביית אגרות השמירה כדרך למימון פרויקט השיטור העירוני?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: את יכולה לשבת בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיו שאלות נוספות, נאפשר זאת.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהתאם להוראות החוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות, חוק שעבר ב-2011, ברשויות המקומיות שמנויות בתוספת הראשונה לאותו חוק שהזכרתי פועל מערך אכיפה עירוני, שבעצם מורכב מכוח שיטור ייעודי של שוטרי משטרת ישראל שאליו צמודה בעצם יחידת פיקוח עירוני ייעודית של פקחים מסייעים שהם עובדי הרשות המקומית.

גלעד ארדן: למעשה, כוח השיטור, אנשי המשטרה ששייכים לשיטור העירוני ולמעשה על פי החוק אמורים לתת שירותי משטרה אך ורק לתושבי אותה עיר – אי-אפשר לקחת אותם לחיזוק או לסיוע במקומות אחרים – הכוח הזה ממומן במלואו על ידי המשרד לביטחון הפנים ולא על ידי הרשות המקומית בשום צורה.

גלעד ארדן: לעומת זאת, יחידת הפיקוח העירוני הייעודית, שכפי שהסברתי – זה החצי השני, שהוא מורכב מפקחים מסייעים – היא ממומנת על ידי הרשות המקומית.

גלעד ארדן: למעשה, לאחרונה, כיוון שהרשויות המקומיות החלשות יותר גם נתקלות בקושי לממן תוספת של פקחים – כי בלי שהם יממנו תוספת של פקחים, למעשה לא תקום אותה יחידת שיטור עירוני, כי המודל הוא ששוטר ופקח עובדים יחד – למעשה אנחנו התחלנו בשנה האחרונה גם להשתתף בעלויות של שכר הפקחים בחלק מהרשויות, ברשויות החלשות יותר או בפריפריה.

גלעד ארדן: גביית אגרות שמירה על ידי רשויות מקומיות – בהמשך לשאלה של חברת הכנסת מלינובסקי – נעשית מכוח הוראת שעה שנקבעה בפקודת העיריות.

גלעד ארדן: התקנות שהתקין שר הפנים מכוחה והנוהל שנקבע בחוזר מנכ"ל משרד הפנים בנושא למעשה הסדירו את אותה גביית אגרת שמירה, וחשוב לי להדגיש, בהמשך לשאילתה, שהמשרד לביטחון הפנים לא מסתמך למעשה על גביית אגרות השמירה כדרך למימון תוכנית מערכי אכיפה עירוניים.

גלעד ארדן: אנחנו למעשה לא מתערבים או לא קובעים לרשות המקומית איך היא מממנת את החלק שלה בפרויקט השיטור העירוני, אבל ודאי שברגע שיש דרישה לפקחים, שהם מתמחים באותה עבודה משותפת עם השוטרים, הרשות צריכה למצוא לכך מקור מימון, וכל רשות מחליטה מאיפה מקור המימון שהיא מוצאת.

גלעד ארדן: חשוב לציין שמערך האכיפה העירוני פועל בהתאם להחלטות הממשלה, תוך שניתן במסגרתו דגש על אכיפתן של עבירות אלימות במרחב הציבורי וכן של עבירות אשר נוגעות לאיכות חייהם של תושבי הרשות המקומית, כגון הקמות רעש, עישון במקומות ציבוריים, השלכת פסולת, פגיעה בתשתיות, עבירות רישוי, הפרעות לתנועה וכדומה.

גלעד ארדן: לכן אני לא רואה ממש בטענה שאנחנו שומעים מדי פעם שמערך השיטור העירוני בעצם מהווה תחליף לשירותי המשטרה הרגילים.

גלעד ארדן: זה פשוט לא נכון.

גלעד ארדן: המערך הזה מתווסף לתחנת המשטרה שקיימת – דרך אגב, היא לא בהכרח קיימת, יכול להיות כוח שיטור עירוני שפועל במקום שאין בו בכלל תחנת משטרה.

גלעד ארדן: לא בכל יישוב ממוקמת תחנת משטרה; תחנת משטרה לפעמים אחראית על כמה רשויות מקומיות.

גלעד ארדן: למעשה המודל הזה נבנה, אני מזכיר, כשהייתה מחלוקת ציבורית, או דיון ציבורי, וחלק דיברו על כך שאולי נקים בישראל משטרה עירונית שממש כפופה לראש העיר; לעומת זאת, המשטרה חשבה שחשוב לשמור עליה ככוח לאומי, בגלל הצורך לתת לפעמים מענה ספציפי – ביטחון ירושלים, אתה רוצה לחזק, להביא תגבור מכל רחבי המדינה; אנחנו גם לא מדינה כל כך גדולה שמצריכה או שאפשר לעשות כוח ספציפי לכל יישוב עירוני.

גלעד ארדן: זה גם ייצור פערים מאוד גדולים, כי לרשות חזקה יהיו יכולות אחרות מלרשות חלשה.

גלעד ארדן: לכן המענה הזה הוא מענה שעליו החליטה הכנסת ב-2011, ואני חושב שהוא נותן את המענה המאוזן ביותר לצרכים שאני הצגתי, והוא למעשה משדרג – באותן רשויות שרוצות את השדרוג הזה ואנחנו מסוגלים להקצות להן שוטרים – את המענה שניתן לתושבים גם לאותן עבירות איכות חיים יומיומיות, שלא תמיד משטרה לאומית, שיש לה פתאום אתגרים לאומיים, מצליחה להגיע אליהם.

גלעד ארדן: כפי שהסברתי, היא לא מחליפה את המענה המשטרתי היומיומי שהמשטרה מחויבת אליו.

גלעד ארדן: אני מודע לכך שחברת הכנסת מלינובסקי, עוד כחברת מועצת העיר חולון, הגישה בשנת 2006 בג"ץ בדרישה לביטול אגרות השמירה.

גלעד ארדן: אני גם יודע שהגשת לאחרונה הצעת חוק לביטול ההסמכה לגבות את אגרות השמירה, ואני חייב לומר עוד פעם שאני מאוד מאוד חרד לפרויקט הזה, הוא פרויקט מאוד חשוב ומאוד מוצלח.

גלעד ארדן: אני, כפי שאמרתי, לא מתערב לרשויות המקומיות מאיפה הן מוצאות את מקור המימון, ולמיטב ידיעתי – אולי שר הפנים היה צריך להשיב על חלק מהשאילתה הזו – נקבעו על ידי משרד הפנים נהלים ברורים לצורך גביית אגרות השמירה, כדי לעמוד בפסיקה של בג"ץ בהקשר הזה.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אגרת השמירה שנגבית כיום, בהתאם לחוק, היא וולונטרית – רשות מקומית רשאית לגבות אותה או שלא לגבות אותה.

גלעד ארדן: דבר אחרון, בהמשך למה שאמרתי – שוב, אני מבקש ממך גם לשקול, בהמשך לחקיקה שאת מקדמת, מה עלולות להיות ההשלכות על הביטחון האישי ואיכות החיים של תושבי ערים רבות – עשרות ערים, שהיום נהנות משיטור עירוני שמוכוון לטובת אותם תושבים.

גלעד ארדן: אני ממש לא בטוח שאם הפרויקט הזה יבוטל או אם האגרה בכל המקומות תבוטל – אני לא בטוח שיהיה לכך תחליף, כי היו לנו כבר דוגמאות בעבר, וביישובים לא חזקים בפריפריה, ברגע שהאגרה הפסיקה להיגבות, כל הפרויקט בעיר בוטל.

גלעד ארדן: לא אמנה כאן את הערים, אבל היו כאלה.

גלעד ארדן: אז צריך להסתכל על התמונה המלאה.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת חנין ביקש לשאול שאלה נוספת.

יוליה מלינובסקי: אדוני השר, אני רוצה להבין – הקשבתי בשיא הרצינות לתשובתך, אבל אני רוצה להבין: האם יש קשר בין גביית אגרת שמירה, להבנתך, והפעלת שיטור עירוני?

יוליה מלינובסקי: כי במשפט הקודם אמרת שאין קשר, ואחר כך אמרת שכן יש קשר.

יוליה מלינובסקי: ביטחון אזרחי ישראל הוא אחריותך.

יוליה מלינובסקי: אנחנו משלמים על זה מסים נוספים:

יוליה מלינובסקי: אנחנו משלמים מס הכנסה, ביטוח בריאות – כל מה שצריך.

יוליה מלינובסקי: האחריות היא שלך, של המדינה, ואין שום סיבה, אבל שום סיבה מוצדקת, להכניס יד לכיסו של האזרח לצורך תשלום כזה או אחר.

יוליה מלינובסקי: כפי שידוע לך, אגרת שמירה היא חובה.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת שאזרח שלא רוצה לא יכול לברוח מזה, הוא משלם.

יוליה מלינובסקי: השאלה היא מאוד פשוטה: האם יש קשר, להבנתך – והאם אתה לוקח את זה בחשבון כשאתה מפעיל את הפרויקט של שיטור עירוני – בין גביית אגרת שמירה להפעלת שיטור עירוני?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, שאלה, ואז השר יתייחס לשתי השאלות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, לפנות בוקר ביום 18 בינואר 2017, התרחש הפינוי של הכפר הערבי הבדואי הלא-מוכר אום אלחיראן.

דב חנין: במהלך הפינוי הזה התרחשה שם טרגדיה איומה: נהרגו בה השוטר ארז עמדי לוי, והאזרח יעקוב מוסא אבו אלקיעאן.

דב חנין: באותו יום, זמן קצר אחרי האירוע, אתה הודעת בתקשורת, ואני מצטט: "מה שקרה הלילה הוא שמחבל ביצע פיגוע דריסה כנגד כוחות המשטרה שהיו במקום".

דב חנין: בהמשך לאמירה הזאת, אדוני השר, אתה אמרת במקום אחר, ואני מצטט: "מחבל השייך לתנועה האסלאמית דהר לעבר כוחותינו במטרה להרוג כמה שיותר שוטרים".

דב חנין: בהתבטאות נוספת באותו ערב בערוץ 10, אתה אמרת – ואני מצטט: "חד-משמעית מדובר בפיגוע".

גלעד ארדן: שאלת המשך מוגבלת בזמן או שהיא יכולה להיות גם נאום?

דב חנין: הפרטים, אדוני השר, הפרטים מאז הולכים ומתבררים.

דב חנין: גם הערב ישודר תחקיר נוסף בערוץ 10.

חיים כץ: מאיפה אתה יודע?

דב חנין: זה פורסם שיהיה תחקיר בערוץ 10, בתוכנית "המקור".

דב חנין: אני מניח שזה יהיה תחקיר מעניין.

דב חנין: אבל כבר התפרסמו כמה וכמה תחקירים בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן?

דב חנין: אני דיברתי עם אלמנתו של המנוח יעקוב מוסא אבו אלקיעאן.

דב חנין: היא נמצאת, אדוני השר, לא רק באבל – – –

גלעד ארדן: אני שאלתי ברצינות: האם זה מוגבל בזמן, אדוני?

גלעד ארדן: או – – –

יולי יואל אדלשטיין: דקה.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לכל שאלה, כן.

דב חנין: אני מסיים, אני מסיים.

דב חנין: לא להתעצבן.

דב חנין: לא להתעצבן.

דב חנין: אין סיבה להיות במתח.

גלעד ארדן: או שאפשר לנצל לרעה את התקנון גם להושיב אותנו פה שעה ולשמוע משהו שלא קשור לשאילתה?

יולי יואל אדלשטיין: תגיע לסימן שאלה.

דב חנין: אדוני השר, אני מכיר היטב את התקנון וגם אדוני השר מכיר אותו.

דב חנין: לא צריך להתעצבן.

גלעד ארדן: אני יודע, אני רק שאלתי את היושב-ראש עד כמה מותר לנצל אותו לרעה, כפי שאתה עושה.

דב חנין: אני מנצל אותו רק לטובה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תלוי לטובת מי.

דב חנין: יש אחרים שמנצלים דברים לרעה, אני מנצל אותו לטובה.

דב חנין: אני דיברתי עם אלמנתו של המנוח, והיא נמצאת באבל, אבל היא גם מרגישה תחושת עוול קשה.

דב חנין: שאלתי: האם לא הגיע הזמן, אדוני השר, להתנצל בפני המשפחה על הדברים האלה שאמרת?

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע לך, אדוני השר, אתה חייב להתייחס לנושא של השאילתה המקורית.

יולי יואל אדלשטיין: בשאלות נוספות אתה יכול לבחור אם להתייחס עכשיו או להעביר תשובה אחר כך.

גלעד ארדן: טוב, אענה בתחילה לדבריה של חברת הכנסת מלינובסקי, ואני אחדד את דברי: יש קשר בין גביית אגרת שמירה לבין השיטור העירוני, ככל שאותה רשות מקומית משתמשת בכסף הזה כדי לממן את חלקה בפרויקט השיטור העירוני.

גלעד ארדן: הנחת העבודה שהייתה בדברייך, כאילו אם המדינה מופקדת על הביטחון אז זה אומר שאין שום תשלומים של אזרחים בענייני ביטחון, היא הנחה שהיא לא מחזיקה מים בשום תחום: המדינה אחראית למשל גם על הרפואה, והנה כשאת קונה תרופה שרופא רשם לך את משתתפת בתשלום; ובמערכת החינוך משלמים תשלומים כאלה ואחרים שקשורים ללימודים שם בהתאם להיקף השירותים שהאזרח מקבל.

גלעד ארדן: אותו הדבר בדיוק, הכנסת החליטה – כשהעבירה כאן את החוק ב-2011, עוד לפני כהונתי – וקבעה מודל שאומר: רשות שרוצה להצטרף לפרויקט השיטור העירוני, שהוא בעצם מקים יחידה ספציפית שמוקדשת אך ורק לתושבי אותה רשות ועבירות איכות החיים שמטרידות אותה, המודל המימוני של אותו שיטור עירוני הוא שהמדינה – המשרד לביטחון פנים מממן את השוטרים הנוספים שאותם תושבים מקבלים שם כתוספת לשירותי שיטור, והעירייה משלמת את המשכורות של הפקחים שהיא צריכה להעמיד מהצד שלה.

גלעד ארדן: הכנסת החליטה שאפשר גם לממן את שכר הפקחים הללו על ידי גביית אגרת שמירה מהאזרחים תושבי העירייה.

גלעד ארדן: מרגע שהכנסת החליטה את זה, כל הקשר הזה הוא קשר פוליטי פנימי בין הרשות לבין תושביה.

גלעד ארדן: היא רוצה – אני מניח שהיא צריכה לאשר את זה במועצת העיר ומול משרד הפנים.

גלעד ארדן: אם התושבים חושבים שזה רע, מה שעושים להם – הם רשאים לא לבחור באותו ראש עיר.

גלעד ארדן: זה לא קשור למשרד לביטחון הפנים, כי המשרד לביטחון הפנים מממן את חלקו כפי שהחוק שהכנסת חוקקה ב-2011 קבע.

גלעד ארדן: זה ההסבר.

גלעד ארדן: לגבי השאלה של חבר הכנסת חנין – אני הסברתי עשרות פעמים, אני אסביר זאת שוב.

גלעד ארדן: אין כמובן שום חידוש בשאלה של חבר הכנסת חנין מעבר לקנטרנות הרגילה בנושא הזה.

גלעד ארדן: שר הוא לא אדם שנמצא כחוקר בשטח ובוחן את הראיות.

גלעד ארדן: שר בממשלה, בדיוק כמו ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי, יכול להסתמך אך ורק על הגוף המקצועי שכפוף אליו.

גלעד ארדן: מרגע שמשטרת ישראל הגדירה, לאחר תחקיר שבוצע של כל השוטרים שהשתתפו בשטח ושל ניתוח הסרטון שצילם המסוק המשטרתי, והיא הגיעה למסקנה – כפי שהיא מגיעה בעשרות אירועים, לצערנו, של פיגועי טרור או אירועים אלימים ברחבי המדינה – היא מגיעה למסקנה, כגורם מוסמך, אם הרקע היה רקע פלילי, רקע לאומני טרוריסטי או תאונת דרכים תמימה.

גלעד ארדן: גם במקרה הזה משטרת ישראל הגיעה למסקנה שמדובר היה בפיגוע דריסה, ולכן אני כשר הממונה מסתמך על הגורם המקצועי המוסמך שכפוף אליו וחיווה את דעתו המקצועית.

גלעד ארדן: מרגע שנפתחה בדיקה חיצונית של גורם נוסף, קרי מח"ש, כולנו מצווים להמתין לגוף הזה.

גלעד ארדן: מתברר שחברי כנסת כמו חנין ואחרים דווקא לא מחילים על עצמם את אותה נורמה שהם מבקשים ממני, כי הנה, הוא כבר קבע בשאלה שלו מה אני צריך לעשות, מה המדינה צריכה לעשות, כשלמעשה הגוף שכרגע חוקר, קרי מח"ש – עברו ארבעה חודשים ועוד לא הגיע למסקנות.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר נשאר אתנו, כי אנחנו עוברים לשאילתה מס' 344, של חברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הפעם: אי-טיפול בתלונה על גנֵבת טלפון סלולרי שהפכה להטרדה מינית.

יולי יואל אדלשטיין: ברור לגמרי שלא יימסרו פרטים אישיים בשאלה הזאת כאן במליאה, אבל הם שמורים במערכת, מה שנקרא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

מיכל בירן: אדוני השר, גנב טלפון סלולרי הטריד מינית את בעלת הטלפון והתלונה נגנזה.

מיכל בירן: רצוני לשאול: 1.

מיכל בירן: האם המקרה ידוע?

מיכל בירן: 2.

מיכל בירן: אם כן, מדוע הוחלט לגנוז את התיק? 3.

מיכל בירן: האם חקירת ההטרדה התחדשה?

מיכל בירן: 4.

מיכל בירן: מה נעשה להבטחת ביטחונה של המתלוננת?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה לחברת הכנסת.

גלעד ארדן: בתאריך 2 במאי 2017 התקבלה תלונה בתחנת משטרת לב תל אביב על גנבת מכשיר טלפון סלולרי מאישה, בעת ששהתה ברחוב דיזינגוף.

גלעד ארדן: בתאריך 4 במאי, יומיים לאחר מכן, הגישה המתלוננת תלונה נוספת ומסרה במסגרתה כי הגנב יצר עמה קשר והעביר אליה מסר בעל אופי מיני.

גלעד ארדן: שתי התלונות אוחדו לתיק אחד, שמספרו 188173/17, אשר מתנהל בתחנת לב תל אביב.

גלעד ארדן: בניגוד לנאמר בשאילתה, התלונה לא נגנזה והחקירה עודנה בעיצומה.

גלעד ארדן: במסגרת החקירה בוצעו פעולות חקירה מגוונות והתקבלו ממצאים שונים.

גלעד ארדן: בין היתר, אוכן המכשיר הגנוב בשטחי הרשות הפלסטינית.

גלעד ארדן: מטבע הדברים, בשלב זה אין באפשרותי למסור פרטים נוספים, אולם נמסר לי שסוגיית ביטחונה של המתלוננת נלקחת בחשבון במסגרת חקירת התיק.

גלעד ארדן: וכפי שאמרתי, פעולות החקירה ממשיכות להתבצע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברת הכנסת יעל כהן-פארן ביקשה לשאול שאלה נוספת.

מיכל בירן: כבוד השר, הודיעו למתלוננת אתמול שזה נסגר.

מיכל בירן: אני מבקשת שתעשה בדיקה – שוב, כבר אמרו לה שזה נפתח, נסגר – אני מבקשת שתעשה עוד בדיקה על הדבר הזה, כי היא ממש מרגישה חשש לחייה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: אדוני השר, לפני יומיים, ביום שני בערב, נעצר אדם בן קרוב ל-60, מהנדס אווירונאוטיקה, נורמטיבי – בוא נגיד, איש מן השורה ומן היישוב – כשעמד ברחוב עם שלט שעליו היה כיתוב מפסוקים מאוד ידועים מספר ישעיהו.

יעל כהן-פארן: הבן אדם עוכב לחקירה, ולאחר מכן נעצר למשך כל הלילה בבית-מעצר, עד שהובא בבוקר בפני שופט, ששחרר אותו.

יעל כהן-פארן: האם זו מדיניות חדשה של ממשלת ישראל ומשטרת ישראל שנועדה לסתום פיות ולמנוע הפגנות במקומות מול גורמים שהיא לא מעוניינת בהם?

יעל כהן-פארן: מה זאת המדיניות הזאת, מאין היא צצה?

יעל כהן-פארן: האם יכול להיות שבן אדם לא יכול לעמוד עם שלט?

יעל כהן-פארן: כל בן אדם שיעמוד היום עם שלט בכל פינת רחוב ייעצר?

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פארן.

יולי יואל אדלשטיין: אותו דין, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה רוצה להשיב במועד אחר, בבקשה.

גלעד ארדן: אני אשמח להשיב.

גלעד ארדן: ראשית, אני חייב לומר את עמדתי, הפרטית שלי.

גלעד ארדן: לפני כמה שנים אחד מחברי הכנסת של מפלגתי הגיש הצעת חוק שביקשה לאסור הפגנות מול בתיהם של נבחרי ציבור.

גלעד ארדן: אני חייב לומר ולהזכיר שאני התנגדתי להצעה הזאת, ואני מתנגד לה עד היום.

גלעד ארדן: דרך אגב, חלק נכבד מהפעילות הציבורית שלי כיושב-ראש צעירי הליכוד עשיתי דרך הפגנות מול בתים של נבחרי ציבור, כי אני חושב שזה חלק מהמחיר הלגיטימי שנבחרי ציבור צריכים לקחת על עצמם ועל ההחלטות שלהם, ולדעת שיכול להיות שיבואו – כמובן במרחק סביר, כמובן מבלי שזה יהווה איום כלפי בני משפחותיהם וכו', אבל אני לא רואה את הבית שלי – או בקרבתו – כמוגן מפני הבעת דעה.

גלעד ארדן: אבל מסתבר שדווקא בית-המשפט העליון בשבתו כבית-הדין הגבוה לצדק חושב אחרת ממני, וכנראה גם ממך, כי הוא פסק לאחרונה שכאשר יש חלופה אפקטיבית להפגנה מול ביתו של איש ציבור, אז ההפגנה מול ביתם של אנשי ציבור היא אסורה.

יעל כהן-פארן: הוא לא עמד מול ביתו, הוא עמד באמצע הרחוב.

חיים כץ: גלעד, היא לא רוצה לשמוע תשובה.

גלעד ארדן: ואז משטרת ישראל קיבלה הנחיה, והגיע הזמן שתלמדו להפנות את החצים שלכם גם לאיפה שלא נוח לכם.

גלעד ארדן: לא תמיד זאת המשטרה.

יעל כהן-פארן: הוא לא עמד מול ביתו, הוא עמד באמצע הרחוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

גלעד ארדן: המשטרה היא גוף אוכף חוק.

גלעד ארדן: מי שקובע את החוק זאת הכנסת, או החלטות של בית-המשפט העליון שמפרשות את החוק.

יעל כהן-פארן: אין חוק שאומר – – –

גלעד ארדן: שרים לא קובעים מי ייעצר, שרים לא קובעים מי ישוחרר ממעצר, וגם אם זה לא נוח לך לפעמים – אני מניח שאם העצור היה משתייך לחלק אחר באוכלוסייה, בהפגנה אחרת, אף אחד מכם לא היה שואל או לא מגיש שאילתה.

יעל כהן-פארן: – – – מהמפגינים הם מצביעי ליכוד – –

גלעד ארדן: אז אני לא מתרשם ממצעד הצביעות שלכם.

יעל כהן-פארן: – – גם אמרו לי את זה.

יעל כהן-פארן: זה לא נכון, אתם הנחיתם את המשטרה – – –

גלעד ארדן: חופש הביטוי – ישראל היא בין המקומות שבהם יש הכי הרבה חופש ביטוי ומחאה והפגנה בעולם כולו, גם בעולם המערבי.

גלעד ארדן: ולכן, מספיק עם גלגולי העיניים הללו.

יעל כהן-פארן: – – –

גלעד ארדן: מספיק להפנות את הביקורת אל הכתובת הלא-נכונה.

גלעד ארדן: אם יש לכם טענות, תפנו לבית-המשפט העליון.

גלעד ארדן: הוא פסק שאסור להפגין מול בתיהם של אנשי ציבור, והמשטרה – –

יעל כהן-פארן: – – – דברים לא נכונים, וזה ברור – – –

גלעד ארדן: – – אוכפת את החוק, ואם היא פועלת או מפעילה כוח יתר על המידה, הכתובת היא בית-המשפט או המחלקה לחקירות שוטרים.

גלעד ארדן: לי, כשר, אין סמכות לבקר החלטות יומיומיות של המשטרה כאשר היא אוכפת את החוק, ואני חושב שכל אחת ואחד מכם מבין זאת היטב.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול רק להזכיר לך שפעם, לפני הרבה שנים, בסיעה שלנו קבל אחד מחברי הסיעה שמפגינים לו כל הזמן מול הבית, והמלצתי לו המלצה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: תגור, כמוני, ביהודה ושומרון באיזה יישוב, אף פעם לא יבואו להפגין.

יולי יואל אדלשטיין: לי זה לא קרה שם אף פעם.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום ירושלים בסימן יובל לשחרורה ולאיחודה

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעות דחופות לסדר-היום של כמה חברי הכנסת: ציון יום ירושלים בסימן יובל לשחרורה ולאיחודה, מס' 6881, 6884, 6894, 6900, 6912, 6926 ו-6936, כמו שאמרתי, של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב להם השר לענייני ירושלים – ראיתיו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: השר לענייני ירושלים כאן, לכן חבר הכנסת מיקי לוי יפתח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – נחמן שי, עודד פורר, מרדכי יוגב וכן הלאה, לפי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: בשעה 12:30 נקיים ישיבה מיוחדת, כשכבר יגיעו כל אורחינו.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע זה דיון במסגרת הצעות דחופות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות אדוני עד שלוש דקות.

מיקי לוי: תודה אדוני, היושב-ראש.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, נולדתי בירושלים המחולקת.

מיקי לוי: ירושלים שהייתה עיר קטנה וחיה כמובלעת מוקפת, במצור תמידי של ליגיונרים ירדנים.

מיקי לוי: הפחד מהצלפים הירדנים שהקיפו את שכונות העיר היה פחד ממשי.

מיקי לוי: חלקנו אולי שכח – במהלך 19 השנים שבהן הייתה ירושלים מחולקת נהרגו כ-60 ישראלים בתקריות שונות בגבולות העיר.

מיקי לוי: אני אף זוכר היטב כילד את החשש של חברי, שגרו בשכונת מוסררה, ממש על קו הגבול.

מיקי לוי: כשהסתובבתי כילד בעיר, אני זוכר את החומה, שהייתה מורכבת רובה ככולה מחביות, בכיכר צה"ל ובשכונת ממילא.

מיקי לוי: אני זוכר את הביקורים בשער מנדלבאום, ואני יכול גם עכשיו לתאר בפניכם את החייל הירדני שהיה מוצב על גג הבניין בשכונת אבו טור; עיר שהייתה קרועה ומחולקת בצורה לא טבעית, כשלבה ונשמתה – העיר העתיקה – מופרדים ממנה.

מיקי לוי: כשפרצה מלחמת ששת הימים הייתי בן 15.

מיקי לוי: לא אשכח לעולם את ההפגזה שהחלה על העיר.

מיקי לוי: פגז אחד נפל בצומת הרחובות דגניה ושדרות הרצל, ממש בשכונה שבה גרתי.

מיקי לוי: מפגז אחר, שנפל בקטמון, נהרג בן כיתתי.

מיקי לוי: בבניין המשותף שבו גרנו ירדנו עם השכנים למקלט ותחושת המצור, ההלם והפחד אחזו בכולם.

מיקי לוי: אבל אז קרה הנס, אדוני.

מיקי לוי: ליום הולדתי ה-16 קיבלתי את המתנה הגדולה מכולן – העיר אוחדה וסוף-סוף יכולנו לנשום.

מיקי לוי: סוף-סוף המחסומים והחומות הוסרו ויכולנו לבקר בכל חלקי העיר.

מיקי לוי: יכולנו להיכנס לחומות העיר העתיקה, לגעת בהיסטוריה ולהתפלל בכותל.

מיקי לוי: היינו כחולמים, והחלום אכן התגשם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, במהלך חיי זכיתי, בין יתר תפקידי במשטרה, לפקד על העיר העתיקה כמפקד פלוגה צעיר, ולפקד על ירושלים כולה.

מיקי לוי: כמפקד המחוז זכיתי להיות בין שומרי חומותיה, זכות שתלווה אותי כל חיי.

מיקי לוי: ראיתי את העיר האהובה והיפה הזאת בשמחות, באירועים קשים של פיגועים, אירועים כואבים; ראיתי אותה מתפתחת ונבנית והופכת למטרופולין ענק, שמחובר במחלפים וכבישים, שכונות ישנות וחדשות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, ירושלים אוחדה והתפתחה, וחשוב שנבהיר שלעולם לא עוד.

מיקי לוי: ירושלים תישאר לנצח עיר בירה מאוחדת בריבונותה של מדינת ישראל.

מיקי לוי: אין אפשרות אחרת.

מיקי לוי: מכובדי, ירושלים גדולה וחזקה אך חשוב להמשיך ולחזק אותה, לחזק את ירושלים ולבנות בה.

מיקי לוי: חשוב שהממשלה תתקצב אותה בצורה מיוחדת, שכן ירושלים, עיר הבירה, ועם הפסיפס האנושי המגוון שלה, מתמודדת עם אתגרים רבים שאף עיר אחרת לא מתמודדת אתם.

מיקי לוי: חשוב להעביר אליה את כל משרדי הממשלה, ואני קורא לראש הממשלה ולשרי הממשלה להעביר את מרכז הפעילות אל העיר ירושלים; חשוב לתמוך בעסקים הקטנים שמניעים את כלכלתה; חשוב שהטלוויזיה הישראלית והרדיו של תאגיד השידור ישדרו מירושלים; חשוב שהשגרירויות יפעלו ממנה וצריך להמשיך ולפעול כדי שכך אכן יקרה.

מיקי לוי: יש לכך חשיבות גדולה, כדי למצב את מעמדה הבין-לאומי של העיר הזו, שאנו כה אוהבים.

מיקי לוי: זה המקום לומר כי התאכזבתי, כמו ישראלים רבים, כשהבנתי שנכון לעכשיו השגרירות האמריקנית לא עוברת לירושלים.

מיקי לוי: מאוד הייתי רוצה שההחלטה הזאת תשתנה, כי תהיה לכך השפעה בין-לאומית על מעמדה: העברת השגרירות תפרוץ את הסכר ותאפשר גם לשגרירויות של מדינות אחרות לעבור לעיר.

מיקי לוי: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את ירושלים: חג שמח לעיר היפה והנפלאה בעולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מבקש להקפיד על שלוש דקות, כי אנחנו צריכים לעמוד בזמנים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

חיים ילין: 50 שנה בשלוש דקות, זה לא קל.

חמד עמאר: יש לנו סדר-יום מאוד עמוס.

חמד עמאר: אנחנו רוצים לעמוד בו.

חמד עמאר: בבקשה.

נחמן שי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חברי חברי הכנסת, גם אני נולדתי בירושלים.

נחמן שי: הורי הגיעו לעיר הזאת בתחילת שנות ה-30 של המאה הקודמת יחד עם סבי וסבתי, וכולם גרו בעיר הזאת, באזור שהיום כבר לא היו מתקרבים אליו, בשכונה שהייתה חילונית והפכה למאוד דתית כמובן, כמו דברים אחרים.

נחמן שי: אבי אליעזר, זיכרונו לברכה, היה יקיר ירושלים, בשל תרומתו וחלקו הרב בעיר.

נחמן שי: גם אני עברתי בעיר הזאת חוויות מלאות של חיים ארוכים ומלאים, וב-1967 באמת חשתי גאווה גדולה על כך שהעיר התאחדה וחזרנו אל בורות המים ואל הכותל.

נחמן שי: אני לא רוצה לקלקל את החגיגה שתהיה תכף בכנסת, בירושלים, מצעדים, אבל האמת היא עצובה: ירושלים אינה מאוחדת.

נחמן שי: זה מלל, נחמד, מלל שאוהבים להתגנדר בו; אין מאחוריו דבר.

נחמן שי: ירושלים נשארה עיר חצויה, מפוצלת, שיש בה שתי קהילות גדולות, האחת כמעט של 40%, ערבית, ועוד 60% יהודים.

נחמן שי: היא העיר הענייה ביותר במדינת ישראל; העיר שבה אנשים אינם שווים האחד לאחר; העיר שבה 76% מהערבים הם עניים; העיר שבה יש 24 לשכות רווחה, אבל 19 מהן בחלק היהודי.

נחמן שי: מערכת החינוך במזרח ירושלים חסרה 2,000 יחידות דיור; חצי – חצי – מהכיתות ומגני הילדים בחלק הערבי של ירושלים אינם תקניים; 59% מהתושבים בירושלים המזרחית מחוברים למים בדרך לא חוקית.

נחמן שי: וכך – אני יכול למנות.

נחמן שי: העיר הזאת לא תהיה מאוחדת אם אנשים לא ירגישו בה שווים, אם הם לא ירגישו שכל אחד מקבל וכל אחת מקבלת לפי צרכיו.

נחמן שי: את זה מדינת ישראל חייבת לתושבי מזרח ירושלים, עם הכפרים ועם מחנות הפליטים, אשר היא החליטה לספח אותם אליה ואיחדה אותם.

נחמן שי: אם הם אזרחים שלנו – הם היום תושבים, הם צריכים להיות אזרחים – אם הם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, הם צריכים לקבל מה שכל אזרח ותושב במדינת ישראל מקבל.

נחמן שי: והם לא.

נחמן שי: ואם אתם שואלים אותי, ביום הזה, שמשמח אותנו כולנו כיהודים, כמי שחי פה במדינה הזאת ומאמין בה, בעתידה, ומאמין בירושלים כבירתה – עד שלא יהיה שוויון מלא בזכויות, במשאבים, בהשקעות, בתשתיות, בחיים המשותפים, ירושלים לא תהיה אחת.

נחמן שי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: לפני שאני מתחיל אני כן רוצה לברך משלחת שהגיעה לירושלים מארצות הברית, מסן דייגו, של ה-FIDF, של Friends of IDF.

עודד פורר: אז ברוכים הבאים לירושלים, ברוכים הבאים לישראל.

עודד פורר: "הכותל הזה שמע הרבה תפילות / הכותל הזה ראה הרבה חומות נופלות – – – / הכותל הזה ראה קיסרים קמים ונמחים / אך הכותל הזה עוד לא ראה צנחנים בוכים // הכותל הזה ראה אותם עייפים וסחוטים / – – – ראה אותם פצועים ושרוטים / רצים אליו בהלמות לב, בשאגה ובשתיקה / מזנקים כמטורפים בסמטאות העיר העתיקה / והם שטופי אבק וצרובי שפתיים / והם לוחשים: אם אשכחך, אם אשכחך ירושלים.

עודד פורר: // והם קלים כנשר ועזים כלביא / והטנקים שלהם – מרכבת האש של אליהו הנביא / והם עוברים כרעם, ועוברים בזעם / והם זוכרים את כל השנים הנוראות / שבהן לא היה לנו אפילו כותל כדי לשפוך לפניו הדמעות // – – – והדמעות יורדות, והם מביטים זה בזה נבוכים / איך זה קורה?

עודד פורר: איך זה קורה שצנחנים בוכים?

עודד פורר: / איך זה קרה שהם נוגעים נרגשים בקיר?

עודד פורר: / איך זה קורה שמן הבכי הם עוברים לשיר?

עודד פורר: / אולי מפני שבחורים בני י"ט, שנולדו עם קום המדינה / נושאים על גבם – אלפיים שנה".

עודד פורר: כך כתב חיים חפר המשורר עם שחרורו של הכותל.

עודד פורר: ומאז שוחרר הכותל וחוברה לה העיר יחדיו, אנו חשים את גודל השעה, ואנחנו רואים איך משתלבים להם פסוקי התנ"ך על אלפיים השנים שסחבו הצנחנים עם המציאות היומיומית שלנו; איך 641 פעמים שנזכרת ירושלים בתנ"ך מחברות את העם היהודי לאורך כל הדורות; איך בכל פעם שנבנה בית חדש בישראל וחתן וכלה נכנסים בברית הנישואים, הם אומרים: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

עודד פורר: איך בנבואות הנחמה – ואנחנו זוכרים את הנבואות – מצווים לנו איך צריכה להיראות ארץ ישראל: "כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלם"; ואיך נבואות החורבן מתארות: "לכן בגללכם ציון שדה תחרש וירושלם עיין תהיה, והר הבית לבמות יער"; ואיך אחרי החורבן מגיעה הנחמה, הנחמה בספר זכריה, שנאמר: "עֹד ישבו זקנים וזקנות ברחֹבות ירושלם ואיש משענתו בידו מרֹב ימים, ורחֹבות העיר ימלאו ילדים וילדות משחקים ברחֹבֹתיה", כך נאמר בספר זכריה, וכאילו זכריה מתאר את המציאות שאנו חווים כאן בירושלים יום-יום.

עודד פורר: ולסיום, חברי, אני דווקא רוצה בעת הזו, כשמנסים לגדוע את הקשר לירושלים – אבקש, אדוני היושב-ראש, עוד חצי דקה או דקה – לאחר שקראתי חלק קטן, קטן, מאותן 641 פעמים שמוזכרת ירושלים בתנ"ך ובשיבת ציון, להקדיש את הסוף כדי גם לקרוא לכם קצת מן הפסוקים בקוראן שעוסקים בירושלים.

חיים ילין: הוא חתם על שתיים, ואתה חותם על שלוש.

עודד פורר: בזאת סיימתי להקריא את הפסוקים בקוראן שעוסקים בירושלים.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, ויום ירושלים שמח.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

מיקי לוי: כמה פעמים?

מיקי לוי: 600?

עודד פורר: ו-41.

קריאה: אני ספרתי.

חמד עמאר: בבקשה.

מרדכי יוגב: תודה רבה.

מרדכי יוגב: ברשות אדוני היושב-ראש, ברשות השר לענייני ירושלים וברשות חברי חברי הכנסת, בשעות אלו ביום הזה לפני 50 שנה קרא מוטה גור את קריאתו ההיסטורית "הר הבית בידינו".

מרדכי יוגב: והיא הייתה קריאה לא רק לשיא של המקום – שכבר היה המקום של עם ישראל 3,500 שנה לפני כן, בהליכת אברהם אבינו אליו, בהליכת דוד המלך אליו, בהליכת כל הדורות אליו – אלא הוא גם היה שיאה של אותה מלחמה מופלאה, שאם לומר במשפט אחד של מציאות: במלחמה שבה היינו לפני קרוב לשלוש שנים – 50 יום של התמודדות קשה עם תת-הקרקע בשני קילומטרים מרצועת עזה; ובשישה ימים – 1,000 קילומטר מסתיימים במוצאי השבת, ממרומי החרמון ועד שארם א-שיח', מחוכמתם של מנהיגים ומפקדים ואומץ לבם של חיילים.

מרדכי יוגב: אני אומר, כאיש מאמין: "יודו לה' חסדו ונפלאותיו לבני אדם", "זה היום עשה ה', נגילה ונשמחה בו".

מרדכי יוגב: הפלא הזה של ירושלים, כפי שהוזכר פה כבר: "אם אשכחך ירושלים"; הפלא הזה של ירושלים, ונעמי שמר אמרה: "כי שמך צורב את השפתיים"; הפלא הזה של ירושלים, שביטא אותו רמטכ"ל מלחמת ששת הימים יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לימים ראש הממשלה, בנאום ההיסטורי שלו בהר הצופים בעת שקיבל דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה העברית בשם כל חיילי צה"ל, והוא אמר: "העם כולו עמד נפעם ורבים אף בכו לשמע הבשורה על כיבוש העיר העתיקה" – איך הנוער הצברי הזה, הלוחמים – מה קורה פה?

מרדכי יוגב: איך "עוררו מעיינות של רגש והתגלות רוחנית"?

מרדכי יוגב: איך "הצנחנים שכבשו את הכותל עמדו נשענים עליו ובכו"?

מרדכי יוגב: וכך כל מי שזוכר – ואנשים פה בחלקם או ברובם זוכרים מה עבר עליהם, כל אחד במקום שבו הוא קיבל את הבשורה הזו של "הר הבית בידינו".

מרדכי יוגב: אמר יצחק רבין: "ההתגלות של השעה הזאת בהר הבית גדולה מהרגלי הלשון, שהרי היא הבליטה אמת עמוקה זו כברק".

מרדכי יוגב: מהי הנקודה הפנימית הזאת בירושלים, העיר שחוברה לה יחדיו, שעושה את כל ישראל חברים?

