ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 231, 2017-05-17 00:00

יצחק וקנין: צהריים טובים.

יצחק וקנין: היום יום רביעי, כ"א באייר התשע"ז, 17 במאי 2017.

יצחק וקנין: אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 65), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר החינוך יעלה לדוכן וישיב על שאילתה דחופה מס' 341, מאת חבר הכנסת טלב אבו עראר, בנושא: מי השתייה בבתי-הספר ביישובים הבלתי-מוכרים.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד לך משהו, כרגע היה דיון בוועדת הכספים בנושא, עם רשות המים, לגבי אספקת מים לתושבים ביישובים הבלתי-מוכרים.

יצחק וקנין: אני בדיוק בא משם.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב על השאילתה.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת טלב אבו עראר, רשות הדיבור שלך.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: מכובדי סגן השר, בכמה בתי-ספר ביישובים הבלתי-מוכרים בנגב נאלצים להוביל מים במכליות, ואין פיקוח על המים האלה.

טלב אבו עראר: ברצוני לשאול: 1.

טלב אבו עראר: האם נכון הדבר?

טלב אבו עראר: 2.

טלב אבו עראר: אם כן, מה תעשה כדי לפקח על המים?

טלב אבו עראר: 3.

טלב אבו עראר: למה אין מחברים בתי-ספר אלה לרשת המים הארצית?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת השואל אבו עראר, התשובה היא כזאת: כל מוסדות החינוך במגזר הבדואי, ובכלל זה בתי-הספר בפזורה, מחוברים לרשת המים.

מאיר פרוש: יש בית-ספר יסודי אחד בפזורה, במועצה האזורית נווה מדבר, בית-הספר אל-עזאזמה ג', שאינו מחובר לרשת המים.

מאיר פרוש: המוסד הזה נפתח כמענה חינוכי עבור כ-250 ילדים בפזורת אל-עזאזמה.

מאיר פרוש: המוסד הזה נמצא בשטח גלילי דרומית ליישוב שגב שלום.

מאיר פרוש: זו התשובה על השאלה הראשונה.

יצחק וקנין: לא, אבל השאלה, אדוני – – –

מאיר פרוש: רגע, אני מגיע.

יצחק וקנין: אין מים.

מאיר פרוש: יש פה טעות בשאילתה, אבל לשאלה 2 – מה תעשה כדי לפקח על המים – המועצה האזורית נווה מדבר מבצעת בדיקות מים פעמיים בחודש ומעקב בתיאום עם משרד הבריאות לגבי הממצאים.

מאיר פרוש: אם תרצה לשמוע את הממצאים, אני יכול להקריא גם אותם.

מאיר פרוש: 3.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, נקודת המים הקרובה ביותר לבית-הספר נמצאת במרחק גדול משבעה קילומטרים.

מאיר פרוש: מבדיקה שקיימנו עם הרשויות האמונות על הנושא – הרשות להתיישבות הבדואים, מינהל התכנון במשרד האוצר, מינהל מקרקעי ישראל והמועצה האזורית נווה מדבר, הפועלת בהתאם להנחיות, עולה כי אין תכנון מפורט באזור הזה, ולכן הנושא טרם בא על פתרונו.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לך, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: אבל מכובדי סגן השר, בית-הספר שמדובר עליו הוא בית-ספר ואדי אלנעם, שלא שייך למועצת נווה מדבר ולא בפיקוחו.

טלב אבו עראר: בית-הספר הזה, לא משנה איפה הוא יושב, העיקר, הוא בית-ספר – מוסד ממשלתי.

מאיר פרוש: וזה לא אותו בית-ספר שאני הזכרתי?

טלב אבו עראר: בית-ספר, נכון, משבט אל-עזאזמה, אבל הוא בוואדי אלנעם, והוא לא שייך למועצה.

טלב אבו עראר: הוא ביישוב בלתי מוכר, עדיין לא מוכר, ולכן המים שם מובלים במכלים, שהם בכלל לא מבוקרים.

טלב אבו עראר: המים שם שוהים אולי שבוע, חודש, בלי בקרה.

טלב אבו עראר: פניתי למשרד החינוך בזמנו, למשרד הבריאות, אמרו: זה יישוב בלתי מוכר.

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת בלתי מוכר?

טלב אבו עראר: אם היישוב בלתי מוכר, הילדים שם מוכרים, לא?

טלב אבו עראר: זכאים לחינוך כמו כל אזרחי המדינה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, מי בנה את בית-הספר, משרד החינוך?

יצחק וקנין: בתקציב של משרד החינוך?

טלב אבו עראר: כן, משרד החינוך.

יצחק וקנין: אז איך יכול להיות שאין מים בבית-הספר?

טלב אבו עראר: נכון מאוד, ואפילו יש החלטת בג"ץ לחבר את בתי-הספר האלה למים, וגם לחשמל.

טלב אבו עראר: החלטת בג"ץ צריך לכבד לפחות.

טלב אבו עראר: אז מה תעשה, מכובדי, כדי לחבר את בתי-הספר למים נורמליים כמו שאר ילדי הארץ?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, שאלה נוספת.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, חברי הכנסת, אני רוצה לשאול בנושא שהגשתי עליו דיון מהיר, אבל לא התקבל לצערי הרב בנשיאות הכנסת.

מסעוד גנאים: הנושא הוא כך: פורסם לפני כשבוע שמשטרת ישראל, ביום קהילה ומשטרה בעיר רמת השרון, מול תלמידי בית-ספר יסודי, הדגימה הריגת פלסטיני – מול התלמידים, כחלק מהצגת פעולותיה.

מסעוד גנאים: האירוע, כבוד סגן השר, מעורר סלידה והוקעה, כי איזה ערך חינוכי – אילו ערכים רוצים להקנות לתלמידים, שהריגת פלסטיני זו גבורה?

מסעוד גנאים: אני חושב שהעניין הזה מנוגד לכל ערך חינוכי.

מסעוד גנאים: אני רציתי לשאול, כבוד סגן השר, מי מאשר פעולות כאלה בבית-הספר?

מסעוד גנאים: מי מפקח על התכנים, על החלקים, של התוכנית הזאת, שמוצגת בפני תלמידי בית-ספר?

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, לשאלתו הנוספת של חבר הכנסת אבו עראר, אני התמקדתי ואמרתי שאלה הנתונים שאני קיבלתי, שכלל מוסדות החינוך במגזר הבדואי, ובכלל זה בתי-הספר בפזורה – וכשאנחנו מדברים על פזורה זה כאילו אלה הלא-מוכרים, אבל הם ילדים שנולדו פה, ורוצים לתת להם חינוך – כל בתי-הספר מחוברים לרשת המים.

מאיר פרוש: יש בית-ספר אחד, אל-עזאזמה ג', שלא מחובר לרשת המים.

מאיר פרוש: הנתונים שנותנים לי הם כאלה, שנקודת המים הקרובה ביותר לבית-הספר היא במרחק של יותר משבעה קילומטרים.

מאיר פרוש: שבעה קילומטרים.

יצחק וקנין: מה, בית-הספר עד כדי כך מבודד?

יצחק וקנין: מבודד בצורה כזאת?

מאיר פרוש: נקודת המים הקרובה ביותר לבית-הספר – אתה מתאר לעצמך שכאשר במשרד החינוך מכינים תשובה על שאילתה שצריכה להינתן מעל במת הכנסת, מי שנותן אותה, נותן את הנתונים.

מאיר פרוש: כשאני שאלתי אותו, הוא קרא לבית-ספר בשם אחר, שאלתי אותו, אתה מדבר על בית-הספר הזה?

מאיר פרוש: הוא אמר שכן, אבל קוראים לזה כאילו לא מוכרים.

מאיר פרוש: אנחנו קוראים לזה פזורה.

מאיר פרוש: על כל פנים, נקודת המים הקרובה ביותר לבית-הספר נמצאת במרחק של יותר משבעה קילומטרים.

מאיר פרוש: מבדיקה שהמשרד קיים מול הרשויות האמונות על הנושא – ומניתי אותן: הרשות להתיישבות הבדואים, מינהל התכנון במשרד האוצר, מינהל מקרקעי ישראל, המועצה האזורית נווה מדבר – עולה – –

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: רק רגע, אדוני, האמן לי, אנחנו רוצים להבין את התשובה כדי שנראה איך פותרים את העניין.

טלב אבו עראר: אבל כמה זמן – – –

יצחק וקנין: דקה, תן לו לסיים ואני אאפשר לך אם צריך עוד שאלה.

מאיר פרוש: – – עולה שאין תכנון מפורט באזור הזה.

מאיר פרוש: עכשיו, יבוא מישהו וישאל, אם אין תכנון מפורט של חיבור מים, למה בנו את בית-הספר שם?

מאיר פרוש: התשובה, לכאורה – ואלה דברים שלא נשאלתי קודם, ואני עונה מתוך ההיגיון – התשובה היא שאת בית-הספר היו צריכים לבנות לילדים שנמצאים באזור הזה.

מאיר פרוש: הם נמצאים בלי נקודת מים.