מרדכי יוגב: אולי היא מחברת את כל המציאות כולה, את כל האנושות כולה, מהצד הגשמי שלה לצד הרוחני שלה, לכל חיינו הלאומיים, למגמת חיינו ולמגמת חייה של האנושות כולה; מקום שמחבר את כל זה ונותן לכולנו את מגמת חיינו לטוב יותר, לאור יותר, לחיובי יותר.

מרדכי יוגב: ירושלים עיר שמאחדת, עושה את כל ישראל חברים, וסופה גם ש"ביתי בית תפלה יִקָּרֵא לכל העמים".

מרדכי יוגב: במלחמת השחרור בן-גוריון הוא שאמר: "אם יש לארץ נשמה, הרי ירושלים היא נשמתה של ארץ ישראל".

מרדכי יוגב: ובמקום אחר במקורותינו, לירושלים הוסמך הביטוי "נצח" – מחד יש בה התנצחות, מאידך יש בה גם ניצחון, ומצד שלישי: "והנצח זו ירושלים".

מרדכי יוגב: ואנחנו רואים את מימושם של נבואות של אלפיים שנים ויותר, של עוד ישבו זקנים וזקנות ברחובות העיר, וילדים וילדות משחקים ברחובותיה.

מרדכי יוגב: אז ביום הזה אנחנו מזכירים, ובהחלט גם אני חושב, כפי שאמרו פה גם קודמי, שאיחודה של ירושלים מחייב גם את פיתוחן של השכונות המזרחיות, להשוות את מצבן, הן בתשתית פיזית והן בתשתיות חינוך – מהויות חינוך וחברה – לחלקיה המערביים של העיר, כדי, אכן, לסייע באיחודה ולסייע בליכודה, ולהביא לכך – כפי שכבר התבטא גם אתמול נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ שארץ ישראל, ארץ הקודש, קשורה בקשר נצחי לעם ישראל, ובפועל שלשום היה הוא זה שהגיע לכותל וקשר את הקשר הנצחי הזה של עם ישראל לכותל המערבי ולירושלים כולה.

מרדכי יוגב: נבטיח את צו חיינו ואת שליחותנו ההיסטורית, את אחדותה של ירושלים, למען עם ישראל ולמען האנושיות כולה, ומ"הנצח זו ירושלים", בעזרת השם נגיע גם להוד, שזה בית-המקדש, שייבנה במהרה בימינו ויהיה בית תפילה ושלום לכל העמים.

מרדכי יוגב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נאמרו פה דברים חשובים על הסמל של ירושלים, על ההיסטוריה, אבל אני קצת רוצה לדבר על ההווה ועל הצעירים של ירושלים, ואולי להדגיש בעיקר שירושלים בשבילי זה הרבה יותר האנשים מאשר האבנים.

רועי פולקמן: יש פה הרבה אבנים חשובות בירושלים, ואני לא מזלזל בזה בכלל, אבל אני דווקא רוצה לדבר על האנשים.

רועי פולקמן: יש מי שרואה במדינת ישראל בכל מגזר שחי בירושלים סמל – – –

קריאה: – – –

רועי פולקמן: בסדר, ועדיין בשבילי ירושלים היא קודם כול האנשים שבה.

רועי פולקמן: יש מי שרואה בעיר הזאת בכל מגזר סמל: הדתי הוא בהכרח ימני ומאמין באלוהים – אגב, אני מכיר גם דתיים שאני מאמין באלוהים יותר מהם; החילוני רוצה לעשות קניות בשבת; החרדי לומד כל היום ואולי לא משלם ארנונה; והערבי, בכלל לא נתחיל – אני אומר כסמל, אל תקפוץ.

רועי פולקמן: רק שהירושלמים מבינים יותר מאחרים שאנשים לא מגיעים בקופסאות.

רועי פולקמן: אנשים לא מגיעים בקופסאות, וירושלמים מבינים את זה יותר מאחרים.

רועי פולקמן: לפני כמה ימים השתתפתי בכנס לרגל ספרו של אילן אזרחי, "שפויה בחלומה" – סיפורה של העיר לרגל 50 שנה לאיחודה, ולאור סיפור חייו ומשפחתו של אזרחי.

רועי פולקמן: באותו כנס פגשתי גם את תהילה פרידמן נחלון, אישה דתייה לאומית, פעילה חברתית מובילה בעיר, שסיפרה באותו כינוס שכשהיא נוסעת לתל אביב היא ישר ממוקמת במשבצת של הדתייה – כלומר שמרנית, ימנית ועוד הרבה סטריאוטיפים; אבל דווקא בירושלים היא יכולה להיות גם פמיניסטית וגם ליברלית וכל דבר אחר שתבחר, גם כדתייה, וזה עדיין יהיה לגיטימי ומובן.

רועי פולקמן: ירושלים בשבילי היום היא סוג של אוונגרד.

רועי פולקמן: מי שטוען שהיא עיר שמרנית, לא יודע מה הוא סח.

רועי פולקמן: ירושלים היא עיר, היום ובעבר, של פורצי דרך, אבל היום יותר מבעבר.

רועי פולקמן: לכל מגזר ולכל קבוצה בעיר הזאת יש פורצי הדרך משלהם, שמחפשים ומנסים, דנים ומתלבטים, ופה, בעיר הזאת, הם נפגשים כדי ליצור יחד.

רועי פולקמן: החל ביוזמות חברתיות ופוליטיות, עבור דרך שותפויות עסקיות ואקדמיות ועד ליזמות אמנותית.

רועי פולקמן: זה הסיפור של העיר הזאת בעת הזאת.

רועי פולקמן: וזה סיפור שתופס תאוצה כבר למעלה :

רועי פולקמן: מעשור בירושלים.

רועי פולקמן: הייתה לי הזכות טיפה לתרום את חלקי לסיפור בפעילות החברתית והתרבותית של עמותות כמו "רוח חדשה", כעמית בארגונים כמו "קולות" וכמנהל בעיריית ירושלים שלקח חלק במאמץ לעודד ולחזק את פורצי הדרך בעיר המאתגרת והלא-פשוטה הזאת.

רועי פולקמן: בחלק נוסף בספרו מספר אזרחי שהתראיין ל"הכול דיבורים" עם ירון דקל ונשאל אם לדעתו ירושלים מתאימה רק לסוג מסוים של אנשים, והוא חשב ואמר שכנראה יש בזה משהו, טיפוסים של אישיות שמתאימים לירושלים: אנשים שאוהבים מגוון, את החיכוך עם האחר, עם השונה, ואנשים שהקונפליקט הוא דווקא אתגר עבורם והבטחה ולא מפחיד.

רועי פולקמן: תנועת החלוציות החברתית הזאת מבטאת במידה רבה את התחושות שלי כלפי ירושלים.

רועי פולקמן: אי-אפשר להיות אדיש, מכונס בעצמך ולחיות בעיר הזאת.

רועי פולקמן: המגוון והשונה מעוררים עשייה ומעוררים חדשנות.

רועי פולקמן: אם תל אביב היא בירת החדשנות הטכנולוגית, אז ירושלים היא בירת החדשנות החברתית של מדינת ישראל, ואולי גם של העולם כולו.

רועי פולקמן: אז קודם כול אני רוצה להרים כוסית לחיים עבור ירושלים המאוחדת, עבור בירת ישראל, ולא פחות עבור פורצי הדרך בירושלים מכל המגזרים, שעוד יביאו שלום עלינו.

רועי פולקמן: ואני רוצה לסיים באחד השירים האהובים עלי, של אחד המשוררים הירושלמיים האהובים עלי, כמובן יהודה עמיחי, שמתמצת את כל מה שאמרתי בפסקה אחת: "פעם ישבתי על מדרגות ליד שער במצודת דוד, את שני הסלים / הכבדים שמתי לידי.

רועי פולקמן: עמדה שם קבוצת תיירים סביב המדריך / ושימשתי להם נקודת ציון.

רועי פולקמן: 'אתם רואים את האיש הזה עם / הסלים?

רועי פולקמן: קצת ימינה מראשו נמצאת קשת מן התקופה הרומית.

רועי פולקמן: / קצת ימינה מראשו'.

רועי פולקמן: 'אבל הוא זז, הוא זז!' אמרתי בלבי: / הגאולה תבוא רק אם יגידו להם: 'אתם רואים שם את הקשת / מן התקופה הרומית?

רועי פולקמן: לא חשוב: אבל לידה, קצת שמאלה / ולמטה ממנה, יושב אדם שקנה פירות וירקות לביתו'".

רועי פולקמן: חג ירושלים שמח.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אין ספק שאנחנו נמצאים היום, כשאנו מציינים את יום ירושלים, אנחנו יודעים שביום הזה, מה שברור לכולם, ששחרור ירושלים – גם בעינינו, שהיינו צעירים, וגם בעיני אחרים אולי, כל העם היהודי, או רוב-רובו של העם היהודי – ירושלים זה הכותל המערבי, שמסמל את הערגה שלנו לירושלים, את התפילות שלנו לירושלים, את הדבר שמאחד את כל העם היהודי סביב ירושלים, כדבר שנשאר לנו, הכותל המערבי.

אורי מקלב: והנה, הכותל המערבי, וזה היה הדבר שסימל את השחרור, בכניסה – שמנעו מאתנו להגיע לירושלים – דווקא כיום, בשנה הזאת, היו עוררין; נשאלו שאלות, מצד אחד על ידי ארגונים שונים, ארגונים בין-לאומיים כמו אונסק"ו, שבא וערער על הקשר, על השייכות של הכותל המערבי לעם היהודי.

אורי מקלב: זה נשמע הזוי, אבל אלה דברים שמתוך תעמולה שטנית, שהיא תמידית ומכוונת, מחלחלים – בשייכות שלנו, בקשר של עם היהודי.

אורי מקלב: והנה, זכינו – יש כאלה שאומרים שזה תזמון, אבל זה כנראה לא רק תזמון, אנחנו קוראים לזה השגחה – ובסופו של דבר היה הביקור של הנשיא, נשיא ארצות הברית.

אורי מקלב: זה לא דבר מובן מאליו שנשיא ארצות הברית, בביקור הראשון שלו בכלל מחוץ לארצות הברית מבקר בישראל, מבקש לבקר בכותל המערבי, והחיזוק שלו לכותל המערבי היה החיזוק ההיסטורי, חיזוק לא ריבוני, חיזוק של הקשר של העם היהודי לכותל המערבי.

אורי מקלב: כל דבר אחר שהיה – יכול להיות שהייתה מחשבה למה ראש הממשלה לא מצטרף אליו, למה עוד לא מצטרפים, להראות את הריבונות שלנו; לא הריבונות הייתה כאן השאלה.

אורי מקלב: השאלה היא הקשר והשייכות של העם היהודי, וזו התשובה הניצחת, שניתנה לא רק כאן, אלא ניתנה לעולם כולו: הקשר של העם היהודי, החזק וההיסטורי והמתמשך, שאף פעם לא נפסק, לכותל המערבי.

אורי מקלב: זה מה שהיה באמת בביקור הזה, עם דגש ועוד דגש על קדושת המקום, על מנהגי המקום.

אורי מקלב: לא היו צריכים לשכנע אותו לנהוג בהפרדה ולנהוג כמנהג המקום, אלא הוא ראה את זה כדבר מובן מאליו, וזו הייתה עוד תשובה ניצחת, אמיתית, לעוד ערעור שלצערנו קרה בשנים האחרונות, ובמיוחד בשנה האחרונה, בניסיון לפגוע במעמד של הכותל המערבי, בקדושתו של הכותל המערבי: קבוצה אנרכיסטית, קיצונית, בדלנית, מחרחרת ריב, שבמפגיע מנסה לפגוע באחדות של עם ישראל, במקום שמאחד את העם היהודי.

אורי מקלב: לא צריך להתאמץ הרבה כדי לראות בכל חג, בכל שבת, אדוני היושב-ראש, בימים מיוחדים כמו יום ירושלים, בראש חודש, בכל שבוע בימים שני וחמישי איך עם ישראל עולה – בגלל בר-מצווה ועוד – ורואה את הכותל המערבי כמקום מאחד.

אורי מקלב: והניסיון לפגוע בו, מאנשים שהדת לא מעניינת אותם, אנשים שקרעו מהסידור שלהם בכלל את החזון של ירושלים הבנויה, את הערגה לירושלים – קרעו את "ולירושלים עירך", ובאים במפגיע לפגוע ולבזות את הכותל המערבי.

אורי מקלב: איזה זעזוע עולמי היה מאיזו בקשה מנשיא ארצות הברית לעשות סלפי אתו.

אורי מקלב: זעזוע.

אורי מקלב: כל העולם זעזוע.

אורי מקלב: והפגיעה בספרי תורה, פגיעה מתמשכת במקום הקדוש, זה לא צריך לזעזע את כולם, אדוני השר?

חיים כץ: אתה לא רוצה שאני אענה לך על זה.

אורי מקלב: אני רוצה שתענה לי.

אורי מקלב: תענה לי לא על הסלפי, תענה לי על הפגיעה בקדושת הכותל המערבי, בקדושת ירושלים.

אורי מקלב: מדברים על פגיעה בכללי הטקס; כללי ההלכה זה פחות מהטקס?

אורי מקלב: הכללים של המקום זה פחות?

אורי מקלב: והנה באמת התשובה הניצחת.

אורי מקלב: אני גם רוצה לחזק את הרב רבינוביץ, שידע בטוב טעם, בתפקיד שלו – אנשים שאמונים על שמירת המקומות הקדושים ועוברים מסכת של השמצות, מסכת של השמצות והכפשות, והם עומדים בזה, והנה גם משלמים את השכר ומחזקים את המעמד האישי על ידי ביקור של נשיא ארצות הברית.

אורי מקלב: אתם הרי יודעים, אדוני השר, שיש מחלוקת אצלנו אם מברכים ברכת "שחלק מכבודו" לנשיא ארצות הברית או לא, אבל אין ספק שהמעמד הזה היה מעמד חשוב מאוד.

אורי מקלב: ובהמשך לנושאים האלה, גם כשאנחנו מדברים היום על 50 שנה לשחרור ירושלים, על האפשרות לתת לנו לבוא לירושלים, לירושלים הבנויה, כעיר שחוברה לה יחדיו – השאלה היא באמת, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו באמת נמצאים היום בעיר שחוברה לה יחדיו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים ששנת היובל, שנת ה-50, היא שנה של חשבון: מסתכלים לאחור, סופרים אחורנית, מסתכלים קדימה.

אורי מקלב: יש לנו הרבה לראות ולבחון, וזה התפקיד שלנו.

אורי מקלב: מי שהיום ודאי יגיעו לכאן, אבות העיר היום, שבחרו בהם לשמור על קדושת ירושלים – האם קדושת ירושלים נשמרת בתקופה הזאת שאנחנו נמצאים בה, מאז קיבלנו אותה לפני 50 שנה עד היום?

אורי מקלב: ושמירת השבת והקדושה של ירושלים באופן כללי – באירועים שנעשים בירושלים, באופי של ירושלים?

אורי מקלב: שאף אחד לא יתיימר ואף אחד לא ישאף לכך שירושלים – צריכה להיות – שהאנשים בה יגידו אם טוב לגור או לא טוב לגור פה, אם יש פה מספיק בילוי או לא.

אורי מקלב: זו ירושלים?

אורי מקלב: לא ננסה לדמות לא לתל אביב, לא לחיפה, לא לפריז ולא לניו יורק.

אורי מקלב: מי שבא לירושלים יודע – זה בגלל שהוא אוהב את ירושלים.

אורי מקלב: וירושלים שומרת על כבודה, כבודה המהותי, והרוחני, והערכי, והמתמשך, וההיסטורי.

אורי מקלב: זו ירושלים, וכל ניסיון לשנות את זה גם לא יצלח.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש הרבה תפקידים בכך.

אורי מקלב: גם היום, מי שנמצא בין אבות העיר ונמצא כאן היום, ביום הזה – וצריך לציין, ציינו את זה שהרבה חברי כנסת נולדו בירושלים, יש כאלה שדורי דורות נמצאים בירושלים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, היום המצב הוא שהרבה מאלה שנקראים שורשיים בירושלים צריכים לחפש מקום אחר.

אורי מקלב: אין להם אפשרות היום לגור; לדור ההמשך אין היום אפשרות לגור בירושלים.

אורי מקלב: זה דבר שצריך להדאיג, זה דבר שצריך להדאיג את כולנו.

אורי מקלב: אנחנו כולנו צריכים להירתם לנושא הזה.

אורי מקלב: זה נושא מהותי מאוד.

אורי מקלב: הנושא של חינוך בירושלים – זה חלק מהמטרה.

אורי מקלב: שוב, אם אנחנו היום מדברים על אחדות ירושלים, האם באמת אין קוטביות בירושלים?

אורי מקלב: היום השכונות – האם זו עיר שחוברה לה יחדיו?

אורי מקלב: האם השכונות בירושלים הן שכונות שמתחברות אחת לשנייה?

אורי מקלב: ולא על ידי 30 בנות בְּנות שש שלוקחים אותן מגילה עד הר נוף ללמוד כל יום, זה לא נקרא; לא הבנות האלה, בנות השש, צריכות לחבר את ירושלים.

אורי מקלב: צריך לחבר את ירושלים מהותית.

אורי מקלב: בדברים – למנוע קיטוב בירושלים, לעשות אחדות בירושלים, אלו הדברים שאנחנו מחויבים להם, וטוב שאנחנו נעשה אותם, וכשאנחנו עושים אותם אנחנו באמת מחזקים בזה את ירושלים.

אורי מקלב: ירושלים צריכה חיזוק, ואין כמו היום הזה לבוא ולהגיד שהקשר של העם היהודי לירושלים, לכותל המערבי, יתמשך ויתחזק.

אורי מקלב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם נגוסה – איננו נוכח.

חמד עמאר: ישיב השר לענייני ירושלים ומורשת, חבר הכנסת זאב אלקין.

חמד עמאר: הודעה.

חמד עמאר: עד שיגיע השר – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לוח תיקונים להצעת חוק הפיקוח על מחירי קייטנות ציבוריות, התשע"ז–2017.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק דמי מחלה (תיקון מס' 6) (חישוב תקופת הזכאות המרבית לדמי מחלה), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: ציון יום ירושלים בסימן יובל לשחרורה ולאיחודה

חמד עמאר: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברי חברי הכנסת, נציגי, נדמה לי – יש כאן נציגי עירייה, המשנה לראש העיר, חברי מועצת העיר.

זאב אלקין: אני לא רואה את כולם.

זאב אלקין: אני מקווה שלא דילגתי, אבל – – –

מיקי לוי: – – – ביציע.

זאב אלקין: ביציע.

זאב אלקין: כן.

זאב אלקין: עכשיו – לפעמים הם גם מגיעים לפה.

זאב אלקין: כן, חבר הכנסת מקלב הוא סגן ראש עיר לשעבר, אז סגולה להגעה גם למטה, לא רק ליציע.

מיקי לוי: החיילים ביציע.

זאב אלקין: נכון, נכון.

זאב אלקין: והצטרפו אלינו חיילים ביציע.

זאב אלקין: קודם כול, אני רוצה לברך את חברי הכנסת שהציעו את ההצעה הדחופה הזאת לסדר-היום ולהודות לנשיאות הכנסת וליושב-ראש הכנסת שאישרו אותה, וגם בחרו לצרף אותה לדיון החשוב והממלכתי שיתקיים כאן תכף במליאת הכנסת בהשתתפות ראש הממשלה, יו"ר הכנסת ויו"ר האופוזיציה.

זאב אלקין: אני חושב שחשוב מאוד שביום כזה, 50 שנה לאיחודה של ירושלים, באמת יישמעו בכנסת עמדות שונות; שחברי כנסת מסיעות שונות שהנושא חשוב להם והם הציגו אותו כנושא דחוף לשבוע זה יוכלו להביע את עמדתם, וגם תהיה לממשלה אפשרות לפרוס את תפיסתה בעניין הזה של 50 שנה לאיחוד העיר וכל מה שקורה היום בירושלים.

זאב אלקין: כמובן, בפתח דברי אני רוצה, קודם כול, לפתוח את היום הזה – לדעתי, זה הכרחי: אנחנו תמיד הולכים לחגיגה, אבל היום הזה הוא בין השאר גם יום שבמרכזו צריכה להיות הערכה עצומה ללוחמים של אותם קרבות על ירושלים במלחמת ששת הימים, אותם לוחמים שלמעשה עשו את הבלתי-ייאמן – משהו שאף אחד לא העלה בדעתו בכלל שהוא אפשרי – קבעו את המציאות המדהימה הזאת והחזירו אותנו לכל המקומות הקדושים, ההיסטוריים.

זאב אלקין: כדאי מאוד להבין מה קרה שם באותם שישה ימים ולהבין את כל המעגל.

זאב אלקין: הרי הסוגיה של עתידה של ירושלים הייתה סוגיה מאוד מאוד לא פשוטה למדינת ישראל מרגע היווסדה.

זאב אלקין: כמו שאתם יודעים, לפי ההחלטה המקורית על ההקמה של מדינת ישראל, ירושלים לא הייתה אמורה להיכלל בתוך גבולותיה, אבל נפתחה מלחמה, ובמלחמה, מהרגע הראשון, הנהגת המדינה הצעירה – דוד בן-גוריון וחבריו לשולחן הממשלה – הבינו עד כמה מרכזי הוא הקרב על ירושלים.

זאב אלקין: כשאתה מתבונן בהיסטוריה של מלחמת העצמאות, אתה רואה איזה מאמצים כבירים עשו מנהיגי היישוב כדי שבשום פנים ואופן לא נאבד את האחיזה בירושלים ונשמור את כל העיר – ואם אי-אפשר אז לפחות חלק מהעיר – בשליטה ישראלית.

זאב אלקין: כל הסיפורים ההרואיים שאנחנו מכירים, חלקם הגדול קשורים בסוף בסוף לרצון הזה של קרב על ירושלים.

זאב אלקין: קרב גוש עציון – המקום שאני מתגורר בו ועל המורשת הזאת חי – מה הייתה המטרה העיקרית שלו?

זאב אלקין: לא שימור של ארבעת היישובים.

זאב אלקין: זה היה חשוב כשלעצמו, אבל המטרה העיקרית שלו הייתה לעכב את הלגיון הירדני כמה זמן שאפשר בדרכו לירושלים, ולכן לא במקרה בן-גוריון אמר שרק בזכות הקרב על גוש עציון ניצלה ירושלים העברית.

זאב אלקין: אותו דבר הקרבות הבלתי-פוסקים בניסיון לפרוץ את המצור על ירושלים ולהבטיח אספקה סדירה לירושלים.

זאב אלקין: חלק גדול מאוד מתולדות מלחמת העצמאות זה הקרבות על ירושלים.

זאב אלקין: וכמובן, ביום כזה אי-אפשר שלא להיזכר בגבורה של מגִני הרובע היהודי, שעד לרגע האחרון ניסו להציל את השליטה של המדינה הצעירה ברובע היהודי, בקרבות שהיו בהם מעשי גבורה שנכנסו למעשה לפנתאון של כל ההיסטוריה של קרבות מלחמת העצמאות – כולל, אגב, הסיפור העצוב והמרתק שהיה לנו כן סיכוי להישאר ברובע היהודי, הפריצה המפורסמת דרך שער ציון והכישלון הסופי שלה.

זאב אלקין: ומכאן אנחנו מגיעים למשמעות הזאת של המציאות מ-1948 עד 1967.

זאב אלקין: הרי מצד אחד המדינה הצעירה הצליחה לשמור בידה את האחיזה בירושלים; ירושלים הוכרזה כבירה של מדינת ישראל; הוחלט שהכנסת והממשלה יפעלו מירושלים; בן-גוריון התעקש על המעמד הסמלי של ירושלים.

זאב אלקין: אתם מכירים היטב את הסיפור על המצעד הצבאי בירושלים והאיומים שהיו עליו, והוא לא נכנע, אלא אמר שהמצעד יצעד בירושלים, וכך אכן היה.

זאב אלקין: ובסופו של דבר, עם כל התחושה הזאת של סיפוק, שהנה ירושלים היא בירתה של מדינת ישראל, אי-אפשר להתעלם מעובדה מאוד מאוד פשוטה: פחות או יותר כל המקומות הקדושים לעם ישראל, ירושלים ההיסטורית – אותה ירושלים שאליה התפללו יהודים במשך אלפיים שנה, מאז חורבן הבית השני; אותה ירושלים שאליה הם ייחלו להגיע ולהתגורר בה; אותה ירושלים שהם אפילו היו מוכנים בצוואה האחרונה להיקבר בה, בהר הזיתים – כל המקומות האלה: העיר העתיקה, הרובע היהודי, הכותל, עיר דוד, הר הבית, הר הזיתים, כולם נשארו בחוץ; כולם לא היו חלק מעיר הבירה ירושלים של מדינת ישראל.

זאב אלקין: וכל מה שיכולנו זה לבוא ולהציץ אליהם או על החומה, תוך סיכון, גם, לפעמים, לקבל כדור מהירדנים או מהר ציון.

זאב אלקין: כן, זאת הייתה הנקודה הכי קרובה שאפשרה איכשהו להשקיף על הר הבית ולהשקיף על העיר העתיקה.

זאב אלקין: הניתוק הזה של 19 שנה הוא לא ברור מאליו, אם להתחשב בכך שמאות שנים לפני זה הייתה נוכחות יהודית קבועה בתוך העיר העתיקה וגישה של עם ישראל למקומות הקדושים.

זאב אלקין: לכן, הניצחון הזה של שימור ירושלים כבירתה של מדינת ישראל, ולו באופן חלקי, היה מהול במכה מאוד מאוד קשה: ניתוק מירושלים ההיסטורית, האמיתית.

זאב אלקין: ועל רקע זה אפשר להבין את מה שקרה במלחמת ששת הימים.

זאב אלקין: הרי מדינת ישראל לא תכננה את הכיבוש של העיר העתיקה.

זאב אלקין: מדינת ישראל עשתה הכול כדי לשכנע את הירדנים לא להיכנס למלחמה, בגלל האווירה הקשה שהייתה ערב פרוץ מלחמת ששת הימים.

זאב אלקין: בסופו של דבר המלחמה הזאת נכפתה עלינו על ידי ירדנים.

זאב אלקין: גם את זה כדאי לזכור כשאנחנו מעלים מדי פעם היום את הסוגיות השונות שקשורות לגורלה של ירושלים ובכלל לגורל של יהודה ושומרון.

זאב אלקין: כאן אני חוזר לאותם הלוחמים.

זאב אלקין: הרי בניגוד לכל הציפיות ובניגוד לכל החששות, אותם לוחמים גיבורים של מלחמת ששת הימים, של הקרבות על ירושלים, במכה – אומנם במחיר כבד מאוד, של 182 לוחמים שנהרגו בקרבות האלה – הצליחו להחזיר לעם ישראל את הגישה למקומות הקדושים שלו, והחזירו אותנו לכך ששחררנו את העיר העתיקה.

זאב אלקין: לכן ביום הזה, כפי שאמרתי, הדבר הראשון שעלינו לעשות, לפני שאנחנו נכנסים לוויכוח ההיסטורי ולפני שאנחנו מדברים על האתגרים של ירושלים, הוא קודם כול להצדיע ללוחמים, להצדיע למשפחות השכולות; וכמובן, לשאול את עצמנו מה מקומה של מורשת הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ושל מלחמת ששת הימים כולה בשיח הישראלי היום.

זאב אלקין: בזמנו היה ברור לכולם שמלחמת ששת הימים היא איזשהו קונסנזוס ישראלי רחב מאוד, ישראלי, רגע של התרוממות רוח.

זאב אלקין: זאת מלחמה ששינתה מהקצה לקצה את המציאות במדינת ישראל; זאת מלחמה ששינתה מן הקצה אל הקצה את תחושת הביטחון של המדינה הצעירה, שעד למלחמת ששת הימים הרגישה שחבל ענוד על צווארה והיא נמצאת בסכנה מתמדת של השמדה.

זאב אלקין: זאת גם הייתה מלחמה ששינתה מן הקצה לקצה את המעמד של מדינת ישראל.

זאב אלקין: המעמד של מדינת ישראל השתנה באופן דרמטי כתוצאה ממלחמת ששת הימים, וקשה מאוד, אולי חוץ ממלחמת העצמאות, להצביע ולהגיד: הנה, יש כאן אירוע מעצב בהיסטוריה של המדינה.

זאב אלקין: עד כדי כך שזה השפיע על ההיסטוריה של העם כולו, לא רק על ההיסטוריה של מדינת ישראל.

זאב אלקין: אני שייך לפזורה היהודית שבמידה רבה ההתעוררות היהודית בה, אחרי כל הניסיונות של השלטון הסובייטי לנתק את הקהילה של יהודי ברית המועצות מהשורשים היהודיים – ההתעוררות היהודית וההתעוררות הציונית התרחשה בעקבות מלחמת ששת הימים.

זאב אלקין: אם אתם בודקים את תולדות המחתרת היהודית בברית המועצות אי-אפשר לפספס את הנקודה הזאת.

זאב אלקין: כמעט כל אנשי המפתח בתנועה המחתרתית היהודית בברית המועצות אומרים: השינוי הדרמטי התרחש אצלי במלחמת ששת הימים; פתאום הרגשתי גאה כיהודי, פתאום הבנתי שיש לי זיקה למדינה.

חיים ילין: לא רק בברית המועצות – – –

זאב אלקין: לא רק בברית המועצות, נכון.

זאב אלקין: זה בתפוצות כולן.

זאב אלקין: אתה צודק בהחלט, חבר הכנסת ילין.

זאב אלקין: רק שם זה היה עוד יותר קשה ועוד יותר קיצוני, מן הקצה אל הקצה.

זאב אלקין: כשהצטרפתי כתלמיד תיכון לתנועה המחתרתית היהודית הזאת שמעתי את זה אין-ספור פעמים ממורי, שסיפרו לי שהם או המורים שלהם, אצלם נקודת השבר הייתה מלחמת ששת הימים.

זאב אלקין: לכן במידה רבה אני עומד כאן לפניכם היום, ובכלל אני כאן במדינת ישראל בזכות הניצחון הזה.

זאב אלקין: ושוב, מי שהביא לנו אותו זה אותם לוחמים גיבורים של המלחמה.

זאב אלקין: בהקשר הזה, כמובן, אי-אפשר שלא לציין ביום הזה את הצורך לשמר את המורשת הזאת ולהעביר אותה לדורות הבאים, כי במידה רבה יש לפעמים תחושה שהתרוממות הרוח הזאת ותחושת הגאווה על הניצחון במלחמת ששת הימים איכשהו הולכות ומתאדות, לפחות באופן חלקי בשיח הציבורי ובשיח התקשורתי במדינת ישראל.

זאב אלקין: לכן אני מאוד שמח, ורוצה להודות כמעט לכל חברי הבית הזה, חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה, על שהצלחנו – אומנם באיחור של 50 שנה, אבל הצלחנו – לעשות צדק היסטורי עם המורשת הזאת של קרבות על ירושלים.

זאב אלקין: הצלחנו להעביר כאן חוק שלקח את כל הנושא של גבעת התחמושת – שזה לא ייאמן, אבל במשך 50 שנה זה היה כאילו עסק פרטי של אותן המשפחות והלוחמים, והם היו צריכים לשאת את זה על כתפיהם ולחפש תקציבים למרות שזה אחד המקומות שמעצבים את המורשת הלאומית שלנו.

זאב אלקין: ואפילו, בשנים האחרונות זה היה על סף קריסה; היו שלבים שהתבשרנו שאולי גבעת התחמושת תיסגר.

זאב אלקין: ביום הזה שאנחנו חוגגים 50 שנה לאיחוד ירושלים קשה אפילו להעלות את זה על הדעת.

זאב אלקין: אני שמח שהבנו – אומנם באיחור, כמדינה – שצריך להביא כאן שינוי.

זאב אלקין: התגייסנו כולנו יחד, קודם הממשלה – וכבר הודיתי מעל במת הכנסת, ואני שוב מודה, לשר הביטחון, לשר האוצר ולראש הממשלה, שהבינו שצריך לעשות את הצעד הזה.

זאב אלקין: כי, אתם יודעים, זה מפתיע, אבל בדרך נשאלו שאלות: למה דווקא המלחמה הזאת, למה לא מלחמות אחרות, למה המדינה צריכה להיכנס; אבל ברור שנעשה פה הדבר הנכון.

זאב אלקין: הייתם צריכים לראות את פני הלוחמים שהתכנסו אתמול בגבעת התחמושת – ופגשתי את ההנהגה של העמותה כמה ימים קודם – איך הם מדברים על המעשה הזה שסוף-סוף נעשה על ידי המדינה, ועשה צדק היסטורי עם מורשת הגבורה שלהם.

זאב אלקין: בדיוק בימים האלה גם נפתח מוזאון חדש בגבעת התחמושת, ולכן אני מזמין את כולכם, את חברי הכנסת ואת האורחים של הכנסת שמקשיבים לנו כאן היום, לבוא לשם, לראות ולהתחבר עוד פעם, מחדש, למורשת הזאת.

זאב אלקין: עכשיו חובתנו תהיה לקחת את זה מהידיים של הלוחמים ולהצעיד את זה להישגים נוספים.

זאב אלקין: עוד נקודה שלדעתי לא ניתן שלא להתייחס אליה ביום הזה, כשאנחנו מציינים 50 שנה לאיחוד העיר, היא כמובן העובדה המאוד-מאוד ברורה, שהייתה ברורה גם למנהיגי מדינת ישראל מהרגע הראשון לאחר ההפנמה של עוצמת הניצחון, שאנחנו בשום פנים ואופן ולעולם לא נחזור למציאות הזאת של עיר מחולקת שבה אנחנו צריכים להביט על המקומות הכי קדושים להיסטוריה היהודית מבחוץ.

זאב אלקין: זה לא יקרה.

זאב אלקין: לכן, בלי להסס בכלל, אלא באופן מיידי, המדינה קיבלה החלטה מאוד מאוד ברורה על הכרזה של ריבונות על ירושלים, במשמעות הרחבה שלה.

זאב אלקין: מהרגע הזה היא קבעה את ירושלים כבירתה המאוחדת והנצחית של מדינת ישראל – עובדה שגם הבית הזה דאג לשריין אותה בחוק-יסוד מיוחד, ולמעשה, להבהיר קבל עם ועולם שירושלים לא תחולק לעולם.

זאב אלקין: אני חושב שהקביעה הזאת לא נשארה בגדר קביעה מדינית בלבד ואמירה על ריבונות בלבד.

זאב אלקין: נוצרה היום מציאות חדשה בירושלים, שלא תמיד מודעים אליה אלה שמדברים על חלוקת העיר.

זאב אלקין: אני אחלוק אתכם רק כמה מן המספרים: למשל, אני לא יודע אם כולכם יודעים או לא, אבל היום 40% מהאוכלוסייה מעבר לקו הירוק בירושלים זו אוכלוסייה יהודית.

זאב אלקין: לכן כל מי שמדבר על חלוקת העיר כרצון אוכלוסייה צריך לקחת את זה בחשבון.

זאב אלקין: נתון אחר – גם הוא 40%: 40% מהיהודים המתגוררים היום בירושלים גרים בשכונות יהודיות מעבר לקו הירוק.

זאב אלקין: לכן מי שמדבר היום על חלוקת ירושלים, המשמעות של זה היא שהוא רוצה לפגוע כמעט בחצי מהאוכלוסייה היהודית שמתגוררת בעיר הזאת.

זאב אלקין: בלי ירושלים מעבר לקו הירוק אין היום לא רק ירושלים מאוחדת; אין היום ירושלים יהודית.

זאב אלקין: דבר נוסף – כלכלת העיר.

זאב אלקין: כלכלת העיר נראית יותר ויותר ככלכלה משותפת ומשתפת.

זאב אלקין: מי שילך ויבדוק את המפה התעסוקתית של האוכלוסייה הערבית בירושלים יגלה שיותר מ-50% עובדים בשכונות היהודיות או במערב העיר.

זאב אלקין: זאת אומרת, גם מבחינה תעסוקתית לא ניתן היום לחלק את ירושלים.

זאב אלקין: אבל הדבר המרתק ביותר, ואי-אפשר שלא לציין אותו ביום הזה, הוא רצונה של האוכלוסייה הערבית עצמה.

זאב אלקין: במחקרים שנעשו, יותר מ-50% מהאוכלוסייה הערבית במזרח ירושלים אמרו באופן ברור: אם יהיו רעיונות לחלק את העיר הזאת לשתי בירות – ישראלית ופלסטינית – אנחנו נעדיף את החלק הישראלי – – –

אחמד טיבי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: אני לא ארשה לאף אחד להפריע כאן.

חמד עמאר: תודה.

אחמד טיבי: מותר להפריע ביום ירושלים.

אחמד טיבי: מותר.

אחמד טיבי: מותר להפריע.

זאב אלקין: אני מבין, חבר הכנסת טיבי – – –

ענת ברקו: הוא בחר לגור – – –

חמד עמאר: תודה רבה גם, חברת הכנסת ברקו.

זאב אלקין: אני מבין, חבר הכנסת טיבי, שלמי שרואה את עצמו כאן כנציג של הרשות הפלסטינית בכנסת ישראל קשה לשמוע את הדברים האלה.

זאב אלקין: אבל זאת העובדה, זה מה שרוצה הציבור.

זאב אלקין: אגב, באופן פרדוקסלי זה מה שגם כבודו, חבר הכנסת טיבי, רוצה, כחלק מהציבור הזה; הוא מעדיף לכהן כחבר כנסת בכנסת ישראל, ולא כחבר פרלמנט פלסטיני, אז עם כל הכבוד – – –

אחמד טיבי: טיעון עלוב.

זאב אלקין: עם כל הכבוד לצעקות, בסופו של דבר זאת הבחירה שגם אתה בחרת, ואתה מנסה לנצל את כנסת ישראל, משום מה, כדי לקדם את האינטרס – לא של מדינת ישראל, אלא של הרשות הפלסטינית.

אחמד טיבי: – – –

זאב אלקין: אבל האוכלוסייה אומרת משהו אחר ממה שאתה היית מעדיף להגיד.

אחמד טיבי: – – –

זאב אלקין: בלי להבין את העובדה הפשוטה הזאת, לא ניתן היום לקדם שום תהליך, ולא ניתן היום לקדם שום מהלך משמעותי של שלום בין ישראלים לפלסטינים.

זאב אלקין: כל מי ששוגה באשליה שניתן מחדש לחלק את העיר הזאת, למעשה מראש גוזר כליה על התהליך, כי חלוקת ירושלים לא תתקבל בציבור הישראלי.

זאב אלקין: היא מנוגדת לקונסנזוס רחב בציבור הישראלי, בחיים לא תעבור משאל עם, ולכן אין סיכוי שזה יקרה.

זאב אלקין: ולכן, כל מי שרוצה בשלום אמת בין הישראלים לפלסטינים, הגיע הזמן שיפנים את העובדה הזאת.

זאב אלקין: על כן, אני רואה בחומרה רבה – ואי-אפשר ביום כזה שלא להתייחס לזה, חבר הכנסת טיבי – את העובדה שדווקא ביום כזה, ביום חגה של ירושלים המאוחדת, ביום שאנחנו מצדיעים ללוחמים שהביאו לנו את ההישג העצום הזה, ביום שאנחנו מרכינים ראש בפני המשפחות השכולות שיקיריהן שילמו את המחיר הכבד של הניצחון הזה, דווקא ביום הזה בוחרים כמה חברי כנסת מהבית הזה, יחד עם הנציגים של הרשות הפלסטינית, לציין אירוע שמדבר מחדש ומעמיד סימני שאלה על ירושלים המאוחדת כבירה של מדינת ישראל ומתחילים לדבר על ירושלים גם כבירתה של פלסטין.

זאב אלקין: אני חושב שאין פגיעה יותר קשה בזיכרונם של הלוחמים מלעשות את זה דווקא ביום הזה של הקרבות על איחוד העיר, ואני מאוד מאוד מצר על כך.

זאב אלקין: אני לא מופתע על שחבר הכנסת עודה לוקח חלק במהלך הזה, כי הוא שייך למפלגה ולרשימה שמשום מה באופן עקבי בוחרת להעדיף את האינטרס הלאומי של הרשות הפלסטינית על האינטרס של הבית, של המדינה שבה הם מכהנים.

זאב אלקין: אבל אני מאוד מאוד מצר על כך, חברת הכנסת גלאון וחברת הכנסת זנדברג, שיושבת-ראש המפלגה שלכם לוקחת חלק בעניין הזה, כי מי שביום ירושלים מדבר על כך ומשיג על כך שירושלים היא בירתה המאוחדת של מדינת ישראל, לדעתי מתחיל לחצות את הקווים בין הציונות לבין מפלגה פוסט-ציונית.

זאב אלקין: דברים כאלה, אצל מנהיגי מפ"ם ההיסטורית לא היו עולים על הדעת.

זאב אלקין: במהלך התקופה הזאת אנחנו לא יכולים שלא לדבר, מצד שני, על האתגרים שעומדים בפני ירושלים מאוחדת – ובזה אני רוצה לסיים את החלק האחרון של דברי.

זאב אלקין: ישנם כמה אתגרים.

זאב אלקין: האתגר הראשון הוא האתגר הבין-לאומי.

זאב אלקין: אנחנו שומעים קולות בעולם שמפקפקים לא רק בהיותה של ירושלים מאוחדת כבירתה הנצחית של מדינת ישראל, אלא בכלל מפקפקים בקשר של ירושלים ובזיקה שלה להיסטוריה היהודית.

זאב אלקין: אנחנו רואים את ההחלטות ההזויות של אונסק"ו, וברור שצריכים כאן התמודדות מאוד מאוד ברורה וחדה של מדינת ישראל, וזה אתגר בפני מדינת ישראל להתמודד עם הגישה הזאת, המתעוררת היום בעולם, שמפקפקת בעצם הקשר שלנו לירושלים.

זאב אלקין: ואגב, בהקשר הזה, אי-אפשר שלא לציין בצער את העובדה שעד היום אפילו בעלת הברית החשובה שלנו ביותר, ארצות הברית, לא עשתה את הצעד המתבקש והמאוד-מאוד ברור כדי לענות על האתגר הזה ולא קיבלה את ההחלטה הפשוטה כל כך – שאגב, הקונגרס האמריקני אישר אותה בחוק מיוחד מזמן – על העברת השגרירות לירושלים וההכרה בירושלים המאוחדת כבירתה של מדינת ישראל.

זאב אלקין: זה צעד הכרחי, זה צעד מתבקש, וזה צעד שהנשיא המכהן הבטיח לעמו במהלך קמפיין הבחירות, ואני מאוד מאוד מקווה שאנחנו נגיע כמה שיותר מהר למימושו בפועל, בשטח.

זאב אלקין: זה ללא ספק אתגר וצו השעה.

זאב אלקין: וכל מי שמפחיד אותו, וכל מי שאומר שהעברת השגרירות והבהרה של העמדה האמריקנית כהכרה בירושלים מאוחדת – שכל זה יפריע לתהליך השלום – שוגה.

זאב אלקין: להפך.

זאב אלקין: צעד כזה יכול רק לדרבן את ההפנמה הזאת גם בצד הפלסטיני וגם בקהילה הבין-לאומית כולה, שבלעדיה ובלעדי ההפנמה הזאת אי-אפשר להגיע לשלום אמת.

זאב אלקין: אבל לירושלים מאוחדת ישנם אתגרים פנימיים, לא רק אתגרים חיצוניים, וביום הזה של חגה של ירושלים לא ניתן שלא לדבר עליהם כאן בבית הזה, אם אנחנו רוצים להיות רציניים.

זאב אלקין: האתגר הראשון הוא האתגר של שימור הרוב היהודי בירושלים, והאתגר הזה – אתם מכירים אותו היטב.

זאב אלקין: אתם יודעים מה הדבר שלמעשה מאיים היום על הרוב הזה?

זאב אלקין: מאיים עליו רק דבר אחד: הגירה שלילית של המגזר היהודי מירושלים.

זאב אלקין: והסיבה העיקרית לכך גם היא ברורה מאוד: כל הנתונים וכל המחקרים מראים באופן ברור שאם פעם היו סיבות נוספות, היום הסיבה העיקרית להגירה שלילית מירושלים היא קודם כול דיור.

זאב אלקין: ירושלים זקוקה להרבה יחידות דיור.

זאב אלקין: היא נמצאת כבר כעשור במחסור ממוצע של כ-2,000 יחידות דיור בשנה למגזר היהודי, וללא הפתרון של העניין הזה ההגירה השלילית תימשך, כי מחירי הדיור בעיר ימשיכו לעלות.

זאב אלקין: יש למחסור הזה סיבות משלו: לחצים מדיניים, אם אנחנו מדברים על הבנייה מעבר לקו הירוק; לחצים סביבתיים, אם אנחנו מדברים על בנייה בחלק המערבי של העיר; לפעמים אפילו מדיניות של העירייה, שלא תמיד שמחה לקדם הקמה של שכונות חדשות.

זאב אלקין: אבל בסופו של דבר, אי-אפשר פה לתת לתופעה הזאת להימשך ולהיגרר.

זאב אלקין: אנחנו חייבים לקדם כל בנייה אפשרית היום בירושלים, חייבים לקדם תכנון בקצב מהיר ככל האפשר, בכל חלקי העיר, מעבר לקו הירוק, בתוך הקו הירוק; חייבים לקדם את השכונה היחידה שניתנת היום לשיווק מיידי – גבעת המטוס.

זאב אלקין: אני מכאן פונה גם לראש הממשלה – הוא מכיר את עמדתי בדבר הצורך הדחוף לקדם את שכונת גבעת המטוס:

זאב אלקין: אין מאגר אחר לדיור זמין היום לשיווק בירושלים.

זאב אלקין: האתגר הנוסף, וגם הוא היום אתגר ברמה הלאומית בהקשר של ירושלים המאוחדת, הוא ללא ספק מה שקורה בשכונות הערביות בעיר.

זאב אלקין: דיבר על זה חבר הכנסת שי בדבריו כאן, ואני חושב שהוא צדק: אנחנו לא יכולים להשלים עם הפערים העצומים הקיימים היום בין השכונות הערביות לבין השכונות היהודיות בירושלים.

זאב אלקין: מי שירושלים מאוחדת יקרה ללבו, ודווקא ביום הזה של איחודה של ירושלים, צריך להבין שהריבונות – יש לה שתי משמעויות: הריבונות זה משילות, והריבונות זה אחריות.

זאב אלקין: ולכן, חובתנו כממשלה לקדם שינוי דרמטי בשכונות הערביות בירושלים, בכל המשמעויות – גם מבחינת חוק וסדר, מבחינת נוכחות משטרתית, מבחינת גביית מסים, מבחינת קיום חוק במערכת החינוך שלה.

זאב אלקין: כל מערכת החינוך המזרח-ירושלמית מתנהלת בניגוד לחוק הישראלי, ובשום מקום אחר לא היו משלימים בזה.

זאב אלקין: ומצד שני – בהשקעה מסיבית בתשתיות, בביוב, בפסולת, בכבישים.

זאב אלקין: לא יכול להיות שב-50 שנה לאיחוד העיר השכונות הערביות ייראו כפי שהן נראות.

זאב אלקין: אני מאוד מאוד מקווה שכבר ביום ראשון הקרוב אנחנו כממשלה נצליח לעשות את הצעד הראשון ולהביא למימוש החלטות ממשלה משמעותיות בנושא הזה של קידום השכונות הערביות בירושלים.

זאב אלקין: אלה הם שני האתגרים הגדולים, אם אנחנו רוצים בסופו של דבר לדאוג לכך שאיחוד העיר יישאר לא רק כסיבה לחגיגה אלא כעובדה קבועה בחיינו.

זאב אלקין: בזה לא תמות הבעיות של ירושלים.

זאב אלקין: ישנן עוד אחרות, שפחות קשורות לסוגיה הזאת של איחוד העיר, וזה לא הזמן והמקום למנות אותן כאן, אבל אין ספק שכל הבעיות האלה גם יחד הן אתגר לא רק בפני הנהגת העיר – שעומדת על כך לילות כימים כדי להצעיד את העיר הזאת קדימה – אלא הן צריכות להיות אתגר בפני ממשלת ישראל וכנסת ישראל, כי מדובר בנושא בעל חשיבות לאומית.

זאב אלקין: ומשפט אחרון, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לסיום.

קריאות: – – –

זאב אלקין: נושא אחרון שאני רוצה להתייחס אליו לסיום זה המבנה המורכב והמרתק של אוכלוסיית ירושלים.

זאב אלקין: הרבה פעמים אפשר לשמוע קולות, שדווקא המבנה הדמוגרפי המאוד-מיוחד של ירושלים – עם קהילה ערבית מאוד מאוד גדולה, עם קהילה חרדית מאוד מאוד גדולה, עם כל מרקם האוכלוסין הכול-כך מורכב הזה – הוא אחת הסיבות לבעיות של ירושלים; תמיד מדברים על זה דווקא בהקשר שלילי.

זאב אלקין: ואני מציע כאן לראות תמונה אחרת והשקפה אחרת של העניין הזה.

זאב אלקין: זה נכון, המבנה הדמוגרפי הלא-פשוט של ירושלים מעמיד בעיות בפני העיר הזאת, אי-אפשר להתעלם מזה.

זאב אלקין: הוא מעמיד בעיות ביחסים בין הקבוצות השונות, ומעמיד בעיות של אתגרים כלכליים.

זאב אלקין: אם אנחנו מדברים למשל על בעיית התקציב העירוני – צריך להבין, הבעיה של תקציב עיריית ירושלים היא לא בעיה של מערכת יחסים אישית בין ראש העיר לשר האוצר.

זאב אלקין: יש כאן בעיה מובנית: ירושלים היא עיר ענקית במושגים הישראליים, היא פי שלושה יותר מהערים הגדולות של מדינת ישראל.

זאב אלקין: ומצד שני, זאת עיר שההכנסות שלה לא מתאימות לגודל שלה.

זאב אלקין: בגלל המבנה המורכב של האוכלוסיות, בגלל העובדה שהעולם העסקי, התעשייתי, לא מפותח מספיק בכל האוכלוסיות של העיר, יש כאן עירייה שצריכה להתמודד, מצד אחד עם הוצאות של כמעט 900,000 איש, ומצד שני עם הכנסות שקצב הגידול שלהן, אין לו סיכוי לעמוד בקצב הגידול של אוכלוסיית ירושלים.

זאב אלקין: ולכן יש פה צורך בתוכנית לאומית דחופה, שלמעשה תציע כאן פתרון לטווח ארוך ולא פתרון בצורת אקמול אחרי מאבקים משנה לשנה.

זאב אלקין: העירייה צריכה להתגייס פה ולעשות שינויים דרמטיים בקידום אזורי תעשייה חדשים ואזורי תעסוקה, שיביאו למציאות חדשה בירושלים.

זאב אלקין: ומצד שני, כולנו, גם הממשלה והכנסת, צריכים להתגייס כדי לעזור לבצע את השינוי הזה.

זאב אלקין: אבל המורכבות הזאת והאתגרים שהיא מעמידה בפני ירושלים היא גם סיכוי.

זאב אלקין: אני לא יודע עד כמה אתם מודעים לזה, חברי חברי הכנסת, אבל ירושלים של היום היא מדינת ישראל של מחר.

זאב אלקין: מי שרוצה להבין איך ייראה המבנה הדמוגרפי של מדינת ישראל בעוד 30, 40 שנה, אני מציע לו לצאת ולעבור ברחובות של ירושלים.

זאב אלקין: ומי שלא מאמין בזה מוזמן לפנות לכל נתון סטטיסטי של משרד החינוך הישראלי ולהביט בנתונים של כיתות א'.

זאב אלקין: הבעיות שירושלים מציבה בפנינו – ביחסי דת ומדינה, בגישות התרבותיות השונות של האוכלוסיות השונות, בקהילות השונות שצריכות לחיות אחת ליד השנייה, באתגרים הכלכליים – אלה הן הבעיות שמצפות למדינתנו בעוד כמה עשרות שנים.

זאב אלקין: ולכן מהבחינה הזאת ירושלים היא לא בעיה של מדינת ישראל, היא הזדמנות של מדינת ישראל: לנסות להבין איך אנחנו הולכים לנהל את חיינו במציאות החדשה שמצפה לנו רק בעוד כמה עשרות שנים.

זאב אלקין: זה יגיע מהר, תאמינו לי.

זאב אלקין: ואני לא בטוח שכולנו כבר הפנמנו עד הסוף את השינוי העמוק הזה.

זאב אלקין: ולכן חובתנו דווקא לנצל את המורכבות הזאת: ללמוד לחיות ביחד, האוכלוסיות השונות – האוכלוסייה הערבית, האוכלוסיות היהודיות השונות: החרדית, הדתית-לאומית, מסורתית, חילונית; ללמוד לדעת לכבד כל אחד את הזכויות של השני כאן, בעיר הזאת; לדעת לנהל את העיר הזאת ביחד, ולא רק לאפשר לכל אחד לחיות איך שהוא רוצה אלא לדעת ביחד לנהל את החיים ולמעשה להביא לשותפות של כלל חלקי אוכלוסיית ירושלים בניהול העיר.

זאב אלקין: אני אמרתי את זה לא פעם, ואני אומר את זה כאן ביום הזה, מעל הבמה הזאת:

זאב אלקין: אני מצר על כך שהאוכלוסייה הערבית בירושלים, שהיא חלק גדול מאוד, כמעט 40% מאוכלוסיית העיר, לא שולחת את נציגיה למועצת העיר ולא שותפה בניהול העיר.

זאב אלקין: אני חושב שאיחוד אמיתי של ירושלים יתרחש ביום שזה יקרה.

זאב אלקין: ולכן יש כאן הזדמנות לכל אותם הציבורים לדעת לחיות אחד לצד השני, לדעת ביחד לנהל את העיר המורכבת הזאת ולדעת ביחד לפתח אתגרים, ואחר כך המדינה כולה תזדקק לניסיון הזה ותזדקק ליישם אותו בחיי המציאות.

זאב אלקין: אם לא נשכיל לעשות את זה בהקשר של ירושלים, אנחנו ניכשל כמדינה גם בעתיד.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, ביום הזה, שאנחנו מעלים את ירושלים על ראש שמחתנו, וביום הזה, שאנחנו מצדיעים ללוחמים של מלחמת ששת הימים על מעשה הגבורה שלהם, שהביא לנו את המתנה הזאת, ירושלים המאוחדת, אנחנו צריכים להבין שבפניהם עמד אתגר והם עשו את הנס; אבל דווקא זה שהם הצליחו לעשות את הנס, בעזרת הקדוש-ברוך-הוא, מעמיד בפנינו את האתגר הגדול: להיות ראויים לנס הזה.

זאב אלקין: להיות ראויים לנס הזה, זה אומר לפתור בעיות של העיר הזאת – לפתור את הבעיות התקציביות שלה, לפתור את מצוקות הדיור שלה, לפתור בעיות של השכונות הערביות שבה ולפתור בעיות של החיים בצוותא של האוכלוסיות השונות.

זאב אלקין: זה הכרחי, אין לנו את הלוקסוס שלא לעמוד בציפייה הזאת, אבל זה מחייב את כולנו בעבודה מאוד מאוד קשה, בשבירת מוסכמות, וכל מי שמאמין באמת בירושלים המאוחדת צריך להיות מגויס למטרה הזאת.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: אני מציע לחברי הכנסת להסתפק בתשובת השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר לענייני ירושלים והגנת הסביבה, חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: האם כל המציעים מסתפקים בתשובת השר?

מיקי לוי: מסכימים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת לוי, חבר הכנסת מקלב, כל חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר סיים את דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נחכה שחברי הכנסת ישבו ואז נוכל להזמין את אורחנו הנכבד, נשיא המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממתינים למצב במליאה שיאפשר לנו להזמין את הנשיא בצורה מכבדת ומכובדת.

יולי יואל אדלשטיין: תאפשרו לראש העיר לתפוס את מקומו, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל לכבד את כניסת נשיא המדינה בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לציון יום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין והגברת נחמה ריבלין, אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור והפרופ' אריה נאור, כלל שופטי בית-המשפט העליון, שרים וחברי הכנסת בהווה ובעבר, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב-ראש הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית מר אברהם דובדבני, מכובדי סגל א' של המדינה, יושב-ראש הכנסת לשעבר מר דן תיכון והגברת לודמילה תיכון, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, ראש עיריית ירושלים מר ניר ברקת, ברוך הבא, יחד עם הגברת בברלי ברקת, סגני ראש העיר, חברי מועצת העיר בהווה ובעבר, כבוד הרב ישראל מאיר לאו, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת מר אלברט סחרוביץ, היועץ המשפטי לכנסת עו"ד איל ינון, ראשי רשויות, משפחות השבויים והנעדרים, תלמידים, חיילים, שוטרים וסוהרים, ואחרונים, יקרים, משפחות שכולות, כולל של לוחמי מלחמת ששת הימים, הלוחמים עצמם, חברי הוועד המנהל וחברי האספה הכללית של גבעת התחמושת, קהל נכבד.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בחזרה על הרשימה על ידי שאר הדוברים היום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוגגים היום יובל לשחרור ירושלים, בירת הנצח של מדינת ישראל ושל העם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: בשנת 1937, יותר מעשור לפני שהכריז על הקמת המדינה, אמר ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון שירושלים היא "נקודת המוקד של האהבה, הגעגועים, השאיפות והתקוות של העם העברי".

יולי יואל אדלשטיין: דבריו של בן-גוריון היו נכונים אז ונכונים גם היום, כשם שהיו נכונים מראשית ההיסטוריה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אלפיים שנה חלמו היהודים לחזור לירושלים, עיר דוד ושלמה, הכוהנים והלוויים.

יולי יואל אדלשטיין: אלפיים שנה התפללו יהודים לכיוון ירושלים, התאבלו עליה, וגם ברגעים השמחים ביותר לא הפסיקו להישבע: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

יולי יואל אדלשטיין: מארבע קצוות תבל נשא העם היהודי את עיניו אל ירושלים, העיר שתמיד הייתה הסמל ליופי, לשלום ולצדק.

יולי יואל אדלשטיין: אלפיים שנים קיווינו, ולפני יובל שנים התקווה הפכה למציאות.

יולי יואל אדלשטיין: כשהצנחנים פרצו את שער האריות, כל העם היהודי צעד יחד אתם וחזר בהתרגשות אל הכותל המערבי ואל הר הבית.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שכתבה נעמי שמר לפני יובל שנים: חזר העם היהודי אל ירושלים של זהב.

יולי יואל אדלשטיין: אילו רק הייתי יכול, מייד אחרי הישיבה החגיגית הזו, הייתי לוקח את כל הדורות הקודמים של עמנו לסיור ברחבי העיר.

יולי יואל אדלשטיין: לכל אלו שלא זכו לראות את החלום מתגשם, שהמשיכו לקרוא "לשנה הבאה בירושלים הבנויה", הייתי מראה איך היום, סוף-סוף, ירושלים שוב בנויה לתלפיות.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מביא אותם לכאן, אל משכן הכנסת, סמלה של מדינת ישראל הריבונית.

יולי יואל אדלשטיין: הם בוודאי היו מתרגשים לראות איך הפרלמנט שלנו, שהוא הירוק ביותר בעולם ואחד מן המוסדות השקופים בארץ, פותח את שעריו לאזרחי המדינה ומארח כל שנה מאות אלפי אנשים מכל שכבות האוכלוסייה; הייתי לוקח אותם אל הספרייה הלאומית – כאן, ממש בצד השני של הכביש – שאוצרת את נכסיו הרוחניים של העם היהודי מכל הדורות; הייתי לוקח אותם לשוק מחנה יהודה, שמלא עד אפס מקום בקונים ובמבקרים, בריחות תבשילים ובצלילי שמחה; הייתי לוקח אותם לעשרות חממות היזמות והסטרט-אפ, אל מוסדות התרבות, בתי-הכנסת וגני השעשועים שממלאים את רחובותיה של ירושלים המתחדשת.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי אומר להם: תקוות

יולי יואל אדלשטיין: כם לא הייתה לשווא.

יולי יואל אדלשטיין: לירושלים אין רק עבר מזהיר, אלא גם הווה נפלא ועתיד מבטיח.

יולי יואל אדלשטיין: היום, אולי יותר מאי פעם, זו עיר כלילת יופי, שמכל העולם באים ליהנות וללמוד ממנה.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי אומר להם שלמרות כל הקשיים, מציון עדיין יוצאת תורה ועדיין יוצאת בשורה – בשורה של יצירה, של ברכה ושל שלום.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מעולם לא נותק הקשר בין העם היהודי לירושלים, והוא לעולם לא יינתק.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, בזמן האחרון נשמעים קולות, מבית ומחוץ, שמערערים על העובדה הפשוטה הזו.

יולי יואל אדלשטיין: ארגונים בין-לאומיים כמו אונסק"ו מפקפקים בקשר שלנו לירושלים, ותנועות מקומיות קוראות לוותר על חלקים ממנה.

יולי יואל אדלשטיין: חגיגות היובל הן ההזדמנות לומר שוב, בקול גדול: ירושלים לעולם לא תחולק שנית.

יולי יואל אדלשטיין: לא נסכים שייקרעו חלקים מהעיר שחוברה לה יחדיו, ולא ניתן שהאמת ההיסטורית תסולף לטובת אינטרסים זרים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את נשיא ארצות הברית, דונלד ג'יי טראמפ, שרק אתמול עמד בירושלים והכריז כי הקשר של עם ישראל לירושלים הוא עתיק ונצחי עוד מימי דוד המלך.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי אמת חד-משמעית ואין בלתה.

יולי יואל אדלשטיין: ירושלים השלמה ויהודה ושומרון, בדיוק כמו הגליל והנגב, השפלה והגולן, יישארו לנצח בריבונות ישראל וימשיכו לשגשג ולהתפתח בעזרת השם עוד ועוד, למרות כל הקשיים ועל אף כל האתגרים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עומדים היום בפתחה של שנת היובל לשחרור ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אלו ימים של גאווה ושמחה גדולה, אבל הם גם מטילים עלינו – על כולנו – אחריות גדולה: עלינו להמשיך לבנות בירושלים; עלינו להמשיך לפתח את העיר לטובת כל תושביה; עלינו להמשיך ולהעמיק את החיבור בין הקהילות השונות בעיר, לקדם ביניהן שותפות כנה ומכבדת ולמצוא דרכים לפתור את המחלוקות בעיר בדרכי שלום.

יולי יואל אדלשטיין: אני משוכנע שכשם שהצלחנו לעמוד באתגרים ב-50 השנים הקודמות, כך נצליח גם ב-50 השנים הבאות.

יולי יואל אדלשטיין: לסיום, אני רוצה להצטרף לשירת השמחה של עולי הרגלים, ולאחל לירושלים בשם הכנסת ועם ישראל כולו: "יהי שלום בחילך, שלוה בארמנותיִך.

יולי יואל אדלשטיין: למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך.

יולי יואל אדלשטיין: למען בית ה' אלהינו אבקשה טוב לך.

יולי יואל אדלשטיין: " אתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, לשאת דברים.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ראובן ריבלין ורעייתו נחמה, יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, שרים וחברי הכנסת בעבר ובהווה – אתה אומנם פטרת אותי מן הצורך, אבל הייתי רוצה בכל זאת להכיר גם את נוכחותם של נשיאת בית-המשפט העליון והפרופ' אריה נאור וראש עיריית ירושלים ניר ברקת ורעייתו בברלי, לוחמי צה"ל ומפקדים במלחמת ששת הימים, כבוד הרב לאו, בני המשפחות השכולות, משפחות השבויים והנעדרים, ידידים ואורחים יקרים.

בנימין נתניהו: אנחנו יכולים להגיד בבטחה שעיני העולם כולו היו נשואות השבוע לירושלים, קודם כול עיני העולם היהודי, שחוגג אתנו מלאות יובל שנים לאיחוד בירתנו הנצחית, וגם עיני העולם כולו, שראה את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מתקבל בירושלים בכבוד ובחום.

בנימין נתניהו: ואני בטוח שגם אתם, כמוני, התרגשתם לראות את הנשיא טראמפ, וגם את בני משפחתו, ניצבים ליד הכותל המערבי ונוגעים באבניו.

בנימין נתניהו: כך עשו חיילי צה"ל משחררי ירושלים במלחמת ששת הימים, בפרץ רגשות שעלה מתהומות הנפש.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הנחשול האנושי כשהחור בקיר ליד העירייה נפרץ וזרמנו בסמטאות והגענו לכותל ונגענו גם אנחנו באבניו.

בנימין נתניהו: המעמד ההיסטורי של לוחמינו ליד הכותל ביטא שמחה משולשת: על הצלחתנו להפוך את האיום הקיומי שבפניו ניצבנו לנס גדול של תשועה, על שיבתנו לנחלת אבות שבה התעצבה זהותו של עמנו, ועל האחדות המופלאה שחיברה בינינו והוכיחה שבעמידה משותפת, יחדיו, נוכל לכל אתגר.

בנימין נתניהו: שחררנו את ירושלים, הפכנו אותה לעיר אחת – לא מושלמת, אבל שלמה, בנויה, פורחת, פתוחה לכול, מכבדת את מאמיני הדתות השונות.

בנימין נתניהו: אנחנו שגאלנו את ירושלים מההזנחה והמצוקה המתמשכת שהיא הייתה בה.

בנימין נתניהו: אנחנו שהבאנו אותה לנקודת שיא בהתפתחותה.

בנימין נתניהו: מה היה כאן בירושלים?

בנימין נתניהו: מה היה כאן בתקופה שבה התחלנו לחזור אליה, עם ניצני התחייה הלאומית?

בנימין נתניהו: כמעט לא כלום.

בנימין נתניהו: האם במאה ה-19 נמצאה כאן בארץ ממלכה מתקדמת, או אולי בירה פלסטינית שוקקת חיים?

בנימין נתניהו: צריך לומר את האמת: ירושלים, כמו ארץ ישראל כולה, הייתה מחוז שולי ושומם באימפריה העות'מאנית.

בנימין נתניהו: שורה ארוכה של מבקרים מפורסמים מסרו את הרשמים הללו מארץ הקודש.

בנימין נתניהו: שאטובריאן, דה למרטין, מארק טוויין, הרמן מלוויל – גדולי הסופרים והמשוררים באנושות, הם לא היו סוכני הציונות, הם סיפרו מה שהם ראו.

בנימין נתניהו: כולם, כולם, ציירו בדיוק את אותה תמונה: הארץ הנידחת, רובה הגדול שממה חד-גונית, מועקה אופפת אותה.

בנימין נתניהו: השינוי הגדול בא עם העלייה היהודית.

בנימין נתניהו: הקמנו כפרים, קיבוצים, מושבות, ערים, חקלאות ותעשייה מפותחת.

בנימין נתניהו: אלה היו אבן שואבת גם להגירה הערבית אל הארץ – הגירה ערבית שהצטרפה לערבים שהיו כאן, אבל זה היה מה שדחף את הבנייה הגדולה של ארץ ישראל, את ההתחדשות הגדולה שלה.

בנימין נתניהו: אומנם בירושלים היה רוב יהודי כבר באמצע המאה ה-19, והיא התפתחה, בייחוד כשיצאנו מחוץ לחומות, אבל ב-19 השנים של היותה של ירושלים מחולקת ומצולקת היא שוב נקלעה לנקודת שפל: מבנים יהודיים נהרסו, מצבות מהר הזיתים נעקרו וחוללו.

בנימין נתניהו: אני זוכר שאחרי המלחמה הלכתי לבדוק אם המצבות של בני משפחתי, של סבי וסבתי – האם גם הן חוללו.

בנימין נתניהו: כך עשו גם אחרים.

בנימין נתניהו: חלק נשמו לרווחה וחלק לא.

בנימין נתניהו: לך תחפש את האבנים הללו באבני בניין וביסודות.

בנימין נתניהו: קו גבול מפותל פער חתך עמוק בירושלים, ובלבה הוצבו מתרסים נגד ירי, צלפים, גדרות תיל, שדות מוקשים.

בנימין נתניהו: עמדנו מנגד, מנסים להשקיף מרחוק על הר הבית והכותל, ולא יכולנו לגשת אליהם.

בנימין נתניהו: מכובדי, אנחנו לעולם לא נחזור למצב הזה.

בנימין נתניהו: העננה השחורה שריחפה בשמי ירושלים התפוגגה לפני 50 שנה.

בנימין נתניהו: יצאנו למלחמת מגן מוצדקת מאין כמוה וזכינו בניצחון כביר.

בנימין נתניהו: יש שרואים במלחמת ששת הימים אסון לישראל; אני רואה בה הצלה וישועה לישראל.

בנימין נתניהו: איך בכלל יכולנו להוסיף ולהתקיים עם מותניים צרים של 12–13 קילומטר ועם עם סכנה יומיומית לשלום אזרחינו, כולל כאן בירושלים, ברחוב קינג ג'ורג'?

בנימין נתניהו: היינו צריכים ללכת מאחורי חומות.

בנימין נתניהו: ממדינת חוף צרה ומאוימת הפכנו למדינה בעלת מרחבי הגנה וביטחון, מדינה שבירתה אינה מופקרת לחיילי אויב.

בנימין נתניהו: מעל לכול היה פה אירוע של צדק היסטורי.

בנימין נתניהו: ירושלים, בירתנו הלאומית זה שלושת אלפים שנים, שבה לבעליה המקוריים בשלמותה.

בנימין נתניהו: במהלך הדורות היא הייתה בירה לאומית רק לנו, ולא לעמים אחרים, ורק תחת ריבונותנו היא הפכה לאי של סובלנות וחופש דת בלב המזרח התיכון הסוער, הרוגש, הלא-סובלני.

בנימין נתניהו: אנחנו משקיעים בירושלים השקעה עצומה בכל תחום.

בנימין נתניהו: יש בה שכונות וגנים, תרבות ומחקר, ישיבות וסטארט-אפים, תחבורה ותיירות.

בנימין נתניהו: יש לנו עוד הרבה מה לעשות, ואנחנו נמשיך לעשות בכל חלקי הבירה ולמען כל תושביה.

בנימין נתניהו: ביום ראשון הקרוב נקיים ישיבת ממשלה חגיגית במנהרות הכותל ונבשר שם על יוזמות חדשות שיתרמו לאיכות החיים בירושלים, כולל במזרח העיר.

בנימין נתניהו: אבל הנה פרדוקס, חברי הכנסת, הנה פרדוקס לגבי ירושלים: ככל שהצלחנו לבצר את מעמדה, לפתח אותה, לשמור על אופייה הייחודי, לשמור על חופש הדת והפולחן, והיא הפכה לסמל מפואר של המעשה הציוני – ככל שעשינו זאת, כך התגברו ההכחשה והשקר ביחס לזיקה של העם היהודי לירושלים.

בנימין נתניהו: אמרתי אתמול לנשיא טראמפ שביקורו בכותל קעקע בבת אחת, באבחה, את כל תעמולת השווא של אונסק"ו: מה זה הקיר הזה, סתם גיבוב של אבנים שהופיעו פתאום משום מקום, אולי אבני מקדש בודהיסטי בנפאל?

בנימין נתניהו: לא.

בנימין נתניהו: קיר הנצח וההר שמאחוריו הם תעודת הזהות שלנו; הם מעידים אלף עדויות מי היה פה ראשון, מתי היינו פה ומה החזיר אותנו למולדתנו.

בנימין נתניהו: אבל הרצון לנגח את ישראל אינו מתחשב בעובדות.

בנימין נתניהו: שוב ושוב יש ניסיון למחוק את שורשינו בירושלים, להתכחש לזיקתנו אליה, לפורר את ריבונותנו עליה.

בנימין נתניהו: זה מאבק.

בנימין נתניהו: אנחנו מנהלים אותו כל הזמן.

בנימין נתניהו: זה ייקח – אולי זה ייקח עוד קצת זמן, אפילו עוד הרבה זמן, אבל אין לי שום ספק שמחזה האבסורד הזה סופו להיכשל, כי האמת חזקה מכל שקר.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, לפני 22 שנים, זמן קצר לפני מותו, אמר כאן בכנסת סגן שר הביטחון מוטה גור, זיכרונו לברכה, אמירה נוספת, בהמשך לאמירתו הכבירה בשחרור הכותל והר הבית.

בנימין נתניהו: בפנותו לוותיקי הצנחנים מוטה אמר את הדברים האלה: "הר הבית בידינו.

בנימין נתניהו: ירושלים היא בירת ישראל לנצח, ואתם עשיתם את זאת.

בנימין נתניהו: ואם יבוא מישהו וינסה לקחת, לא ייקח.

בנימין נתניהו: לא ייקח, כי לא תיתנו.

בנימין נתניהו: לא תיתנו, כי אין צדק לתת.

בנימין נתניהו: כולה, בצדק, שלנו".

בנימין נתניהו: ובכן, למוטה, לכל הצנחנים והלוחמים, לכם חברי הכנסת ולכל אזרחי ישראל ולעולם כולו, אני מבקש להבהיר: הר הבית והכותל המערבי יישארו לעד בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: תיקון העוול ההיסטורי שהושג בגבורת לוחמינו לפני יובל שנים יעמוד לנצח נצחים.

בנימין נתניהו: "ויהודה לעולם תשב וירושלם לדור ודור".

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: מכובדנו כבוד נשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין והגברת נחמה ריבלין, ראש הממשלה בנימין נתניהו ושרי הממשלה, מכובדתנו נשיאת בית-המשפט העליון והפרופ' אריה נאור, שרים, חברי כנסת, ראש עיריית ירושלים ניר ברקת והגברת ברקת, משפחות השבויים והנעדרים, משפחות שכולות, מפקדי ולוחמי מלחמת ששת הימים, מכובדי כולם.

יצחק הרצוג: שוב, תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: "כי שמך צורב את השפתיים כנשיקת שרף", ירושלים.

יצחק הרצוג: לפני כ-50 שנה התגשם אחד מחלומותיו הגדולים של העם היהודי: ירושלים שבה וחוברה לה יחדיו.

יצחק הרצוג: קרבות הגבורה ההרואיים של חיילי צה"ל ב-72 השעות הראשונות של מלחמת ששת הימים גבו מחיר כבד של חללים, שננצור תמיד על לוח לבנו.

יצחק הרצוג: בירושלים הם קבעו מהפך היסטורי: הם החזירו לידינו את הרובע היהודי ואת הכותל המערבי וסללו את הדרך לאיחודה מחדש של העיר, של ירושלים המאוחדת כבירת הנצח של ישראל.

יצחק הרצוג: ישראל הייתה אז, בסיומה של המלחמה, חזקה מתמיד, נחושה מתמיד.

יצחק הרצוג: דומה היה כי שום דבר לא יוכל עוד לערער הן על עצם קיומה והן על עצם קביעתה של ירושלים המאוחדת כעיר הבירה שלה.

יצחק הרצוג: אמר דוד בן-גוריון, ובצדק – ואני מצטט: "ערכה של ירושלים לא ניתן להימדד ולא להישקל ולהיספר, כי אם יש לארץ נשמה – הרי ירושלים נשמתה של ארץ ישראל".

יצחק הרצוג: ירושלים היא מקור הכוח והחיות של עמנו, מוקד המשיכה שלו, מושא חלומותיו וגעגועיו וכיסופיו במשך אלפי שנים.

יצחק הרצוג: "ולירושלים עירך ברחמים תשוב", נאמר בתפילה המופנית אליה פיזית, הנאמרת שלוש פעמים ביום; "אם אשכחך ירושלים תישכח ימיני", נאמר תחת החופה זה אלפי שנים.

יצחק הרצוג: על ירושלים והעם היהודי מסופר במקורות כך: אמר להם, ליהודי רומא, קיסר רומא – הלוא הוא הקיסר קליגולה הנודע לשמצה – אמר להם: הנה נתתי לכם זכויות כאזרחי רומא, למה אתם שומרים על קשריכם בכפר קטן זה באזור נידח של רומא בירושלים?

יצחק הרצוג: כלום אין גדולתה של רומא, כובשת העולם גדולת הארצות באירופה ובאפריקה ובמזרח מספיקה לכם?

יצחק הרצוג: למה אתם באים אלי לדבר על ירושלים?

יצחק הרצוג: ענו לו: אי-אפשר לנו לנתק קשרינו בירושלים, וכי רק בשלומה לנו שלום כאזרחי רומא.

יצחק הרצוג: רק בה ועמה חיינו שלמים.

יצחק הרצוג: ואכן ירושלים היא הקשר המטאפיזי של עמנו, שעמד בפני אלפי שנים של סכנות, והיא לבו הפועם של עמנו.

יצחק הרצוג: והנה, כמה סמלי שבחלוף אלפי שנים שמענו אתמול בזו העיר נשיא הגדולה במעצמות תבל, מעין קיסר מודרני, הנושא תפילה בשריד מקדשנו ונואם על מחויבותו לביטחון ישראל וזיקת עמנו לירושלים.

יצחק הרצוג: ירושלים היא הגדולה בערי ישראל, המרכז המדיני והפוליטי של ישראל.

יצחק הרצוג: בלבה גדולת האוניברסיטאות של הציונות – האוניברסיטה העברית – ומכללות, מרכזי מחקר, מרכזי תרבות, מוזאונים, ישיבות ובתי-תפילה של כל העדות והקבוצות, מסחר, שווקים, תעשייה, טכנולוגיה, מוסדות רפואיים מפוארים ומצוינים וקבוצות ספורט נהדרות.

יצחק הרצוג: בין סמטאותיה פעלו, יפעלו ופועלים גדולי אישי הרוח של ישראל, אישי התרבות והאמנות שלנו וגדולי הסופרים והמשוררים שלנו, ובהם ש"י עגנון, עמוס עוז, חיים גורי, יהודה עמיחי, אלי עמיר, דן בניה סרי, המשוררת זלדה ועוד ועוד.

יצחק הרצוג: ראשי תנועתי לדורותיהם עיצבו אותה: בן-גוריון קבע בה את בירתנו הנצחית; לוי אשכול, יצחק רבין, הרמטכ"ל יליד ירושלים, עוזי נרקיס ומוטה גור איחדו אותה; וטדי קולק הפך אותה באחת למשואה הנישאת בכל רחבי תבל, מוקד לגאווה כאחת הבירות המופלאות בתבל.

יצחק הרצוג: מני אז ממשלות ישראל הכירו ברגישות העצומה הנדרשת בעיר הזו, הקפידו קלה כחמורה על שמירת חופש הדת של בני כל העדות והדתות הנמצאים בה, לא חדרו לתחומי אמונותיהם ולא הסיגו את גבולן.

יצחק הרצוג: זוהי ירושלים שחוברה לה יחדיו, זו שאוהביה ישאלו שלומה.

יצחק הרצוג: אבל במעמד זה, שבו אנו מציינים רגע נדיר בתולדות עם ישראל, מותר לנו גם לשאול: האם באמת ירושלים של מטה, זו של החיים עצמם, אחוזה באותו אור נגוהות שעליו אנו מדברים בשיר "ירושלים של זהב"?

יצחק הרצוג: בואו נדבר על העובדות של ירושלים דלמטה: על פי נתוני מכון ירושלים לחקר ישראל, כ-18,000 יהודים עוזבים את עיר הבירה בכל שנה; בחצי יובל השנים האחרונות עזבו את ירושלים יותר מ-350,000 אזרחים יהודים, ונכנסו אליה הרבה פחות; על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2015 עזבו את ירושלים 18,000 תושבים, לעומת 10,000 שעברו לגור בה; הגידול של האוכלוסייה הערבית בירושלים כפול מזה של האוכלוסייה היהודית.

יצחק הרצוג: על פי נתוני השנתון הסטטיסטי של ירושלים, בשנים 1967–2015 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיר ב-174%, והאוכלוסייה הערבית גדלה פי שניים – ב-372%.

יצחק הרצוג: במספרים אבסולוטיים זה אף הרבה יותר.

יצחק הרצוג: אחוז הזכאים לתעודת בגרות בכלל תלמידי י"ב בירושלים עמד בשנה שעברה על 34%, לעומת 64% בקרב כלל תלמידי החינוך העברי בישראל; מבחינה סוציו-אקונומית, ירושלים נמצאת בחולשה מתמדת: על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בירת ישראל ענייה יותר מבעבר, וירדה בתוך חמש שנים במדד החברתי-כלכלי מהאשכול הרביעי לשלישי.

יצחק הרצוג: הציבור המבוסס בעיר והציבור בעל ההכנסות הבינוניות נוטש, וציבור חלש מבחינה כלכלית תופס את מקומו.

יצחק הרצוג: אמר על כך – ואנחנו יודעים שהוא הכי בקי בכך – ראש עיריית ירושלים ניר ברקת, הוא אמר: מדינת ישראל לא טיפחה את ירושלים אלא קיפחה את ירושלים.

יצחק הרצוג: וחזקה עליו שהוא יודע מה הוא אומר.

יצחק הרצוג: לכן, עם כל הכבוד, אדוני ראש הממשלה, לא שגרירות אמריקנית זה הדבר העיקרי שחסר לעיר, אלא כלים ומשאבים והחלטות משמעותיות לשינוי כיוון לחיזוקה של ירושלים.

יצחק הרצוג: ירושלים כיום מאוחדת על הנייר בלבד, בהצהרות בלבד.

יצחק הרצוג: בפועל, רבות משכונותיה במזרח העיר הן מחוץ לתחום.

יצחק הרצוג: לעתים הן מחוץ לתחום של רשויות אכיפת החוק והסדר, והן יצואניות מצטיינות של מפגעים ומחבלים.

יצחק הרצוג: האם זו העיר המאוחדת שעליה חלמנו?

יצחק הרצוג: 50 שנה לאחר איחודה מחדש של ירושלים, אנו נמצאים בצומת דרכים היסטורי מכריע.