מאיר פרוש: הם כנראה גם חיים יום-יום בבית, באוהלים, גם בלי מים, אלא בצידניות או בכדים וכדומה.

מאיר פרוש: אבל כשאני מדבר על זה, אני רוצה לומר כך – לפעמים כשאתה שואל שאילתה, יכול להיות שאתה גם גורע לעצמך.

מאיר פרוש: כבודו אולי גם יודע – אבל אני לא פונה אל כבודו כיושב-ראש הישיבה הנוכחית, אלא כאדם שנראה כמוני – אני יכול לומר לך, אין מצב כזה בבתי-ספר החרדיים, כן?

מאיר פרוש: שמדינת ישראל, משרד החינוך, ייתן כסף לבית-ספר, או לתלמוד תורה, אם הוא לא מחובר למים.

מאיר פרוש: אם לא מחובר למים, יש פה גם בעיה בטיחותית.

מאיר פרוש: אני לא מבין בכלל איך נותנים ל-250 ילדים ללמוד בבניין שלא מחובר למים.

מאיר פרוש: אין – אני רוצה רק שתדע, כשאתה שואל, אני חייב לומר: הנה, הבדואים – לא שזאת שמחה גדולה, אבל הבדואים מופלים לטובה, כי הציבור החרדי, אם הוא ישב במבנה שאין בו מים, אני אחראי לכך – לא שאני שמח עם זה – משרד החינוך לא נותן רישיון לבית-ספר במגזר החרדי, בכל המוכר שאינו רשמי, שזה 70% מהמגזר החרדי, לא נותן רישיון לבית-ספר אם אין בדלתות גומיות, כדי שהן לא יפגע לילדים באצבעות, או אם ארון הספרים לא מחובר עם ניקלים לקיר, שהוא לא ייפול חלילה, או אם אין שום דלת זכוכית בארון, וכדומה, שאולי ילד ייפגע – ובצדק.

מאיר פרוש: ואם כל הדברים האלה לא נמצאים, ואם אין לך שם בריאות, ואין תברואן שבא ואישר את זה, לא מאשרים לך לקיים בית-ספר.

מאיר פרוש: פה, באמצעות השאילתה שלך, אתה מספר לנו שיש בניין עם 250 ילדים שלא מחובר למים.

מאיר פרוש: אתה שואל אותי אם זה תקין?

מאיר פרוש: אני לא חושב שזה תקין.

יצחק וקנין: ודאי שזה לא תקין.

מאיר פרוש: אני לא מוצא שזה תקין, אבל זה מה שעולה מהסיפור שלך.

מאיר פרוש: יש בית-ספר בפזורה, שם, ליד נווה מדבר – יש שם 250 ילדים במבנה שמשרד החינוך בנה, והוא לא מחובר למים.

מאיר פרוש: הרב יעקב אשר, אתה מכיר עוד דבר כזה?

מאיר פרוש: במגזר החרדי אתה מכיר בית-ספר שאין לו מים שנתנו לו רישיון הפעלה?

מאיר פרוש: אז לפעמים אולי טוב – הנה, עכשיו נאזם יעזור לך ותוכל לשאול את השאילתה יותר טוב – לפעמים טוב שלא מספרים את כל הסודות ואת כל הדברים הטובים שיש, כי במגזר היהודי – החרדי, על כל פנים – אין מתנות כאלה.

מאיר פרוש: אין מים – אין בית-ספר.

מאיר פרוש: לשאלה של חבר הכנסת מסעוד גנאים, כמו שאתה מתאר את זה, אז – לא שזה מעורר סלידה בקרב הציבור הערבי; אני אומר לך, אני מקבל חלחלה מלשמוע שזה מה שעשו ברמת השרון, הדגימו איך הורגים פלסטיני.

מאיר פרוש: כי כל אדם נברא בצלם אלוקים, מה זה, הוא פלסטיני אז מותר חלילה לעשות בו –?

מאיר פרוש: זה דבר אחד.

מאיר פרוש: דבר שני, זה הרי בדיוק מה שממשלת ישראל מבקשת מהפלסטינים: לא לתת כסף למחבלים, למשפחות של המחבלים, כי הם הרגו.

מאיר פרוש: אז ממשלת ישראל מבקשת שלא ייתנו כסף – ודואגת שטראמפ ידבר עם אבו מאזן שלא ייתנו כסף – למשפחות אלה שהרגו.

מאיר פרוש: אז – קשה לי מאוד להאמין, אבל כמו שאתה מתאר את זה, זה מעורר בי סלידה, ואני מתחלחל לשמוע דבר כזה.

יצחק וקנין: אני חושב שהייתה ביקורת ציבורית מאוד גדולה – –

מאיר פרוש: זה כנראה לא מספיק.

יצחק וקנין: – – לגבי הסרטון הזה.

יצחק וקנין: מי שראה את הסרטון, זה לא – – –

מאיר פרוש: זה כנראה לא מספיק, וצריך לעשות את זה.

מאיר פרוש: ודאי שזה דבר שמעורר גועל.

מאיר פרוש: אז אלה הן התשובות שיש לי לענות על השאילתה הזאת.

יצחק וקנין: אדוני, אם אפשר, אני רוצה לאפשר לו עוד – – –

מאיר פרוש: אדרבה.

יצחק וקנין: זה חריג, מה שאני עושה.

מאיר פרוש: מאוד.

יצחק וקנין: טלב אבו עראר, זה חריג.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, מכובדי סגן השר, כנראה אתה לא מבין את העניין טוב, אני אסביר אותו שוב.

מאיר פרוש: כן.

טלב אבו עראר: מדובר כאן לא ב-250 אלא ב-2,500 תלמידים, בשני בתי-ספר צמודים, ביישוב – תרשום אצלך, תרשום ותבדוק – זה יישוב שנקרא ואדי אלנעם.

טלב אבו עראר: ואדי אלנעם – נכון, באזור של שגב שלום, אבל זה רחוק ממנו ממש.

טלב אבו עראר: נכון, כמו שאמרת, נקודת המים הכי קרובה לבתי-הספר האלה היא במרחק של שבעה קילומטר, אבל אני, ככה, פונה למשרד החינוך – לספק מים לתלמידים האלה, לילדים האלה.

יצחק וקנין: בשני בתי-הספר אין מים?

טלב אבו עראר: בבתי-הספר אין מים, אין מים בכלל.

יצחק וקנין: אתה אומר 2,500 תלמידים.

טלב אבו עראר: כן, נכון מאוד.

טלב אבו עראר: מה עושה הממשלה?

טלב אבו עראר: מה עושה המדינה?

טלב אבו עראר: מפעילה לחץ.

טלב אבו עראר: לא מחברים אותם למים, לא לחשמל, כדי – דרך התלמידים, יעני, התלמידים נפלו כאן קורבן למדיניות כושלת של ממשלת ישראל.

מאיר פרוש: אז איך בנו להם בניין?

טלב אבו עראר: איזה בניין?

טלב אבו עראר: אין בניין.

טלב אבו עראר: עדיין, כאילו – – –

מאיר פרוש: שאל אותך היושב-ראש.

יצחק וקנין: שאלתי: זה בית-ספר שנבנה על ידי משרד החינוך?

טלב אבו עראר: נכון מאוד.

טלב אבו עראר: זה ברובו קרוונים, לא מבנה קשיח, ולכן – – –

מאיר פרוש: אבל מי הביא את הקרוונים, משרד החינוך הביא?

טלב אבו עראר: לא שומע.

מאיר פרוש: מי הביא את הקרוונים?

טלב אבו עראר: משרד החינוך.

טלב אבו עראר: זה בית-ספר מוכר, עם סמל, עם הכול – –

מאיר פרוש: אני חייב לומר לך שאתם מופלים לטובה.

טלב אבו עראר: – – לא מהיום.

מאיר פרוש: אלינו לא מביאים כאלה קרוונים כשאין מים.

טלב אבו עראר: מכובדי, זה עשרות שנים, זה לא מהיום או למחר.

טלב אבו עראר: ולכן – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: – – אני מבקש לחבר את בית-הספר למים, כי אי-אפשר לחכות, להמתין עד שהעניין ייפתר בכלל.

יצחק וקנין: טלב אבו עראר, תודה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת אבו עראר, בוא נפצל את התשובה שלי לשניים.

מאיר פרוש: אני כאדם יכול לענות לך ואענה לך כמשרד החינוך.

טלב אבו עראר: אין לך תשובה.

טלב אבו עראר: לא קיבלתי תשובה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת אבו עראר, תן לי – אני יכול לענות לך כאדם, ואני רוצה לענות לך כאדם, ואני רוצה לענות לך כמשרד החינוך.

מאיר פרוש: כמשרד החינוך, אני מודיע לך, צריכים לסגור את בית-הספר מייד.

מאיר פרוש: ככה משרד החינוך נוהג עם מי שלא מחובר למים.

מאיר פרוש: כך הוא נוהג עם הציבור החרדי.

טלב אבו עראר: – – –

מאיר פרוש: מה השאלה בכלל?

מאיר פרוש: זה מה שהוא עושה.

מאיר פרוש: כאדם, צריך להפוך את העולם כדי שיהיו מים בבית-ספר הזה.