יצחק הרצוג: זה הזמן שבו עלינו לחדול מדיבורים ולעשות מעשה, בטרם יהיה מאוחר מדי; זה הרגע שבו אנו צריכים להחליט בינינו לבין עצמנו כיצד אנו רוצים לראות את ירושלים ואיזו עיר בירה אנו רוצים להוריש לדורות הבאים: עיר של עוני או עיר של עושר תרבותי ורווחה כלכלית; עיר של הידרדרות או עיר של אור לגויים; עיר של אלימות וגזענות או עיר של סובלנות ושוויון.

יצחק הרצוג: ומעל לכול, חס וחלילה, האם אנחנו רוצים שירושלים תהיה בירת פלסטין, או שנעשה הכול כדי להבטיח שהיא תהיה בירת ישראל.

יצחק הרצוג: כי אין ספק, שהמשך המדיניות הנוכחית יוביל לכך שירושלים – מבחינה דמוגרפית היא עלולה חלילה להפוך לבירת פלסטין.

יצחק הרצוג: כדי לשמר את ירושלים מאוחדת, חזקה ובעלת רוב יהודי לדורות, עלינו להיפרד בהסכם מדיני מכמה שיותר פלסטינים ומכמה שיותר כפרים שעוטפים את ירושלים.

יצחק הרצוג: אנחנו כאן והם שם, ובינינו חומת ביטחון.

יצחק הרצוג: עיסאוויה היא לא חלק מבירת ישראל הנצחית וגם לא תהיה; גם לא מחנה הפליטים שועפאט.

יצחק הרצוג: ניפרד ממאות אלפי פלסטינים, ניפרד על מנת לאחד, על מנת ללכד, על מנת לשמור את עיר הבירה שלנו כעיר הבירה שלנו שחוברה לה יחדיו, בלי עשרות כפרים המקיפים אותה.

יצחק הרצוג: ההיפרדות הזו צריכה לבוא כחלק ממהלך מדיני וכולל – תהליך רב-שלבי, מדוד ומציאותי, שתכליתו לממש את החזון של שתי המדינות, שהוא החזון היחיד שמימושו יביא סוף-סוף להבטחת עתידו של העם היהודי בארץ ישראל באמצעות הבטחת עתידה של מדינת הלאום של העם היהודי, היא מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: מכובדי אדוני ראש הממשלה, אתמול המריא מכאן נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאחר ביקור היסטורי וחשוב מאוד לחוסנה של מדינת ישראל וליחסיה עם בעלת בריתה הטובה בעולם והמעצמה החשובה בתבל.

יצחק הרצוג: הנשיא טראמפ, שהגיע אלינו לאחר סבב פגישות עם מנהיגי ערב המתונים, החשובים והחזקים ביותר במזרח התיכון, שלהם השפעה ישירה על ההנהגה הפלסטינית, בא עם מסר מרכזי חשוב: האזור בשל לשלום, האזור רוצה שלום, ואתה שמעת ממנו כי האזור מוכן להגיע לשלום עם ישראל בתנאי שתלך לשלום, כפי שקרה בהסכמי השלום ההיסטוריים עם מצרים וירדן, שנראו אז כבלתי אפשריים; הסכמים שנעשו על ידי מנהיגים אמיצים, מתוך אינטרסים והבנה עמוקה של הצדדים כי מדינת ישראל פה כדי להישאר לנצח וכי עדיפה דרך השלום מאשר דרך המלחמה.

יצחק הרצוג: זו העת ללכת למהלך אמיץ והיסטורי להיפרדות מהפלסטינים ולכינון חזון שתי המדינות.

יצחק הרצוג: זו העת, במלאות 50 שנה למלחמת ששת הימים, להסיר מאתנו את העול הכבד של מיליוני פלסטינים ולהבטיח את המשך קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יצחק הרצוג: ואני מבטיח לך, מר נתניהו: אם תלך למהלך מדיני כן ואמיץ, אני וחברי נתמוך בך לאורך התהליך ללא חשש, תמיכה כפי שמנהיג מפלגתך הדגול, מנחם בגין זכרו לברכה, זכה לה בשעתו מתנועתנו.

יצחק הרצוג: תפעל באומץ – תקבל; לא תפעל – לא תקבל, ותמצא מולך גוש פוליטי מרכזי של אישים ומפלגות שיפעלו להשלים בלעדיך את האתגר הגדול של המאה ה-21, שהוא היפרדות מהפלסטינים.

יצחק הרצוג: כשמאחוריך נשיא ארצות הברית נחוש ותומך, מנהיגים ערבים בעלי השפעה עצומה ורוב עם ישראל שתומך בהיפרדות מן הפלסטינים, זו העת ללכת למהלך אמיץ.

יצחק הרצוג: זו העת למנהיגות ולא לתבוסתנות, העת להוביל ולא להיות מובל.

יצחק הרצוג: ביקורו של הנשיא טראמפ והיוזמה שהוא מנסה לקדם הם לא סיבה לא לאופוריה ולא לתסכול ולא לחרדה.

יצחק הרצוג: ייתכן שנוצרת עכשיו עוד הזדמנות לפרוץ את הקיפאון.

יצחק הרצוג: הרבה תלוי בנו.

יצחק הרצוג: לא סרבנות אוטומטית ולא התבטלות טוטלית.

יצחק הרצוג: אנחנו מדינה עצמאית, חזקה מאוד, שתדע לעמוד על שלה בכל משא ומתן כדי להבטיח את האינטרסים החיוניים ביותר שלנו ואת מימוש החזון הציוני בארצנו, בביטחון ובשלום ולדורי דורות.

יצחק הרצוג: ואני קורא לך, אדוני ראש הממשלה, שלא לפספס את ההזדמנות – למען אזרחי מדינת ישראל ששבעו מדם, מעוד הורים שכולים ועוד ילדים יתומים; למען ילדי ירושלים וילדי ישראל.

יצחק הרצוג: 50 שנה לאחר מלחמת ששת הימים, אל תיתן לשמך להיכתב בספר ההיסטוריה של מדינת ישראל כראש הממשלה שפספס את ההזדמנות הגדולה ביותר שידעה מדינת ישראל למנוע 50 שנה נוספות של סכסוך, דמע ושכול.

יצחק הרצוג: מכובדי, ביום 6 ביוני 1967, בשעות הערב, שידר אבי, חיים הרצוג, האלוף חיים הרצוג, את אחד משידורי הרדיו שלו באותם ימים גדולים.

יצחק הרצוג: כמעט 100% מן הציבור האזין לשידורו.

יצחק הרצוג: רבים רבים ממנו היו במקלטים.

יצחק הרצוג: הוא עודכן כי עוד באותו היום החליט הקבינט על שחרור ירושלים וכי צה"ל מתכונן לשחרורה של העיר העתיקה, אך מטעמי זהירות וצנזורה הוא בחר לרמוז על הבאות בזו הלשון – וכך אמר: "כעת הבהוב פגזי המרגמות וטרטור הנשק הקל ממלאים את חלל אווירה של ירושלים.

יצחק הרצוג: שעון ההיסטוריה מתקדם וכולנו חיים אותו.

יצחק הרצוג: דורות של יהודים משך אלפים בשנים יחשבו עלינו, על קומץ קטן ומובחר זה של יהודים במדינת ישראל, אשר חיו וגם יצרו את הרגעים רוויי המשמעות ההיסטורית האלה עבור עם ישראל.

יצחק הרצוג: וכאשר אני חושב על רגעים אלה – – –", הוא אמר, "ועל אלה שאני תקווה כי עוד נזכה להם, אני נזכר בשירו של המשורר י"ד קמזון.

יצחק הרצוג: " וכך אמר המשורר: "שערים שבעה לירושלים, / אחד הוא שער זהב / ומלאך מן השמים / דום בשער לו ניצב.

יצחק הרצוג: / על משמרת שנות אלפיים / הוא ניצב לו יום וליל, / עד תשוב ירושלים, / עד תשוב ותיגאל.

יצחק הרצוג: " והוא סיים את השידור: "אכן, מגש הכסף הפך לשער הזהב".

יצחק הרצוג: כעבור שלושה ימים הוביל את דוד בן-גוריון לכותל, והפעם כמושלה של העיר המשוחררת – רגע שוודאי זכור לך אישית, אדוני כבוד הנשיא, היות שהיית שם.

יצחק הרצוג: אדוני היו"ר, אנו חבים חוב עצום לאותו דור ששחרר ואיחד את ירושלים, חוב עצום לחללי צה"ל, פצועיו ולוחמיו.

יצחק הרצוג: מי ייתן ובדורנו שלנו נשכיל להמשיך לבנות את העיר האמיתית, בגבולותיה הנכונים, לחזקה ולטפחה ולשמרה למשמרת עולם כבירת ישראל בביטחון ושלום.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני, רצית?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יושב-ראש האופוזיציה ירצה, גם הוא יוכל לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: מכובדי, אינני רוצה להיכנס לפולמוס עם ידידי יושב-ראש האופוזיציה, אבל להעיר כמה הערות.

בנימין נתניהו: הערה ראשונה: זה לא עניין של מה בכך, השגרירות.

בנימין נתניהו: אנחנו חושבים, מאמינים, שירושלים כבירת ישראל צריכה לקלוט וצריך שיהיו בה כל השגרירויות – כמובן, השגרירות האמריקנית, אבל כולן.

בנימין נתניהו: והמצב שקיים היום הוא אבסורד.

בנימין נתניהו: הדברים האלה נאמרו בצורה הכי ברורה לכל המנהיגים.

בנימין נתניהו: הם נאמרו שוב ושוב גם לידידתנו הגדולה ארצות הברית.

בנימין נתניהו: לכן, לא הייתי מציע שמישהו מאתנו יבטל את התביעה הפשוטה וההגיונית הזאת.

בנימין נתניהו: שנית – ביטחון.

בנימין נתניהו: יש שינוי.

בנימין נתניהו: במשך שנים ארוכות אכן היה רפיון באכיפה הביטחונית בכניסה לשכונות או למקומות שונים בירושלים, אבל בוודאי שמתם לב לשינוי המובהק שנקטנו בממשלה, והיום כוחות הביטחון נכנסים, ואם צריך גם צה"ל, אבל המשטרה פועלת בכל חלקי העיר.

בנימין נתניהו: ואנחנו גם נקטנו צעדים נגד אותם מפרי חוק ומתסיסים; לא רק הסתה – פעולה נגד מסיתים – אלא נגד הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית.

בנימין נתניהו: אנחנו הוצאנו אותם אל מחוץ לחוק.

בנימין נתניהו: הם היו מעוררים תסיסות ומהומות בהר הבית, וזה כבר היה מדליק לא רק את האזור כאן – את המזרח התיכון כולו.

בנימין נתניהו: נקטנו פעולה, עשינו את זה.

בנימין נתניהו: נאמר לנו שמי יודע מה יהיה, ומה שקרה הוא דבר טוב.

בנימין נתניהו: לכן, אנחנו אוכפים את החוק, את הסדר ואת הביטחון בכל חלקי ירושלים, ויחסית למה שקורה במזרח התיכון, הייתי אומר שאנחנו מצליחים בכלל לא רע.

בנימין נתניהו: שלישית, מעולם לא הושקע בירושלים, לא הושקעו בירושלים משאבים כל כך גדולים בכבישים, ברכבות, במחלפים, במוסדות תרבות, במוסדות מחקר, בבנייה, בטיפוח – בכל התחומים.

בנימין נתניהו: כסף עצום.

בנימין נתניהו: עצום.

בנימין נתניהו: ראש העיר בוודאי יגיד: צריך עוד.

בנימין נתניהו: זה תפקידך.

בנימין נתניהו: אבל אנחנו עושים את זה, ועושים את זה על מנת לשנות את מגמת העיר.

בנימין נתניהו: וכמובן, הדבר בא לידי ביטוי גם בשינויים של מגמות דמוגרפיות, ובוודאי ראש העיר יוכל לדבר עליהם היום.

בנימין נתניהו: יש לנו עוד טקסים רבים, אני מצפה שאתה תעדכן את חבר הכנסת הרצוג בעניין הזה.

בנימין נתניהו: רביעית, הייתי אומר – בעיית השלום.

בנימין נתניהו: בעיית השלום.

בנימין נתניהו: מדוע אין שלום?

בנימין נתניהו: רווינו כולנו מהדם.

יואל חסון: כי זו בעיה.

בנימין נתניהו: למה הבעיה?

בנימין נתניהו: אתמול אמרתי משהו, לאחר המעשה הנורא הזה במנצ'סטר, ומישהו ביקר אותי, ואמר לי: איך אתה מעז לדבר?

בנימין נתניהו: גם ביום הזה אתה מעלה את מה שקורה ברשות הפלסטינית?

בנימין נתניהו: ואמרתי: כן, כי אני רוצה שלום, כי אני רוצה לומר את האמת, כי אי-אפשר להגיד: אלה שמטפחים טרור במנצ'סטר – זה פסול, אבל אלה שמטפחים טרור בירושלים – זה מותר.

ציפי לבני: יש גם אלה – – –

בנימין נתניהו: ולכן אנחנו אומרים, כשהם באים – אילו, אילו הנרצחים הללו היו נרצחים בירושלים, המשפחה של אותו מחבל הייתה מקבלת מכסה אדירה, בגלל היקף מספר הנרצחים, מהרשות הפלסטינית.

בנימין נתניהו: ועד שהדבר הזה לא ישתנה, זהו שורש העניין, ידידי בוז'י.

בנימין נתניהו: שורש העניין הוא הסירוב העיקש והאלים של הצד הפלסטיני לקבל את מדינת היהודים ובירת היהודים בגבול כלשהו.

בנימין נתניהו: שאר הדברים מעניינים, חשובים, ניתנים כמובן תמיד לשיח ולפרשנות, אבל אלה עובדות היסוד, גם לגבי ירושלים וגם לגבי הסכסוך.

בנימין נתניהו: נמשיך לבנות את ירושלים, לפתח אותה למען כל תושביה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ראש האופוזיציה, אם אתה מעוניין לעלות, בבקשה, אדוני.

חיים ילין: 50 שנה לאיחוד ירושלים, לא לפילוג העם.

חיים ילין: מישהו פה לא הבין מה הנושא היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, אין כוונה כאן להתחיל להתפלמס על סילוף עובדות.

יצחק הרצוג: ראשית לכול, אין עוררין על כך שירושלים כבירת ישראל לדורות חייבת שיהיו בה שגרירויות, אבל העובדות ניתנות להיאמר, ב-70 השנה מאז הקמתה של מדינת ישראל – וזה לא מקובל בעולם, וגם אתה לא הצלחת בכל שנות כהונתך להביא לתוצאה הזאת.

יצחק הרצוג: והסיבה היא שקיימת מחלוקת מדינית, ואני קורא לך, בגלל הרגע ההיסטורי שבו אנחנו נמצאים, למצות את ההזדמנות, ולא להיתלות בהסברים מהסברים שונים.

יצחק הרצוג: מנהיגים לקחו החלטות.

יצחק הרצוג: אנואר סאדאת הפיל, לא עלינו, 3,000 מבנינו ובנותינו ארבע שנים לפני שהוא התקבל כאן ועמד כאן מעל הדוכן הזה ודיבר.

יצחק הרצוג: ולכן, כדי לשמור על ירושלים לא צריך רק לדבר גבוהה-גבוהה אלא להתבונן במציאות עצמה.

יצחק הרצוג: המציאות עצמה היא שכשאתה מסתכל גם על הדמוגרפיה וגם על הגאוגרפיה, זה יכול להיות מאוחר מדי עוד כמה שנים.

יצחק הרצוג: ואשר על כן, אני חוזר ומסכם בציטוט את מה שאמר דוד בן-גוריון בשנת 1949: כשהייתה בפני ההכרעה בין שלמות הארץ למדינה יהודית, הכרעתי מדינה יהודית.

יצחק הרצוג: ואמר לוי אשכול בפרוטוקול ישיבת הממשלה שפורסם השבוע על ידי גנזך המדינה, שהוא באחריותך, והוא אומר: ניצחנו ניצחון גדול, אך מה אנחנו נעשה עם שני מיליון ערבים.

יצחק הרצוג: זאת המהות של הדילמה הניצבת בפנינו, בפני הציונות, זה שנות דור; זאת המהות של ההכרעה שאנחנו מתבקשים להכריע כאן.

יצחק הרצוג: כל השאר חשוב, אבל הוא לא הדבר העיקרי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מהקהל הנכבד וחברי הכנסת לכבד בקימה את יציאת נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קהל נכבד, עד כאן הישיבה המיוחדת לציון יום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2595/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת קיש, בבקשה, אתה מוזמן לנמק את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יואב קיש: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, חברות וחברי הכנסת, האמת, זה רגע קצת מרגש – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, רק שנייה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת וקהל נכבד, אנחנו כבר בעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

יואב קיש: מדובר בהצעת חוק שמטרתה להעלות את קצבת שירותים רפואיים מיוחדים.

יואב קיש: למי שלא מכיר, קצבת שירותים רפואיים מיוחדים ניתנת לאנשים סיעודיים עד גיל 65, ומטרתה לעזור בטיפול באותו אדם שנזקק לטיפול סיעודי, עם איש שיעזור לו.

יואב קיש: אנחנו נתקלים בעלייה של – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, מי שרוצה לדבר שיצא החוצה, בבקשה.

חמד עמאר: אני לא מצליח לשמוע את הדובר.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואב קיש: אותם אנשים סיעודיים בדרך כלל מעסיקים עובדים, בין אם זה עובדים זרים או מקומיים, ומשלמים שכר.

יואב קיש: בדרך כלל השכר הוא קרוב לשכר מינימום, והעליות בשכר מינימום גורמות להפרש שהולך וגדל בין הקצבה הזאת, שאינה מוצמדת לקצבת שכר מינימום, לבין הסכום שניתן לאותו אדם סיעודי.

יואב קיש: ההצעה אכן מדברת על השוואת העלייה, לפחות – שברגע ששכר המינימום יעלה, קצבת השר"מ תעלה גם היא, וזו מטרת ההצעה.

יואב קיש: הדבר הזה נדון היום במסגרת ועדת שמחון, בין שאר הרפורמה בנושא הקצבאות, גם לנכים, והגעתי להסכמות עם האוצר על סכום של כ-60 מיליון שקלים שיינתן למקבלי קצבת שר"מ, וההחלטה לגבי שכר המינימום וההתייחסות אליו תיקבע בהסכמה בוועדה.

יואב קיש: אותם 60 מיליון שקלים, היה אפשר בעצם לקבל אותם מהאוצר כבר לפני כמה חודשים.

יואב קיש: אני רוצה לברך את ידידתי קארין אלהרר, שחזרה מחופשת לידה – או שעוד לא חזרה, אני לא יודע.

מירב בן ארי: לא.

יואב קיש: לא חזרה, אבל באה לחוק הזה.

יואב קיש: אז אני דאגתי להביא אותך לכנסת היום, אני מבין.

יואב קיש: יפה.

מירב בן ארי: סליחה, זה עם שתינו יחד.

יואב קיש: אני אגיד לך מה, דבר אחד חבל לי – ואני הייתי פה על הדוכן לפני כמה חודשים, חברת הכנסת קארין אלהרר, ואני אמרתי לך: תמתיני, אל תעלי את זה, כי נפיל את זה, ואני אצביע נגד, אנחנו כפסע מהסכמות עם האוצר, והתעקשת להעלות את זה.

קארין אלהרר: הייתה הסכמה עם האוצר.

יואב קיש: התעקשת להעלות את זה, וזה נפל, ואני הצלחתי להשיג את ההסכמות האלה, וחבל, כי הקצבה הזאת הייתה עולה לפני כמה חודשים.

יואב קיש: כל מה שביקשתי ממך זה שבועיים המתנה, וחבל שהתעקשת להעלות את זה בניגוד להסכמות.

יואב קיש: השגנו את ההסכמות של האוצר, עכשיו הדבר הזה אושר בוועדת שרים, יש תמיכה ממשלתית, והקצבה הזאת תעלה.

יואב קיש: אני מאוד שמח שהממשלה אכן מובילה למהלך הזה.

יואב קיש: ואני אומר עוד פעם לידידתי קארין, קודם כול, המון מזל טוב.

יואב קיש: קארין, המון מזל טוב, באמת אני שמח בשמחתך, ואני מצטער שבעניין של החוק הזה – אני מרגיש פספוס גדול אתך.

יואב קיש: היית יכולה לעשות את זה אחרת, וחבל שבחרת אחרת, אבל זה מאחורינו.

יואב קיש: העיקר שהחוק הזה קיבל את תמיכת הממשלה, ואנחנו נקדם את זה.

יואב קיש: הצלחנו גם, בעקבות השינוי הזה, לקצר את ששת החודשים שבהם זה היה אמור להיות תקוע, ואותם 60 מיליון שקלים יקודמו לקצבת השר"מ.

יואב קיש: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3953/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: יש הצעת חוק מוצמדת של חברת הכנסת קארין אלהרר.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, אז באמת, כפי שהיטיב להסביר חבר הכנסתי יואב קיש, ידידי, הצעת החוק הזאת הייתה מתבקשת כבר בסוף הקדנציה הקודמת.

קארין אלהרר: זוכר, אדוני שר הרווחה חיים כץ?

קארין אלהרר: ישבת כיו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ויחד, כשהייתה עלייה בשכר מינימום, בתקופה שלפני הבחירות, השגנו את הכסף, ונתנו תוספת כשהייתה עלייה בשכר המינימום.

קארין אלהרר: אז, חברי חבר הכנסת קיש, הדברים התנהלו עוד לפני שהפצעת, וזה דבר חשוב שבאת ואתה מקדם.

קארין אלהרר: אני אגיד, הצעת החוק הזאת עלתה במושב הקודם, והייתה הסכמה של האוצר, אבל מה שעוד היה זה משחקי אגו.

קארין אלהרר: הייתה קואליציה, ואופוזיציה – חלילה, הס מלהזכיר, שלאופוזיציה יהיה איזה הישג.

קארין אלהרר: עכשיו, תראו, זה לא עניין של קרדיטים, כי בסוף צריך תיאומים, אני מבינה.

קארין אלהרר: זה לא עבר בלי תיאומים, והתיאומים ייקחו זמן.

קארין אלהרר: יכולנו לתאם את זה עוד במושב הקודם, ומי יודע, אדוני חבר הכנסת קיש, היינו יכולים כבר לבשר בשורה היום.

קארין אלהרר: אבל לא, אנחנו מעדיפים ללכת על פי המשחקים.

קארין אלהרר: מה שחשוב שיקרה – שכל פעם שיש עלייה בשכר המינימום, שהיא מבורכת, והיא דרושה בעידן של יוקר מחיה, אנשים עם מוגבלות יוכלו לממן את העסקת העובד הסיעודי.

קארין אלהרר: עכשיו, זה לא שנותנים להם את כל העלות, ידידי השר חיים כץ; זו לא תהיה כל העלות בכל מקרה, אבל לפחות הדלתא לא תגדל, הפער לא יגדל.

קארין אלהרר: הדבר הזה חשוב מאוד.

קארין אלהרר: אני רוצה להקריא לכם, בזמן שנותר לי, סתם כדי שכולנו נבין על מה מדובר, הודעה שקיבלתי בעמוד הפייסבוק, של אישה שאני לא מכירה, והיא כתבה כך: "היי את, וגם אתה, שקוראים את המילים שלי עכשיו, קמתם בבוקר?

קארין אלהרר: צחצחתם שיניים, התקלחתם, עשיתם דברים בלי לחשוב פעמיים?

קארין אלהרר: בלי להרגיש מאמץ או כאב?

קארין אלהרר: ירדתם גם במדרגות?

קארין אלהרר: מיהרתם לאוטו?

קארין אלהרר: הלכתם לרקוד עם הילד במסיבה בגן?

קארין אלהרר: גם אני הייתי פעם כמוכם.

קארין אלהרר: היו לי חיים רגילים, שירתי בצבא, השתחררתי, עבדתי, התכוננתי לטיול הגדול אחרי הצבא, לפני האוניברסיטה, אבל אז השתנו התוכניות; חליתי בטרשת נפוצה.

קארין אלהרר: הנכות אומנם באה לי לאט-לאט.

קארין אלהרר: לאט ובעקביות איבדתי יכולת פשוטה שנראית לכולם מובנת מאליה – היכולת המופלאה ללכת.

קארין אלהרר: הנכה הוא החוליה החלשה בשרשרת, אין מי שדואג לו.

קארין אלהרר: הם לא מאוגדים, לא שייכים להסתדרות או למפלגה פוליטית כזו או אחרת, אין להם הון לקנות שלטון, ואת כל האנרגיה שלהם הם לרוב מוציאים על – כן, לחיות.

קארין אלהרר: פעולות שעבורכם הן פשוטות יכולות להיות קריעת ים סוף עבור אדם נכה.

קארין אלהרר: החוזק של השרשרת כולה נמדד דווקא בחוליה הכי חלשה, אבל אתם לא טורחים לחזק אותה.

קארין אלהרר: לראות בהפגנה למען הנכים רק נכים, זה מביש.

קארין אלהרר: אתם שעומדים על שתי רגליים, ששייכים לארגונים החזקים, שממשיכים לרוץ ולקפוץ ולטוס לחו"ל כל שבועיים, קונים רכב חדש, אתם הפריבילגים שיכולים לעמוד בצמתים, יכולים לשבות, להפעיל לחץ בממשלה".

קארין אלהרר: תראו, אני חשבתי שהדברים האלה, חשוב שיישמעו.

קארין אלהרר: קבוצת הנכים, שמפגינה כמעט מדי שבוע, אין לה נציג שמגיע לכאן ואומר את הדברים מעל בימת הכנסת, והיה לי חשוב להיות הנציגה שלהם בעניין הזה.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר בהזדמנות הזאת – קראתי הבוקר שהמלצות ועדת זליכה לא ייושמו – ונמצא הצידוק: זליכה לא חתם על הסדר ניגוד עניינים.

קארין אלהרר: מייד, השר כץ, אני מייד מסיימת.

קארין אלהרר: הוא לא חתם על הסדר ניגוד עניינים.

קארין אלהרר: אז אני הבנתי – אין מסקנות, אין יישום.

קארין אלהרר: קראתי היום שמישהי כתבה: אולי גם אין נכים.

קארין אלהרר: אז אני רוצה לברך – – –

חיים כץ: את מאמינה לכל מה שאת קוראת שם?

קארין אלהרר: זה מה שאני קראתי.

חיים כץ: קראת, אני יודע, גם אני קראתי.

חמד עמאר: כבוד השר, אתה עולה לענות על הצעת החוק, אז אתה יכול להגיד את הדברים שלך.

קארין אלהרר: אתה עולה אחרי, ואני אשמח להתבדות.

קארין אלהרר: אני אגיד שאני כן מברכת את ועדת השרים.

קארין אלהרר: אומנם התקבלה החלטה באיחור, אבל טוב שהיא התקבלה.

קארין אלהרר: אני מאוד מקווה – ואני גם מברכת את חברי יואב קיש שהגיש את ההצעה, היא הצעה נכונה וחשובה, וטוב שהיא תיושם – וכמובן מפצירה בכל חברי וחברותי להצביע בעד.

קארין אלהרר: תודה.

חמד עמאר: ישיב שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את דבריו של חבר הכנסת יואב קיש, שמעתי את דבריה של חברת הכנסת קארין אלהרר – אני לא נכנס לפוליטיקה, לקרדיטים וכן הלאה וכן הלאה.

חיים כץ: חוק הביטוח הלאומי קובע כי אדם הנזקק לשירותים, לעזרה אישית במשק ביתו, בפעולות היום-יום, זכאי לקצבת שירותים מיוחדים – שר"מ.

חיים כץ: שיעורי קצבת השר"מ קבועים בתקנות הביטוח הלאומי (ביטוח נכות) (מתן שירותים מיוחדים), כאחוזים מהסכום הבסיסי.

חיים כץ: הסכום הבסיסי מעודכן לעניין כלל הגמלאות המל"ל בהתאם למדד המחירים לצרכן.

חיים כץ: בהצעת החוק שבנדון מוצע לקבוע כי קצבת השר"מ תעודכן בשיעור העדכון של שכר המינימום ולא לפי מדד המחירים לצרכן, דהיינו הקצבה תהיה צמודה לשכר המינימום ולא למדד המחירים לצרכן.

חיים כץ: נכון שהיום – מאחר שאני כבר לא אומר כלום, חלילה, לפני הבחירות להסתדרות, שלא יצא שאני – – –

יואב קיש: זה נגמר, נגמר.

חיים כץ: כן, זה נגמר.

חיים כץ: אז אני לא יודע אם לאורך שנים – –

יואב קיש: באוצר חושבים שכן.

חיים כץ: – – כששכר המינימום לא עלה והמדד כן עלה, אני לא יודע אם ההצמדה – – –

יואב קיש: המינימום זה יותר.

חיים כץ: טיבן של ההצמדות שהן צריכות להיות גמישות, וצריך לנוע פעם ימינה ופעם שמאלה, וכשמקבעים את ההצמדה, וזה לאורך שנים – לפעמים, סוף מעשה במחשבה תחילה.

חיים כץ: היום זה נראה יותר נכון, כי המדד לא עלה בשלוש השנים האחרונות, נהפוך הוא – הוא ירד, ושכר המינימום עלה דרמטית, מ-3,800, אני חושב, ל-5,300, שיעלה בדצמבר.

חיים כץ: הרציונל שעומד בבסיס ההצעה הוא שקיים חשש שמקבלי קצבת שר"מ אשר נזקקים לקצבה לצורך העסקת מטפלים – ששכרם צמוד לשכר המינימום – ייפגעו בשל העובדה שעלייה בשכר המינימום לא תעדכן בהכרח גם את קצבת השר"מ.

חיים כץ: אבל נהפוך הוא, אם המדד היה עולה וזה לא עולה, הם היו מקבלים את הקצבה היותר-גבוהה, והמטפלים לא היו מקבלים, ואז הם היו מרוויחים.

חיים כץ: החלטת ועדת השרים לחקיקה היא לתמוך בהצעה בקריאה הטרומית, בשלב זה, ואחריה להמתין להצעת חוק ממשלתית בעניין הנכים.

חיים כץ: ההצעה תקודם בהסכמת משרד האוצר ומשרד העבודה והרווחה – ואני אומר לך שאני תומך.

חיים כץ: אני בעד שזה יקודם, אני בעד שהנכים יקבלו את מה שאילן ביקש, שכר מינימום כקצבה.

חיים כץ: אני בעד.

חיים כץ: אדוני חבר הכנסת יואב קיש, מסכים?

יואב קיש: אני מסכים, גם היא צריכה להסכים?

חיים כץ: קארין, את מסכימה?

חיים כץ: גם קארין מסכימה.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בשתי הצעות החוק, גם של חבר הכנסת יואב קיש וגם של חברת הכנסת קארין אלהרר.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו נצביע בנפרד על כל הצעת חוק.

חמד עמאר: נצביע על הצעת החוק הראשונה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים), התשע"ו–2016.

חמד עמאר: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 34, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר להכנתה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק של חברת הכנסת קארין אלהרר, הצעה המוצמדת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 36, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר להמשך הכנתה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: הודעה לחבר הכנסת יואב קיש.

חמד עמאר: יש לך דקה.

חמד עמאר: בבקשה.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: רק להעמיד דברים על דיוקם: אתם כולכם מכירים את הנוהל שאם אתה כותב הצעת חוק והיא הייתה בכנסת הקודמת, אתה צריך להזכיר את זה, כמובן.

יואב קיש: אני מאוד מעריך את העבודה של השר חיים כץ כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה וחברת הכנסת קארין אלהרר, שהיו בכנסת הקודמת.

יואב קיש: הצעת החוק הזאת הייתה ראשונה בכנסת שלי, לא מכנסת קודמת.

יואב קיש: אני הייתי היוזם שלה, קארין, היית בין החתומות עליה.

יואב קיש: תודה, והצלחה לכל החותמים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/1865/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת יום הזיכרון לנכבה, התשע"ה–2015, של חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי.

חמד עמאר: ינמק חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שמטרת הצעת החוק היא הכרה בסבל של האחר.

אחמד טיבי: נכון, יש נרטיבים שונים, אני מאמין בנרטיב הפלסטיני; חלק גדול מהבית הזה מאמין בנרטיב מנוגד, אבל יש עובדות שאי-אפשר להכחיש אותן – משפחות רוסקו, יישובים נמחקו, אנשים גורשו, נהרגו אנשים, ולכן – הסבל הוא סבל מהותי, אנושי, ממדרגה ראשונה.

אחמד טיבי: זו גם בעיה לאומית ועניין לאומי, שאף אחד לא מתכחש לקיומו.

אחמד טיבי: לכן, ההכרה בסבל של האחר, שמתרחשת היום למשל באירלנד, או בדרום אפריקה – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: האחר שחי כאן, האחר שחי כאן.

אחמד טיבי: – – היא לא רק עניין פוליטי, היא גם עניין פוליטי, לגלי ואנושי ממדרגה ראשונה, ולכן טבעי – אגב, זה לא חובה על כלל האזרחים.

אחמד טיבי: יהודים או יישובים יהודיים יכולים לעשות את זה מתוך בחירה – לעשות, לא לעשות, להתייחד, לא להתייחד.

אחמד טיבי: אני אומר זאת דווקא בתקופה הזאת, כי יש מסע של שרים בממשלה להתכחש לעצם קיומו של עם פלסטיני.

אחמד טיבי: יש שרים שעולים כאן ואומרים: אין עם פלסטיני – אף על פי ש-500 יישובים שנמחקו הם עדות לכך.

אחמד טיבי: אנשים ממשיכים להתגורר כאן כי הם תושבים ילידים, אזרחים ילידים, הם היו כאן לפני האזרחות.

אחמד טיבי: אני חושב שזה מחזק, כאשר אתה מכיר בסבל של האחר.

אחמד טיבי: אני, למשל, יש לי אמפתיה רבה לסבל של יהודים באירופה, בלי להשוות.

אחמד טיבי: לכן, אני חושב שהכרה בסבל של האחר היא אלמנט ונדבך חשוב.

אחמד טיבי: אנחנו נמצאים כיום – ולא התאפשר, לא לנו ולא לחברי מרצ, לדבר על מה שקרוי "יום ירושלים", על חוק הסיפוח וחוק האיחוד, שאנחנו מתנגדים לו.

אחמד טיבי: בימים האחרונים ועדת אל-קודס-ירושלים ברשימה המשותפת ואוניברסיטת אל-קודס קיימה סימפוזיון בין-לאומי, כנס בין-לאומי, בירושלים, ברחוב צאלח א-דין, לרגל 50 שנה לכיבוש ירושלים.

אחמד טיבי: ירושלים המזרחית היא עיר שנמצאת תחת כיבוש; היא נכבשה כמו רמאללה, שכם ועזה ב-67', והדרישה הפלסטינית האולטימטיבית – גם הדרישה של הרשימה המשותפת – היא שהיא תהיה בירת המדינה הפלסטינית שתקום על גבולות 67', לצד מדינת ישראל.

אחמד טיבי: הכחשת הנרטיב הפלסטיני, עצם הטענה כי העיר מאוחדת – והיא לא עיר מאוחדת – עצם קיום חוק סיפוח, שכל הקהילה הבין-לאומית לא מכירה בו ומתייחסת אליו כאל הפרה של החוק הבין-לאומי – היא שמנחה אותנו.

אחמד טיבי: גם הניסיון לעוות את הנרטיב באמצעות ציורים פרובוקטיביים על שמלות של שרות לא ישנה את הנרטיב.

אחמד טיבי: לדעתי, אלף שמלות פרובוקטיביות לא יגיעו לאותנטיות של כאפיה אחת, גב' רגב.

אחמד טיבי: כאפיה – "כופיה ואחדה" (אומר בערבית: אלף השמלות שלך –) תקשיבי טוב – (אומר בערבית: תקשיבי, אלף שמלות מהשמלות הפרובוקטיביות שלך לא מגיעות לאותנטיות של כאפיה פלסטינית אחת.

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: – – –

חיים כץ: תרגם, תרגם, אחמד.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: 1,000 ציורים, או: 1,000 שמלות של ציורים פרובוקטיביים לא מגיעים לאותנטיות של "כופיה פלסטינית ואחדה".

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: עכשיו אני רוצה לשאול את השרה רגב, למה שמת את התמונה של מסגד אל-אקצא, למשל, ולא שמת את התמונה של הכותל?

אחמד טיבי: ממי את חוששת, מליצמן?

אחמד טיבי: מגפני?

אחמד טיבי: מהחרדים?

מירי רגב: אם תסתכל תראה שגם הכותל שם – – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: ריכזתם את זה.

אחמד טיבי: הפוקוס היה על מסגד אל-אקצא.

ענת ברקו: תביאי לו את השמלה.

קריאות: – – –

קריאה: מסגד אל-אקצא, והכותל המערבי לא היה שם.

אחמד טיבי: הפוקוס היה על מסגד אל-אקצא – – – ולכן אני חוזר ואומר: לא שמלות – – –

ענת ברקו: מה עם ההצעה ליום הזיכרון לנכבה?

ענת ברקו: איפה ההצעה?

אחמד טיבי: לא שמלות יכריעו את הנרטיב – –

ענת ברקו: שמלות עלא כיפאק יכריעו את הנרטיב.

מירי רגב: – – –

אחמד טיבי: – – אלא עם שמאמין בצדקת דרכו, שזה העם הפלסטיני, שרוצה בשלום, אבל הוא לא יוותר על אל-קודס, ירושלים, כבירת המדינה הפלסטינית, ועל חזון שתי המדינות – –

ענת ברקו: היא לא הייתה מעולם בירה של עם אחר.

אחמד טיבי: – – שבסיסו סיום הכיבוש של ירושלים, שהיה ב-67'.

ענת ברקו: היא אף פעם לא הייתה בירה של עם אחר.

מכלוף מיקי זוהר: מה עשיתם בשביל ירושלים?

אחמד טיבי: הנכבה של 48', שעוברת ל-67' בכיבוש – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לשניכם.

חמד עמאר: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: מה עשיתם בשביל ירושלים, שאתה מדבר על ירושלים?

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי זוהר, תודה.

אחמד טיבי: ולכן, פרק הפרובוקציות הסתיים.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני אמשיך באותנטיות של ה"כופיה".

אחמד טיבי: אני אמשיך באותנטיות של ה"כופיה".

ענת ברקו: דבר על הכאפיה של אבו עמאר.

ענת ברקו: הכאפיה של עבו עמר – – –

אחמד טיבי: כן (אומר בערבית: הכאפיה של אבו עמאר מעל כל השמלות שלכם, מעל כל הכיבוש שלכם, מעל כל הפרובוקציות שלכם, מעל כל החיילים שלכם.

אחמד טיבי: את יודעת ערבית.

אחמד טיבי: מסגד אל-אקצא היה סגור 90 שנה, 90 שנה) היה סגור – –

מירי רגב: – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: – – בזמן מסעות האירופים, מסעות הצלב, האירופאים הלכו, נעלמו, ומסגד אל-אקצא נשאר).

מירי רגב: דבר בעברית, שאוכל לענות לך.

אחמד טיבי: תגידי, את במקור מארץ ערבית, (אומר בערבית: ממרוקו.

אחמד טיבי: ) למה את לא יודעת ערבית?

מירי רגב: – – –

נחמן שי: היא מקריית גת.

אחמד טיבי: למה את לא יודעת?

אחמד טיבי: אתם רוצים לבטל אפילו את השפה הערבית, להוריד אותה ממעמד של שפה רשמית.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: מאיר כהן מבין ערבית, אלאלוף מבין ערבית, ברקו מבינה ערבית.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: שרת התרבות, למה את לא מבינה ערבית?

מירי רגב: אני אלמד ערבית – – –

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך, הייתי בסיור באזורי הבדואים בדרום.

חיים כץ: הם לומדים חשמלאי מוסמך, ורוצים להשתלב בעבודה, ואחת הבעיות הגדולות שלהם – שהם לא יודעים עברית.

חיים כץ: הבדואים בדרום לא יודעים עברית ולא יכולים להשתלב בעבודה.

אחמד טיבי: 95% מהערבים במדינת ישראל דוברים עברית ורוצים ללמוד עברית, ו-90% מהיהודים לא יודעים ערבית ולא רוצים ללמוד ערבית.

אחמד טיבי: השר כץ – – –

ענת ברקו: – – – את שפת האויב.

ענת ברקו: זה קשה ללמוד את שפת האויב.

אחמד טיבי: השר כץ, אנחנו חיים יחד, וחייבים – אנחנו לומדים בבתי-הספר עברית.

אחמד טיבי: אתם ביטלתם – – –

חיים כץ: אתה לא לומד בבית-ספר – – –

אחמד טיבי: ביטלתם – – –

ענת ברקו: אני בעד ללמוד ערבית.

אחמד טיבי: ביטלתם את לימוד השפה הערבית בבתי-ספר יהודיים.

ענת ברקו: אני יכולה להגיב?

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אני יכולה להגיב?

אחמד טיבי: ביטלתם את לימוד השפה הערבית, כי – זה מתנשא מבחינתכם: אתם מעדיפים שהבנים שלכם ילמדו סינית – –

ענת ברקו: כי הוא פנה אלי.

אחמד טיבי: – – כשפה אופציונלית, ולא ערבית.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שכולם ילמדו עברית.

אחמד טיבי: חשוב.

אחמד טיבי: בארץ שהמציאות שלה היא דו-לאומית – יש עברית, יש ערבית, חשוב להכיר את האחר.

אחמד טיבי: תכירי אותנו בכל דרך שאת רוצה, תכירו אותנו בכל דרך.

אחמד טיבי: לכן, אני חוזר ואומר, השרה רגב: לא שמלות יכתיבו את הנרטיב על כיבוש ירושלים לפני 50 שנה – –

ענת ברקו: גם לא חובשי כאפיה שרוצחים אחד את השני.

אחמד טיבי: – – אלא, אלא, אלא – – –

ענת ברקו: במזרח התיכון לא יכתיבו כלום – –

אחמד טיבי: – – – אלא – – –

ענת ברקו: – – אלו שחובשי כאפיה ורוצחים אחד את השני.

אחמד טיבי: – – – אלא – – –

ענת ברקו: במזרח התיכון הם לא יכתיבו כלום.

אחמד טיבי: הדי, הדי, הדי.

ענת ברקו: הנה, הדי, הדי – –

חמד עמאר: תודה, תודה חברת הכנסת ענת.

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו, תודה.

ענת ברקו: – – בבקשה, אני רוצה להגיב לזה.

ענת ברקו: שמעת?

חמד עמאר: תודה.

ענת ברקו: זכותי להגיב.

אחמד טיבי: תירגעי.

אחמד טיבי: אמרתי: תירגעי.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה, תודה.

ענת ברקו: אני אירגע.

אחמד טיבי: "תירגעי" לא מחייב תגובה.

חמד עמאר: תודה.

ענת ברקו: אתה לא רוצה לקלל אותי קצת בערבית?

ענת ברקו: אני מחכה לזה.

חמד עמאר: תודה.

אחמד טיבי: לא, לא, לא.

אחמד טיבי: מתברר שאת לא מבינה ערבית טוב.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: מה קרה – – –

חמד עמאר: הוא בסך הכול אמר שאת מבינה ערבית.

חמד עמאר: ומותר לו להגיד לך את זה, זה כלום.

חמד עמאר: אתה יכול להמשיך, בבקשה.

יואל חסון: גם ליברמן מבין ערבית.

אחמד טיבי: ולכן הביטוי הוא לא "איחוד ירושלים" אלא "כיבוש ירושלים".

אחמד טיבי: זו הסיבה שאנחנו ברשימה המשותפת – –

עודד פורר: כבשו ממי?

אחמד טיבי: – – ערכנו כנס בין-לאומי, שזה הסמל שלו: 50 שנה לכיבוש ירושלים.

אחמד טיבי: זה הסמל שלו.

עודד פורר: ממי, אחמד, ממי?

עודד פורר: ממי כבשו?

אחמד טיבי: תגיד, אתה מפיץ – היה שלטון ירדני שם.

אחמד טיבי: העם הפלסטיני היה קיים לפניך, לפני שעלית לארץ, לפני שהגעתם לפה.

ענת ברקו: רק הפלסטינים.

אחמד טיבי: ויש כאן שרים שעולים לכאן ומתגאים שאין עם פלסטיני.

ענת ברקו: רק הפלסטינים.

אחמד טיבי: אני אומר לכם: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: העם הדגול הזה נמצא פה – נמצא בירושלים, נמצא בעזה, נמצא בתפוצות, נמצא בגליל, נמצא בג'נין.

אחמד טיבי: ירצה מי שירצה וימאן מי שימאן, ומי שלא מוצא חן בעיניו שישתה מִים עזה – –)

מירי רגב: תמשיך להסית, תמשיך.

ענת ברקו: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אחמד טיבי: (– – ומי שלא מוצא חן בעיניו שילבש שמלה.

אחמד טיבי: את יכולה ללבוש שמלה ארוכה.

אחמד טיבי: את יכולה ללבוש מאה, בירושלים ולא בירושלים.

אחמד טיבי: ירושלים היא לא שמלות, לא שמלה ארוכה וגם לא מאה.

אחמד טיבי: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תשיב – – –

ענת ברקו: אבל מה עם חוק הנכבה?

ענת ברקו: מה עם חוק הנכבה?

ענת ברקו: שכחת לדבר על חוק הנכבה.

ענת ברקו: חוק הנכבה.

חמד עמאר: תשיב שרת התרבות והספורט, חברת הכנסת מירי רגב.

חמד עמאר: תודה רבה.

ענת ברקו: רק היה חסר "ח'ייבר ח'ייבר יא יהוד", והכול היה בסדר.

יואל חסון: השרה רגב, אנחנו מתכוונים להצביע נגד, אל תשני את דעתנו.

מירי רגב: אתה יודע, אתה חופשי להחליט מה שאתה רוצה, אתה באופוזיציה.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה, עד עשר דקות.

יואל חסון: תהיי רגועה.

יואל חסון: אל תגרמי לנו להצביע – – –

מירי רגב: אתה באופוזיציה, אתה יודע.

יואל חסון: או שאת רוצה שנצביע בעד?

מירי רגב: אני רוצה שתצביעו נגד, כי אתם בוודאי אוהבים את ירושלים, כמוני.

יואל חסון: נכון.

מירי רגב: יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אדוני השר התורן השר ארדן, מציעי החוק חבר הכנסת אחמד טיבי וחבר הכנסת אוסאמה סעדי, חברי חברי הכנסת, לא יכולתם, טיבי וסעדי, לבחור יום מתאים יותר מלהניח את הצעת החוק השקרית וההזויה הזו על שולחנה של הכנסת.

מירי רגב: היום בדיוק לפני 50 שנה השלמנו את מה שלא גמרנו ביום שאתם מכנים בשקר יום הנכבה.

מירי רגב: בששת הימים השלמנו את מלחמת העצמאות, בשחרורה של ירושלים, בירתנו הנצחית, ובשחרורם של המקומות הקדושים שלנו.

אחמד טיבי: כיבוש.

מירי רגב: חג שמח, ירושלים – –

אחמד טיבי: כיבוש.

מירי רגב: – – חג שמח לאזרחי מדינת ישראל – –

אחמד טיבי: כיבוש.

מירי רגב: – – וליהודים בתפוצות.

מירי רגב: שמחתי – אם כבר התייחסת לשמלה, לא התכוונתי להתייחס אליה, אבל אם כבר התייחסת – שמחתי להעלות על ראש שמחתי את ירושלים גם בפסטיבל קאן.

מירי רגב: גם הכותל, גם מגדל דוד וגם הר הבית היו חלק מהתבליט של ירושלים על השמלה.

מירי רגב: וכן, כיפת הזהב, כפי שאתה יודע, ששומרת על אבן השתייה, היסוד של בית-המקדש שלנו.

מירי רגב: נכון – – –

אחמד טיבי: אם לא התכוונת, איך את קוראת מן הכתב?

אחמד טיבי: אם לא התכוונת לענות.

מירי רגב: כי כתבתי את זה בכתב יד.

אחמד טיבי: אבל לא התכוונת, את אומרת.

מירי רגב: בוודאי אני עונה לך.

מירי רגב: זה לא היה חלק מהנאום שלי, אבל אם כבר אמרת, אני לא יכולה להתעלם מזה.

מירי רגב: נכון, אתם רציתם שזה ייגמר אחרת.

אחמד טיבי: – – –

מירי רגב: גייסתם בששת הימים, כמו ב-48', את כולם: את כל צבאות ערב, את כל הכנופיות, כדי לחסל את ישראל.

מירי רגב: דמיינתם בדמיון המפותח שלכם שהדברים של נאצר במסיבת העיתונים יתממשו, שכיכר מלכי ישראל תהפוך לבית-קברות המוני.

אחמד טיבי: מי זה "אתם", אני וסעדי?

אחמד טיבי: מי זה "אתם", אני ואוסאמה?

מירי רגב: זה לא קרה אז, וזה גם לא יקרה.

מירי רגב: ירושלים המאוחדת תישאר בירתנו, וגם מכונת התעמולה השקרית שאתם מפעילים כבר עשרות שנים תיעלם.

מירי רגב: החוק הזה שהגשתם הוא דוגמה אחת של תעמולה שאתם מפיצים, אבל אני שמחה על ההזדמנות שנתתם לי כאן

מירי רגב: לחזור ולשנן בפניכם כמה עובדות יסודיות לגבי השקר הקרוי העם הפלסטיני.

מירי רגב: מה שאתם מכנים "נכבה", אסון, הוא יום של צדק היסטורי נדיר; יום של ניצחון האמת על השקר, הטוב על הרע, הצדק על העוול.

אחמד טיבי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

מירי רגב: בואו נעבור על השקרים – – –

חמד עמאר: דיברת עשר דקות, אף אחד לא הפריע לך.

מירי רגב: בואו נדבר על השקרים – – –

אוסאמה סעדי: עובדה – – –

מירי רגב: טוב, תוריד לי את זה כי אני לא יכולה.

מירי רגב: בואו נעבור על השקרים של הצעת החוק שלכם.

מירי רגב: השקר הראשון הוא מה שאתם מכנים בסעיף הראשון של הצעת החוק "ילידים".

מירי רגב: חברותי וחברי חברי הכנסת, איזה צליל נפלא יש למילה "ילידים" – אוריינטלי, קסום ממש.

מירי רגב: אז כשד"ר טיבי, יועצו של רב המרצחים ערפאת, מדבר על ילידים, למי הוא מתכוון?

מירי רגב: בואו אספר לכם: הוא מתכוון למשפחת אל-מסרי, למשפחת אל-צוראני, למשפחת אל-עראקי.

מירי רגב: אל-מסרי – ממצרים, אל-צוראני – מצור בלבנון, אל-עראקי – מעיראק.

מירי רגב: אלה שמות משפחה נפוצים בקרב הילידים, כיוון שהם מייצגים את המקומות שבהם הם באמת נולדו.

אחמד טיבי: – – –

מירי רגב: כמו שהעיד שר המושבות הבריטי דאז צ'רצ'יל: הם היגרו לכאן בהמוניהם לאחר הצהרת בלפור, כדי למנוע מהעם היהודי לממש את בניית הבית הלאומי שלנו בארצנו.

אחמד טיבי: את זה אומרת מי שעלתה ממרוקו לפני 50 שנה.

מירי רגב: האמת ההיסטורית היא שאתם הערבים כובשים זרים בארץ.

מירי רגב: מעולם לא כוננתם בארץ הזאת שום אומה או מדינה עצמאית.

מירי רגב: מאות שנים חיה בארצנו אוכלוסייה דלילה, בליל של לאומים, שהותירו אותה חרבה ומוזנחת – –

אוסאמה סעדי: את מזייפת את ההיסטוריה.

מירי רגב: – – עד שהגיע העם היהודי והחזיר את הארץ הזאת לחיים.

מירי רגב: זו האמת.

מירי רגב: השקר השני שאתם מציינים בחוק זה העוול.

אחמד טיבי: את מזייפת שמלות וגם מזייפת היסטוריה.

מירי רגב: העוול שאתם טוענים שנגרם לכם.

מירי רגב: שאפו, אחמד, יש שקרים שהם כל כך מופרכים, שצריך הרבה אומץ לטעון אותם.

אוסאמה סעדי: – – –

מירי רגב: בוא נדבר על העוול, על הרצחנות, על הגזל ועל הדם.

מירי רגב: יום אחד לא התאפקתם, מייד אחרי החלטת החלוקה של האו"ם הגדרתם את היעדים.

מירי רגב: למשל, ג'מאל אל-חוסייני, חבר הוועד הערבי העליון, אמר: פלסטין תתמלא באש ודם אם יקבלו היהודים חלק ממנה.

מירי רגב: או בניסוח אחר, של עבד אל-קאדר אל-חוסייני: בעיית פלסטין תיפתר רק באמצעות החרב.

מירי רגב: כל היהודים חייבים לעזוב את פלסטין.

מירי רגב: אוסאמה, מה בדיוק אתם רוצים שנציין בחוק ב-15 במאי?

מירי רגב: את החלום הערבי להרוס אותנו?

מירי רגב: אולי כוונת

מירי רגב: כם שנציין את החזון הלא-ממומש של עזאם פחה, מזכ"ל הליגה הערבית, שאמר:

מירי רגב: זאת תהיה מלחמת שמד וטבח שייזכר לדורות, בדומה לשחיטות שעשו המונגולים ומסעי הצלב.

אחמד טיבי: תפסיקי לשקר, הגברת רגב.

מירי רגב: תאמר את האמת, אל תכבס את המילים: ללא הנכבה, רחובות תל אביב, חיפה, ירושלים וכל מקום שאליו הייתם מגיעים, היו מהדהדות צרחות "אטבח אל יהוד" וצעקות האימה של הנטבחים.

עאידה תומא סלימאן: כמה אפשר.

אחמד טיבי: כמה אפשר לשקר, הגברת רגב.

מירי רגב: שמענו את הקריאות הללו ב-1920, ב-1929, ואנחנו שומעים אותן גם היום בסוריה, בתימן ובכל המרחב הערבי במזרח התיכון.

מירי רגב: ואתם מבקשים מאתנו להתאבל על יום שכזה.

אחמד טיבי: כמה אפשר לשקר?

אחמד טיבי: כמה?

מירי רגב: אולי אנחנו צריכים להתייחד בדקת דומייה, כפי שאתם אומרים, עם שאיפתו של גנרל האס.

מירי רגב: אס.

מירי רגב: המופתי חאג' אמין אל-חוסייני, אותו חוסייני שקיבל ישירות מהיטלר את אות הגנרל, זה שכבר ב-1934 ייסד את תנועת הצופים הנאצים בארץ ישראל ואירח בה את הצורר אייכמן כדי לתכנן את הפתרון הסופי ליהודי ארץ ישראל.

מירי רגב: את החורבן הזה רציתם להמיט עלינו ונכשלתם.

מירי רגב: אתם מבקשים ממני, כיושבת-ראש ועדת טקסים וסמלים, לציין את היום הזה כיום אבל.

מירי רגב: אחמד טיבי, צריך להוסיף בשבילך פרק חדש בסיפור של כיפה אדומה, פרק שבו הזאב מבקש מכיפה אדומה להתאבל על כך שהוא לא הצליח לטרוף אותה ולאכול אותה.

מירי רגב: כמה מגוחך.

מירי רגב: עוד לא גמרנו.

מירי רגב: בהצעה שלכם אתם מדברים על סבל.

מירי רגב: אם יש משהו מצער בהצעת החוק הבזויה שלכם, זה שהיא מסכסכת את מדינת ישראל עם אזרחיה הערבים, אזרחי ישראל הערבים, שביום ה' באייר תש"ח, 15 במאי 1948, זכו בפיס.

מירי רגב: כן, זכו בפיס.

קריאה: איזה פיס זה?

מירי רגב: טיבי, אתה, בעיקר אתה, היית צריך להגיש לכנסת היום, ביובל שנים לירושלים, לא את חוק יום הנכבה אלא את חוק אל-בָּרַכָּה, אל-ברכה.

מירי רגב: לא הנכבה.

מירי רגב: בכמה ברכה זכיתם, להיות אזרחים במדינה יהודית של רחמים, של יהודים רחמנים בני רחמנים, שלא נקמו באויביהם אלא הושיטו יד לחיות בשלום, חיים של כבוד ושוויון עם מיעוט ערבי במדינת הלאום של העם היהודי.

מירי רגב: כל ערבי ומוסלמי הגון שלא נשטף על ידי השקר הפלסטיני יודע: ישראל היא ארצו של העם היהודי מאז ומעולם.

מירי רגב: זה כתוב בתנ"ך וזה כתוב בקוראן.

מירי רגב: מילא, תנ"ך אתה לא יודע, אבל קוראן אתה יודע.

טלב אבו עראר: מה – – –

מירי רגב: בוא נקרא יחד את הפסוק – סורה 5, פסוק 21: (אומרת בערבית: "בני עמי, היכנסו אל הארץ הקדושה אשר כתב לכם אלוהים.

מירי רגב: ") ובעברית כתוב:

מירי רגב: זכרו איך משה אמר לבני עמו: הו עמי, היכנסו אל הארץ הקדושה אשר כתב לכם אללה, ואל תיסוגו אחור.

מירי רגב: כמו שאתם יודעים, חברי חברי הכנסת הערבים, אתם חיים בגן עדן.

מירי רגב: לא ככה, אחמד?

מירי רגב: לא ככה, אוסאמה?

מירי רגב: איפה אתם רוצים לגור?

מירי רגב: באמת, בלי שקרים, בלי תעמולה – איפה אתם רוצים להיות חברי פרלמנט?

מירי רגב: בעזה?

מירי רגב: בדמשק?

מירי רגב: בבגדאד?

מירי רגב: נו, נראה אתכם.

מירי רגב: אתם בדיוק כמו המנהיגות הערבית של אז:

מירי רגב: פועלים נגד האינטרסים של התושבים הערבים במדינת ישראל בשביל אותה מטרה בדיוק – דה-לגיטימציה למדינה היהודית וחיסול המפעל הציוני.

קריאות: – – –

מירי רגב: צר לי לאכזב אותך, אחמד טיבי, ואוסאמה סעדי.

מירי רגב: זה לא קרה אז, זה לא יקרה היום.

מירי רגב: עם ישראל חזר לארצו, עם ישראל חי.

מירי רגב: חג שמח ירושלים וחג שמח לתושבים הערבים שחיים בשלום אתנו פה במדינה הזו.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי השרה.

מאיר כהן: חבר הכנסת המציע.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני – –

קריאה: אין בעיה.

מירי רגב: אין בעיה?

מאיר כהן: – – חבר הכנסת אחמד טיבי, שלוש דקות להשיב, בבקשה.

מאיר כהן: רק להקפיד על הזמנים.

קריאה: – – – ברכה.

מירי רגב: ברכה.

קריאה: זה נכבה.

מירי רגב: אל-ברכה, לא אל-נכבה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, האמת היא – זה היה חשוב להציע את ההצעה כדי לשמוע את השרה עולה כאן ומדברת על השקר הנקרא העם הפלסטיני.

אורן אסף חזן: נכון, אין עם פלסטיני.

אחמד טיבי: ולכן, האמת היא – אין ספק – – –

אורן אסף חזן: למה, אתם יודעים מה זו האמת?

אחמד טיבי: אין שום ספק שהיה איינשטיין, שהוסיף לכם כבוד.

אחמד טיבי: האמת היא – אנשים שמוסיפים לכם כבוד – –

אורן אסף חזן: אתה יודע מה הבעיה, טיבי?

אורן אסף חזן: לכם אף אחד לא מוסיף כבוד.

מאיר כהן: תודה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: לא, אני לא מפריע לו, אדוני.

אורן אסף חזן: זה בסדר.

אחמד טיבי: – – עם תיאוריה, עם השקפה, עם הישגים.

אחמד טיבי: אבל האמת היא, אני רואה את הכנסת הזו ואני אומר: יש סיכוי.

אחמד טיבי: יש סיכוי, לא הכול אבוד.

אחמד טיבי: גם, שרים שעולים לכאן ומכחישים את קיומו של העם הפלסטיני, הדברים שלהם ראויים לבוז גדול.

אחמד טיבי: הם ראויים לבוז, כי בכל יום גם מי שנהרג במחסום, גם מי שנאבק על מחייתו, גם סטודנט שהולך לאוניברסיטה, גם מי שמניף – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – דגל פלסטיני ונורה, גם מי שנמנע ממנו להיכנס למסגד אל-אקצא הם פלסטינים גאים, שהלאומיות שלהם היא הרבה מעבר לכושר שלך או של ממשלת ישראל להתכחש לקיומו של העם הפלסטיני.

אחמד טיבי: את, בנאום שלך, מכחישת נכבה.

אחמד טיבי: את מכחישת נכבה – –

מירי רגב: – – –

אחמד טיבי: – – ומכחישה את קיומו של העם הפלסטיני – –

מירי רגב: – – – ולא היה.

מירי רגב: לא היה.

אחמד טיבי: – – ואני כאן כדי לומר לך ולכל אלה שחושבים כמוך, גם תוך כדי התלהמות מעל הדוכן: אני מציע למי שהגיע רק בעשורים האחרונים לכאן לא לדבר על השקר של הילידים.

מירי רגב: – – –

אחמד טיבי: יש הגדרה לילידים בחוק הבין-לאומי.

עודד פורר: ומה ההגדרה של פליטים בחוק הבין-לאומי, אחמד?

עודד פורר: בוא תגיד – – –

אחמד טיבי: כל האנשים שאת מדברת עליהם כאן – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – אנשי הרשימה המשותפת, הם ילידים גאים של המולדת הזאת.

אחמד טיבי: יש הבדל בין מולדת למדינה.

עודד פורר: אתה פחדן.

עודד פורר: מפחד – – –

אחמד טיבי: אנחנו לא היגרנו לכאן.

אחמד טיבי: לא באנו לכאן לא בספינה ולא במטוס.

אחמד טיבי: אנחנו מלח הארץ.

אחמד טיבי: אחנא צחאב אלבלד.

אחמד טיבי: אחנא צחאב אלבלד.

מירי רגב: – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אנחנו בעלי המקום.

אחמד טיבי: אם זה מוצא חן בעינייך אז זה מוצא חן בעינייך, ואם זה לא מוצא חן בעינייך אז תלבשי עוד שמלה.

אחמד טיבי: )

מירי רגב: כפי שאמרתי לך – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מירי רגב: – – אל-ברכה.

מירי רגב: זה מה שאתה צריך – – –

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת במקומות, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק יום הזיכרון לנכבה, התשע"ה–2015.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 56 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק יום הזיכרון לנכבה, התשע"ה–2015, לא נתקבלה.

אורן אסף חזן: אתם, אתם, הרשימה – – – אתם הנכבה – – – אתם – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: כן, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו כבר בהצבעה.

מאיר כהן: 56 נגד, 11 בעד, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק נדחתה.

הצעת חוק-יסוד: [הצעת חוק פ/999/20; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים והנכבדות – – –

מאיר כהן: סליחה, סליחה.

מאיר כהן: רבותי, אני מבקש שקט מכולם.

מאיר כהן: אני אבקש שקט מכולם.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שלא במקריות, או במקריות אבל בזמן, אני מעלה את הצעת החוק הזו, הצעת החוק שלי ושל חברי חברי הכנסת איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, אשר מסתמכת על הצעת חוק שהוגשה בכנסת התשע-עשרה על ידי חברנו חבר הכנסת לשעבר מוחמד ברכה; עכשיו גם נודע לי שמי שעזר לנסח במקור את הצעת החוק שאני מעלה היום, וממשיכה את דרכו של חבר הכנסת ברכה, היה חברנו חבר הכנסת יוסף ג'בארין, שבזמנו עשה את זה כשעוד לא היה חבר כנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך על הצעת חוק כל כך חשובה, שכל כך מביעה את הצורך בקיום שני ערכים שאמורים להיות ביסודות כל מדינה שמכבדת את עצמה ומכבדת את האזרחים שלה, ערכי שוויון ודמוקרטיה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית.

עאידה תומא סלימאן: מה יותר יפה מזה?

עאידה תומא סלימאן: אני לא תמימה, אני יודעת שהערכים האלה הם ערכים נעלים, וכשאני מביאה אותם לכנסת אני לא תמימה עד כדי להאמין שעכשיו, בגלל שהערכים האלה טובים, כל הכנסת תצביע בעד.

עאידה תומא סלימאן: כי מה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מכריזים כל יום – הכנסת מכריזה, הממשלה הזו מכריזה, כאילו שהיא בעד שוויון ובעד דמוקרטיה, אבל באמת, התשובה האמיתית והאמת על הכוונות של הכנסת ושל הממשלה בכיוון של קבוצות מוחלשות ובעיקר האוכלוסייה הערבית התבטאו על הדוכן הזה לפני כמה רגעים.

עאידה תומא סלימאן: התבטאו על הדוכן הזה במתקפה שנעשתה, של הכחשת קיום עם והכחשת קיום אוכלוסייה שלמה, והכחשת היסטוריה, ועליונות.

עאידה תומא סלימאן: אני באה דווקא לשים את הקונטרה; אני וחברי באים לתת את הנרטיב – לא רק הנרטיב, אלא המוצא האמיתי, שיכבד את כלל אזרחי מדינת ישראל, ויתייחס לאזרחים בשוויוניות במקום עליונות, יתייחס לאזרחים כאל אנשים שנולדו שווים, מהרגע שהם נולדים כבני אדם ובנות אדם.

עאידה תומא סלימאן: בחודש שעבר בית-המחוקקים הזה אישר בקריאה טרומית את הצעת חוק הלאום, הצעת חוק אשר רומסת את עקרון השוויון והדמוקרטיה באופן גס ובוטה.

עאידה תומא סלימאן: עוול רב נעשה, וכתם שחור נמצא על מצחה של מדינה אשר לא מצליחה לכבד את המיעוט שחי בתוכה, לא מצליחה לקיים ערכי שוויון כלפי המיעוט הזה, ובאה עכשיו כדי להגיד: מה שמאחד את כלל האזרחים ועושה אותם אזרחים זה רק ההשתייכות הלאומית.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו, כאוכלוסייה ערבית, נהיה סוג מספר שתיים במדינה הזאת, נקבל איזושהי אזרחות שלא מכבדת לא את המדינה ולא אותנו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני אומרת לכם, לכבוד הלאומי אני לא אחראית, יש ראש ממשלה שלא מפסיק לדבר על הכבוד הלאומי ולא מפסיק לחלל כל כבוד אנושי בעצם כשהוא מדבר.

עאידה תומא סלימאן: אני אחראית לכבודנו כאזרחים, והאזרחות שמכבדת אמורה להיות שוויונית, ולא אחרת מזה.

עאידה תומא סלימאן: לפני כמה שעות ניהלתי בוועדה לקידום מעמד האישה דיון מרתק על אפליית נשים בקבלה לעבודה משום שהן עוטות חיג'אב.

עאידה תומא סלימאן: לא מקבלים אותן לעבודה בגלל השייכות הדתית שלהן.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה בא להגיד: אי-אפשר להפלות אזרחים ואזרחיות על כל רקע שהוא – לא רקע מגדרי, לא רקע דתי, ועל אחת כמה וכמה לא על רקע לאומי, וזה מה שחשוב להגיד.

עאידה תומא סלימאן: בשבוע הזה גם התחוללו הרבה דברים – בשבוע שעבר; חבר כנסת שיושב בבית הזה, וגם מכהן כסגן יושב-ראש הכנסת הציע תוכנית, שהוא קרא לה "תוכנית ההכרעה", של – איך לטפל בערבים במה שהוא קרא לו "ארץ ישראל" – כלומר, גם הפלסטינים ב-67', וגם אנחנו, אזרחי המדינה.

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר, יש שלוש אפשרויות: אפשרות ראשונה זה לטרנספר אותנו, שנלך לחיות איפשהו, יטרנספרו אותנו בכוח.

עאידה תומא סלימאן: אם לא נסכים, נצטרך להסכים להיות תושבים, אבל עם מעמד פחות.

עאידה תומא סלימאן: ואם לא, אז צה"ל יעשה מה שהוא יודע לעשות.

עאידה תומא סלימאן: ככה אומר סגן יושב-ראש הכנסת הזאת על אזרחי מדינת ישראל הערבים.

עאידה תומא סלימאן: מישהו פתח את הפה?

עאידה תומא סלימאן: מישהו גינה את התוכנית הזאת?

עאידה תומא סלימאן: מישהו נקט צעדים נגד גזען כזה, נגד מישהו שקורא לרצח עם, כאשר הוא אומר: הצבא יעשה מה שהוא יודע לעשות?

עאידה תומא סלימאן: הצבא יטפל בנו?

עאידה תומא סלימאן: זה מה שמתכננים לאוכלוסייה הערבית?

מיקי לוי: מי זה היה?

עאידה תומא סלימאן: מי זה היה?

עאידה תומא סלימאן: סגן יושב-ראש הכנסת סמוטריץ.

עאידה תומא סלימאן: עוד משהו קרה בשבועיים האחרונים – אני חייבת להגיד, שלתומי חשבתי שעדיין יש מישהו, מישהו, ולו למען הכבוד הלאומי שלכם, שיקום ויגיד: זה לא יכול לעבור בשקט.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא, היה צורך בחברת כנסת ערבייה שתגיד את זה.

עאידה תומא סלימאן: אז הנה, אנחנו נמשיך לשמש אות אזהרה ותמרור, כדי שאולי יתעוררו וידעו לאן מובילים את האוכלוסייה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: לפני שבועיים אני ביקשתי לקיים כנס, ונאמר לי שאי-אפשר לקיים כנס של 50 שנה, כי זה נופל על היום, היום הזה, כי זה יום ירושלים.

עאידה תומא סלימאן: נאמר לי עוד שאי-אפשר לקיים את הכנס הזה באולמות הרשמיים של הכנסת כי זה פוגע ברגשות הציבור.

ענת ברקו: כנס של התנועה האסלאמית – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו.

עאידה תומא סלימאן: את לא בזכות הדיבור, אל תדברי.

ענת ברקו: בבקשה, אני רוצה להגיב על זה.

מאיר כהן: לא, את לא חייבת להגיב.

ענת ברקו: היא פנתה אלי באופן אישי.

מאיר כהן: תמשיכי, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אבל שתעמוד שרה על הדוכן הזה, ותמחק היסטוריה שלמה של עם, ותדבר בזלזול על נרטיב קיים, ועל 20% או 18% מאזרחי המדינה – זה לא פוגע ברגשות של הציבור הערבי; ואם זה אכן פוגע, זה לא חשוב, הרי חשוב רק לא לפגוע, אולי, ברגשות של האחר.

עאידה תומא סלימאן: ממתי הבעת דעה פוליטית בתוך הפרלמנט, במקום שאמורים דווקא להתנצח בדעות פוליטיות, הפך לעניין של רגישות?

עאידה תומא סלימאן: סליחה, מה זאת אומרת, אז מעכשיו לא נגיד שום דבר שיפגע ברגשות של הרוב?

עאידה תומא סלימאן: בשביל מה נבחרנו, לא להביע את דעותינו הפוליטיות?

עאידה תומא סלימאן: אבל אני כנראה שוכחת, עקרון השוויון לא קיים אפילו בתוך הבית הזה, בין חברי הכנסת, ומזכירים לנו כל הזמן: אתם נחותים מהאחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת שאותה שרה ישבה פה בתחילת דרכי בכנסת ואמרה לי: יש גבול למה שאת אומרת.

עאידה תומא סלימאן: אז הנה, מיישמים את זה.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק שאני מביאה, בשמי ובשם חברי, תעשה את מדינת ישראל יותר דמוקרטית, יותר שוויוניות והרבה יותר טובה.

עאידה תומא סלימאן: מי שדואג לאיך מדינת ישראל תיראה בעולם, שידאג ליחס שלה למיעוט, כי שוויוניות מודדים ביחס לכל מיעוט, ומדינה שלא יודעת להתייחס, שמדכאת את המיעוט בתוכה, היא מדינה לא דמוקרטית ולא שוויונית, ואולי תישאר רק יהודית.

עאידה תומא סלימאן: אני אשאל את אלה שמאמינים שהיהדות היא כולה ערכים: האם זאת היהדות שאתם מדברים עליה?

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם, מי שרוצה בטובת אזרחי מדינת ישראל, יש לו הזדמנות עכשיו להביע את זה, בתמיכה בהצעת החוק שלי ושל חברי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: בשם הממשלה, השרה שקד, בבקשה.

איילת שקד: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, בהצעת החוק חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ואחרים, מוצע לעגן את עקרון השוויון בחוק-יסוד עצמאי.

איילת שקד: במדינת ישראל, לאורך הפסיקה, מושרשת בבתי-המשפט בישראל הזכות לשוויון.

איילת שקד: יש המון המון מקרים שאפשר לתת אותם כדוגמה, וניקח את בג"ץ אליס מילר כדוגמה טובה לכך.

איילת שקד: גם את, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, היית יחד אתי שותפה – עם חברייך חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחבר הכנסת עיסאווי פריג' – שותפים אתי, לא מזמן, לבחירת הקאדית הראשונה לבתי-הדין השרעיים.

איילת שקד: הובלנו יחד הליך של שוויון בין גברים לנשים בבתי-הדין השרעיים, ואני לא חושבת שיש איזושהי בעיה, או שאתם נתקלתם בבעיה כזאת.

איילת שקד: בהצעה שלך גם מוצע לדבר בחוק-יסוד על אפליה מתקנת; במדינת ישראל יש הרבה חוקים של אפליה מתקנת, אפילו – לטעם משרד המשפטים, וגם לטעמי, יש יותר מדי חוקים של אפליה מתקנת – העדפה מתקנת, סליחה, טעות: העדפה מתקנת.

איילת שקד: זה היה פעם לערבים וליוצאי אתיופיה, והיום יש גם לעולים ולחרדים, וזה אפילו מתחיל כבר לאבד מהאפקט שלו, מרוב שיש כל כך הרבה מגזרים עם העדפה מתקנת.

איילת שקד: אני חושבת שגם אתם, חברי הכנסת הערבים, יודעים שבמדינת ישראל יש שוויון אזרחי מלא.

איילת שקד: אין משהו שמגיע לי ולא מגיע לךְ.

איילת שקד: זה בדיוק – החוקים במדינת ישראל וגם הפסיקה מתייחסים לכולם בדיוק אותו דבר.

איילת שקד: יש חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

איילת שקד: אנחנו לא רואים טעם בחוק-יסוד נוסף בתחום הזה.

איילת שקד: מה שכן, בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו ישראל מוגדרת מדינה יהודית ודמוקרטית, אבל הערך היהודי לא מעוגן בחוקי-יסוד.

איילת שקד: ואם אנחנו מדברים על חוקי-יסוד, זה בהחלט חוק-יסוד שאני חושבת שחשוב שיקודם, חוק-יסוד: מדינת ישראל מדינת הלאום היהודי, כי כמו שאני אומרת, כל אזרחי ישראל רשאים ומקבלים שוויון אזרחי מלא, אבל לא שוויון לאומי, וזה ההבדל: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, ולכן, כשאנחנו מדברים – כמו שפעם אחמד טיבי אמר לי שמדינת ישראל צריכה להיות מדינת כל לאומיה.

איילת שקד: אז לא, היא לא צריכה.

איילת שקד: היא מדינת הלאום של העם היהודי, אבל בטח לאזרחי ישראל, לכל אזרחי ישראל, יש שוויון אזרחי מלא.

איילת שקד: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שלוש דקות להשיב, ואז אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, השרה אומרת: אין משהו שמגיע לי ולא מגיע לכלל האזרחים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהשרה טועה, וטועה בגדול, כי שוויון בין האזרחים הערבים לאזרחים היהודים עדיין לא קיים במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: בואו לא נשלה את עצמנו; ההכרה שעשתה הממשלה – לדורותיה – בשנים האחרונות, ואמרה שבעצם אנחנו סובלים – קראו לזה: הזנחה.

עאידה תומא סלימאן: אם היה שוויון, ועיקרון של שוויון, לא היינו סובלים לא מהזנחה ולא מאפליה.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני שאני הייתי רוצה להדגיש: אני לא יודעת אם שמעתם, היום, בעצם אתמול בלילה, היום לפנות בוקר, היו התקפות על שני כפרים, כפר עארה וערערה, ונכתב שם שאלה הקבוצות הטרוריסטיות של תג מחיר, שפגעו בכפרים האלה, אחרי ששבוע לפני זה הם הכו בנאעורה.

עאידה תומא סלימאן: האם עקרון השוויון בוער בלבם של השרים והשרות של מדינת ישראל?

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשמוע גינוי אחד בלי לסחוט את זה, בלי להתחנן על זה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה – ואני שמחה שהשר לביטחון פנים נמצא אתנו באולם ושומע אותי – הייתי מצפה ממך, כשעלית וענית על השאילתות, להתייחס לנושא הזה, להוקיע את המעשים האלה ולקחת אחריות לחקירה ממצה ולהעמדה לדין של אנשים שעושים את זה.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד בתינו וחיינו הפקר ואין מי שאחראי לביטחוננו, אנחנו לא שווים במדינה הזאת; כל עוד לא כואבים את הכאב שלנו כאשר אנחנו סובלים ממשהו, אנחנו לא שווים במדינה הזאת; וכל עוד מתעקשים שהאוכלוסייה היא אוכלוסייה של נתינים, ולא צריך אפילו לגנות כאשר יוצא סגן יושב-ראש הכנסת ואומר שהפתרון הוא או שנקבל את המצב הזה או ש"הצבא ידע מה לעשות" אתנו – כל עוד שותקים במקרים האלה, אל תשלו את עצמכם, אנחנו לא שווים.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם אנחנו לא משלים את עצמנו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך להיאבק, לא רק כי זו זכותנו, אלא כי זה המוסרי, וזה הטוב, וזה האנושי, ואנחנו נמשיך להתריע, וכן, לפעמים ללמד אתכם מה זה מוסרי.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית לא נתקבלה.

מאיר כהן: 53 נגד, 11 בעד, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק נדחתה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך פיננסי, של חברת הכנסת תמר זנדברג וקבוצת חברי הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג – אין מי שיציג את הצעת החוק?

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/3429/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שילוב נציגי המשרד לשוויון חברתי ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים וחובת תסקיר השפעה על האוכלוסייה המבוגרת בתוכניות מתאר), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת נחמן שי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, אנחנו – – –

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: רגע.

מאיר כהן: אני אמליץ.

מאיר כהן: נבקש את אישור יושב-ראש הכנסת ונעלה את זה אחר כך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נובעת מסדרה של דיונים שהיו בשעתם בוועדת הפנים ועסקו בסוגיית השירותים לאוכלוסייה המבוגרת במדינת ישראל.

נחמן שי: הופיעו אז נציגים של א.ב.א, עמותה המאגדת יותר מ-200 מוסדות סיעודיים ודיור מוגן בישראל.

נחמן שי: קרוב ל-30,000 איש דיירים שלהם, והם פנו וביקשו שבתוכניות המתאר שמאושרות בדרגים שונים במדינת ישראל יובאו בחשבון הצרכים של האוכלוסייה המבוגרת.

נחמן שי: כיום בתוכניות האלה נותנים את הדעת על כל מיני היבטים עתידיים, כמו בריאות, תחבורה וכדומה, כמובן לפי צורכי האוכלוסייה, אבל בשום פנים ואופן לא מוזכרת שם האוכלוסייה שצומחת הכי מהר במדינת ישראל – האוכלוסייה המבוגרת, האזרחים הוותיקים.

נחמן שי: הם לא שם, הם לא קיימים.

נחמן שי: א.ב.א הסבה את תשומת לבנו, ואני מודה להם על כך, יחד עם מתכננים אחרים – וכמובן עם כל אותו מכלול עצום של גופים שנוגעים לאוכלוסייה המבוגרת, שמרגישים שמשהו גדול מתרחש לנגד עיניהם: שהאוכלוסייה הזאת ב-2030 תמנה 1.6 מיליון – היום היא מונה מיליון; שתוחלת החיים המבורכת מוסיפה עוד ועוד אזרחים ותיקים, וגילם הולך ועולה בחברה הישראלית; ושהחברה הישראלית איננה ערוכה לכך משום בחינה.

נחמן שי: רק השבוע הושק איזשהו ניסיון לשפר במחלקות פנימיות בבתי-חולים – לייעד אותן לאוכלוסייה הזאת, כי אנחנו יודעים מה קורה במחלקות הפנימיות בבתי-החולים: הן קולטות את האוכלוסייה המבוגרת, אבל הן לא ערוכות לקראתה.

נחמן שי: מדינת ישראל עומדת בפני משבר גדול, מבורך כשלעצמו: אנשים מאריכים לחיות.

נחמן שי: אני חוזר ואומר את זה כל פעם, ונראה שזה לאט-לאט חודר לאיזשהו מקום, אבל עדיין לא לבית הזה ועדיין לא לממשלה.

נחמן שי: כשאנחנו ניגשים לתכנן אזורים, חדשים אנחנו חייבים לקחת בחשבון שיתגוררו שם אנשים מבוגרים – אני קורא להם אזרחים ותיקים, יש פה גם חלוקה פנימית.

נחמן שי: מה יהיו הצרכים שלהם?

נחמן שי: אולי הם צריכים דירות מיוחדות; אולי הם צריכים שבילים מיוחדים; אולי הם יצטרכו מדרכות; אולי הם יצטרכו רמזורים שמדווחים כמה זמן נשאר לירוק ולאדום, כפי שכבר הצעתי בהצעה אחרת; ומה עם שירותים רפואיים; ומה עם פינוי לפעמים; אולי הם צריכים להתגורר סמוך לאזורי הקניות, אולי במרחק מהם.

נחמן שי: כל הדברים האלה שרואים המתכננים – הם רואים בית-ספר, הם רואים גנים, הם רואים פארקים, הם רואים דברים נורא יפים.