טלב אבו עראר: – – –

מאיר פרוש: איך אפשר להשאיר ילדים – חלילה, סכנה של מחלות.

מאיר פרוש: אז את זה אני עונה לך כאדם.

מאיר פרוש: כמשרד החינוך – צריכים לסגור מייד את בית-הספר, כך משרד החינוך נוהג.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לשאילתה מס' 340.

יצחק וקנין: אני מבקש משר העבודה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ, לעלות לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מס' 340, של חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בנושא: אי-תשלום פנסיה כפי שהובטח במסגרת הסכם עם רוסיה.

קסניה סבטלובה: תודה, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר, בדצמבר האחרון נחתם הסכם עם ממשלת רוסיה, שלפיו תשולם קצבת פנסיה לישראלים שעלו בזמנו מרוסיה עד שנת 1992.

קסניה סבטלובה: בתשובה על שאילתה שהוגשה ב-11 בינואר 2017 אמר השר, בין היתר, כי יתחילו לשלם את הפנסיה החל ממרס 2017.

קסניה סבטלובה: ברצוני לשאול: מדוע למרות ההבטחות טרם קיבלו הזכאים את דמי הפנסיה?

קסניה סבטלובה: מה ייעשה לפתרון הבעיה?

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: אדוני שר הרווחה והשירותים החברתיים ישיב.

חיים כץ: לצערי הרב, אני לא שולט בממשלת רוסיה, והפרוצדורה הולכת – הביורוקרטיה שולטת כנראה גם שם.

חיים כץ: וכדי להסדיר את יצוא ויבוא הפנסיות במסגרת ההסכם עם רוסיה נערכו אמנה והסכם מינהלי.

חיים כץ: כדי שהאמנה וההסכם המינהלי ייכנסו לתוקף נדרש הליך אישור של שתי הממשלות.

חיים כץ: מדינת ישראל חתמה על הסכם האמנה וההסכם המינהלי, וכן התקבל אישור ממשלת ישראל.

חיים כץ: ממשלת רוסיה חתמה על הסכם האמנה אבל היא לא חתמה עדיין על ההסכם המינהלי.

חיים כץ: לפי דרישת ממשלת רוסיה, בטרם יתחילו לבצע את האמנה יש להמתין לחתימתם על ההסכם המינהלי של הרוסים, וכן לחתימתו של נשיא רוסיה על אישור האמנה.

חיים כץ: עד כה לא התקבלה החתימה הזאת.

חיים כץ: זה מהצד הרוסי.

חיים כץ: יצוין כי בצד הישראלי הושלמו כל ההליכים שנדרשו על ידי הרוסים, כולל אישור ראש הממשלה לחתימת ההסכמים ואישורם.

חיים כץ: אנו ממתינים עד להשלמת ההליכים על ידי הצד הרוסי – שלא עובד אצלנו – ואישורם להתחיל בקבלת התביעות.

חיים כץ: נכנסה עכשיו שרת הקליטה סופה, וישבנו גם: איך אנחנו נעדכן את האנשים וניתן שאנשים יוכלו למלא את הטפסים, כי הפרוצדורה והביורוקרטיה – הם יערימו קשיים, ברור לי שהם יערימו לא מעט קשיים.

חיים כץ: אז אנחנו ממתינים לחתימה עם הרוסים.

חיים כץ: מועברות הרבה פניות בצינורות דיפלומטיים.

חיים כץ: במקרה הייתי השבוע בארוחת צהריים עם נשיא אוקראינה, וביקשנו גם שם את החלת הפנסיות על עולים מאוקראינה.

חיים כץ: הוא אמר שם משהו, וכששאלנו אם אנחנו יכולים לפרסם הוא ביקש שלא, כי הוא צריך להעביר את זה בפרלמנט שלו, אז אני לא אגיד על מה הוא דיבר.

חיים כץ: אבל אנחנו מנסים להרחיב ולתת לעולים מרוסיה שיצרו זכויות פנסיוניות – עולים בכלל, אבל פה עולים מרוסיה – שיצרו זכויות פנסיוניות בארצות שבהן הם עבדו עד שהם עלו, ופה הם לא יכולים לקבל את הזכויות מאחר שיש קופות סגורות – עמיתים – אין סבסוד צולב – לא יכולים לעשות – המגמה שלנו היא לנסות לעזור לאנשים האלה לקבל את מה שהם יצרו.

חיים כץ: לצערי, זה לא תלוי רק בנו.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מבין שאת מסתפקת.

קסניה סבטלובה: כן.

יצחק וקנין: דב חנין – איננו.

יצחק וקנין: טוב, אדוני, אני מודה לך.

יצחק וקנין: תודה לשר העבודה והשירותים החברתיים, חיים כץ.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3772/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לחקיקה.

יצחק וקנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – שינוי שם עילת "חוסר עניין לציבור" בסגירת תיקים), התשע"ז–2017, הצעת חוק בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: מי משיב בשם השרה?

גלעד ארדן: שרת המשפטים?

גלעד ארדן: אני.

יצחק וקנין: אדוני, טוב.

יצחק וקנין: השר לביטחון פנים ישיב בשם שרת המשפטים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין, רשות הדיבור שלך.

מיכל רוזין: תודה רבה, כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, השרה, בהחלט, הנושא לא נוגע רק במשרד המשפטים, אלא בהחלט גם במשרד לביטחון הפנים.

מיכל רוזין: הצעת החוק שלי בעצם מבקשת לשנות – שינוי שם עילת "חוסר עניין לציבור" בסגירת תיקים.

מיכל רוזין: אחת העילות לסגירת תיקים פליליים היא העילה של היעדר עניין לציבור, והיא נקבעת במקרים שונים, כמובן לאחר שקלול של נתוני החקירה, אל מול האינטרס הציבורי.

מיכל רוזין: בדיונים של ועדת החוקה, ובביקור שקיימנו בפרקליטות מחוז ירושלים, עלו שתי בעיות עיקריות: בעיה עיקרית אחת זה באמת חוסר הבנה של הציבור, ולא רק האזרחים והאזרחיות שנדהמים לגלות שאף-על פי שהם חוו אלימות פיזית או מינית, או חוו פגיעה כזאת או אחרת, התיק הפלילי נסגר בשל "חוסר עניין לציבור" – מי זה אותו ציבור שלא מעניין אותו שהיכו אותם או פגעו בהם?

מיכל רוזין: האמירה הזאת היא מאוד קשה, אבל יותר מכך, עלה שזה יוצר חוסר הבנה אצל הנפגעים, מה שמעלה את כמות העררים על סגירות התיקים.

מיכל רוזין: עכשיו, הנושא של אלימות מינית – כמי שמלווה אותו מאז שהייתי מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית – הוא נושא מאוד מורכב, ואני חייבת לומר: האדמה בוערת; אני לא יודעת עד כמה אתם מודעים לעניין – האדמה בוערת, הרשתות זועקות; נשים אמיצות, וגם גברים, קמים בבוקר ואומרים: עד כאן, אי-אפשר יותר.

מיכל רוזין: כל מקרה שמתפרסם הופך את הבטן להורים, לילדים, לבני נוער, לאוכלוסייה כולה, לחברה כולה, ואנשים מרגישים, באמת, סוג של חוסר הבנה מול המערכות, מערכות החוק – המשטרה, הפרקליטות – על סגירת תיקים, על דרישות כאלה ואחרות מנפגעים ונפגעות.

מיכל רוזין: רק המקרה האחרון, של אותה נפגעת אונס קבוצתי מהרצליה, שכמובן הרים מחאה מאוד גדולה – ביום חמישי האחרון נשים הפגינו מול הפרקליטויות ברחבי הארץ; מחאה מאוד גדולה, על חוסר צדק, על חוסר הבנה: איך זה יכול להיות שאחרי מקרה כזה מזעזע, בין אם שחררו הביתה את הנערים ממעצר, או בכלל, האם דובר, ככה, נרמז על ידי הסנגורים – מה שלא נכון, כמובן – על סגירת התיק בשל מצבה – דווקא בשל מצבה הנפשי הקשה של הנפגעת?

מיכל רוזין: כמובן, אני לא רוצה להיכנס לפרטי התיק, אבל אני רוצה לומר בצורה ברורה: זה מקרה אחד שמעיד על רבים, על רבים ורבות.

מיכל רוזין: ולצערי הרב, בנושא הזה יש הרבה מאוד נפגעים שמוצאים את עצמם נפגעים כפול: גם, כמובן, הפגיעה עצמה, אבל גם, לאחר מכן, מול מערכות רשויות החוק.

מיכל רוזין: ואני רוצה לספר לך, כבוד סגן יושב-ראש הכנסת – באמת, אני לא יודעת אם אתה זוכר את הסיפור המזעזע שהיה לא מזמן, של אותו מטופל ששרף את האחות טובה קררו – –

יצחק וקנין: איך אפשר לשכוח את המקרה הזה?

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: – – בסניף קופת חולים כללית בחולון.