נחמן שי: אוכלוסייה מבוגרת היא לא תמיד יפה.

נחמן שי: לא תמיד.

נחמן שי: לא תמיד מלאת חיים.

נחמן שי: לפעמים כן, לפעמים לא.

נחמן שי: אבל מה לעשות, אנחנו מכירים את זה שצריך לאפיין אותה.

נחמן שי: הם שם, הם לא הולכים לשום מקום.

נחמן שי: אז אני יודע, יכול להיות שאת בתי-הקברות במדינת ישראל מגדילים – מצוין, אבל האנשים האלה לא מתכוונים ללכת לשם בקרוב.

נחמן שי: ממש לא.

נחמן שי: הם יחיו עוד ועוד ועוד.

נחמן שי: לפי העלייה בתוחלת החיים, עוד ועוד ועוד.

נחמן שי: וצריך לאפיין ולייחד את הסביבה לצרכים שלהם.

נחמן שי: זה מה שאני מציע לעשות.

נחמן שי: אני הצעתי שעל פי חוק התכנון והבנייה ישולבו נציגים של המשרד לשוויון חברתי ושל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים בוועדות שעוסקות בתכנון, ושיוגש תסקיר לאותן ועדות על ההשפעה של התכנון על האוכלוסייה המבוגרת.

נחמן שי: כלומר, שיהיה ברור שגם האוכלוסייה הזאת נלקחת בחשבון.

נחמן שי: כך, יידרש מגיש התוכנית להגיש תסקיר – כך הוא עושה למשל בתחום איכות הסביבה; תחום איכות הסביבה כבר הוכר, איך התוכניות האלה משפיעות על איכות הסביבה.

נחמן שי: מה שאני רוצה, מה שאני מבקש הוא שיוגש תסקיר – איך התוכניות האלה משפיעות על האוכלוסייה המבוגרת.

נחמן שי: שני דברים: 1.

נחמן שי: שילוב נציגים מטעם משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים והמשרד לשוויון חברתי, כפי שאמרתי; 2.

נחמן שי: מתן סמכות לשר לשוויון חברתי ולשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים לקבוע בתקנות מקרים שבהם נדרשת עריכת תסקיר השפעה על האוכלוסייה המבוגרת בטרם אישור התוכנית.

נחמן שי: ואני חוזר ומצטט: מטרתו של התסקיר למפות תוכניות שייגזרו ממיפוי של כלל המרכיבים המגזריים והפעולות במערך היישובי, שעשויה להיות להם נגיעה לעולמו של האזרח הוותיק, ואשר ישיקו לכל תחומי החיים: בריאות, חינוך, משפחה, חברה, תרבות, פנאי, תעסוקה, תחבורה, מרחבים פיזיים, כלכלה, הנגשה של השירותים הקהילתיים הנוכחיים והעתידיים לאזרחים הוותיקים, ולהשתמש בהון האנושי ובערך המוסף של האזרחים הוותיקים, ממרום שנותיהם, לקהילה ולרשות המקומית.

נחמן שי: אני חושב שזאת הצעה שאי-אפשר להתנגד לה.

נחמן שי: אי-אפשר, כי היא באמת בנויה על איזשהו מיפוי עתידי של צרכים שכל אחד מזהה אותם.

נחמן שי: היא לא מחלקת בין ימין–שמאל, בין חרדים לחילונים, בין ערבים ליהודים.

נחמן שי: כולם בסופו של דבר מתבגרים והולכים, וכולם פורסים לפנינו מפה חדשה של צרכים.

נחמן שי: זה רק קטע, זה רק קטע ממה שצריך לעשות למענם.

נחמן שי: ואני מצפה שהממשלה תשקול היטב את ההצעה הזאת.

נחמן שי: אני יודע שהיה דיון בוועדת שרים, היה שם ויכוח, היו מי שרצו, היו מי שהתנגדו.

נחמן שי: ואני החלטתי, לאור שיחות שהיו לי עם נציגי משרד האוצר ופניות אחרות, לחכות – משרד האוצר מחזיק היום את מינהל התכנון אצלו, אחרת זה היה הולך למשרד הפנים.

נחמן שי: אמרתי לעצמי, בתיאום אתם, בואו ניתן לזה זמן מסוים, אולי עוד פעם ישקלו את זה, שיקול נוסף.

נחמן שי: חבל לי שההצעה הזאת סתם תיעלם, כי אני חושב שהיא מדברת לציבור, כרגע, של מיליון – ואני אמרתי קודם, של 1.6 מיליון בשנת 2030.

נחמן שי: תתכוננו, זה מחר.

נחמן שי: לכן, אני מגיש את הדברים, אבל דוחה כרגע, על פי בקשתי, את תשובת השר ואת ההצבעה.

מאיר כהן: אם כן, תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: אנחנו חוזרים.

יצחק כהן: מי אמר?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: ככה נאמר.

מאיר כהן: כך רשום.

שרן השכל: כן, אמרו שלא מצביעים.

שרן השכל: לא מצביעים על זה.

מאיר כהן: אנחנו לא מצביעים על ההצעה הזאת.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/3556/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך פיננסי, התשע"ז–2016.

מאיר כהן: בבקשה, תמר, חברת הכנסת זנדברג, עשר דקות.

מאיר כהן: וישיב סגן השר פרוש.

מאיר כהן: נמצא כאן?

מאיר כהן: כן.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: קודם כול, תודה רבה על ההתחשבות, וסליחה על השיבוש של סדר הדברים הרגיל.

תמר זנדברג: אני חייבת עוד איזו הבהרה בתחילת דברי.

תמר זנדברג: אנחנו ציינו כאן קודם, כמו כל מדינת ישראל, את יום ירושלים.

תמר זנדברג: אני חייבת לנצל את הבמה לרגע כדי למחות על ההדרה של מרצ מהדיון הזה.

תמר זנדברג: היה כאן דיון במסגרת הצעות לסדר-היום של כל סיעות הבית למעט מרצ.

תמר זנדברג: בוודאי במסגרת כלל ספקטרום הדעות של הבית הזה, הרבה מהן, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, נשמעו פחות או יותר אותו דבר ביום הזה.

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: לנו כמרצ הייתה אמירה ייחודית – –

עודד פורר: הגשתם – – –

תמר זנדברג: – – אנחנו ביקשנו וסורבנו.

תמר זנדברג: ולא רק זה – – –

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: ולא רק זה, חבר הכנסת פורר, אלא אחרי זה עוד ביקשנו – כידוע לך, יש פרוצדורה של דקה מהצד על מנת להשמיע דעה נוספת, ונעשה כאן תעלול תקנוני על מנת למנוע את זה מאתנו.

תמר זנדברג: אני באמת חושבת שביום כזה, כשאנחנו מציינים 50 – כולכם העליתם את ירושלים על ראש שמחתכם – גם לנו היה מסר ביום הזה.

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: גם לנו היה מסר ביום הזה: בצד העלאת ירושלים על ראש שמחתנו, להזכיר את תושבי מזרח העיר, למעלה משליש מתושבי העיר – –

עודד פורר: נחמן שי הזכיר אותם.

תמר זנדברג: – – שהם משוללי ביוב.

עודד פורר: נחמן שי הזכיר אותם.

תמר זנדברג: תודה רבה לך, אבל גם למרצ יש אמירה בנושא הזה.

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: גם על מזרח ירושלים – –

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר, לא, באמת.

תמר זנדברג: – – משוללת המדרכות, הביוב, היתרי הבנייה וכיתות הלימוד.

עודד פורר: – – –

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר.

תמר זנדברג: וגם על העתיד הפוליטי של העיר הזאת – –

מאיר כהן: אפשר להעיר הערה אחת?

תמר זנדברג: – – שאפשר לכנות אותה, את מצבה נכון להיום, "מאוחלקת" – כלומר, לא מחולקת ולא מאוחדת, או מאוחדת ומחולקת יחד – שהעתיד הפוליטי שלה חייב להיות עתיד של חלוקה פוליטית על מנת להבטיח עתיד משותף ובר-קיימא באזור.

תמר זנדברג: לצערי, באמת נמנע מאתנו לומר את זה, ומה אם לא הכנסת – אתה יודע, מטיפים לנו כאן כל הזמן על איך להתנהג ולמי להעיר ולמי לא להעיר, אבל כשאנחנו מבקשים לממש את זכותנו – לא רק זכותנו הדמוקרטית אלא חובתנו, זאת השליחות שנשלחנו לעשות – היום זה נמנע, וחבל.

תמר זנדברג: אני רוצה לעבור לנושא הצעת החוק, הצעת חוק חובת חינוך פיננסי במערכת החינוך.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הרבה פעמים קורה פה בכנסת שמידת המובנות מאליה של הנושא עומדת ביחס הפוך למידת ההסכמה של משרדי הממשלה לקבל אותו, וחינוך פיננסי זה אחד מהם.

תמר זנדברג: האוריינות הפיננסית, באמת, אין חולק, ממשרד החינוך וכלל הציבור – שלום, חבר הכנסת טרכטנברג, שגם שותף להצעת החוק הזו – אין חולק על חשיבותה.

תמר זנדברג: היום להוציא בוגר או בוגרת ממערכת החינוך שלא יודעים מה זה צ'ק, לא יודעים מה זה חשבון בנק, לא מכירים את תקציב המדינה, לא יודעים מה זה ביטוח לאומי ומה הזכויות שלהם כאזרחיות ואזרחים מולו, לא יודעים על פנסיה וחיסכון, מה המשמעות של ריבית, ואיך הם יתנהלו – –

מיכל בירן: איילת שולחת את הבנקים לחנך אותם.

תמר זנדברג: רגע, אני אגיע לזה.

תמר זנדברג: – – ואיך הם יתנהלו כאזרחים מודעים לזכויותיהם, אורייניים וביקורתיים.

תמר זנדברג: זה דבר שלא יעלה על הדעת, בטח לא בתחילת המאה ה-21.

מרב מיכאלי: הנה, עלה.

תמר זנדברג: הנה, כל מה שלא יעלה על הדעת עולה על הדעת.

תמר זנדברג: עכשיו, ההכרה בחשיבות הזו, לא רק אני אומרת אותה; ה-OECD ציין את חשיבותה של האוריינות הפיננסית במערכות החינוך.

תמר זנדברג: לא זו בלבד אלא שסקר של הלמ"ס, של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שלנו, דירג את ישראל במקום נמוך במיוחד ודי עגום בהשוואת האוריינות הפיננסית יחסית למדינות ה-OECD.

תמר זנדברג: כלומר, היעדרו של חינוך פיננסי, יש לו השפעה על האוריינות הפיננסית.

תמר זנדברג: כתוצאה מזה – אפילו נלך צעד אחד קדימה – משרד החינוך ומשרד האוצר הכירו בחשיבות הזו והקימו אגף, וניסחו תוכנית, שהוגדרה בשלב הזה כפיילוט, תוכנית שכבר מ-2010 הופעלה במספר מצומצם יחסית של בתי-ספר, כך שמספר מצומצם יחסית של תלמידות ותלמידים נחשפו אליו.

תמר זנדברג: וראו זה פלא, הפיילוט הניב תוצאות טובות.

תמר זנדברג: כלומר, לא רק שאין חולק על הצורך – אפילו הייתי אומרת ההכרח – באוריינות פיננסית ובחינוך פיננסי בתוך בתי-הספר, אלא שזה כבר התחיל וכבר נעשה והראה תוצאות טובות.

תמר זנדברג: והנה, קמנו בשבוע שעבר והתבשרנו שאכן יש תוכנית למשרד החינוך לערוך תוכנית לאוריינות פיננסית, רק שזו לא מתוכננת להיות תוכנית ממלכתית או ציבורית.

תמר זנדברג: זו מתוכננת להיות תוכנית בחסות הבנקים.

תמר זנדברג: עכשיו, ההשוואות לזה – לדעתי אפשר לשים פה נקודה, אני לא חושבת שצריך או אפשר לפרט במילים את הנזקים הברורים של הרעיון הזה; אפשר גם להכניס את חברת קוקה קולה ללמד את הילדים שלנו על בריאות השן.

תמר זנדברג: אפשר לבקש מפיליפ מוריס לערוך בבתי-הספר שלנו תוכנית לאורח חיים בריא.

תמר זנדברג: זה בערך שקול לרעיון שאפשר להכניס את הבנקים לעמוד מול התלמידות והתלמידים שלנו ולספר להם על חשיבה אוריינית פיננסית ביקורתית.

תמר זנדברג: מה יסבירו להם הבנקים, שחשוב להשוות בין עמלות – שבמערכת בנקאות ריכוזית הן אותו דבר בכל הבנקים?

תמר זנדברג: מה הם יסבירו להם, איך לבחור תוכנית חיסכון או תוכנית השקעה – כשרק היום שמענו את יושב-ראש ועדת הכספים גפני, ככה – אני אגיד בצורה לא פרלמנטרית – נותן בראש לבנק ישראל על חוסר היכולת שלו לפקח על הבנקים בצורה יעילה בנושא הייעוץ?

תמר זנדברג: מה יגידו להם הנציגים עם תג השם הקיים או הסמוי, וזה בכלל לא משנה אם הם ידעו או לא ידעו, של בנק הפועלים או לאומי או דיסקונט, או בכלל לא משנה כרגע איזה בנק – מה יסבירו להם, שחשוב לפתוח חשבון בנק אצלם?

תמר זנדברג: הם אלה שילמדו אותם איך להפוך לצרכנים ביקורתיים של מערכת הבנקאות, כשהם עושים הכול כדי למנוע את הביקורתיות הזאת?

תמר זנדברג: הרי אין מערכת כמו מערכת הבנקאות שמתבססת על פערי ידע בין הלקוח לבין נותן השירות, כביכול.

תמר זנדברג: אני חייבת לציין כאן את יושבת-ראש המפלגה שלי חברת הכנסת זהבה גלאון, שהזדעקה מייד, ובצדק, ויזמה דיון כאן בכנסת, והרימה קול צעקה במטרה לסכל את הכוונה הרעה ובאמת הכמעט-הזויה הזאת – אין לי מילים אחרות להגדיר אותה, ושום תירוץ לא יכול לחפות על זה; לא חוסר בתקציב, לא מקצועיות.

תמר זנדברג: התפקיד שלנו במערכת החינוך זה להגן על הילדים שלנו מפני חדירה של גורמים מסחריים, וספציפית – של מערכת ריכוזית ופוגענית כמו מערכת הבנקאות, בפרט בניסוחה או במבנה שלה כפי שהוא קיים היום במדינת ישראל.

מאיר כהן: עדיין בנקים נכנסים לתיכונים.

תמר זנדברג: אז אנחנו תכף נשמע מסגן שר החינוך.

תמר זנדברג: אנחנו ראינו כמה מקרים ספורדיים כאלה בעבר.

תמר זנדברג: החשש הגדול שלנו הוא שזאת תהיה התוכנית שמשרד החינוך יציע בכל בתי-הספר.

תמר זנדברג: לכן, ההצעה שמונחת לפנינו היא להבטיח חינוך לאוריינות פיננסית, ממלכתי וציבורי, במסגרת מערכת החינוך שלנו, עם הכשרת הצוות החינוכי לכך.

תמר זנדברג: דרך אגב, יש היום מספר לא קטן של עמותות וארגונים שלא למטרת רווח שמציעים תוכניות כאלה.

תמר זנדברג: בהחלט יש ידע שנצבר במערכת.

תמר זנדברג: אני אישית – וזאת שאלה של תפיסת עולם – אני מאמינה בחינוך ציבורי וממלכתי שמערכת החינוך הממשלתית היא שמספקת אותו.

תמר זנדברג: חינוך זה לא סחורה עוברת לסוחר, וזה לא המקום להתחיל או לסיים במגמות הפרטה.

תמר זנדברג: אני יודעת מה תהיה התשובה.

תמר זנדברג: כדי לא להטריח את זמנה של מליאת הכנסת יותר מדי ולא להשתמש בזכות לעלות שוב – אני כבר יודעת מה תהיה התשובה: לא מתערבת בתכנים – מערכת החינוך לא רוצה לקבוע בחקיקה את התכנים שייכנסו למערכת הלימוד.

תמר זנדברג: אבל להכניס את הבנקים בדלת הראשית – אהלן וסהלן, את זה לא אנחנו נקבע, את זה הבנקים יקבעו.

תמר זנדברג: נדמה לי שאפשר די בקלות להבין את האיוולת שבמחשבה הזאת.

תמר זנדברג: לכן אני מנצלת כאן את הבמה, לפני התשובה של סגן שר החינוך, לקרוא למדינת ישראל לייסד תוכנית ממלכתית וציבורית לחינוך לאוריינות פיננסית, כדי לספק את הצורך החשוב הזה, כל כך, באופן ציבורי, על ידי משרד החינוך שלנו, של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אדוני סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת זנדברג הציעה כאן הצעת חוק שנדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 21 במאי 2017.

מאיר פרוש: ועדת השרים דחתה את הצעת החוק, וההמלצה שלה היא להצביע נגד הצעת החוק.

מאיר פרוש: בהצעת החוק שהציגה פה חברת הכנסת זנדברג מוצע לקבוע כי שר החינוך יגבש תוכנית לימודים לחינוך פיננסי ולקידום אוריינות פיננסית בקרב התלמידים, שילמד כל תלמיד, בשנות הלימוד ובהיקף שייקבעו בתוכנית.

מאיר פרוש: עוד מוצע בהצעת החוק מה יהיו התכנים בתוכנית הזאת, לרבות מתן ידע וכלים על המערכת הכלכלית והסוציאלית של מדינת ישראל ושוק העבודה, מבנה תקציב המדינה, זכויות לפי חוק הביטוח הלאומי, זכויות עובדים והזכות להתאגד באיגוד עובדים, שירותי המערכת הבנקאית, צרכנות נבונה, הזכות לפנסיה הוגנת וכן עידוד חשיבה ביקורתית והבנה של מערכת החובות והזכויות של האזרחים מול המדינה.

מאיר פרוש: אז נכון שחברת הכנסת זנדברג כבר סיפרה לחברי הכנסת את הסוד הגדול שאני הולך לומר כאן, אבל מה אפשר לעשות שכך הם פני הדברים?

מאיר פרוש: לכן אני אומר, ראשית מההיבט המשפטי: משרד החינוך נוהג באופן מסורתי להתנגד לקביעת תוכני לימוד בחקיקה, כי קביעת תוכניות לימוד בחקיקה בעצם מכרסמת בסמכות הסטטוטורית הנתונה למשרד החינוך ולמזכירות הפדגוגית לקבוע את תוכניות הלימודים במוסדות החינוך.

מאיר פרוש: קביעת תוכנית לימודים בחקיקה, בנושא חשוב ככל שיהיה, עלולה לגרור דרישה דומה לגבי כלל תוכניות הלימודים באופן דומה, ובסופו של דבר להביא לפוליטיזציה של החינוך.

מיקי רוזנטל: – – –

מאיר פרוש: אני יכול גם להבין – חבר הכנסת רוזנטל, אתה מגחך וצוחק.

מאיר פרוש: תאר לך שבעוד 30 שנה ישבו פה 70 חברי כנסת חרדים וינסו להכתיב לך תוכנית לימודים.

מאיר פרוש: אתה לא תגחך, אלא הפוך – – –

מיקי רוזנטל: אתה אומר כאילו אין פוליטיזציה של החינוך.

מיקי רוזנטל: לא הייתה?

מאיר פרוש: עד היום באופן קבוע זאת התשובה של משרד החינוך על כל סוגי הצעות החוק שמביאים לכאן, למליאה, עם הרצון והתוכנית להכניס לתוכנית הלימודים דבר כזה או אחר.

מאיר פרוש: משרד החינוך דבק בעמדתו שאין צורך לעשות דבר כזה.

מאיר פרוש: הדבר הזה מסור להחלטת שר החינוך, בהתייעצות עם המזכירות הפדגוגית.

מאיר פרוש: הם שקובעים את תוכניות הלימודים, עם מוסדות החינוך.

מאיר פרוש: אני שוב אומר – קביעת לימודים בחקיקה, בנושא חשוב ככל שיהיה, עלולה לגרור דרישה דומה לגבי כלל תוכניות הלימודים.

מאיר פרוש: רק בשבוע שעבר עמדתי כאן ועניתי על הצעת חוק שונה, אבל גם כן עם דרישה לכלול את זה בתוכנית הלימודים של בתי-הספר.

מאיר פרוש: נוסף על כך, ככל שהמשרד יבקש לקדם תכנים מסוימים, הוא יכול לעשות זאת, במסגרת שיקול הדעת הנתון לו, ללא חקיקה מיוחדת.

מאיר פרוש: כך שגם אם נאמר שחברת הכנסת זנדברג מצליחה לשכנע את הגורמים במשרד החינוך שצריכים לקבוע בעניין הזה – במזכירות הפדגוגית או בהתייעצויות שונות שהיא תקיים – או היא ועוד אלה המגישות והמגישים את הצעת החוק יצליחו לשכנע בזה את אנשי משרד החינוך, אז משרד החינוך לא צריך חקיקה מיוחדת, יש לו שיקול הדעת ויש לו גם הסמכות לעשות את זה.

מאיר פרוש: שנית, ולגופו של עניין: מערכת החינוך ממילא פועלת להגברת המודעות הפיננסית בקרב תלמידים, וגם מתקיימים במוסדות החינוך שיעורים בנושא חינוך פיננסי.

מאיר פרוש: נכון להיום קיימת תוכנית לימודים בחינוך פיננסי לתלמידי כיתות י', וקיימים תכנים לכיתות ב'–ד', המוטמעים במסגרת המקצועות מולדת, חברה ואזרחות.

מאיר פרוש: זאת ועוד, במסגרת ההחלטה של המשרד להגביר את המודעות הפיננסית בקרב בני הנוער, בשנת הלימודים הקרובה, התשע"ח, המשרד יקיים שיעורים בהיקף של כארבע שעות בכיתות ט', בשיתוף פעולה עם בנק ישראל.

מאיר פרוש: כך, מוצעת פה הצעת חוק שהמטרה שלה היא להקנות לתלמידים בבתי-הספר ידע עיוני ומעשי בתחום החינוך הפיננסי, לקידום אוריינות פיננסית בקרב התלמידים, וגם מוצע להרחיב את ההגדרות: "בית-ספר" – הכוונה היא כמו בהגדרתו בחוק לימוד חובה, התש"ט; ו"תלמיד" – הכוונה לכל תלמיד שלומד בבית-ספר.

מאיר פרוש: המשרד סבור שהרעיון שבא לידי ביטוי בהצעת החוק, שבה המציעים מבקשים שיהיה כתוב: "השר יכין תוכנית לימודים לחינוך פיננסי ולקידום אוריינות פיננסית בקרב תלמידים, שילמד כל תלמיד בשנות הלימודים ובהיקף שייקבעו בתוכנית; תוכנית כאמור תכלול מתן ידע וכלים על המערכת הכלכלית והסוציאלית של מדינת ישראל ושוק העבודה, מבנה תקציב המדינה, זכויות לפי חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, זכויות עובדים והזכות להתאגד באיגוד עובדים", וכל הדברים שמניתי קודם.

מאיר פרוש: אין בזה כל היגיון, כי הדברים האלה ניתנים היום במסגרת תוכנית הלימודים המאושרת.

מאיר פרוש: בדברי ההסבר המציעים טוענים ש"בישראל לא ניתן חינוך פיננסי, ובמערכת החינוך אין למידה בנושאים הקשורים למערכת החובות והזכויות של האזרח מול המדינה.

מאיר פרוש: הידע המועט הקיים", לדברי המציעים, "בקרב ילדים ובני נוער בנושאים האלה נרכש בסביבה הביתית והחוץ בית-ספרית", וידע זה, לטענת המציעים, ""לוקה בחסר, בין היתר בעניין תקציב המדינה, ביטוח לאומי, פנסיה" ודברים שאמרתי קודם, והמטרה של הצעת החוק היא "לעודד ילדים ובני נוער לחשיבה ביקורתית וללקיחת אחריות, יש להקנות להם את הידע והכלים להבנת המערכת הכלכלית והסוציאלית על כל היבטיה".

מאיר פרוש: לכן, אני אומר שהייתי יכול להוסיף ולציין שבימים האלה נבחן גם שיתוף פעולה עם ועד ההורים היישובי לפעילות בנושא בכיתות ד'–ה', הנקראת: "טעימות פיננסיות", במסגרת שיעורי מולדת, חברה ואזרחות.

מאיר פרוש: לאור האמור, ומהנימוקים שצוינו, אני מבקש מחברי הכנסת לאמץ את עמדת הממשלה ולהתנגד להצעת החוק.

מאיר פרוש: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג?

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו מצביעים על הצעת חוק חינוך פיננסי.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 39 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק חינוך פיננסי, התשע"ז–2016, לא נתקבלה.

מאיר כהן: 39 נגד, 17 בעד, נמנע אחד.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק נדחתה.

מאיר כהן: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

יוסף ג'בארין: – – – אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: את – – –

קריאות: בעד – – –

מאיר כהן: בעד – לפרוטוקול – ג'בארין, ומי עוד?

קריאה: סעדי.

מאיר כהן: וסעדי.

מאיר כהן: חברי הכנסת ג'בארין וסעדי.

מאיר כהן: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה ושומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשע"ז–2017.

נאזם בדר: עוד אבקש להודיעכם כי חבר הכנסת דב חנין ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק יום השחרור וההצלה מגרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, פ/4201/20.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [הצעת חוק פ/778/20; נספחות.

נאזם בדר: ]

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הפסקה, עיכוב או הגבלה של שירות שיחות אל מוקדי חירום), התשע"ה–2015.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי יציג את הצעת החוק.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה השר יריב לוין.

מאיר כהן: עשר דקות, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש באמת את תשומת לבכם.

מיקי לוי: זהו חוק ללא עלות תקציבית – אפילו של שקל אחד; זהו חוק מציל חיים, ואינני מבין למה הצד הזה של הבית וועדת השרים לחקיקה מתנגדים לו.

מיקי לוי: נשגב מבינתי, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: ארבעה חודשים מאז עלתה הצעת החוק שלפני

מיקי לוי: כם בפני ועדת השרים, ארבעה חודשים ארוכים שהוועדה דחתה את הדיון עוד פעם ועוד פעם, ואני הסכמתי, כי חשבתי שמדובר בנושא חשוב מאוד, שראוי לתת לו סיכוי – חשוב מאין כמוהו.

מיקי לוי: האמת, האמנתי שאולי יש סיכוי שהממשלה הזאת תתעלה על עצמה ומעל הדנ"א שלה, ותבחן אותה באמת.

מיקי לוי: אבל כמו רוב הדברים שנוגעים לממשלה הזאת, גם הפעם הממשלה הזאת ושריה מתעסקים רק בעצמם, ובפוליטיקה קטנה, הפוליטיקה הקטנה שלהם, ופוסלים מייד את החוק, בלי לשקול ובלי להביא את טובת הציבור לפני כל דבר אחר.

מיקי לוי: הרי מה בסך הכול אומרת הצעת החוק?

מיקי לוי: כל כך פשוט: שבעל רישיון לא יוכל לחסום שיחות של מנויים למוקדי חירום, ואם הוא יעשה זאת, יטילו עליו עיצום כספי.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: כל כך אלמנטרי, כל כך הגיוני – מציל חיים.

מיקי לוי: בסך הכול, שחברות הסלולר לא יוכלו לחסום את קווי החירום למוקדים מצילי חיים – זה הכול, ואני לא מבין את זה.

מיקי לוי: כיום המצב הוא בלתי נסבל, אדוני, ואינו מתקבל על הדעת.

מיקי לוי: בגלל איומים של חרם מצד חלקים בחברה החרדית, חברות הסלולר נענות וחוסמות מוקדי חירום לעזרה נפשית – אתם שמעתם את זה?

מיקי לוי: – כמו ער"ן, כמו כל מוקד מציל חיים.

מיקי לוי: לא רצו להעביר את החוק הזה בגלל כמה אנשים מהבית הזה שלא מסכימים לכך.

מיקי לוי: לא מוכנים שאותן חברות, שאני אומר לכם: חלקן רוצות לפתוח ורוצות את החוק שלנו, כדי לחייב אותן.

מיקי לוי: הן נאלצות להיכנע – הן נאלצות להיכנע לחרם מהצד הזה של הבית.

מיקי לוי: מוקדי חירום לעזרה נפשית, חברים, וסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, ולהט"בים, ואנשים שנמצאים במצוקה – את כל אלה הצד הזה הולך להזניח, הולך לסכן את חייהם של אותם אנשים שזקוקים לסיוע.

מיקי לוי: מדובר – את מפריעה לי, גב' בראשי.

קריאה: – – –

מיקי לוי: מה זה?

מאיר כהן: חברת המשכן עליזה בראשי – –

קריאה: תוציא אותה החוצה.

מאיר כהן: – – את מפריעה.

מאיר כהן: תודה לך.

חיים ילין: לא עשיתי כלום.

מאיר כהן: אוי, אני מרגיש כמו בכיתה.

מאיר כהן: עליזה, לא אני המורה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אלה קווי הצלת חיים, סיוע ומוקדי חירום – לעזרה נפשית, לטיפול וסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, ללהט"בים, לאנשים שנמצאים במצוקה ומאיימים לשלוח יד בנפשם.

מיקי לוי: מדובר במצב מסכן חיים, לא פחות.

מיקי לוי: פעמים רבות אנשים הנמצאים במצוקה מתקשרים למוקדי הסיוע כמוצא אחרון.

מיקי לוי: חלקם לא יגיעו פיזית למוקדי הסיוע או למשטרה, ורק לאלוהים הפתרונים, ורק אלוהים יודע אם זה לא ייגמר בהתאבדות.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת מהקואליציה, אני פונה אליכם באופן אישי: אל תיתנו ידכם, בגלל שיקולים פוליטיים – גם פה יש פוליטיקה?

מיקי לוי: שיקולים קואליציוניים שמסכנים חיים של אנשים.

מיקי לוי: יש צורך בהצעת החוק הזאת, כיוון שאני יודע היטב, ממקור ראשון, שבחברות הסלולר חוששים מאוד לעשות זאת באופן וולונטרי בגלל איומים המגיעים מהחברה החרדית.

מיקי לוי: בלי חקיקה, חברי חברי הכנסת, מוקדי הסיוע יישארו חסומים לאנשים רבים השרויים במצוקה, ולא יהיה אל מי לפנות.

מיקי לוי: תחשבו מה אתם בעצם עושים.

מיקי לוי: האם אתם מוכנים להעמיד בסכנה אנשים הנמצאים במצוקה בשביל משחקים פוליטיים?

מיקי לוי: עד לאן תלכו עם הפוליטיקה הקטנה הזאת?

מיקי לוי: חברי השרים, אני פונה אליכם עכשיו.

מיקי לוי: גברתי השרה איילת שקד, מדוע את מוכנה שנפגעות תקיפה מינית לא תוכלנה להתקשר ולקבל סיוע?

מיקי לוי: אדוני השר חיים כץ, מדוע אתה מתנגד לכך שאנשים הזקוקים לעזרה ראשונה נפשית יוכלו להתקשר לער"ן?

מיקי לוי: שר התקשורת אדוני צחי הנגבי, מדוע אתה מוכן לאפשר חסימה של שיחות למוקדי חירום?

מיקי לוי: השר ליצמן, מדוע אתה נותן את ידך לסיכון חייהם של חרדים ונשים חרדיות שנפגעו מינית ואחרים שנמצאים במצוקה?

מיקי לוי: השרה רגב, מדוע את מסכימה שלהט"בים הנמצאים במצוקה לא יוכלו להתקשר לקווי סיוע?

מיקי לוי: השרה גמליאל, את, שאחראית לשוויון מגדרי, מדוע את נותנת את ידך לכך שנשים מוכות לא תוכלנה להתקשר ולפנות למוקדי סיוע?

מיקי לוי: מה אתם – חסרי לב?

מיקי לוי: חסרי מצפון?

מיקי לוי: איבדתם את הדרך?

מיקי לוי: בגלל שיקולים ולחץ אינכם מעבירים חוק שבסך הכול יאפשר ויורה לחברות הסלולר לפתוח את אותם קווים, החסומים היום בגלל לחצים של חלקים מהבית הזה, לאנשים שזקוקים לעזרה נפשית, שמאיימים להתאבד ולשלוח יד בנפשם.

מיקי לוי: די כבר עם המשחקים הפוליטיים.

מיקי לוי: לא כל דבר זה פוליטיקה קטנה וחישובים קואליציוניים.

מיקי לוי: יש גם אינטרס ציבורי, ופה אתם מסכנים חיים של אנשים, פשוט כך.

מיקי לוי: אתם מסכנים את חייהם של אזרחי מדינת ישראל שזקוקים לעזרה.

מיקי לוי: אני קורא לחברי חברי הכנסת, לשרי הממשלה: ארבעה חודשים הסכמתי לדחות את זה כדי לנסות ולבדוק.

מיקי לוי: אין פה עלויות כספיות, אין כאן שיקולים פוליטיים – יש כאן בעצם שיקולים פוליטיים צרים מאוד, שראוי לגנות אותם.

מיקי לוי: אני קורא לחברי הכנסת ולשרי הממשלה לחשוב טוב-טוב לפני ההצבעה ולא לפעול כאוטומט.

מיקי לוי: תקראו את ההצעה ותבינו – היא כל כך פשוטה.

מיקי לוי: תבינו את החשיבות שלה.

מיקי לוי: אתם נותנים עוגן וגלגל הצלה לאותם אנשים שזקוקים למוקדי החירום.

מיקי לוי: מה פה לא ברור?

מיקי לוי: מה לא כל כך מובן?

מיקי לוי: כל כך ברור ונקי.

מיקי לוי: ולכן, באמת אני קורא לכם: תוכיחו את עצמכם פעם אחת, תתעלו מעל השיקולים הקואליציוניים.

מיקי לוי: כל המטרה היא לפתוח, לתת הוראה לאותן חברות סלולר, שמפחדות מחרם וסוגרות קווי חירום למוקדי חירום עבור אנשים שזקוקים לצלצול והצלה.

מיקי לוי: תפגינו בגרות פעם אחת; פעם אחת תישירו מבט.

מיקי לוי: אני רואה איך רובכם מורידים את הראש אל השולחן – ואני מבין אתכם.

מיקי לוי: המצפון אומר: אני רוצה להצביע בעד, אבל המשמעת הקואליציונית: נגד.

מיקי לוי: תפגינו בפעם הזאת כושר מנהיגות ואומץ.

מיקי לוי: נראה אתכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: השר יריב לוין, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה.

חיים ילין: זה חוק שמאחד עוד יותר את ירושלים.

יריב לוין: הלוואי.

יריב לוין: הלוואי.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מקווה, ראשית, אדוני היושב-ראש, שהעובדה שאני משיב כאן בשמו של שר התקשורת אין בה כדי להעיד משהו על הגורל הצפוי לי, אבל מכאן לגופו של עניין.

מאיר כהן: או שאתה עדיין לא יודע שכבר – – –

יריב לוין: אני מקווה שיעמדו לי כוחותי.

יריב לוין: עניינה של הצעת חוק זו בהטלת איסור על בעל רישיון למתן שירותי תקשורת להגביל את הגישה לשירות שיחות של מנוי למוקדי חירום לסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ולעזרה ראשונה נפשית הקבועים בסעיף 12א לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982.

יריב לוין: כמו כן, מוצע בהצעת החוק לקבוע כי ניתן יהיה להטיל עיצום כספי על בעל רישיון שיפר את ההוראה כאמור.

יריב לוין: מטרת הצעת החוק, לפי דברי ההסבר, היא להבטיח כי בעל רישיון למתן שירותי תקשורת לא יוכל להפסיק, לעכב או להגביל שיחות של מנויים למוקדי החירום הקבועים בחוק התקשורת כמוקדי חירום לסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ולעזרה ראשונה נפשית שהגישה אליהם היא ללא תשלום.

יריב לוין: לפי דברי ההסבר, ישנם בעלי רישיונות למתן שירותי תקשורת המגבילים את השיחות למוקדי החירום הללו בטלפונים המכונים "טלפונים כשרים".

יריב לוין: הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יריב לוין: הגבלת הגישה למוקדי חירום בהתקשרות מטלפון המכונה "כשר" נעשית על דעת המנויים המבקשים לקבל שירותי תקשורת באמצעות טלפון כזה.

יריב לוין: היא בוודאי לא נכפית על אף אחד; היא נעשית לבקשתם של המנויים.

יריב לוין: אני חושב שיהיה לא נכון שהמדינה תתערב ותכפה על מי שאיננו מעוניין בכך בכוח לקבל שירות שהוא לא רוצה.

יריב לוין: כאשר מנוי מבקש לקבל שירות בעל מאפיינים מסוימים וגם להימנע מלקבל שירות מסוים במסגרת התקשרות שהיא פרטית, שהיא וולונטרית, שהיא חלק מחופש החוזים, אין שום היגיון ושום הצדקה שמשרד התקשורת או המדינה יתערבו בדבר הזה.

יריב לוין: אני חושב שזו גישה פטרנליסטית, זו גישה כופה, זו גישה אנטי-ליברלית, ולטעמי – לא נכונה.

יריב לוין: יותר מזה.

יריב לוין: אני אומר, חבר הכנסת מיקי לוי: הלוא אפשר לקחת את ההצעה הזאת צעד אחד קדימה ולחייב כל אדם באשר הוא להסתובב עם מכשיר טלפון שיש בו גישה למספרי החירום.

יריב לוין: למה שלא נעשה את זה, אם כבר אנחנו הולכים עד הסוף?

יריב לוין: איך ייתכן שיסתובבו בינינו אנשים שמחליטים באופן וולונטרי שלא להחזיק מכשיר טלפון סלולרי ומונעים מעצמם לא רק את היכולת להתקשר למוקדי החירום המסוימים האלה שההצעה שלך מדברת עליהם, אלא מונעים מעצמם יכולת להתקשר גם למשטרה, גם למגן דוד וגם לשירותי הכיבוי, וגם למי מהוריהם, אם חס וחלילה מצבו הבריאותי הידרדר?

יריב לוין: עד כמה אפשר שהמדינה תתערב בחיים של האנשים ותכפה עליהם דברים?

יריב לוין: אני לא חושב שזה נכון, חבר הכנסת לוי.

יריב לוין: אני גם אגיד לך יותר מזה.

יריב לוין: אני חושב שמדינת ישראל של היום, עם כל כך הרבה נגישות תקשורתית, עם כל כך הרבה פתיחות – מי שרוצה להגיע למוקדים האלה יכול לעשות את זה על נקלה.

יריב לוין: לא צריך לכפות את זה עליו.

יריב לוין: הוא ימצא את הדרך ואת האופן להתקשר אליהם ללא קושי.

יריב לוין: על כן, אנחנו מבקשים מהכנסת לדחות את ההצעה.

יריב לוין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני השר, אני רואה אותך עומד כאן ומתפתל ואומר: אי-אפשר לכפות.

מיקי לוי: תראו לי בקשה אחת של מי ממנויי הטלפונים שמבקש לחסום את הגישה שלו לאותם מוקדי חירום לעזרה – ער"ן, אנשים שרוצים לשלוח יד בנפשם ולהתאבד, אנשים שזקוקים לעזרה נפשית, נשים שנפגעו פגיעה מינית בתוך המשפחה.

מיקי לוי: תראו לי מנוי אחד שמבקש לחסום את הטלפון שלו.

מיקי לוי: בניגוד לדבריך, אדוני השר, זה נעשה באופן קבוצתי, כשמי מהמנהיגים נותן הוראה לחסום קבוצה שלמה של טלפונים.

מיקי לוי: ואני, שמקורב אליהם, שחייתי אתם כל החיים, מקבל פנייה: תפתחו את הטלפונים למוקדי חירום.

מיקי לוי: נעשה הפוך: מי שירצה לחסום את הטלפון למוקדי החירום – תחסמו לו; לא תבואו אלינו עם קבוצה שלמה ותגידו: אני חוסם את הטלפונים האלה למי שרוצה לשלוח יד בנפשו, לנשים נפגעות תקיפה מינית.

מיקי לוי: איפה הנשים בצד הזה?

מיקי לוי: אנחנו יודעים בדיוק איזה עבירות נעשות בתוך המשפחה.

מיקי לוי: איך אתם לא מתביישים?

מיקי לוי: חוק שאין לו עלות כספית, בסך הכול צריך לפתוח את מוקדי החירום.

מיקי לוי: מה זה טלפונים כשרים?

מיקי לוי: מי שלא ירצה להתחבר, יגיש בקשה שלא להתחבר.

מיקי לוי: אל תקבעו לקבוצה שלמה שהם לא מתחברים.

מיקי לוי: ואני רוצה לראות רשימה, אני רוצה לראות מנוי אחד שמבקש שלא להתחבר למוקדי חירום.

מיקי לוי: מה, זה מוקדים שנותנים שירותים לא ראויים?