מיכל רוזין: מקרה נורא מזעזע, מה שבאמת הביא להרבה מאוד דיונים ורעיונות על אלימות כלפי אנשי מקצוע ברפואה, ואחד הדברים שעלו באופן חריף הוא שרוב התיקים האלה נסגרים מחוסר עניין לציבור.

מיכל רוזין: רוב התיקים.

מיכל רוזין: עכשיו, אני שמה בצד מדוע הם בכלל נסגרים, התיקים האלה, ומדוע לא מגינים על הצוותים הרפואיים – אני שמה את זה בסוגריים; אותו דבר לגבי עובדים סוציאליים ועובדי הוראה – אבל אחד הדברים שזעזע גם את המראיינים – כלומר זה לא רק האזרח – האזרחית הפשוטה, שלא מבינים מה זה "חוסר עניין לציבור" – גם התקשורת, העיתונות, אנשים שאולי קצת מבינים במקרים כאלה, בהליכים משפטיים, פליליים, לא מצליחים להבין מה משמעות "חוסר עניין לציבור", איך זה יכול להיות שנפגע רופא, מרביצים לאחות, והתיק נסגר מחוסר עניין לציבור?

מיכל רוזין: ובעניין הזה אני באמת שמחה גם על תמיכת משרד המשפטים, שרת המשפטים, השר לביטחון הפנים – אני מאוד מעריכה את זה, כי באמת אין פה שינוי של עילות הסגירה, יש פה שינוי באמת של האמירה הכל-כך בוטה וקשה הזאת, של חוסר עניין לציבור.

מיכל רוזין: וזה קצה-קצהו, כי לכאורה זה סמנטי, אבל: קודם כול אני אומרת לכם שזה מביא ליותר עררים על סגירת תיקים, אבל זה לא רק סמנטי.

מיכל רוזין: התחושה של הציבור, וזו תחושה קשה, ואי-אפשר להתעלם ממנה, של חוסר אמון במערכות החוק – בנושאים האלה בעיקר, של פגיעה מינית, אבל לא רק, של פגיעות אלימות – חוסר הרצון להתלונן, מכיוון שהתלונות האלה לא מתפתחות כדי כתב אישום, כדי תיק.

מיכל רוזין: זה מזכיר לי, אתם יודעים, פניתי אתמול ליועץ המשפטי לממשלה כדי לפתוח בחקירה פלילית על השר אורי אריאל, כי גם בנושאי שוחד, ומעילה, ונושאים של אי-מינהל תקין, גם שם אנחנו מוצאים הרבה פעמים סגירת תיקים, או אנחנו מוצאים אי-פתיחת חקירות פליליות, משום שהדברים לא מובהקים.

מיכל רוזין: אז נכון שמערכות המשפט לא יכולות להתמודד תמיד עם כל דבר, וצריך הוכחות וצריך ראיות, אבל אנחנו גם יכולים לדעת שבמקרים רבים – הרבה דברים אנחנו לא יכולים להוכיח בשיטות שהיו עד היום.

מיכל רוזין: מערכת המשפט צריכה להשתנות בהתאם לשינויים במציאות, בוודאי ובוודאי כשמדובר באלימות מינית; התפתחה מערכת הטיפול בנושא, התפתחה ההבנה של מהי פגיעה מינית, איך מגיבים נפגעות ונפגעי תקיפה מינית, מה המאפיינים של הפגיעה.

מיכל רוזין: פעם חשבו שאם אישה באה למשטרה ונותנת עדות קוהרנטית, ברורה, מהרגע הראשון, זה אומר שהיא מהימנה.

מיכל רוזין: היום מבינים שההפך, עדות שמתפתחת היא הרבה פעמים מהימנה יותר, אמינה יותר, מכיוון שכך קורה אחרי פגיעה מינית – הקושי לספר מה באמת עבר על אותה אישה או אותו גבר.

מיכל רוזין: ולכן המערכות לאט-לאט מבינות את התופעה, ומתמודדות – לא מספיק טוב – לא מספיק טוב, והחברה נמצאת שני צעדים לפני רשויות החוק, לצערי הרב.

מיכל רוזין: כבוד השר, אני חייבת לומר, יותר ויותר משטרות היום משתפות פעולה עם מרכזי הסיוע ברחבי הארץ, גם במקרה של הקטינה מהרצליה, פונות למרכזי הסיוע – ללוות ולעזור ולהיות שם בשביל הנפגעת.

מיכל רוזין: הם מבינים שזה לא רק נכון עבור הנפגעת, זה גם נכון בכלל, עבור ההליך הפלילי כולו, וזה מיטיב את התהליך מכל הבחינות.

מיכל רוזין: אבל נכון שצריך ללכת עוד צעד קדימה; לא יכול להיות ש-80% מהתיקים שמגיעים למשטרה נסגרים – נסגרים – והרבה מהם מחוסר עניין לציבור.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שמאותם 20% שעוברים לפרקליטות, 80% נסגרים גם שם בהסדרי טיעון, ובסופו של דבר מה שמגיע לבתי-המשפט ולשופטים בישראל הוא הקצה של הקצה של תמונת מצב חמורה ביותר.

מיכל רוזין: ולכן, אני באמת חושבת שכל מערכות החוק צריכות לעשות שידוד מערכות אמיתי, עמוק ורציני.

מיכל רוזין: אני לא אומרת שהן לא בדרך, אבל הן צריכות להגביר את הקצב, לשנות, לבטל את נושא ההתיישנות – לא יכול להיות שעון עצר, שעון חול, סטופר, שבו אני יודעת בדיוק שיש לי חמש שנים, שבע שנים, עשר שנים, שאני יכולה להתלונן.

מיכל רוזין: אני צריכה לעבור טיפול נפשי, אני צריכה להשתקם כדי להיות מסוגלת לעמוד בהליך פלילי.

מיכל רוזין: ההליך צריך להיות מותנה ראיות, הוא צריך להיות מותנה עובדות, ולא עניין של זמן.

מיכל רוזין: בכל הדברים האלה עוד יש לנו הרבה עבודה, לשנות.

מיכל רוזין: אני מבטיחה להיות כאן ולעבוד ולשנות אותם.

מיכל רוזין: ושוב, תודה על התמיכה, ותודה לכם, שתצביעו בעד.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: ישיב, בשם הממשלה, בשם שרת המשפטים, השר לביטחון הפנים, השר גלעד ארדן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – שינוי שם עילת "חוסר עניין לציבור" בסגירת תיקים), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת מיכל רוזין ואחרים, נועדה בעצם לתקן את חוק סדר הדין הפלילי.

גלעד ארדן: לפי ההצעה, כאשר סוגרים תיק פלילי, במקום עילת הסגירה שאנחנו מכירים כיום ומוגדרת "היעדר עניין לציבור", תהיה עילת סגירה של "אי-התאמה לפתיחה בחקירה" או "אי-התאמה להעמדה לדין", לפי העניין.

גלעד ארדן: בדברי ההסבר, או כפי שהסבירה זאת חברת הכנסת רוזין, מנומק השינוי בכך שהמינוח "היעדר עניין לציבור" פוגעני כלפי נפגעי עבירה.

גלעד ארדן: עם זאת, ההצעה אינה משנה מבחינה מהותית את הטעמים לסגירת תיקים בעילה זו.

גלעד ארדן: אכן, במונח "היעדר עניין לציבור" יש חשש לעתים לפגיעה במתלונן, או לחוסר הבנה של הציבור את המהות של עילת הסגירה, כי בלשון בני אדם זה באמת נשמע כאילו התלונה לא מעניינת את הרשויות או לא מעניינת את הציבור, ופעמים רבות הדבר אינו כך.

גלעד ארדן: בדיון שהתקיים בנושא הזה גם בוועדה, ועדת השרים לחקיקה, גם במשרד המשפטים וגם במשטרת ישראל, הייתה הסכמה שאכן יש מקום לשינוי, והשינוי ייעשה, הלכה למעשה, גם בפועל ברישומי המשטרה וגם בטפסים שנשלחים לאנשים, ואנחנו אפילו אולי לא נחכה לתיקון החקיקה, ונתחיל ליישם את זה.

גלעד ארדן: עם זאת, אין מניעה גם לעגן את השינוי בחקיקה, כדי להבהיר את זה לציבור כולו, כפי שמציעה חברת הכנסת רוזין.

גלעד ארדן: לאור האמור לעיל, וכפי שמקובל בממשלה הזאת לתמוך בהצעות חוק, אם הן טובות, גם אם המציעה היא מהאופוזיציה, הממשלה תומכת בהצעת החוק, בהנחה, כמובן – ובתנאי – שהקידום שלה יהיה בתיאום עם משרד המשפטים ועם המשרד לביטחון הפנים.

גלעד ארדן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין מסכימה להתניות, ואנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – שינוי שם עילת "חוסר עניין לציבור" בסגירת תיקים), התשע"ז–2017.

יצחק וקנין: הצעה זו היא בתמיכת הממשלה, הצעת החוק של חברת הכנסת מיכל רוזין, בקריאה הטרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – שינוי שם עילת "חוסר עניין לציבור" בסגירת תיקים), התשע"ז–2017, לוועדה החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3902/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – איחוד שילוט בחנויות קטנות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אכרם חסון וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: גם הצעה זו היא בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אכרם חסון, עשר דקות לרשותך.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נועדה לתקן עוול וגם לבטל ביורוקרטיה מיותרת.

אכרם חסון: כפי שאתם יודעים, יש חמישה חוקים – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אם אפשר לשמור מעט על שקט, יש יותר מדי רעש במליאה.

יצחק וקנין: כן, אדוני.

אכרם חסון: להזכיר לכם, יש חמישה חוקים שלפיהם כל עסק מחויב לתלות שלטים.

אכרם חסון: השלטים כמובן גם עולים כסף, גם תופסים מקום בתוך העסק, גורמים לביורוקרטיה וגם גורמים לבלבול אצל הצרכן.

אכרם חסון: אדם לא יכול, כשהוא נכנס לעסק קטן – למכולת או למרכול קטן – לא יכול לקרוא חמישה שלטים בתוך חמש דקות.

אכרם חסון: לכן אנחנו ביקשנו לשים את כל חמשת השלטים בשלט אחד, ולתקן את העוול הזה, שנעשה במשך שנים רבות.

אכרם חסון: להזכיר לכם, החוקים שמדובר בהם: הצבת שלט איסור מכירת אלכוהול מהשעה 23:00, שלט אזהרה מפני סכנת שתיית אלכוהול, שלט איסור מכירת סיגריות לקטינים, שלט איסור מכירת אלכוהול לקטינים ושלט איסור עישון בחנות לפי סעיף 2א'.

אכרם חסון: כמו כן, יש עוד בקשות – של המשרד לביטחון הפנים, שצריך להציב שלט שהמקום מצולם במעגל סגור; גם צריך, לפי משרד הכלכלה, לשים שלטים על המבצעים בחנות, כך שאנחנו באמת לא משיגים את המטרה שלשמה הצבנו את השלטים, ואנחנו מבקשים לתקן את העוול הזה, שנעשה גם לעסקים הקטנים, כי אנחנו רוצים להיטיב אתם, וגם לצרכנים, שהם האזרחים.

אכרם חסון: בחיקוקים שונים נקבעו חובות שילוט שמטרתן להביא לידיעת הציבור איסורים ואזהרות שונים.

אכרם חסון: כל חיקוק קובע את גודל השלט ופרטיו באופן בלתי תלוי בחיקוקים אחרים, ומביא למצב שבו מוצבים מספר רב של שלטים בעלי מאפיינים שונים זה מזה, היוצרים בלבול ואי-אחידות.

אכרם חסון: נוכח האמור, מוצע לקבוע כי בחנויות קטנות, שגודלן אינו עולה על 100 מטר, תהיה אפשרות להציב במקום השלטים האמורים שלט אחד שיכלול את כל דרישות החיקוקים.

אכרם חסון: אני חושב שהדרישה היא מוצדקת, לא עולה כסף למדינה, ומשרתת את כל העסקים הקטנים ברחבי הארץ.

אכרם חסון: לכן אני פונה לכל חברי הכנסת ומבקש לתמוך בהצעת החוק.

אכרם חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הפנים משולם נהרי.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, על פי החוק, בעלי העסקים חייבים להציב מספר רב של שלטים בעלי מאפיינים שונים זה מזה, הכוללים איסורים ואזהרות, דוגמת איסור מכירת מוצרי אלכוהול וטבק.

משולם נהרי: מטרתם לשמש אמצעי אזהרה ברור וממוקד, שאפשר בנקל להבין את מסריו במבט אחד.

משולם נהרי: דא עקא, שריבוי השלטים בחנויות הקטנות מחטיא את מטרת השילוט, מכיוון שגודל השלטים, נוסף על שלטים אחרים שחובה להציב בחנויות, כגון שילוט לגבי מחירים ומבצעים, שילוט בדבר מצלמות, לפי דרישת משטרת ישראל, שילוט על מדיניות החזרת מוצרים ושילוט בדבר מוצרים בפיקוח, יוצר בליל של שלטים, המחטיא את מטרת המיקוד והבהירות, בבחינת תפסת מרובה לא תפסת.

משולם נהרי: כדי להשיג את מטרת השילוט, התיקון המוצע קובע כי בחנויות קטנות שגודלן אינו עולה על 100 מ"ר תהא אפשרות להציב שלט אחד שיכלול את דרישת חמשת החיקוקים המתייחסים למוצרי אלכוהול וטבק.

משולם נהרי: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק, כפוף לתנאים שלהלן: א.

משולם נהרי: הצעת החוק תחול רק על עסקים חדשים; ב.

משולם נהרי: שר הכלכלה והתעשייה יהיה אחראי להסדרת הנושא, בתיאום עם שר הבריאות; ג.

משולם נהרי: הליכי החקיקה ייעשו בהסכמת משרד הפנים והמשרד לביטחון הפנים; ד.

משולם נהרי: לפני קריאה ראשונה תוחזר הצעת החוק לדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה.

משולם נהרי: האם אדוני מסכים לתנאים שהציבה ועדת השרים לענייני חקיקה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסכים, הוא הודיע שהוא מסכים.

משולם נהרי: איפה הוא?

יצחק וקנין: אכרם חסון.

יצחק וקנין: הוא שם.

משולם נהרי: חיפשתי אותו שם.

יצחק וקנין: הוא בכל מקרה הודיע, הנהן בראשו שהוא מסכים.

משולם נהרי: מקבל.

משולם נהרי: אני מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק, כפוף לתנאים שהזכרתי.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר משולם נהרי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – איחוד שילוט בחנויות קטנות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אכרם חסון, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – איחוד שילוט בחנויות קטנות), התשע"ז–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 37 בעד – אני מצרף את קולו של חבר הכנסת טרכטנברג, לפרוטוקול.

יצחק וקנין: ההצעה התקבלה בקריאה הטרומית ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4042/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, של חברי הכנסת עודד פורר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי, גם היא בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, וקודם כול, כמובן, גם הווטרנים, ותיקי מלחמת העולם השנייה, שיושבים אתנו כאן בקהל – החוק הזה הוא בשביל חבריכם שלקחו חלק בקרבות ובניצחון על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, וחבריכם לא רק מהצבא האדום, אלא מכל צבאות הברית.

עודד פורר: צריך להבין שמלחמת העולם השנייה היא לא רק סיפור של קורבן יהודי, ובכלל של שואה בלתי נתפסת שהתחוללה באירופה.

עודד פורר: הסיפור של מלחמת העולם השנייה הוא גם סיפור של גבורה; הוא סיפור של גבורה של אנשים מכל רחבי העולם, שהחליטו שהם יוצאים להילחם בשביל החופש שלהם.

עודד פורר: נלחמו שם נערים שהתגייסו לצבא.

עודד פורר: רונית, רונית, רונית וזהבה – –

יצחק וקנין: חברי – – –

עודד פורר: – – רונית וזהבה – –

יצחק וקנין: סדרנים – –

חיים ילין: זה זכר למסע – – –

יצחק וקנין: – – אני לא – – –

עודד פורר: – – אני חייב לומר שזה מפריע.

יצחק וקנין: עודד – – –

עודד פורר: אפילו הצלחתם להפריע לי.

יצחק וקנין: אם הוא צריך לקרוא לכם ולא אני, זה כבר מצב גרוע, כנראה.

עודד פורר: לא, זה פשוט.

עודד פורר: במלחמת העולם השנייה לקחו חלק לוחמים – לא שגייסו אותם רק כשהם הגיעו לגיל 18 – חבר'ה בני 14 ו-15, ואפילו צעירים יותר, היו צריכים להתגייס כדי להילחם ולנצח את המפלצת הנאצית, שהשתוללה ברחבי אירופה וגם לא רחוק מכאן, בצפון אפריקה.

עודד פורר: האיום על מדינת ישראל גם הוא היה איום ממשי, כולל אותה ברית שכרת הצורר הנאצי עם המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, ואנחנו יכולים רק לשער בנפשנו מה היה קורה ליישוב היהודי בארץ ישראל לולא אותו ניצחון ב-1945.

עודד פורר: וכשאני מדבר על אותם לוחמים בבעלות הברית, אני לא מדבר, כמו שאמרתי קודם, רק על לוחמי הצבא האדום, שהם אלה שלימדו אותנו, בעשרות השנים האחרונות, לחגוג את הניצחון הזה.

עודד פורר: אנחנו מדברים על לוחמים בצבא האמריקני, ובצבא הבריטי, ובכל צבאות בעלות הברית, וכן, גם מתוך היישוב היהודי בארץ ישראל – כ-40,000 לוחמים.

עודד פורר: כ-10% מהיישוב היהודי, אז, לקחו חלק בקרבות האלה, של מלחמת העולם השנייה.

עודד פורר: מדינת ישראל, שלא כמדינות אחרות, לא מצאה לנכון לציין את אותו יום ניצחון לאורך כל שנותיה.

עודד פורר: כנראה נזקקנו לאותה עלייה שמגיעה לכאן, או הגיעה לכאן, ממדינות ברית המועצות לשעבר, כדי להתחיל לציין את יום 9 במאי, אותו יום ניצחון על גרמניה הנאצית.