מיקי לוי: אנשים שעומדים להתאבד, לשלוח יד בנפשם, נשים שהותקפו מינית, נערים, ילדים וילדות שמותקפים בתוך המשפחה.

מיקי לוי: אדוני השר, אין טלפונים ציבוריים במדינת ישראל, ויש פחות ופחות טלפונים ביתיים מאז הסלולר נכנס לחיינו, ולכן אין אמצעים, ולכן אסור לחסום את הטלפונים הסלולריים למוקדי החירום.

מיקי לוי: אלה מוקדים מצילי חיים.

מיקי לוי: אני מתחנן אליכם, אתן, הנשים שבחבורה הזאת:

מיקי לוי: אל תיתנו את ידכן לחסום את זה לאותן נשים שזקוקות לעזרה והותקפו מינית, ולאותם ילדים, נוער, גברים שרוצים לשלוח יד בנפשם ואין להם אל מי להתקשר כי הטלפונים שלהם חסומים לער"ן.

מיקי לוי: תגלו אומץ לב, נראה אתכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הפסקה, עיכוב או הגבלה של שירות שיחות אל מוקדי חירום).

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 32 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הפסקה, עיכוב או הגבלה של שירות שיחות אל מוקדי חירום), התשע"ה–2015, לא נתקבלה.

מאיר כהן: 21 בעד, 32 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: נדחתה הצעת החוק.

מאיר כהן: ביקור הנשיא טראמפ בישראל והתהליך המדיני

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

מאיר כהן: ההצעה הראשונה לסדר-היום – ביקור הנשיא טראמפ בישראל והתהליך המדיני – הצעות שמספרן 6887, 6908, 6922, 6937 ו-6946.

מאיר כהן: תעלה קסניה סבטלובה, בבקשה.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה השר יריב לוין.

מאיר כהן: אני מבקש מכל המציעים של ההצעות לסדר-היום להקפיד על שלוש דקות ולא יותר.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, למרות התקוות או החששות – זה תלוי את מי שואלים – בינתיים הנשיא טרמפ לא הניח תוכנית לחידוש השיחות עם הפלסטינים.

קסניה סבטלובה: הוא דיבר במילים כלליות, הוא התייחס לעיקרי הדבר הזה שהוא רוצה לקדם במזרח התיכון ומכנה אותו "עסקה", הוא דיבר על השלום, אבל אנחנו טרם יודעים אם תהיה תוכנית כזאת.

קסניה סבטלובה: אנחנו טרם התבשרנו אם באמת הממשל שלו בשל להביא יוזמה סדורה, יוזמה ברורה, שתדחף אותנו לחדש את השיחות עם השותפים הפלסטינים.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להזכיר לבית הזה, ובעיקר לממשלה: כוונותיו הטובות של טרמפ יכולות אולי לעזור, אך לא לעשות את העבודה במקומנו.

קסניה סבטלובה: ישראל צריכה להיות היוזמת, לא המובלת.

קסניה סבטלובה: ולכן, גם אם הנשיא ימשוך בסופו של דבר את ידיו מהסכסוך – הכול אפשרי בעולם הזה – כל ממשלה ישראלית שבאמת אכפת לה צריכה להציג יוזמה משלה, ולא לחכות ליוזמות מבחוץ.

קסניה סבטלובה: בלי נכונות ישראלית לעשות כל דבר אפשרי, ומעבר לכך – לפתור את הסכסוך, כל מאמץ וכל כוונה של גורם חיצוני לא יצלחו.

קסניה סבטלובה: ואם הפלסטינים יגידו לנו לא, ואם הפלסטינים יאמרו לא לשלום, אז שהם יהיו סרבני שלום, לא אנחנו.

קסניה סבטלובה: שמעתי את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שאומר שלראשונה הוא חש תקווה והזדמנות לשינוי, ונראה שהערבים הולכים לכיוון החיובי.

קסניה סבטלובה: כמובן, פתאום גם שמענו שהמילה שלום חזרה ללקסיקון של ראש הממשלה, אחרי הרבה מאוד שנים שהוא לא השתמש במילה הזאת כל כך.

קסניה סבטלובה: אני לא יודעת איפה היה בנימין נתניהו ב-15 השנים האחרונות, אך יוזמת הליגה הערבית, שעליה בעצם דיבר, שוחח, טראמפ עם המלך סלמאן – שהשאיר ככל הנראה רושם עז עליו – מונחת על השולחן כבר מ-2002.

קסניה סבטלובה: ממשלתו של בנימין נתניהו מעולם לא התייחסה ליוזמה זו.

קסניה סבטלובה: לאחר שלושת הלאווים של חרטום, אותה ועידה של הליגה הערבית ב-1967, שבה אמר העולם הערבי לא להכרה בישראל, לא למשא ומתן עמה ולא לשלום עם ישראל, ב-2002 אמר העולם הערבי, וממשיך לומר, בדיוק את ההפך: כן, כן וכן.

קסניה סבטלובה: אך בל נטעה: בביקורו של טרמפ בריאד, שממנו המשיך לישראל, אומנם שמע הנשיא על נכונות העולם הערבי לנורמליזציה עם ישראל, אך בניגוד מוחלט לכל החולמים וההוזים כאן, הם לא מוכנים לרתום את העגלה לפני הסוסים ולנרמל את היחסים עם ישראל לפני פתרון, או אפילו התקדמות, התקדמות כלשהי, בזירה הפלסטינית.

קסניה סבטלובה: ולכן, ראוי שכל אלה שמדברים על הסדר אזורי יזכרו שקודם כול הוא מתחיל כאן אצלנו, בחצר האחורית שלנו, אצל הפלסטינים.

קסניה סבטלובה: ההזדמנות לפתרון קיימת, ואנחנו חייבים זאת לעצמנו, ומתוך אחריות לגורלנו להציג תוכנית כזאת, ליזום, להוביל ולא להיות בזנב; להיות תמיד בראש.

קסניה סבטלובה: ועכשיו כמה מילים ליום ירושלים.

קסניה סבטלובה: שמעתי את ראש הממשלה שלנו היום מדבר על ירושלים ביום חגה.

קסניה סבטלובה: אלה שירושלים באמת יקרה להם יודעים להפריד בין הכותל לבין עיסאוויה או ג'בל מוכבר, שלעולם לא היו חלק מירושלים, גם לא בתקופה הירדנית; אלה שבאמת אוהבים את ירושלים מבינים שמאות אלפי הפלסטינים שמתגוררים בשכונות האלה בפועל סופחו אליה, אבל העיר לא מאוחדת.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת, כבוד היושב-ראש.

קסניה סבטלובה: מאז, אנחנו מדקלמים ססמאות ריקות ופופוליסטיות על העיר שחוברה לה יחדיו, בזמן שהיא לא הייתה כזאת לעולם.

קסניה סבטלובה: שמירה על ירושלים היא היפרדות מאותן שכונות, כחלק מהסדר כולל שיביא לכינונה של המדינה הפלסטינית כאן, באזור שלנו, שאנחנו נוכל לחיות אתה בשלום.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

מאיר כהן: אני שוב חוזר, אני מבקש להקפיד על שלוש דקות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: הסתיימה החגיגה, טראמפ נסע הביתה, והוא מרגיש שהוא קיבל את מה שהוא רצה מהביקור הזה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול הוא קיבל את הסחת הדעת ממה שקורה אצלו בבית ומכל הקריאות להדחתו ומכל הבעיות שיש לו, גם מבחינת העברת המידע וגם בהתנהלות אצלו בהנהלה ובאדמיניסטרציה שלו.

עאידה תומא סלימאן: הוא גם קיבל את מה שרצה מבחינת ההסכמים שנתנו לו מדינות המפרץ – לצערי הרב, הסכמים לקניית נשק בביליוני דולרים, שיתניעו את עגלת מפעלי התעשייה של הנשק בארצות הברית ואולי יגרמו לשגשוג מסוים, אשר יגרום לעוד מכירות ועוד מכירות, ואנחנו פה במזרח התיכון – או העולם הערבי, שהמלכים האלה אמורים לייצג אותו, ימשיך להתבוסס בדמו כאשר ישתמשו בנשק שטראמפ נתן ומכר בעסקאות האלה כנגד העמים הערביים.

עאידה תומא סלימאן: טראמפ הלך הביתה, וגם ראש ממשלת ישראל מרגיש שהייתה לו חגיגה טובה מאוד.

עאידה תומא סלימאן: הרי הוא קיבל הבטחה, כנראה, שיתחילו באיזשהו תהליך שאף אחד לא מבין עדיין מהו; אבל מה שברור, הוא תהליך למען התהליך, הוא משא ומתן למען המשא ומתן.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה, כהרגלו, ירוויח זמן, יעמיק את מדיניות ההתנחלויות והכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: הרי מהבוקר אנחנו שומעים את התגובות ואת השרים שמדברים, ומדברים על המשך כיבוש, ולא מדברים על סיום כיבוש.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על איחוד ירושלים כאשר חלק גדול מהעיר – בעצם ירושלים המזרחית היא תחת כיבוש, ואף אחד לא רוצה להזכיר זאת.

עאידה תומא סלימאן: עם ממשלה כזו, להתניע תהליך זה אומר רק דבר אחד: לקבור את האופציה של הקמת שתי מדינות.

עאידה תומא סלימאן: ומי ששמח כל כך על מה שטראמפ הביא צריך להבין שבעצם לא מדובר פה רק על זכויות של העם הפלסטיני ולא מדובר רק על סיום הכיבוש, אלא מדובר על חיים בשלום וברווחה של אזרחי המדינה הזו.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר שתהליך כזה ימשיך לקבור את פתרון שתי המדינות – שכמעט הגיעו לסיום ההלוויה שלו אם ימשיכו בצורה כזו בממשלת נתניהו – ולקבור אתו את התקווה האמיתית של שוחרי השלום במדינה ואצל הפלסטינים להגיע להסדר מדיני אמיתי.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, ידידנו שר התיירות והתקשורת המיועד חבר הכנסת יריב לוין – לא?

יריב לוין: – – –

מאיר כהן: הוא לא אוהב שמאיימים עליו.

עיסאווי פריג': לא מאיים.

עיסאווי פריג': זו התחלה טובה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי אתה רואה בתיק התקשורת איום.

עיסאווי פריג': זה יפה.

עיסאווי פריג': זה נשמע יפה.

יריב לוין: גם אם היית מציע לי להיות שר החקלאות הייתי אומר לך אותו הדבר.

יריב לוין: יש לי את העשייה שלי – – –

עיסאווי פריג': אני לא בטוח.

עיסאווי פריג': אני לא בטוח.

עיסאווי פריג': התקשורת יש לה הד – – –

מיקי רוזנטל: אתה יודע כמה תיירים נוספו מאז שהוא נהיה שר?

מיקי רוזנטל: לא נעים לי להגיד את זה – אני מעריך אותו, אבל הוא יריב פוליטי; מספר התיירים במדינת ישראל מאז שהוא נהיה שר עלה בכמה מאות אלפים.

עיסאווי פריג': מה, כן?

עיסאווי פריג': וואי וואי וואי וואי, יפה.

עיסאווי פריג': ידידי יושב-ראש הכנסת – –

מיקי רוזנטל: אבל זאת האמת.

מיקי רוזנטל: צריך להגיד את האמת.

עיסאווי פריג': – – הדוד חזר הביתה, המשיך בדרכו.

עיסאווי פריג': אני חושב – מה היה לנו כאן:

עיסאווי פריג': חיוכים, שיבושי תנועה, הרבה שעות שידור בטלוויזיה, ועובדה שהזמינו גם אותנו להעביר דקות מסך; הרבה אייטמים קטנים: סלפי שם, השר ארדן טועה בהגדרות, זה נתן יד, זה משך יד – דברים פה ושם.

עיסאווי פריג': אבל במהות, דיברו על שלום.

עיסאווי פריג': מה קיבלנו?

עיסאווי פריג': הנסתר יותר מהנגלה.

עיסאווי פריג': הנסתר – ימים יגידו.

עיסאווי פריג': אבל חייב להיות משהו.

עיסאווי פריג': מה הולך להיות?

עיסאווי פריג': אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אבל אנחנו פה ביחד ננחש.

עיסאווי פריג': בעל הבית הבטיח ביטחון חבל על הזמן למדינה – וזה דבר טוב, יפה מאוד – ואמר: תשברו את הראש, במילים עדינות.

עיסאווי פריג': מרוב שדיברו על שלום, אני לא מצליח להגיע למסקנה למה המילה שלום הפכה להיות פחד עבורכם.

עיסאווי פריג': אתם פוחדים מהמילה הזו.

עיסאווי פריג': אתם פוחדים מהמילה הזו.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה במסיבת עיתונאים מזכיר את המילה שלום שבע פעמים, אבל מה, אין לו מה להגיד.

עיסאווי פריג': מתווכחים בחדרי חדרים אם שלום אזורי או שלום עם הפלסטינים, כיחידה.

עיסאווי פריג': חברים, בואו נשים את זה על השולחן:

עיסאווי פריג': לא יהיה שלום ולא תהיה פריצת דרך מדינית עם מדינות ערב בלי הצד הפלסטיני.

עיסאווי פריג': זו צריכה להיות עובדה.

עיסאווי פריג': זו צריכה להיות עובדה.

עיסאווי פריג': העובדה השנייה שאני רוצה – אנחנו לא צריכים את טראמפ וארצות הברית שיתניעו לנו את התהליך.

עיסאווי פריג': מספיק להסתכל במראה ולהגיע למסקנה.

מאיר כהן: אני נותן לך עוד דקה, בגלל הדו-שיח.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': יש תמונה מכוערת.

עיסאווי פריג': חברים, המדינה, במדיניות הקיימת, מתעללת בעצמה.

עיסאווי פריג': מה שקורה זה שצה"ל הוא חברת שמירה למתנחלים; המדיניות שקיימת נותנת רוח גבית לתגי מחיר למיניהם, דוגמת מה שראינו בערערה.

עיסאווי פריג': אלה העובדות.

עיסאווי פריג': אנחנו הולכים לתהום, ואם מדינת ישראל – ואני אגיד: היהודים, מדינת ישראל – האינטרס לפתרון שתי מדינות הוא אינטרס ישראלי יותר מכל אינטרס אחר.

עיסאווי פריג': רק להסתכל במראה.

עיסאווי פריג': לאחרונה – היום דיברנו בינינו, ביקשנו לקיים דיון על 50 שנה לכיבוש.

עיסאווי פריג': דחו את זה.

עיסאווי פריג': למה דחו את זה?

עיסאווי פריג': הכותרת לא טובה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אני מסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': הכותרת לא טובה.

עיסאווי פריג': טוב, שינינו את זה ל-67' – גם לא טובה.

עיסאווי פריג': סירבו.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': ההתניה: מלחמת ששת הימים.

עיסאווי פריג': אתם מסרבים לקבל את העובדה שישנו כיבוש, מחזיקים בעם אחר.

עיסאווי פריג': הייתה מלחמה והיה אסון וצריך לפתור את זה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, ביקורו של הנשיא דונלד טראמפ בישראל, לצד הצהרות הנאמנות והמחויבות כלפינו, מהווה תפנית חיובית ביחסים בין ירושלים וושינגטון, שלצערנו ידעו בשנים האחרונות מתיחות וימים מדאיגים.

יואב בן צור: פועלו של הנשיא לאורך כל הביקור מעורר תקווה ומבטא קו ענייני ואחראי, הדואג לביטחון של המזרח התיכון כולו מבלי להפקיר את האינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית.

יואב בן צור: ברשותכם, אתייחס בהצעה לסדר-היום לשני נושאים עיקריים: ראשית, הביקור בכותל.

יואב בן צור: הנשיא דונלד טראמפ הוא הראשון מבין נשיאי ארצות הברית שבחר לבקר ולכבד את הכותל המערבי תוך כדי תפקיד, מבלי להתחשב בביקורת העולמית, ועלינו, כנבחרי ציבור וכאזרחי מדינת ישראל, לראות בכך מעבר ממדיניות של דיבורים למדיניות של מעשים ולאמץ זאת בכל הנוגע לזכותנו הטבעית על ארץ ישראל ועל המקומות הקדושים ליהדות.

יואב בן צור: הדבר השני הוא ברכת האלוקים.

יואב בן צור: כלל הנאומים של הנשיא דונלד טראמפ נחתמים במשפט "אלוקים יברך את אמריקה".

יואב בן צור: ואני שואל כאן:

יואב בן צור: מדוע אנחנו שומעים את המשפט "אלוקים יברך את ישראל" מצד מנהיגינו רק במהלך ביקורו של טראמפ ולא מאמצים זאת באופן קבוע?

יואב בן צור: האם הגויים יודעים טוב יותר את גדלותו של הבורא מאשר העם היהודי?

יואב בן צור: האם אנחנו, כעם יהודי שמקבל את הלגיטימציה על מדינת ישראל רק מתוקף דתו, לא זקוקים לברכה מהקדוש-ברוך-הוא בדרך קבע?

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, התשובה לכך ברורה, וזה הזמן לזכור ולהזכיר שהשמירה על הצביון היהודי בארץ ישראל ובבירתה ירושלים היא בראש ובראשונה מחויבות שלנו, של אמירותינו ושל מעשינו.

יואב בן צור: ובהמשך לדבריו של חבר הכנסת עיסאווי פריג', שאומר שאנחנו לא רוצים שלום, אז זה יכול להיות בכמה תנאים.

יואב בן צור: "אני שלום וכי אדבר המה למלחמה", אבל כשיהיה לנו פרטנר ונוכל לדבר אתו, אנחנו אומרים תמיד "ה' עֹז לעמו יתן, ה' יברך את עמו בשלום".

יואב בן צור: תודה רבה.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת גפני.

מאיר כהן: לאחר מכן ישיב השר לוין.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר.

משה גפני: ביקור חשוב היה השבוע, ביקורו של הנשיא דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית בישראל, ביקור שכולנו מברכים עליו.

משה גפני: אנחנו סבורים שזאת באמת נקודת מפנה במערכת היחסים בין ארצות הברית לישראל.

משה גפני: ראינו גם את – לא ראינו, בגלל שזה לא היה פה, אבל נמסר לנו על אווירה ידידותית בין נשיא ארצות הברית והמשלחת שלו לבין ראש הממשלה, הנשיא אצלנו והמשלחת שקיבלה אותו.

משה גפני: אני כמובן מברך על כך.

משה גפני: הוא השאיר כאן הודעה, שכנראה היא גם תתממש אצלו: הוא רוצה לקדם את התהליך המדיני.

משה גפני: אני שמח על כך שראש הממשלה לא דחה את זה, להפך.

משה גפני: אנחנו עם שרוצים לקדם את התהליך המדיני.

משה גפני: אנחנו לוקחים בחשבון שיש פה פיגועי טרור.

משה גפני: אנחנו לוקחים בחשבון מעשים שעושים נגדנו שהם חמורים מאוד.

משה גפני: אנחנו לא רוצים "לנצח תאכל חרב"; אנחנו רוצים שגם העם הערבי, גם הפלסטינים, יחיו בשלום ובלי פגיעות שהם נפגעים כתוצאה ממעשי הטרור – מכיוון שבסופו של דבר זה גם חוזר אליהם.

משה גפני: מצד שני, אנחנו רוצים שאנחנו וילדינו ומשפחתנו, כשהם יוצאים למטלות, שיגיעו בשלום כל אחד לדרכו, כל אחד במעשיו.

משה גפני: אנחנו רוצים לקדם את התהליך המדיני.

משה גפני: עמדתי היא שצריך לקדם את התהליך המדיני, ואני מברך את ראש הממשלה, שכפי שהבנתי – לא דיברתי אתו מאז – הסכים לתהליך הזה.

משה גפני: אני מקווה שאכן כך יהיה.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לדבר על שני דברים בשולי הביקור.

משה גפני: כל אחד לפי חשיבותו, אבל קודם כול החשיבות הראשונה בעיני.

משה גפני: מגיע נשיא ארצות הברית תוך כדי כהונה שלו, והוא מגיע לביקור בכותל המערבי.

משה גפני: הוא הולך לעזרת הגברים ואשתו הולכת לעזרת הנשים.

משה גפני: לא הייתה פה בעיה עם העניין הזה, להפך.

משה גפני: אני ראיתי את התמונה שלו עם הכיפה.

משה גפני: הוא לא חייב ללכת עם כיפה, אבל הוא מכבד את המקום שאליו הוא בא.

משה גפני: הוא התפלל שם, אני לא יודע מה הוא עשה, לא הייתי שם, הוא הוא היה לבד.

משה גפני: הוא לא ביקש ולא אשתו ביקשה שהם יבואו יחד.

משה גפני: המקום הוא מקום יהודי, שבו, כמו בבית-כנסת רגיל, מתפללים גברים לבד ונשים לבד.

משה גפני: הוא כיבד את זה, אני משבח אותו על כך, אני מודה לו על העניין הזה.

משה גפני: ולסיום, אדוני היושב-ראש, זה שהוא לא בא לכנסת זה דבר חמור.

משה גפני: אנחנו צריכים לעשות חשבון נפש.

משה גפני: אנחנו – הכוונה, כל חברי הכנסת.

משה גפני: אני מתאר לעצמי שהוא רצה לבוא.

משה גפני: אני לא יודע, אני לא בסוד העניין הזה.

משה גפני: שמעתי פה ושם שמועות, אבל הן לא רלוונטיות.

משה גפני: אני רוצה שאנחנו נעשה את חשבון הנפש.

משה גפני: מגיע נשיא המעצמה הגדולה בעולם.

משה גפני: הוא מגיע לישראל.

משה גפני: הוא נשיא ידידותי, כולם מודים בעובדה הזאת.

משה גפני: הוא לא מגיע לפה.

משה גפני: הכנסת הייתה ריקה, אני הייתי פה.

משה גפני: אני לא הלכתי לריב על כיסאות ועל מקומות שם, אז נשארתי פה לעבוד.

מאיר כהן: לא עשית סלפי?

משה גפני: מה?

מאיר כהן: סלפי לא עשית?

מיקי רוזנטל: הוא עשה אתי סלפי.

משה גפני: לא עשיתי גם את זה.

מיקי רוזנטל: נכון, הוא עשה אתי סלפי.

משה גפני: בדיוק, הייתי אתו, עם מיקי רוזנטל, בוועדה, ועם עוד אחרים.

משה גפני: על כל פנים, מה המשמעות של העניין?

משה גפני: בואו נעשה לעצמנו את החשבון.

משה גפני: אם יש כאלה שחושבים שבצעקות – כשמגיעה אישיות כמו נשיא ארצות הברית, אבל גם אישיות אחרת.

משה גפני: מה המשמעות של העניין?

משה גפני: כוחם של אלה שצועקים לו הוא מהכנסת.

משה גפני: בזה שאתה חבר כנסת, שכאן נמצאים האירועים המרכזיים שקורים במדינה, אתה נהיה יותר חזק.

משה גפני: אתה בתור חבר כנסת, יש לך יותר כוח, אתה יכול להשפיע – בדרכך, וזה אפילו יכול להיות בניגוד לעמדתו של נשיא ארצות הברית.

משה גפני: אבל אם אתה גורם לכך שבסוף ההחלטה היא שלא באים לכאן, הולכים למוזאון ישראל, המשמעות של העניין זה פגיעה בכנסת, זה פגיעה בחברי הכנסת.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

משה גפני: זה פגיעה גם באלה שסבורים שכתוצאה מזה שהם עושים איזו מחאה – זה לא נוגע לעניין הזה, יש את העבודה השגרתית של הכנסת ולכל אחד יש את היכולות ואת חופש הביטוי שלו.

משה גפני: כשמגיע נשיא כמו נשיא ארצות הברית, אנחנו כולנו צריכים להתאחד שהוא יגיע לכאן.

מאיר כהן: תודה.

משה גפני: מפני שאם הוא לא מגיע לכאן, כוחנו נפגע.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, השר לוין ישיב להצעות לסדר-היום.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בהתייחסות לדברים החשובים שאמר כאן בסיום נאומו חבר הכנסת גפני, ולומר שלדעתי, חבר הכנסת גפני, הבעיה שלנו היא עוד יותר עמוקה, אפילו מזה.

יריב לוין: תראה מה קורה כאן.

יריב לוין: שותפים שלך להצעה לסדר-היום באים, מציגים הצעה לסדר-היום ופשוט יוצאים מהאולם.

יריב לוין: אפילו לא מחכים לשמוע את התשובה.

יריב לוין: אלה פשוט תופעות שאי-אפשר להבין אותן ואי-אפשר לקבל אותן.

יריב לוין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: אני הייתי מבקש – זאת כמובן החלטה שלך, אבל אני הייתי מבקש שתביא את העניין הזה בפני נשיאות הכנסת.

יריב לוין: חברי כנסת כאלה, אסור לתת להם להגיש הצעות לסדר-היום.

מאיר כהן: זה עלה בנשיאות הכנסת.

יריב לוין: שלא יגישו הצעות לסדר-היום, נקודה.

יריב לוין: זאת פשוט חוצפה, אין דרך אחרת להגדיר את זה.

יריב לוין: זה מבזה את כל הבית ומבזה את כולנו.

יריב לוין: באמת, כל כך לא מכובד.

מיקי רוזנטל: צודק.

עיסאווי פריג': לפחות יש כאלה שנמצאים.

יריב לוין: לא, בוודאי.

יריב לוין: חבר הכנסת פריג', אתה יודע, ברור לגמרי שזה לא כולם.

יריב לוין: אני גם אמרתי שזה לא כולם, אבל אני חושב שיש תופעות כאלה שהן תופעות נוראות.

יריב לוין: על זה מתווספת העובדה שנחצים פה גבולות בהרבה מאוד מובנים.

יריב לוין: העובדה שמגיעים לכאן מנהיגים זרים ולא מאפשרים להם לדבר, מפריעים להם באמצע.

יריב לוין: אירועים שנראים כלפי העולם כולו בצורה נוראה, ומתפרשים הרבה פעמים באותן מדינות לא כמחלוקת לגיטימית שיש כאן בתוך הבית הזה אלא כפגיעה וחוסר כבוד כלפי המנהיג של אותה מדינה.

יריב לוין: כל הדברים האלה יצרו באמת מציאות.

יריב לוין: אני מסכים אתך לחלוטין, מאוד מאוד מצער שמנהיגים נמנעים להגיע לכאן.

יריב לוין: כל פעם שכן מגיע מנהיג ונואם כאן מעל הדוכן, מתרחשת איזו תקרית או מתרחש איזה אירוע.

נחמן שי: זאת הפגיעה הכי גדולה במעמד הכנסת שאני יכול לחשוב עליה.

יריב לוין: נכון, נכון.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר להאשים רק את הפרחחים, יש גם מנהיגות לכנסת.

מיקי רוזנטל: אם היא נכנעת לפרחחים האלה, זה חמור מאוד.

יריב לוין: אני אומר, חבר הכנסת רוזנטל, אני לגמרי מסכים.

יריב לוין: לכן אני העברתי לפחות את בקשתי באמצעות יושב-ראש הישיבה לנשיאות הכנסת.

יריב לוין: מוכרחים לטפל בדברים האלה טיפול יסודי, כי אחרת – – –

נחמן שי: זה מעמד שונה לגמרי אם הוא היה מדבר פה.

נחמן שי: גם הדברים שלו היו מקבלים משמעות יותר עמוקה ויותר משמעותית, כשזה בתוך הבית הזה.

יריב לוין: בוודאי, אין בזה בכלל ספק.

יריב לוין: יש בהחלט מכשיר מאוד משמעותי והוא מכשיר ההיעדרות.

יריב לוין: חבר כנסת שמרגיש שמאיזו סיבה יש לו רצון להביע מחאה, או הוא מרגיש שאותו מנהיג זר שמגיע לכאן, מאיזושהי סיבה הוא לא מעוניין והוא רוצה להביע את ההתנגדות שלו למדיניותו או למשהו אחר, יש לו כלי – לא לבוא, ואפילו להוציא הודעה לעיתונות שמנמקת מדוע הוא החליט להיעדר מהמליאה, והציבור ישפוט.

יריב לוין: אבל ברגע שמחליטים לשבת כאן, אז מכבדים את המנהיג הזר שמדבר ושומעים אותו.

יריב לוין: הרי לכל אחד יש כאן הערות לעניין הזה.

יריב לוין: אגב, אני מוכרח לומר, זה נכון באשר לאופן שבו התנהלה קבלת הפנים בנמל התעופה בן-גוריון והאירועים שקרו שם, שגם הם אסור שיקרו.

יריב לוין: אני חושב שהבעיה הזאת היא בעיה רוחבית, היא לא שייכת לצד כזה או אחר של האולם הזה.

יריב לוין: אני מאוד מקווה, באמת, אדוני, כמי שהכנסת – באמת היא יקרה לנו כאן, מוכרחים לטפל בדבר הזה.

מאיר כהן: אני חייב, ברשותך, לציין שאנחנו עושים את זה גם כשלא באים אורחים מבחוץ.

מאיר כהן: גם בזה צריך לטפל, כי במקום שמשסעים אחד את השני ומקללים אחד את השני, אז לא פלא.

מאיר כהן: לא צריך ליצור שתי מערכות.

מאיר כהן: נכון שזה התעורר עכשיו, אבל אנחנו זקוקים לדיון בינינו לבין עצמנו גם בשגרה היומיומית.

יריב לוין: זה נכון, אם כי אני מוכרח לומר, אדוני, שבעניין הזה אני חושב שקריאות ביניים זה חלק מהוויה של פרלמנט.

מאיר כהן: אני מדבר מעבר לקריאות – – –

יריב לוין: כן.

יריב לוין: זה בסך הכול זה דבר לגיטימי.

יריב לוין: אנחנו גם לא צריכים לגמרי למנוע מאנשים להביע את עצמם.

מאיר כהן: בוודאי, בוודאי.

יריב לוין: אבל נדמה לי שהקווים מאוד ברורים לכולם, רק שהמציאות היום היא שאין מחיר למי שעושה את זה.

יריב לוין: ברגע שאחד עושה, בסוף הכנסת כולה, כמוסד, משלמת פה מחירים כבדים מאוד.

יריב לוין: עכשיו אני אומר כמה מילים גם לגופו של עניין.

יריב לוין: אני חושב שהביקור הזה הוא הישג ענק של ממשלת ישראל, של ראש הממשלה ושל המדיניות העקבית שאנחנו מנהלים פה כבר תקופה ארוכה מאוד.

יריב לוין: אני חושב שהגיע לכאן נשיא אמריקני ועשה שורה שלמה של דברים שהם מאוד מאוד משמעותיים: החל בזה שהוא הגיע לבקר בכותל, בליווי רב הכותל והמקומות הקדושים, האדם שאחראי מטעם מדינת ישראל לניהול המקום; המשך בעובדה שהוא הבהיר שכל פתרון צריך להיות פתרון שמגיעים אליו ללא כפייה, ולא יאפשר את הגישה האנטי-ישראלית, החד-צדדית והמוטה שישנה במוסדות הבין-לאומיים ואת הניסיונות לכפות עלינו פתרון; המשך בדרישה החד-משמעית שלו ממנהיגי העולם המוסלמי לעקור מקרבם את הקיצוניים ואת הטרור; ודרך הדרישה החד-משמעית שלו מההנהגה הפלסטינית להתנער מהטרור ולהילחם בו באמת.

עאידה תומא סלימאן: – – – על מה אתה מדבר?

יריב לוין: זה נמשך באמירות החדות והברורות על הקשר הבלתי-ניתן לניתוק של העם היהודי לארץ ישראל, ובוודאי לבירתנו ירושלים; זה עובר דרך המחווה הסמלית בכך שהוא הגיע לישראל כחלק מהביקור הראשון שלו מחוץ לארצות הברית, בניגוד למה שראינו בעבר; ובוודאי בוודאי העובדה שסוף-סוף התקליט השחוק, ולצערי הרב המקולקל הזה, של מדינה פלסטינית ושל פתרון שתי מדינות – גם את האמירות השחוקות האלה לא שמענו הפעם, וטוב שכך.

יריב לוין: הנשיא הדגיש – – –

עיסאווי פריג': תסתכל טוב במראה.

עיסאווי פריג': תסתכל טוב במראה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יריב לוין: הנשיא הדגיש את הרצון ואת המחויבות לקידום שלום, והנה, אני אומר לכם כאן בצורה הברורה ביותר: ממשלת ישראל כולה מאוחדת ברצון, בשאיפה, וגם באמונה, אגב, שיבוא יום – אני לא יודע אם יהיה פה שלום מלא ואוטופי, אבל אפשר יהיה להגיע להסדרים שיהיו יותר טובים מאשר מציאות של מלחמה.

יריב לוין: אבל האמונה הזאת נשענת גם על ראייה מאוד מפוכחת של המציאות ועל הבנה שבמצב הנוכחי, לצערנו הרב, אין בצד השני גורם שרוצה ומסוגל להוביל את המהלכים.

יריב לוין: הלוואי שיתברר אחרת, אבל הדבר הזה מונח כולו לפתחם של הפלסטינים.

יריב לוין: יותר מכך, אני חושב שהביקור הזה הוא ההוכחה הטובה ביותר לכך שכאשר אנחנו, אדוני היושב-ראש, עומדים על דרכנו, ועומדים על זכויותינו, ועושים את זה בנחישות, ועושים את זה בהתמדה, בסוף מבינים אותנו ומכבדים אותנו.

יריב לוין: זה לקח מאוד מאוד חשוב.

יריב לוין: כאשר בקדנציה של הממשל הקודם היה לעתים נדמה שהנה, ישראל נמצאת כמעט מופקרת לגורלה, והנה, הלחצים כל כך כבדים שאנחנו מוכרחים להתכופף תחתם, נדמה לי שמי שיש לו כושר עמידה – ולעם שלנו יש כושר עמידה מופלא – בסופו של דבר מוכח שכושר העמידה הזה גם מכובד על ידי אחרים וגם מביא תוצאות.

יריב לוין: אני בהחלט חושב שזו טעות גדולה – ובעניין הזה אני חולק עליך, חבר הכנסת פריג', ואני לא הייתי גם כל כך חד ומשוכנע כפי שאתה בעניין הזה – זאת טעות גדולה לכרוך את הנושא הפלסטיני עם הנושא של יצירת יחסי שלום, או יחסים טובים יותר, עם מדינות ערב האחרות, כשם שזו הייתה טעות גדולה לכרוך את הסכם השלום עם מצרים בעניין הזה ואת הסכם השלום עם ירדן בעניין הזה.

יריב לוין: ואני מקווה שאין בבית הזה מישהו שמציע לבטל את הסכמי השלום האלה.

עיסאווי פריג': אבל אתה משלה את עצמך.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול להתקדם.

יריב לוין: אני חושב, חבר הכנסת פריג', שכבר ידענו מציאות של שגרירות במאוריטניה, וידענו מציאות של משרד כלכלי ישראלי בקטאר, ולא מעט דברים אחרים.

יריב לוין: ואני אומר לכם שאם תחלחל ההבנה בקהילה הבין-לאומית – ואם אני מבין נכון את הדברים של הנשיא האמריקני, אני חושב שיש הבנה, שיש כאן הזדמנות, שיש כאן הרבה מאוד אינטרסים משותפים, ואפשר לעשות דברים גדולים מאוד במישור היחסים שלנו עם מדינות ערב האחרות ואפשר להתקדם בעניין הזה.

עיסאווי פריג': אנחנו לא רוצים פילגש.

עיסאווי פריג': לא רוצים פילגש.

עיסאווי פריג': לא פילגש.

יריב לוין: ואני רוצה לומר לך, חבר הכנסת פריג', ולך, חברת הכנסת תומא סלימאן – –

עאידה תומא סלימאן: למה פילגש?

עאידה תומא סלימאן: זה מה שהיה פעם.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו מדובר על – – –

יריב לוין: – – שאני לא פעם תמה, כי אני חושב שאם כל – אני מוכרח להודות – אתה יודע מה, חבר הכנסת פריג'?

יריב לוין: אני חוזר בי, לא בטוח שאני יכול להכניס אותך לקטגוריה הזאת, אבל בוודאי את, חברת הכנסת תומא סלימאן.

יריב לוין: אם את כל האנרגיה העצומה שאתם כל הזמן משקיעים – ותסלחי לי שאני אומר את זה – יותר בלהפריד מאשר בלחבר, אולי הייתם משקיעים בללכת ולנסות לשכנע את מדינות ערב האחרות ליצור את החיבור הזה ואת הקשרים עם מדינת ישראל – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מנסים – אני משקיעה יותר זמן – – –

יריב לוין: – – אני אומר לכם שדווקא הדבר הזה, דווקא הדבר הזה יכול להיות גשר לשלום הרבה יותר מכל – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא רוצים להיות גשר.

עאידה תומא סלימאן: על גשר דורכים, אדוני השר.

עאידה תומא סלימאן: לא רוצים שידרכו עלינו.

יריב לוין: – – מכל הניסיונות האלה להידבר עם רשות שמשקיעה את כספיה, במקום בלפתח את הכלכלה של הציבור שלה – –

עאידה תומא סלימאן: עם מי אתה רוצה לדבר בכלל?

עאידה תומא סלימאן: עם מי אתה רוצה לדבר?

יריב לוין: – – בלשלם לטרוריסטים שיושבים בבתי-הכלא תעריף עולה ככל שהרצח והפשע שהם ביצעו יותר גדולים.

יריב לוין: אני חושב שבעניין הזה יש כאן הזדמנות, ואני מאוד מקווה שאנחנו נראה אותה באמת ממומשת.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שדרך סעודיה תתחבר לפלסטינים, לא דרך – – –

יריב לוין: מדינת ישראל וממשלת ישראל – אנחנו פתוחים, רוצים באמת בשלום, מעריכים מאוד את הביקור של נשיא ארצות הברית ואת הדברים שנאמרו על ידו, וכפי שהיה מאז ומעולם, כך גם עכשיו: ישראל – ואסור להתבלבל בעניין הזה – היא שרוצה בשלום.

יריב לוין: אין כאן שלום משום שהצד השני לא רק שלא רוצה בו – –

עאידה תומא סלימאן: אין שלום כי אתם לא רוצים, כי הממשלה שלך לא רוצה.

יריב לוין: – – לא רק שלא רוצה בו, אלא עושה הכול, הכול, כדי דווקא לעודד את אותם קיצונים ואת אותם טרוריסטים – –

עאידה תומא סלימאן: איון שלום כי רוצים להשאיר מדיניות כיבוש וקיפוח.

יריב לוין: – – שפועלים לסכל כל סיכוי להגיע לשינוי במצב הקיים.

יריב לוין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: מה אדוני מציע?

יריב לוין: אני מוכן לכל – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת תומא סלימאן, את דיברת, ואני שמרתי על כבודך שלא יפריעו לך.

יריב לוין: אני מוכן לכל בקשה של המציעים.

מאיר כהן: כן, המציעים, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: הוא פנה אלי, הוא פנה אלי.

עאידה תומא סלימאן: אני שתקתי עד שהוא שפנה אלי.

מאיר כהן: חברת הכנסת, בסדר גמור.

מאיר כהן: המציעים, מה אתם מציעים?

עאידה תומא סלימאן: דיון במליאה.

מאיר כהן: דיון במליאה?

עאידה תומא סלימאן: כן.

מאיר כהן: חבר הכנסת פריג'?

עיסאווי פריג': כן.

מאיר כהן: אנחנו נעשה הצבעה.

מאיר כהן: יש עוד מציע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מאיר כהן: רגע, יש עוד מציע?

מאיר כהן: לפני שאנחנו עוברים להצבעה, אני אתן לו – אחרי ההצבעה אתה תקבל דקה להבעת דעה.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה היא לדיון במליאה.

מאיר כהן: אני מבקש רק להצביע על זה.

מאיר כהן: כן, אני אתן לו דקה לפני ההצבעה, אוקיי.

מאיר כהן: בוא, קום בבקשה, יש לך דקה להבעת דעה מהצד.

מאיר כהן: תקפיד על דקה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנראה שכשמדברים בממשלת נתניהו על שלום מתכוונים לשלום בתוך הקואליציה, לשמור על הקואליציה ולא מעבר לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, הקבינט, הייתה לו ישיבה, והוא החליט על הקלות לפלסטינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועל איזה הקלות מדברים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאפשר לפלסטינים לבנות על השטח שלהם, שטח C.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, יש החלטה בתוך הממשלה שכבר סיפחו את שטח C?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה המשמעות של לאפשר לפלסטינים לבנות בשטח C?

יריב לוין: זו לא החלטה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הקלה, וזו הטבה, וזו מחווה לפלסטינים.

יריב לוין: הוחלט שלא להרוס כרגע את מה שנבנה לא חוקית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאני יכול להגיד על הביקור הזה – שנתניהו שרד את הביקור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא יעשו כלום, כי כנראה האיומים נגדו בימין מצליחים, או שזה הרצון שלו – ואני אומר לכם משפט, לכל האזרחים פה: עידן האינטרסנטים חי היום ובועט.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על להעביר את ההצעה לדיון, לכלול את זה בסדר-היום של המליאה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

מאיר כהן: אם כן, תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הנושא יועבר מהמזכירות להמשך דיון במליאה.