עודד פורר: וצריך להבין שבאותו ניצחון העם היהודי לקח חלק נכבד – 1.5 מיליון לוחמים בצבאות הברית מקרב העם היהודי, בדרגות הגבוהות ביותר: גנרלים, ואדמירלים, וטייסים – וטייסות, ולוחמים ולוחמות.

עודד פורר: אחת הטייסות המפורסמות ביותר בצבא האדום – הייתה אימת הצבא הנאצי, בגלל השיא של ההפלות שהיא הפילה – מטוסים של הצורר הנאצי.

עודד פורר: וכאן, דווקא במדינת ישראל, כשאתם שאלתם בשבוע שעבר את בני הנוער ואת הצעירים ב-9 במאי: תגידו, אתם יודעים מה מציינים היום?

עודד פורר: אף אחד לא יודע, אף אחד לא מכיר, אף אחד לא זוכר.

עודד פורר: ואנחנו צריכים להפוך את היום הזה ליום שכולנו מציינים אותו, כיום חג לאומי.

עודד פורר: זה לא החג הפרטי או האישי של אלה שלקחו חלק בקרבות; זה לא החג הפרטי או האישי שלהם או של הילדים שלהם, זה החג של כולנו.

עודד פורר: זה החג של הבנים והבנות שלנו, וזה החג של הנכדים והנינים שעוד יבואו ויהיו כאן.

עודד פורר: החג הזה צריך להיות אותה מורשת שמורידים מהאבות ומהאימהות לבנים ולבנות – שהעולם החופשי יכול לעמוד מול כל צורר ומול כל מפלצת.

עודד פורר: וגם אותה מפלצת נאצית, שהייתה נראית בלתי ניתנת לניצחון, נוצחה בסופו של דבר, בזכות הרוח, ובזכות הגבורה וההקרבה של כל אותם לוחמים.

עודד פורר: אנחנו מבקשים מהכנסת לאשר את אותו יום חג, שיהפוך להיות יום שבו – –

מאיר כהן: אישרנו.

עודד פורר: עוד לא אישרנו.

מאיר כהן: נאשר.

עודד פורר: עכשיו נאשר.

עודד פורר: תן לי לבקש אבל, מאיר.

מאיר כהן: – – –

עודד פורר: – – אותו יום שבו גם במערכת החינוך, כשאנחנו נשאל את הילדים – או אם מאיר יחזור עוד ללמד, או לנהל, את התלמידות והתלמידים שלו – מה – – –

יוסי יונה: אז מה אתה רוצה – – – במעמדו?

עודד פורר: תאמין לי שהמעמד של המורה יותר גבוה ממעמדו היום.

עודד פורר: תאמין לי.

עודד פורר: מקבלים כפיקדון את הדברים החשובים ביותר.

עודד פורר: האמן לי.

עודד פורר: וגם אתה יודע, כמרצה, שאם אתה מורה, אתה תמיד מורה.

עודד פורר: זה לא עובר לך.

יוסי יונה: אתה יודע מה אבא שלי אמר לי.

עודד פורר: גם כשאני יושב אתו בישיבות, הוא עדיין מורה.

עודד פורר: הוא לא – זה לא ישתנה.

יוסי יונה: עודד, אתה יודע מה אבי אמר לי כשבאתי לכנסת.

עודד פורר: נו?

יוסי יונה: הוא אמר: פרופסור זה נשאר.

יוסי יונה: חבר כנסת זה טנטטיבי.

עודד פורר: זה נכון.

עודד פורר: זה נכון.

עודד פורר: ולכן אני אומר: בסוף, מאיר, גם אתה, כשתלמד היסטוריה, ותמשיך ללמד, גם הנכדים שלך ילמדו שב-9 במאי העולם החופשי התגייס כולו והצליח לנצח את המפלצת הזאת – באחדות, בלי מלחמות אחרות שהיו ועוד יהיו – הצבא האדום, יחד עם הצבא האמריקני, ויחד עם הצבא הבריטי, ויחד עם צבאות אחרים, הצליחו לחולל את המפנה הזה.

עודד פורר: אני שמח שאנחנו מציינים את זה, ואני שמח גם שאנחנו מצליחים לעשות את זה כשעוד יושבים אתנו ונמצאים אתנו כאן אותם לוחמים שלקחו חלק במערכה הזאת, ונשאו את הנס של הזיכרון והמורשת הזאת לאורך כל השנים, והכנסת אומרת להם כאן היום: חברים, המורשת הזאת תימשך גם אחריכם, וגם אחרינו, לילדינו ולנכדינו.

עודד פורר: אני קורא לחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק.

עודד פורר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר החינוך, הרב מאיר פרוש.

יצחק וקנין: עד שהוא יגיע לדוכן, אני מקדם בברכה את מועדון בית-הקשישים מאום אלפחם.

יצחק וקנין: ברוכים הבאים, אהלן וסהלן.

נחמן שי: יפה מאוד.

נחמן שי: יפה מאוד.

נחמן שי: למה קשישים?

נחמן שי: אזרחים ותיקים.

יצחק וקנין: מה שכתבו לי – קראתי.

נחמן שי: נכון, אתה צודק – – – אזרחים ותיקים – – –

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – המציעים, והמנמק, חבר הכנסת עודד פורר, הצעת החוק נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 14 במאי 2017.

מאיר פרוש: עמדת השרים הייתה לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה טרומית, כפוף להסכמת משרד החינוך, משרד הפנים, משרד האוצר ומשרד התרבות והספורט.

מאיר פרוש: עוד קבעה ועדת השרים כי לפני קריאה ראשונה תוחזר הצעת החוק לוועדת השרים, וכי לא תחול עלות תקציבית על משרד החינוך ומשרד הפנים בעניינה.

מאיר פרוש: זו ההחלטה של ועדת השרים.

מאיר פרוש: בהצעת החוק מוצע לקבוע מדי שנה, ביום 9 במאי, יום לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית, ועל פי הצעת החוק, שר החינוך יקבע נהלים וקיום פעילויות לציון יום זה במערכת החינוך.

מאיר פרוש: מוצע גם לקבוע שהכנסת תקיים ישיבה ממלכתית, הממשלה תעודד קיום פעולות להנחלת מורשת ניצחון בעלות הברית, והרשויות המקומיות יערכו מצעדים וטקסים לציון היום.

מאיר פרוש: נוסף על כך מוצע בהצעת החוק כי הרשויות המקומיות יפעילו חדרי הנצחה לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית, ומשרד החינוך ישתתף בעלות ההחזקה והשימוש של חדרי ההנצחה האמורים.

מאיר פרוש: השר האחראי לביצוע החוק – כך מוצע בהצעת החוק – הנו שר החינוך.

מאיר פרוש: לנו אין כל ספק כי הצעת החוק עוסקת בנושא חשוב ומשמעותי, שיש לפעול להנצחתו ולהנחלת מורשתו, והדבר גם מוצא ביטוי במסגרת לימודי ההיסטוריה, שהם לימוד חובה, וכן מצוין במסגרת יום השואה והגבורה ויום השואה הבין-לאומי, המצוינים במערכת החינוך.

מאיר פרוש: זאת ועוד – וזו הייתה אפילו גם הסיבה שחלק במשרד חשבו להתנגד להצעת החוק – בסעיף 2א לחוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, התשי"ג–1953, קבועות הוראות בדבר ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

מאיר פרוש: אך יחד עם זאת, מפאת חשיבות הנושא והבקשה להעמיק את הנחלתו, אנחנו נבוא בדברים עם המציע, כפוף להחלטת ועדת השרים האמורה.

מאיר פרוש: לפני שאני מסיים, אני מבקש גם לציין – אני יודע גם, חבר הכנסת פורר, שיש הידברות עם עוד קבוצה של חברי כנסת שרוצים להגיש הצעת חוק, והם דווקא מבקשים דבר שאני מאוד אוהב, וחושב שכך צריך להיות: הם מבקשים לציין את התאריך היהודי.

מאיר פרוש: זאת אומרת, קודם כול, אם הייתה סכנה לעם היהודי, והייתה מלחמה, ושואה, על העם היהודי – לעם היהודי יש לוח משלו.

מאיר פרוש: והיום הזה, שבו רוצים לציין את יום ההצלה, זה יום כ"ו באייר.

מאיר פרוש: אז אני מברך על ההידברות הזאת, ואני מקווה שבדיונים הדבר הזה גם יבוא לידי ביטוי.

מאיר פרוש: לאור האמור, אני מציע לחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בהצעת חוק זו בקריאה טרומית ובהתאם להחלטת ועדת השרים האמורה.

מאיר פרוש: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, של חברי הכנסת עודד פורר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי, הצעה בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 38 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני מצרף את קולו של זוהיר בהלול, לפרוטוקול בלבד.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3954/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – בקשה לעריכת שומת השבחה לצורך הערכת כדאיות עסקה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מלכיאלי, עשר דקות לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אין-סוף מילים נאמרו בנושא – שצריך להציף את השוק בדירות, לתת אפשרות לאנשים יכולת למכור את הדירות – אני, ביושבי בוועדת התכנון בירושלים, גיליתי שאחד המחסומים המרכזיים – שאנשים לא מוכרים את הדירות שלהם – אנשים רוצים למכור את הדירות שלהם ולא מוכרים את הדירות – זה שאנשים חוששים מתשלום היטל ההשבחה.