מאיר כהן: הכשלים החמורים בניהול חדרי הניתוח בישראל

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום, בנושא: הכשלים החמורים בניהול חדרי הניתוח בישראל, מס' 6866, 6890 ו-6952.

מאיר כהן: תעלה ותבוא חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

מאיר כהן: ישיב לאחר מכן שר הבריאות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, לפני כשבוע הגיש מבקר המדינה דוח מאוד חמור על מצב חדרי הניתוח בבתי-החולים פה, בארץ, בתי-החולים הציבוריים וחדרי הניתוח הציבוריים.

יעל גרמן: לא בכדי מצא המבקר לנכון לבדוק את הנושא; מערכת הבריאות שלנו ידועה כמערכת מצוינת, כוח האדם הוא אדיר, אבל מערכת הבריאות שלנו נמצאת על פי פחת, על פני ולפני התמוטטות.

יעל גרמן: לא יכול להיות שהמבקר מוצא שרק 11% מחדרי הניתוח נמצאים בבתי-החולים הפרטיים, אבל יותר מ-23% מן הניתוחים מתבצעים בהם.

יעל גרמן: לא יכול להיות שהמבקר מוצא שההשקעה בבתי-החולים הפרטיים ובחדרי הניתוח הפרטיים היא 58% בשנים האחרונות, ואילו ההשקעה שלנו, של המדינה, בחדרי הניתוח היא רק 23%.

יעל גרמן: לכך נותן חיזוק גם בנק ישראל, שלפני כשנה וחצי הוציא דוח ודיבר על כך שההשקעה במערכת הפרטית היא פי שניים או פי שלושה מההשקעה במערכת הציבורית.

יעל גרמן: המבקר מוצא שבחדרי הניתוח מגיעים באיחור, ובמקום לפתוח את הניתוחים בשעה 07:30 – יש איחור של 40 דקות.

יעל גרמן: במקום לסיים בשעה 15:00 מסיימים בשעה 14:00.

יעל גרמן: אין מספיק כוח אדם; חסרים מרדימים; חסרות אחיות; חסרים כירורגים.

יעל גרמן: מערכת כל חדרי הניתוח והמערכת הציבורית נמצאות במצב של כשל.

יעל גרמן: ומה התוצאה?

יעל גרמן: התוצאה היא פשוטה מאוד: שהאדם בוחר – הציבור בוחר במערכת הפרטית.

יעל גרמן: כי אם הוא מגיע למערכת הציבורית ורוצה ניתוח פשוט של החלפת ירך, או ברך, או פקק באוזן, או ניתוח שקדים, והוא מקבל לוח זמנים בהמתנה של חצי שנה, שמונה חודשים, עשרה חודשים ואפילו שנתיים, אדוני השר, ואתה יודע על מה אני מדברת, הרי אף אדם לא יחכה עם ניתוח במשך שנה, ואפילו לא שמונה חודשים, הוא יפנה למערכת הפרטית.

יעל גרמן: ברגע שהוא פונה למערכת הפרטית, ברור שהוא צריך שיהיה לו ביטוח.

יעל גרמן: איזה ביטוח?

יעל גרמן: ביטוח פרטי, או לפחות ביטוח משלים.

יעל גרמן: ואז, אם יש לו ביטוחים, והוא הולך למערכת הפרטית, מישהו צריך לתת לו שם את השירות.

יעל גרמן: מאיפה לוקחים את האנשים שנותנים לו שירות, שהם המנתחים הכירורגיים?

יעל גרמן: מהמערכת הציבורית.

יעל גרמן: והנה לך מערך קסם, מה שנקרא vicious circle, מעגל קסמים, מעגל שוטה, שמראה לנו איך ככל שאנחנו מזניחים, ולא משקיעים, ולא חושבים, ולא נותנים ולא עושים איזושהי תוכנית מסודרת, מגובה בתקציבים, לקיצור תורים במערכת הבריאות הציבורית, לכך שיהיו תורים קצרים בחדרי הניתוח ובבתי-החולים הציבוריים – ככל שאנחנו לא עושים את זה, אנחנו מחזקים את המערכת הפרטית.

יעל גרמן: א.

יעל גרמן: אנחנו גורמים לכך שמי שאין בידו ולא יכול ללכת למערכת הפרטית סובל מכך שהוא ממתין זמן רב, וזה פוגע בבריאותו.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

יעל גרמן: בנוסף, אנחנו גורמים לכך שכל הציבור יפנה לביטוחים פרטיים, וזה פוגע גם בבריאות וגם בכלכלה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעל גרמן: אי לכך אני מציעה ומבקשת לקיים על כך דיון מסודר בוועדה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

מאיר כהן: כן, חברת הכנסת יעל גרמן, מסבים את תשומת לבי לכך שהתקנון אומר שהשר הוא שמציע, ואתם מגיבים.

מאיר כהן: מאה אחוז.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, אני מעריך את מה שעושה כבודו, כבוד שר הבריאות, למען מערכת בריאות תקינה ואיכותית.

טלב אבו עראר: אבל בחדר הניתוחים, האמת, וכפי שתיארה חברתי חברת הכנסת יעל, אחת הסיבות העיקריות לכשלים החמורים ולזמני ההמתנה הארוכים בחדרי הניתוח בבתי-החולים הממשלתיים היא התעצמותם של בתי-החולים הפרטיים, שאליהם רצים וממהרים הרופאים הבכירים, לכאורה, הוותיקים ברפואה הציבורית, מייד לאחר השעה 15:00, מהסיבה ששם, בבתי-החולים הפרטיים, השכר והתגמול לרופא הם הרבה יותר מאשר ברפואה הציבורית.

טלב אבו עראר: הסיבה הזאת, ועוד, הן – הכרח: קיום תורים ארוכים שממתינים לניתוחים, ועל כך אני מבקש משומרי הסף, בסוגיה הזאת: לכן, אנו זקוקים למנתחים ולכוח אדם נוסף, לקידום התורים ולייעול השירות לאזרח, במיוחד בנגב, ולהפעיל את חדרי הניתוח כמו במדינות אחרות, במדינות המערב, 24 שעות ביממה, עם תורנות של מנתחים וכוח אדם יעיל כנ"ל.

טלב אבו עראר: על כן, מכובדי השר, יש לבנות יותר בתי-חולים ציבוריים בנגב.

טלב אבו עראר: ואני יודע – ואני גם בקשר אתך – שיש בדרך בית-חולים.

טלב אבו עראר: זה קרוב לשגב שלום, נדמה לי, אם אני לא טועה, אף על פי שביקשנו שזה יוקם קרוב לרהט, ששם יש 70,000 תושבים ואין להם שם בית-חולים אחד.

טלב אבו עראר: וכמה שיותר למנוע הקמת בתי-חולים פרטיים, כי טובת הציבור קודמת לטובת כל דבר אחר, ולפתוח עוד תקנים למתמחים, כדי לאפשר לרופאים חדשים אפשרויות תעסוקה בבתי-החולים.

טלב אבו עראר: כולי תקווה, מכובדי השר, שהמצב בחדרי הניתוח יתוקן, לטובת כלל האוכלוסייה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את השר.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: לאחר מכן – חבר הכנסת רוזנטל.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהנושא הוא סופר-חשוב, וטוב שידונו בו בוועדת הבריאות של הכנסת – אני אציע, ואין לי בעיה להופיע.

יעקב ליצמן: בימים הקרובים נחתום סוף-סוף על הנושא של קיצור תורים.

יעקב ליצמן: זה סתם לידיעה.

יעקב ליצמן: לדעתי זה יעזור בהרבה, אף שיש עוד כל מיני דברים שהייתי רוצה לתקן שם, אבל כדי לא לעכב את הרכבת, נחתום.

יעקב ליצמן: חדרי הניתוח נחשבים לאחד הצמתים המרכזיים והחיוניים ביותר במרכזים רפואיים והפעלתם היא אחד מצווארי הבקבוק במערכת הבריאות.

יעקב ליצמן: יש חשיבות רבה לניהול נכון ולניצול אופטימלי של חדרי ניתוח.

יעקב ליצמן: דוח מבקר המדינה מציג בעיות של חוסר ניצול אופטימלי של חדרי ניתוח, היעדר או חסר במערכת מידע ואיסוף נתונים לצורך מדידה, והיעדר תורה סדורה שעל פיה ינהלו בתי-החולים בכלל המערכת את מערך חדרי הניתוח על כל שלביו.

יעקב ליצמן: בעקבות דוח מבקר המדינה, מוקמת על ידי משרד הבריאות בימים אלו ועדה רב-תחומית, הכוללת את נציגי הרגולטור, נציגי הגופים המרכזיים במשק האשפוז ונציגי איגודים מקצועיים ומועצות לאומיות.

יעקב ליצמן: מטרת הוועדה היא בניית דוח ובו מיפוי עומק של ניהול תהליכים ותפעול חדרי ניתוח, בהתייחסות לזימון תורים, נהלים, סטנדרטים, בטיחות המטופל, בינוי ותשתיות, תקינה וכוח אדם ותמחור פרוצדורות במערכת, כל זאת תוך בחינת ממצאי הוועדות שדנו בנושא בעבר וניתוח המודלים הקיימים בארץ ובעולם.

יעקב ליצמן: בעקבות עבודת הוועדה תגובש תוכנית לאומית שתעסוק במגוון תחומים: 1.

יעקב ליצמן: גיבוש ויישום של תורת הפעלה של חדרי ניתוח, כולל ניהול מטופלים וניהול לוגיסטי של משאב זה; 2.

יעקב ליצמן: קביעת תשתיות ניתוח ותשתיות תומכות בכלל המערכת – מפתחות חישוב של מספר חדרי ניתוח למספר מיטות כירורגיות למיניהן, תוך שקילת מורכבות הניתוחים; 3.

יעקב ליצמן: פיתוח ויישום של חישוב ניצולת בוקר וניצולת ערב בכלל חדרי הניתוח; 4.

יעקב ליצמן: יישום פרוטוקול הפעלה למצבים דחופים או למצבי חירום; 5.

יעקב ליצמן: תכלול מחשוב חדרי הניתוח ברמה הלאומית ובחירת הדרך המיטבית לקידום תשתיות מחשוב קיימות; 6.

יעקב ליצמן: בחינת מתודולוגיות ומדידת זמני המתנה בעולם, בחירת המתודולוגיה המתאימה ביותר לישראל, ומדידה, תיקוף ופרסום לאחר יישום המתודולוגיה.

יעקב ליצמן: בקיצור, שני דברים: א.

יעקב ליצמן: אנחנו עושים את המקסימום לקיצור תורים, כפי שאמרתי קודם; ב.

יעקב ליצמן: אנחנו השקענו הרבה כסף בחדרי הניתוח.

יעקב ליצמן: הוספתי גם לפוריה ולעוד כמה בצפון.

יעקב ליצמן: בית-חולים בדרום ייבנה, אבל לא יהיה במקום שאדוני ציין; זה יהיה בבאר-שבע.

יעקב ליצמן: אנחנו כבר מתקדמים בתוכניות שם.

מאיר כהן: זה יהיה בצומת שרה – מקום מצוין.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: לא רציתי להגיד.

יעקב ליצמן: בסדר, אין לי בעיה שאמרת.

יעקב ליצמן: יש כבר תוכניות.

מאיר כהן: יש שם קו כחול.

יעקב ליצמן: כן, אבל אנחנו אולי רוצים עוד שטח קטן שם, כי חסר לנו, משהו, אבל זה לא משנה, בעיקרון אנחנו מתקדמים.

יעקב ליצמן: אגב, גם בצפון אנחנו מתכננים עוד בית-חולים, אבל זה עוד יותר רחוק.

יעקב ליצמן: העיקר כרגע זה בבאר-שבע.

יעקב ליצמן: אני חושב שבהחלט צריך את זה, וצריך להרחיב את זה.

יעקב ליצמן: אני מודה לכל מי שהגישו את ההצעה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה חשוב.

יעקב ליצמן: אשמח מאוד לברר את הנושאים בוועדת הבריאות של הכנסת.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: אם כן, אתם הצעתם במליאה, ובוועדת הבריאות.

מאיר כהן: נצביע על העברה לוועדת הכנסת, ושם תתקבל החלטה.

יעל גרמן: לא.

מאיר כהן: אלא?

יעל גרמן: ועדת הבריאות.

מאיר כהן: ועדת הבריאות.

מאיר כהן: בסדר גמור.

יעל גרמן: – – – השר.

מאיר כהן: לא צריך הצבעה.

מאיר כהן: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצבעה אחרת, לא?

מאיר כהן: אנחנו נצביע בכל זאת, למרות שזה פה אחד.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על להעביר את זה לוועדת הבריאות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, נתקבל.

מאיר כהן: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה לסדר-היום בנושא הכשלים החמורים בניהול חדרי הניתוח בישראל תעבור להמשך דיון בוועדת הבריאות.

מאיר כהן: מינוי פוליטי של משנים למנכ"ל במשרדי הממשלה

מאיר כהן: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: מינוי פוליטי של משנים למנכ"ל במשרדי הממשלה, מס' 6953, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מאיר כהן: היות שהוא המציע היחיד, יש לרשותו עשר דקות.

מאיר כהן: הצעה רגילה – עשר דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני, מי משיב על ההצעה?

מאיר כהן: אגב, לא חייבים להשיב, אבל רשום לי שמי שתשיב להצעה היא שרת המשפטים.

מיקי רוזנטל: אה, לא חייבים?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: נקרא לה, אבל אין חובה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות.

מאיר כהן: תפאדל.

מיקי רוזנטל: לא, אתה יודע, אם מדברים על כבוד לכנסת, יש לו היבטים שונים.

מאיר כהן: אמרתי שזה מתחיל פה.

מיקי רוזנטל: השרה שאמורה להשיב על העניין הזה היא השרה שקד, שרת המשפטים.

מיקי רוזנטל: אתה יודע מה?

מיקי רוזנטל: בוא נעשה משהו אחר.

מיקי רוזנטל: במקום שאני אדבר לקיר, אני מציע להעביר את ההצעה הזאת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, ואני מציע שנדון בה בוועדה, כי אני מבזה את עצמי ואת הכנסת בצורה הזאת.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: שרת המשפטים כאן?

מאיר כהן: לא נמצאת.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו נצביע.

מאיר כהן: אדוני הציע?

מיקי רוזנטל: להעביר את זה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: יעל, יש לך?

יעל גרמן: מה?

מאיר כהן: הוא רוצה להעביר את זה לוועדת החוקה, חוק ומשפט, אבל הוא לא יכול, בגלל – – –

מיקי רוזנטל: אבל אם השרה לא משיבה?

יעל גרמן: אני מצטרפת אליו להצעה.

מאיר כהן: לא, זה בסדר.

מאיר כהן: אם היא מצטרפת אליו לוועדת חוקה, אנחנו נצביע על העברה לוועדת חוקה.

מאיר כהן: בבקשה, נפעיל הצבעה.

מאיר כהן: אנחנו נביא את ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת רוזנטל לוועדת החוקה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: אני מצטער, חבר הכנסת רוזנטל.

מאיר כהן: ארבעה בעד, אפס מתנגדים.

מיקי רוזנטל: אני מציע להעביר גם את הטרוניה הזאת ליושב-ראש הכנסת.

מיקי רוזנטל: זה לא ראוי.

מיקי רוזנטל: זה נכון שלפי התקנון זה בסדר, אבל זה פשוט לא ראוי.

מאיר כהן: ברשותכם.

מאיר כהן: בואי בבקשה.

יעל גרמן: ההצעה של יהודה גליק ירדה?

מאיר כהן: כן, היא נדחתה לשבוע הבא.

יעל גרמן: אז תכף מתחילות השאילתות.

יעל גרמן: מותו של אפי גדסי, מתנדב מציל חיים של איחוד הצלה, בדרכו להציל חיים

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: מותו של אפי גדסי, מתנדב מציל חיים של איחוד הצלה בדרכו להציל חיים, מס' 6939, של מיכאל מלכיאלי.

מאיר כהן: הוא לא נמצא.

מאיר כהן: יואב בן צור, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, גברתי השרה, חברי הכנסת, בשבוע שעבר נהרג חובש של איחוד הצלה בהיותו בדרך לטיפול במקרה שהוזעק אליו.

יואב בן צור: אני חושב שבמציאות של היום, כשמתנדב כזה יוצא לשליחות קודש וקורה לו מה שקורה לו, ומשאיר אלמנה ושלושה יתומים – אנחנו צריכים לראות כיצד אנחנו דואגים למשפחה שנשארה אחריו.

יואב בן צור: הוא היה בפעילות וולונטרית, הוא היה בפעילות של מסירות נפש.

יואב בן צור: הוא קיפד את חייו באותה פעילות.

יואב בן צור: ואנחנו תוהים: מה יהיה על אותם אלפי מתנדבים שנמצאים בארגונים שונים?

יואב בן צור: מהו מעמדם?

יואב בן צור: מה או מי לוקח את האחריות לאחר מה שקרה לאותה משפחה, שעולמה חרב עליה ברגע אחד?

יואב בן צור: אני חושב שזהו מקרה טרגי, ואנחנו צריכים לחשוב ולראות מה אנחנו עושים.

יואב בן צור: ואנחנו מאוד מקווים ומצפים שמישהו ירים את הכפפה וייתן איזשהו אופק או ביטוח או תוחלת לאותם מתנדבים, לאותם אנשים, שמוסרים את עצמם 24 שעות ללא תמורה; לפחות ייתן להם איזושהי תקווה שאם חס ושלום קורה מקרה כזה – שלא יקרה עוד – אנחנו נדע לטפל ולהכיר בזכויות של אותם נפגעים.

יואב בן צור: תודה רבה.

נאוה בוקר: שר הבריאות, הרב יעקב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, משרד הבריאות משתתף בצערה של משפחת גדסי היקרה על מות בנה אפרים, שנהרג בעת שעשה דרכו בשעת לילה מאוחרת לסייע ולתת עזרה ראשונה רפואית באירוע דחוף שאליו הוא נקרא.

יעקב ליצמן: אפרים, זיכרונו לברכה, היה סמל ודוגמה לאדם אשר ראה שליחות, בחייו ובכל מעשיו, להתנדב ולעזור לזולת, שעה-שעה, ביום ובלילה, במסירות רבה ובצניעות גדולה, ואשר הספיק בחייו הקצרים – רק בן 32 במותו – לעשות רבות כל כך, לסייע לכל מי שהיה זקוק לכך.

יעקב ליצמן: המעשים הנפלאים שעשה בחייו, שרק לאחר מותו מקצתם נגלים לנו על ידי חבריו ובני משפחתו, מגלים לנו כי אפרים גדסי, זיכרונו לברכה, היה אוהב אדם וכל אדם בלבו ובנשמתו, ומותו בשעה שעשה דרכו לעשות מצווה לסייע לזולת רק מחזק ומדגיש אותו.

יעקב ליצמן: אפרים גדסי היה חלק ממשפחת איחוד הצלה הנפלאה, שבה התנדב ופעל בשנים האחרונות כחובש רפואת חירום, כמו חברים רבים אחרים הפועלים באיחוד הצלה בהתנדבות ובמסירות רבה, ששמו להם למטרה עליונה להושיט עזרה ולהציל חיים – דבר שאין חשוב ונעלה ממנו.

יעקב ליצמן: מייד עם קרות האסון הנורא ארגון איחוד הצלה פעל באופן מיידי, תוך דקות בודדות, כדי לסייע למשפחה בשעתה הקשה ביותר ולקח על עצמו את כל שנדרש, גם בסיוע נפשי, על ידי עובדים סוציאליים למשפחה ולחבריו למשמרת, וכן בסיוע פיזי בארגון הקבורה והשבעה, וליווי וסיוע בכל צורך אחר למשפחה ולילדים.

יעקב ליצמן: נציגת משרד הבריאות, מנהלת שירותי ההצלה במשרד, ניחמה ופגשה את בני המשפחה המופלאה, והודיעה להם כי דלתות המשרד פתוחות בפניהם לכל צורך ובכל עת ככל שיידרש, והביעה את הערכתה הרבה ואת תודת משרד הבריאות להנהלת איחוד הצלה על כל פועלה לסייע למשפחה בשעתה הקשה, בלי לחסוך בשום אמצעי.

יעקב ליצמן: מערכת הבריאות, שיש לי הכבוד והזכות לעמוד בראשה, מושתתת על עובדים איכותיים ומסורים, שבזכותם למדינת ישראל יש מקום מכובד ביותר בהישגים ובמדדי הבריאות בהשוואה למדינות המערב המתקדמות ביותר, אולם היא גם מחוזקת על ידי אלפי מתנדבים יקרים, אשר פועלים בכל המערכות לסייע לחולים ולבני משפחותיהם בכל התחומים שבהם עוסקת מערכת הבריאות: בארגוני ההצלה, בבתי-החולים, בקהילה ולמעשה בכל מקום ובכל דבר שיש בו צורך.

יעקב ליצמן: מערכת הבריאות נוגעת בכל אדם, מינקות ועד זקנה, בבריאות ובחולי, ופעילותם של המתנדבים מדגישה ומחזקת את המעורבות החברתית ואת ערך הסיוע הדדי של כלל הציבור, ובכך חוזקנו.

יעקב ליצמן: אני שולח את תנחומי, בשמי ובשם כל משרד הבריאות, למשפחת גדסי היקרה – המקום ינחם אתכם, ומתפלל כי כל המתנדבים היקרים האחרים ימשיכו במעשיהם הנפלאים, בשלום ובבטחה.

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: מה אתה מציע?

יעקב ליצמן: אני חושב שנסתפק, לא צריך.

יעקב ליצמן: אתה רוצה דיון?

יואב בן צור: מה שהשר רוצה.

יעל גרמן: אין צורך בהצבעה.

יעקב ליצמן: אני לא חושב, יש – – –

יעל גרמן: – – –

נאוה בוקר: נסת

נאוה בוקר: פק בזאת, בסדר גמור.

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: השר יישאר וישיב על השאילתות.

נאוה בוקר: נתחיל בשאילתה מס' 826 של חברת הכנסת יעל גרמן: תנאי הבידוד בבית-החולים שער מנשה.

נאוה בוקר: בבקשה.

יעל גרמן: מחוות דעת מטעם האגף לסיוע משפטי עולה כי הצטברו עדויות רבות של עורכי דין מייצגים, שמהם עולה תמונה קשה באשר לתנאי הבידוד הקיצוניים ואף הבלתי-אנושיים שבהם שוהים כמה מטופלים במחלקות המשפטיות בבית-החולים שער מנשה.

יעל גרמן: אבקש לשאול: מה ייעשה באופן מיידי לשינוי תנאי הבידוד הללו?

נאוה בוקר: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעקב ליצמן: לבית-החולים שער מנשה מגיעים המקרים הקשים ביותר בארץ של חולים פסיכיאטריים, שבתי-חולים אחרים אינם ערוכים להתמודד עמם.

יעקב ליצמן: ההחלטה על בידוד היא מוצא אחרון למאושפזים בעלי רמת סיכון גבוהה לחייהם ולחיי סובביהם – המאושפזים הנוספים והצוות המטפל – והיא מוסדרת בחוק הטיפול בחולי הנפש, 1991, תקנותיו וחוזרי משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: בכל מקרה שבו ניתן לטפל בחולה מחוץ לבידוד, כך נעשה.

יעקב ליצמן: לגבי כל חולה הנמצא בבידוד נעשית הערכת מצב שוטפת מספר רב של פעמים ביום, על ידי אנשי הצוות המטפל.

יעקב ליצמן: כשמצבו של המטופל מאפשר יציאה, גם אם הדרגתית, מהבידוד – הדבר נעשה ללא כל עיכוב.

יעקב ליצמן: יש לציין כי לצוות בית-החולים אין שום אינטרס להחזיק חולים בבידוד.

יעקב ליצמן: נהפוך הוא, הבידוד מחייב את צוות בית-החולים למאמץ יתר, כולל חובה לבקר כל שעה ביממה אצל כל אחד מהמאושפזים השוהים בבידוד.

יעקב ליצמן: תאי הבידוד עצמם – גודלם 16 מ"ר.

יעקב ליצמן: בכל חדר בידוד חלון בשטח של שני מ"ר לפחות וגישה מבוקרת לשירותים.

יעקב ליצמן: למטופלים יש אפשרות להאזין למוזיקה ולקבל ספרים לקריאה, בהתאם למצבם.

יעקב ליצמן: בית-החולים בודק אפשרות לחפות את החדרים, כדוגמת חדרי הרגיעה, להחליף את פריטי הסורג במבואה בפריט אסתטי יותר, להכניס לחדרי הבידוד רהיטים נוספים ומכשירי טלוויזיה – הכול בהתאם לרמת המסוכנות של המאושפזים.

יעקב ליצמן: כמו שאר מטופלי בית-החולים, השוהים בבידוד מקבלים שלוש ארוחות ביום ועוד ארוחות ביניים ומים לשתייה, מתקלחים ומקבלים באופן מסודר בגדים מכובסים.

יעקב ליצמן: לשכת הפסיכיאטר המחוזי בחיפה, בהנחיית האגף לבריאות הנפש, מקבלת באופן קבוע מבית-החולים שער מנשה דיווח שוטף לגבי המספר, הפריסה והמצב של המטופלים המוחזקים בתנאי בידוד.

יעקב ליצמן: צוות הפסיכיאטר המחוזי מגיע באופן קבוע ועל פי הצורך לאותן מחלקות לביקור ולבדיקות פסיכיאטריות, יחד עם צוות הרב-מקצועי, ומקיים קשר רציף, בהתאם לצורך, עם מחלקות האשפוז ועם משפחות המטופלים.

יעקב ליצמן: כל מקרה חריג מובא לידיעתו ולמעורבותו של האגף לבריאות הנפש, אשר מארגן קונסולטציות של מומחים בקשר לחולים מורכבים.

יעקב ליצמן: האגף לבריאות הנפש הגיש המלצות לפעולה בקשר לביטחון מרבי כבר לפני כמה חודשים: א.

יעקב ליצמן: עבודת מטה לבניית מחלקה משוכללת לחולים מורכבים, ובה יחידת דיור לכל מטופל, אשר מכבדת את זכויותיו ופרטיותו, ולאפשר מרחבי שהייה ותנועה, תוך תקנון מתאים של אנשי צוות.

יעקב ליצמן: בד בבד, המלצה זו נמצאת בראשות מנכ"ל המשרד; ב.

יעקב ליצמן: הוצא נוהל לפני כמה חודשים אשר אפשר אשפוז יתר, מעבר לכמות מיטות האשפוז; ג.

יעקב ליצמן: בוצעו הדרכות על ידי האגף לבריאות הנפש לכלל המחלקות על צמצום טיפול באמצעים מגבילים בבריאות הנפש; ד.

יעקב ליצמן: יש המלצה מיידית לתגבור כל אחת מהמחלקות של ביטחון מרבי בשלושה תקני סטודנטים לקרימינולוגיה על מנת לייצר פעילות למטופלים, תוך מתן תשומת לב מרבית, ופינוי הצוות הסיעודי למטופלים המורכבים יותר – בטיפול אגף תקציבים של המשרד מול מרכז לבריאות הנפש שער מנשה.

יעקב ליצמן: ה.

יעקב ליצמן: במסגרת הקצאת 50 התקנים שהתקבלו עבור הפחתת הגבלות ביצענו תעדוף והוספנו שני תקנים בכל מחלקה בביטחון מרבי.

יעקב ליצמן: כלומר, שמונה תקני סיעוד נוספים צבועים למחלקות אלו.

יעקב ליצמן: הקצאתי הועברה לטיפול חטיבת בתי-החולים; ו.

יעקב ליצמן: הוכנסו שולחן וכיסא לחדר, ובנוסף נמצא פתרון להתקנת טלוויזיות למטופלים, בדגש על ביטחון; ז.

יעקב ליצמן: שיטת טיפול ומהות חדשנית הוגשה על ידי האגף כשיטה שיש להטמיע תוך שימוש בטכניקות טיפוליות ובשיטות שנועדו לשפר את התקשורת והעבודה מול מטופלים מורכבים אלו.

יעקב ליצמן: השיטה הוכרה רק לאחרונה על ידי ועדת מכרזים כספק יחיד.

יעקב ליצמן: העבודה תחל לפעול בקרוב מול בית-החולים, להפיכת הביטחון המרבי למקום הפועל על פי עקרונות השיטה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: יש לך שאלה נוספת?

יעל גרמן: אני מודה לכבוד השר על התשובה המאוד-מפורטת.

יעל גרמן: אבל אני חייבת לומר לך, אדוני השר, שאותה ועדה שעליה אני מדברת ושכתבה לך את המכתב – כתבה למעשה למנכ"ל – תיארה בחור שאכל מן הרצפה.

יעל גרמן: לא היו לו לא שולחן ולא כיסא, וכשהיא הגיעה לבקר אותו בבידוד, האוכל היה מונח על השולחן והוא היה צריך לאכול ממנו כמו כלב.

יעל גרמן: היום כל מי שנמצא בבידוד נמצא בתנאים הרבה יותר גרועים מכל אסיר, אפילו אסיר ביטחוני או אסיר שמואשם ברצח ובאונס.

יעל גרמן: ובפועל, אני עצמי ביקרתי בשני בתי-חולים פסיכיאטריים לפני כשלושה שבועות, והייתי בחדרי הבידוד.

יעל גרמן: לא מצאתי בהם לא שולחן, לא כיסא, לא טלוויזיה, לא ציור על הקיר.

יעל גרמן: מצאתי מיטה בודדת, ריקה ואומללה.

יעל גרמן: והמצב הזה לא יכול להימשך.

יעל גרמן: אותה ועדה – אתה הקראת כאן שורה של דברים שמתכוונים לעשות, אבל האמת היא שבהמלצה של אותה הוועדה שדיברתי עליה, מדובר על כמה דברים אלמנטריים – –

נאוה בוקר: אוקיי, זו הייתה אמורה להיות רק שאלה.

יעל גרמן: אני רק אסיים.

נאוה בוקר: גברתי, זה לא נאום.

יעל גרמן: כן, אסיים.

יעל גרמן: – – כדי שניתן יהיה באמת לשפר במעט את התנאים הלא-אנושיים: לקבע שולחן וכיסא לרצפה בכל חדר בידוד; להכניס עיתון וספר; לקבע טלוויזיה.

יעל גרמן: אלה הם דברים שלא יעלו הרבה כסף, וייתנו, ולו במעט, איזשהו יחס אנושי לאנשים האלה, שאיבדו צלם אנוש.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: כפי שציינתי, זה תהליך שהתחלנו.

יעקב ליצמן: אמרתי, אמרתי שזה לא קיים עדיין.

יעקב ליצמן: אמרתי: התחלנו בתהליך שמכניסים.

יעקב ליצמן: אני לבד עושה ביקורי פתע.

יעקב ליצמן: עוד לא הייתי לאחרונה בשער מנשה, בהחלט אני מתכוון.

יעקב ליצמן: גם באחת הדרכים – זה יהיה פתע כמובן, אבל אני מתכוון להיות, כפי שאני נמצא בכל בתי-החולים, גם שם אני אהיה.

יעקב ליצמן: אז אני אראה את זה בעיניים, אחרי שאתן להם אפשרות לעשות את מה שהוועדה החליטה.

יעקב ליצמן: אם יש איזה מקרה חריג, אמרת שיש איזו בעיה, תפני אלי, אני אבדוק את זה.

יעל גרמן: זה לא מקרה חריג.

יעקב ליצמן: אם זה לא חריג, אז זה צריך לחכות עד שהוועדה תסיים – תפעיל את מה שהוועדה החליטה.

יעל גרמן: נמשיך לעקוב אחרי זה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: אנחנו נעבור לשאילתה מס' 837, של חברת הכנסת שרן השכל:

נאוה בוקר: הארכת חיי מדף של בשר טרי מיובא.

נאוה בוקר: בבקשה.

שרן השכל: תודה רבה, סגנית יושב-ראש הכנסת.

שרן השכל: כבוד השר ליצמן, על מנת לצמצם תופעה נוראית של התעללות בבעלי חיים במשלוחים חיים, אנו מעוניינים בייבוא של בשר מצונן וקפוא.

שרן השכל: הבעיה היא שעד שהמשלוחים הללו של הבשר הזה מגיעים לארץ חיי המדף בעצם נגמרים, ובעצם אי-אפשר להביא אותם.

שרן השכל: ברצוני לשאול: מדוע לא מאפשר משרד הבריאות הארכה של חיי המדף של בשר טרי וקפוא מ-45 יום ל-90 יום, זאת בניגוד לעמדת משרד האוצר, משרד הכלכלה ומשרד החקלאות?

יעקב ליצמן: יכולתי לענות לך בפשטות, ועוד מעט אגיד מה שהכינו לי.

יעקב ליצמן: בפשטות – כי אני דואג לבריאות, והם דואגים יותר לתקציבים, אולי.

יעקב ליצמן: יש לי רק עניין אחד: מה שיותר בריא.

יעקב ליצמן: ולכן בודקים את זה.

יעקב ליצמן: אבל אני אתן לך את התשובה, מה שהכתיבו לי: נושא הארכת חיי המדף של הבשר המצונן בוואקום מעבר ל-45 יום, כמוגדר בקווים המנחים שהוציאו משרד הבריאות והחקלאות, נמצא עדיין בבחינה בין-משרדית.

יעקב ליצמן: התפקיד המרכזי של משרד הבריאות הוא לשמור ולהבטיח את בריאות הציבור תוך ביצוע ניהול סיכונים ראוי, וזאת על בסיס מידע וידע מדעי ומקצועי.

יעקב ליצמן: לכן אנחנו לא עושים את זה אוטומטית, אנחנו בודקים את זה היטב, זה לא דבר פשוט.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת שרן, שאלה נוספת?

שרן השכל: כן, תגובה, וכמובן גם הערה נוספת.

שרן השכל: בעצם גם במדינות אחרות, הדבר החשוב להן זה בריאות, כמובן.

שרן השכל: וגם במדינות אחרות יש הארכה כזו של חיי המדף.

שרן השכל: האם ניתן להשוות את זה בעצם לחיי המדף באירופה או בארצות הברית ובמדינות נוספות, שגם שם דואגים לבריאות?

יעקב ליצמן: בזה אני סומך על אנשי המקצוע של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: מה שהם יחליטו, אני אסמוך על זה.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים לשאילתה מס' 844, של חבר הכנסת נחמן שי: מתמחים ברפואת שיניים לילדים.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, תחום רפואת השיניים לילדים נמצא במשבר חמור, הדורש התייחסות מיידית.

נחמן שי: ברצוני לשאול: 1.

נחמן שי: האם יוגדל מספר המתמחים?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: אם כן, מה ייעשה לשם כך? 3.

נחמן שי: מדוע המדינה אינה מממנת תקנים למתמחים ברפואת ילדים?

נחמן שי: 4.

נחמן שי: מדוע המדינה אינה משתתפת בשכר הלימוד? 5.

נחמן שי: האם משולם שכר בגין ההתמחות, כפי שנהוג בהתמחויות אחרות?

נחמן שי: 6.

נחמן שי: אם לא, מדוע?

נחמן שי: 7.

נחמן שי: מדוע אין ניתנת הכשרה מקצועית למומחים ברפואת ילדים?

נחמן שי: אני מדבר על רפואת שיניים לילדים, כמובן.

יעקב ליצמן: כמובן.

יעקב ליצמן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעקב ליצמן: 1.

יעקב ליצמן: מספר המתמחים ברפואת שיניים לילדים גדל בשנים האחרונות, ואנו תקווה שהמגמה הזאת תימשך.

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מתמרץ מחלקות מוכרות להתמחות להגדיל את מספר המתמחים שהן מכשירות, וכן מתמרץ פתיחת תוכניות התמחות חדשות ברפואת שיניים לילדים.

יעקב ליצמן: במסגרת זו, המשרד מעניק תקציב בסך 50,000 ש"ח לכל מתמחה נוסף, עד ארבעה מתמחים.

יעקב ליצמן: כמו כן, תמריץ בסך 300,000 שקל להקמת תשתית בתוכנית חדשה.

יעקב ליצמן: 3.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מממן תקנים למתמחים ברפואה רק בבתי-חולים ממשלתיים.

יעקב ליצמן: כיוון שלא היו תוכניות התמחות ברפואת שיניים לילדים בבתי-החולים, ממילא לא מומנו תקנים לשם כך, כי לא היו בתי-חולים שעשו את זה.

יעקב ליצמן: 4.

יעקב ליצמן: אין שכר לימוד להתמחויות ברפואה כללית.

יעקב ליצמן: המתמחים עובדים בבתי-החולים, מקבלים שכר ומקבלים הדרכה על ידי מומחים שעובדים במחלקות אלה.

יעקב ליצמן: כיוון שככלל לא היו שירותים דנטליים בבתי-החולים הממשלתיים, פרט לכירורגית פה ולסתות, ממילא לא עבדו שם מומחים שיכלו להדריך.

יעקב ליצמן: בתוכניות שנפתחו על ידי תאגידי הבריאות גובים שכר לימוד, כדי לכסות את עלות המומחים המדריכים.

יעקב ליצמן: 5.

יעקב ליצמן: לא משולם שכר עבור ההתמחויות ברפואת שיניים, פרט לכירורגית פה ולסתות.

יעקב ליצמן: זה שירות שניתן בבתי-החולים מקדמת דנא, ולכן יש תקנים למומחים ולמתמחים.

יעקב ליצמן: 6.

יעקב ליצמן: כנזכר מעלה, כיוון שבדרך כלל לא ניתנים שירותים דנטליים בבתי-החולים הממשלתיים, בשונה מתאגידי הבריאות, אין שם תוכניות התמחות וממילא אין תקנים למומחים ולמתמחים.

יעקב ליצמן: 7.

יעקב ליצמן: המומחים עוברים הכשרה מקצועית במהלך תקופת התמחותם.

יעקב ליצמן: זאת חובתו המקצועית של הרופא להתעדכן לאורך כל חייו המקצועיים בידע המקצועי וללמוד את חידושיו.

יעקב ליצמן: לימודי המשך בכל תחומי הרפואה ורפואת השיניים ניתנים במסגרות שונות.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: שאלה נוספת?

נחמן שי: אני מודה, השר, שלא הצלחתי להבין את תשובתך, ואני לא מבין אם יש פה תשובה בכלל.

נחמן שי: אני רוצה לציין מה אני יודע.

יעקב ליצמן: עניתי לך.

נחמן שי: אני יודע שזה עולה, יש עלות.

יעקב ליצמן: אמרתי שגם עולה פרטי.

יעקב ליצמן: אמרתי להם, היות שבדרך כלל כל ההתמחויות האלה הן בבתי-חולים – בתי-חולים, אין להם את זה היום.

יעקב ליצמן: אנחנו מנסים לעודד את זה.

נחמן שי: אני יודע, למשל, שבהדסה בירושלים לא מצליחים להשיג מתמחים, כי כדי להתמחות אתה צריך גם לשלם כסף וגם לשלם שכר לימוד.

נחמן שי: אתה משלם תמורת ההתמחות.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי לך, אדוני, אקריא לך את זה עוד פעם: אין שכר לימוד להתמחויות ברפואה כללית.

יעקב ליצמן: המתמחים עובדים בבתי-החולים, מקבלים שכר ומקבלים הדרכה על ידי – ואמרתי לך גם כן, שכיוון שככלל לא היו שירותים דנטליים בבתי-החולים הממשלתיים – אין את זה בממשלה; הדסה זה לא ממשלתי – פרט לכירורגית פה ולסתות, ממילא לא עבדו שם מומחים שיכלו להדריך.

יעקב ליצמן: עניתי לך על זה.

יעקב ליצמן: הדסה הוא בית-חולים פרטי.

נאוה בוקר: אוקיי.

נחמן שי: כן, אבל מי שרוצה להגיע להדסה צריך לשלם כסף.

יעקב ליצמן: זה פרטי.

נחמן שי: אה, זה פרטי.

יעקב ליצמן: בממשלתי אין לי – – –

נחמן שי: בבית-חולים ממשלתי אין, העלויות האלה לא קיימות.

יעקב ליצמן: אין.

יעקב ליצמן: זו המשמעות.

יעקב ליצמן: אין, אין.

נחמן שי: ומי יטפל בילדים, בסופו של דבר, אדוני השר?

יעקב ליצמן: אמרתי לך, לאט-לאט זה גדל.

יעקב ליצמן: בכלל, אנחנו דווקא היום הולכים להכניס רופאים פרטיים דרך הסתדרות רופאי השיניים, שהם לא מאוגדים דרך קופות החולים, וזה יגדיל מאוד את ההיצע של הרופאים.

נחמן שי: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים לשאילתה מס' 764, של חברת הכנסת ענת ברקו – אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חברים, תם סדר-היום.

נאוה בוקר: תודה רבה לשר ליצמן, שר הבריאות.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ד' בסיוון התשע"ז, 29 במאי 2017, בשעה 16:00.

נאוה בוקר: ישיבה זו נעולה.

נאוה בוקר: תודה.