מיכאל מלכיאלי: אדם בא למכור את הדירה שלו, הוא לא יודע אם הוא יצטרך לשלם היטל השבחה 10,000 שקל או 300,000 שקל.

מיכאל מלכיאלי: הוא יודע שיש לו תב"ע חדשה, רק הוא לא יודע כמה הוא יצטרך לשלם.

מיכאל מלכיאלי: כיום, כשאדם ניגש לרשות לקבל שומה של היטל השבחה, רוב הרשויות המקומיות בארץ דורשות ממנו: תביא חוזה מכירה.

מיכאל מלכיאלי: ברגע שאתה מביא חוזה מכירה, הרשות תיתן לך שומה של היטל השבחה.

מיכאל מלכיאלי: ואני אומר: ריבונו של עולם, האדם לא יודע אם הוא רוצה למכור או לא רוצה למכור; אם הוא יצטרך לשלם 30,000, 40,000, 50,000 שקל היטל השבחה, אז הוא ימכור, ואם זה 400,000 שקל, לא שווה לו למכור.

מיכאל מלכיאלי: מה שקורה זה שהרשויות מחייבות את האנשים – ממש מכריחות אותם – לזייף חוזה.

מיכאל מלכיאלי: מה שאנשים עושים: לוקחים דף, חותמים, מביאים לרשות, והרשות מוציאה שומה של היטל השבחה.

מיכאל מלכיאלי: החוק שאני מבקש את תמיכתכם בו, חברי הכנסת, הוא לחייב את הרשות – ואני אומר, זה בתשלום ובאגרה מלאה – הרשות לא תישא בהוצאות – לתת שומה של היטל השבחה לכל אדם שרוצה למכור את הדירה שלו, בלי קשר אם הוא מוכר את הדירה או לא מוכר את הדירה.

מיכאל מלכיאלי: זה נושא ראשון.

מיכאל מלכיאלי: נושא שני: קונה רוצה לקבל שומה על דירה שהוא רוצה לקנות, והמוכר אומר לו: אתה תשלם את היטל ההשבחה, אז גם הקונה, כמובן באישור בעלי הנכס, יוכל לבקש שומה מהרשות המקומית גם לפני שהוא חתם על חוזה לרכישת הנכס.

מיכאל מלכיאלי: ודבר אחרון: כיום, אדם שמשלם את האגרה של היטל ההשבחה, התשלום מקוזז לו אחר כך מתשלום ההיטל לרשות.

מיכאל מלכיאלי: אותו דבר גם כאן:

מיכאל מלכיאלי: המוכר והקונה שישלמו את שומת היטל ההשבחה, השומה של האגרה, הרשות תקזז להם את זה אחר כך, בדיוק כמו במצב הקיים.

מיכאל מלכיאלי: אני אבקש את תמיכתכם, חברי חברי הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שזו הצעה חשובה מאוד, הצעה שתועיל למאות זוגות צעירים שרוצים לקנות דירות – אנשים רוצים למכור, אבל לא יכולים למכור להם את הדירה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת הרב מיכאל מלכיאלי ואחרים – איפה הוא?

יצחק כהן: אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת מלכיאלי, חבר כנסת מצטיין, שזיהה פה כשל והביא לתיקונו.

יצחק כהן: אז קבל את ברכותי וברכת החברים.

יצחק כהן: אנחנו כמובן בעד הצעת החוק שלך, ותהליכי החקיקה יהיו בתיאום ובהסכמה עם משרד האוצר, משרד המשפטים ומשרד הפנים, ככה זה מקובל.

יצחק כהן: על כל פנים, אני מבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך בהצעה, הצעה מצוינת, ותודה לך, חבר הכנסת מלכיאלי.

יצחק וקנין: קצר ולעניין.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר.

נחמן שי: הכי כדאי להיות בש"ס, זה הפתרון.

נחמן שי: אין – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, במקרה הזה – אני קצת מכיר את חבר הכנסת מלכיאלי, שהוא אדם רציני מאוד.

יצחק וקנין: האמן לי.

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – בקשה לעריכת שומת השבחה לצורך הערכת כדאיות עסקה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה, (תיקון – בקשה לעריכת שומת השבחה לצורך הערכת כדאיות עסקה), התשע"ז–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 44 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני מצרף את קולותיהם של ידידי חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף וקסניה סבטלובה – לפרוטוקול.

יצחק וקנין: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – החלפות בוועדות קלפי בין אזורי בחירות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת – לפני כן, אדוני, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת יואב קיש – הודעה שאינה מצריכה הצבעה, הודעה בלבד.

): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: אבטחת מאגרי מידע ממשלתיים ואופן השימוש בהם, של חברי הכנסת יואב קיש, טלי פלוסקוב ובצלאל סמוטריץ, תידון בוועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת המדע והטכנולוגיה.

): הוועדה תהיה בת 14 חברים, שבעה חברים מכל ועדה, בהרכב שלהלן: מטעם ועדת הכנסת – חברי הכנסת יואב קיש – יושב-ראש, איילת נחמיאס ורבין, יואב בן צור, דוד ביטן, שולי מועלם-רפאלי, אמיר אוחנה ורוברט אילטוב; מטעם חברי ועדת המדע והטכנולוגיה – חברי הכנסת דב חנין, יפעת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס, חיים ילין, יעל כהן-פארן, אורי מקלב ויואל חסון.

): תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, הודעה בלבד.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3846/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – החלפות בוועדות קלפי בין אזורי בחירות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הפנים משולם נהרי.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: זה לא הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: אם אתה רוצה, אני יכול לאפשר לך מהמקום.

יצחק וקנין: אם אדוני רוצה לקצר – "ויאמר לקוצרים ה' עמכם".

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – החלפות בוועדות קלפי בין אזורי בחירות), התשע"ז–2017.

משה גפני: על הצעת החוק הזאת חתומים כל נציגי המפלגות בכנסת – נדמה לי שכולם; מלבדי חתומים גם דוד ביטן, רועי פולקמן, רוברט אילטוב, מיקי לוי, יואב בן צור, יואל חסון, שולי מועלם-רפאלי ועבד אל חכים חאג' יחיא.

משה גפני: הצעת החוק הזאת נועדה לשנות את המצב הקיים, שבו בהסכמה בין הסיעות אפשר לשנות ועדות קלפי רק בוועדה אזורית, אי-אפשר לשנות בין ועדות אזוריות שונות, ואני מבקש, בהסכמת כל נציגי הסיעות, לאפשר גם להחליף, בהתאם למה שקבוע בחוק – לאפשר גם בכל הארץ; לא רק שסיעה יכולה להחליף עם חברתה בוועדה אזורית, אלא היא יכולה לשנות מהדרום לצפון, ולעמוד בתנאים, כמובן, של החוק.

משה גפני: מה זה יעשה?

משה גפני: גם היום עושים את זה – גם היום משנים חברי ועדות קלפי וכו' בין ועדות שהן לא ועדות אזוריות, אבל לא אומרים את זה לוועדת הבחירות המרכזית, מכיוון שאי-אפשר.

משה גפני: אני, עם הצעת החוק הזאת, מה שכולנו הסכמנו עליו הוא שתהיה אפשרות, בהסכמה בין הסיעות, לעשות את ההחלפה הזאת, וזה יהיה בפיקוח של ועדת הבחירות המרכזית.

משה גפני: אני חושב שזה יהיה יותר ראוי, יותר נכון, כולנו הסכמנו לזה, ואני מבקש את תמיכת הכנסת בהצעת החוק.

משה גפני: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הפנים משולם נהרי.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, ועדות הקלפי בבחירות לכנסת מורכבות משלוש סיעות שונות לפחות, והרכבן נקבע על ידי ועדת הבחירות המרכזית.

משולם נהרי: ועדת הבחירות האזורית רשאית לשנות את ההרכב הסיעתי שקבעה ועדת הבחירות המרכזית, בתנאי שהשינוי ייעשה בהסכמת הסיעות, בוועדת הקלפי יהיו מיוצגות לפחות שלוש סיעות, האיזון ביניהן יישמר ומספר הנציגים של כל סיעה באותו אזור לא ישתנה.

משולם נהרי: עם זאת, החלטה של ועדת הבחירות האזורית מוגבלת לאזור שבו אותה הוועדה פועלת.

משולם נהרי: התיקון המוצע לחוק הוא למעשה לבטל את ההגבלה הזאת ולאפשר את החלפת הרכבי הסיעות בוועדות הקלפי גם ברמה הארצית, ולא רק ברמה האזורית.

משולם נהרי: על פי ההצעה, ליושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית תהיה סמכות לשנות את הרכב הסיעות המרכיבות את ועדות הקלפי השונות לגבי כל אזורי הבחירות בארץ, ובלבד שהשינוי ייעשה בחלק מהתנאים הקיימים בחוק היום: הסכמה בין הסיעות, בוועדות הקלפי יהיו מיוצגות לא פחות משלוש סיעות, ויישמר האיזון בין הסיעות המרכיבות את ועדות הקלפי.

משולם נהרי: נוסף על כך, כדי למנוע מצב שבו, עקב שינוי ההרכבים, סיעות מסוימות לא יהיו מיוצגות כלל באזורים מסוימים בארץ, או יהיו מיוצגות באופן בלתי מאוזן, התיקון לחוק קובע כי מספר הנציגים של כל סיעה בכל אזור בחירות יהיה 10% לפחות ממספר הנציגים שקבעה ועדת הבחירות המרכזית מלכתחילה.

משולם נהרי: כך מצד אחד ההסדר המוצע בהצעת החוק מעגן את הנוהג של החלפת סיעות בוועדות הקלפי, ומצד שני מסדיר אותו וקובע לו מגבלות במישור המהותי, על ידי הדרישה להסכמה בין הסיעות ושמירה על שונות בתוך כל ועדת קלפי, וכן במישור הפיקוח, שכן ההחלפה טעונה אישור של יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית.

משולם נהרי: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק, כפוף לתיאום הליכי החקיקה עם משרד הפנים ועם ועדת הבחירות המרכזית.

משולם נהרי: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק, כפוף להחלטת ועדת השרים לענייני חקיקה.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – החלפות בוועדות קלפי בין אזורי בחירות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת משה גפני, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – החלפות בוועדות קלפי בין אזורי בחירות), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 45 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4212/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ז–2017.

יצחק וקנין: הצעה זו קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: הצעת חוק של חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: תשיב השרה גילה גמליאל, אני מקווה שהיא נמצאת פה.

יואב קיש: היא כבר מגיעה, כבוד היושב-ראש.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לכל ילד יש זכות טבעית לשני הורים.

יואב קיש: לכל הורה יש זכות טבעית להיות הורה לילדיו.

יואב קיש: אין הורה עדיף, לא אימא ולא אבא.

יואב קיש: שווים הם.

יואב קיש: זה המסר העיקרי שחשוב להוביל, וזה המסר העיקרי שהתיקון זה עושה, כצעד ראשון.

יואב קיש: אני רוצה לומר מדוע למעשה התחלתי את המאבק הזה.

יואב קיש: המאבק הזה התחיל לפני בערך ארבע שנים – לא הייתי אז חבר הכנסת – מפגישה עם חבר לעבודה, שהיה הורה צעיר, אבא לילדה צעירה, אם אני זוכר נכון היא הייתה בת כשלוש שנים.

יואב קיש: אבא נורמטיבי לכל דבר, היה מטפל בילדה, מחליף לה חיתולים, נמצא אתה, וביום בהיר אחד נאסר עליו לראות את הבת שלו.

יואב קיש: במשך כשנה וחצי אותו אבא נאבק – כשהצדק אתו – בטחנות רוח מכל הכיוונים.

יואב קיש: בסופו של דבר בית-המשפט כמובן הגדיר שהוא חייב לראות את הילדה, והוא המשיך לראות את הילדה.

יואב קיש: אמרתי לו אז שאני לא יודע מה אני הייתי עושה, כאדם מן היישוב, נורמטיבי לכל דבר, שביום אחד מונעים ממנו לראות את ילדיו.

יואב קיש: התופעה הזאת חייבת להיפסק.

יואב קיש: מאז הגעתי לכנסת הובלתי את שינוי החקיקה של החוק הזה, הידוע בכינויו ביטול חזקת הגיל הרך, וראיתי שבמסגרת הנוכחית, של הכנסת הנוכחית, אין אפשרות להוביל לביטול חזקת הגיל הרך.

יואב קיש: עמדו מולי שתי אפשרויות: האחת, להמשיך את המאבק בכנסת הזאת ללא שינוי חקיקה, מה שלדעתי יש לו משמעויות משלו, אבל אני בסוף בחרתי באפשרות השנייה, וזה להוביל פשרה, יחד עם חברותי לקואליציה – דרך אגב, גם באופוזיציה הדעות חלוקות, אבל עשינו את זה גם בדיון פנימי – בנושא של צמצום החזקה לגיל שנתיים.

יואב קיש: ואז, כשלנגד עיני עמדה האלטרנטיבה, או להמשיך להיאבק לביטול מלא ולא להביא שום הישג בעניין, או לצמצם לגיל שנתיים, בחרתי בפשרה של גיל שנתיים, ואני אגיד מדוע.

יואב קיש: ראשית, לתפיסתי – ואת זה אני אומר מנקודת המבט שלי – ברגע שהורדנו מגיל שש לגיל שנתיים, הצלנו הרבה מאוד משפחות בישראל – משפחות, ילדים, אבות, אימהות, שהדבר הזה ייחסך מהם.

יואב קיש: ולכן, לתפיסתי זה הישג מאוד גדול בפני עצמו.

יואב קיש: מעבר לכך, אני רוצה להגיד לכם שלעשות שינוי בפעם אחת, מגיל שש לביטול – זה שינוי שבאמת קשה לעשות אותו.

יואב קיש: דרך אגב, גם בפרלמנטים אחרים יש לא מעט מקרים שזה קרה בשני גלים; זאת אומרת, היה תיקון ראשון, ולאחר התיקון הראשון הגיע התיקון השני, שבסוף ביטל לגמרי את החזקה.

יואב קיש: זאת הסיבה שאני בחרתי ללכת להסכם הפשרה הזה.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם שיותר מ-50 שנה, החוק הזה, לא נגעו בו; עם דיונים, עם ועדות, עם שרי משפטים שהביעו תמיכה מלאה בביטול חזקת הגיל הרך.

יואב קיש: רק לאחרונה, ועדת שניט – זאת הייתה המלצתה.

יואב קיש: ודרך אגב, ההמלצה שלה נובעת ממחקרים הכי בסיסיים ומקיפים, שאומרים את הדבר הכי פשוט והכי ברור לכולם: לכל ילד עדיף ששני הוריו יהיו מעורבים בחייו, באחדות ובשוויון מלא, כולל האי-נוחות, לפעמים, של לעבור מבית לבית, וכולל שינוי מסגרות; החשיבות של שני ההורים בחייו זה הדבר הכי משמעותי.

יואב קיש: זה הוצג ללא עוררין בוועדה, והוביל למסקנה הכי ברורה.

יואב קיש: זה נאמר בעשרות שעות של דיונים, עם הרבה מאוד בעלי מקצוע, ולמעשה, אני הובלתי את היישום של המסקנות האלה.

יואב קיש: אני שמח שהיום אנחנו עושים את הצעד הראשון בדרך הזאת.

יואב קיש: הדרך הזאת לא תסתיים; א אנחנו נמשיך ונוביל ונשלים את החקיקה הזאת, ואני מאמין שלאחר התיקון הזה אנחנו נראה שנכון יהיה להביא לביטולה המלא של חזקת הגיל הרך – לא בצעד אחד, בשני צעדים.

יואב קיש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: תשיב השרה גילה גמליאל.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, השרה.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, שרים וחברות הכנסת, חברי הכנסת, אני היום נמצאת די ברגשות מעורבים, מפאת העובדה שאנחנו עדיין לא מבטלים את חזקת הגיל הרך באופן גורף.

זהבה גלאון: – – – הם כתבו לכם את הצעת החוק – – –

יצחק וקנין: זהבה גלאון, לא מכובד שאת עומדת.

יצחק וקנין: את יכולה לשבת ולקרוא קריאות ביניים, בקצב הנדרש.

מיכל רוזין: האם השרה – – –

גילה גמליאל: מן הצד האחר, פוליטיקה היא גם עניין של פשרות – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

גילה גמליאל: – – ובבית הזה, האפשרות העכשווית לקדם את החוק למצב שיהיה יותר שוויוני היא הפשרה של הורדת הגיל לשנתיים.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך קודם כול את חברי חבר הכנסת יואב קיש, על נחישות, על עבודה מאוד חשובה, של גיוס הכוחות בקואליציה, יחד עם הסיעות הנוספות, וחברות וחברי כנסת נוספים.

גילה גמליאל: הנושא של הורות – כמי שמקדמת הורות שוויונית, גם בזמן הנישואים, אני תמיד מאמינה שאם בזמן הנישואים תהיה הורות שוויונית, גם יהיו פחות גירושים, באופן טבעי – –

יפעת שאשא ביטון: נכון מאוד.

גילה גמליאל: – – קל וחומר, הורות שוויונית בתקופת גירושים.

גילה גמליאל: הרי לא יעלה על הדעת שבבית הזה, כנסת ישראל, ידברו על שוויון כשזה נוח.

זהבה גלאון: – – – שוויון.

זהבה גלאון: פשוט בושה.

גילה גמליאל: אז לא, שוויון אמור להיות תמיד, בכל מצב, ובהקשר הזה, לילדים יש זכות מוקנית להורים; יש להם זכות מוקנית לקבל גם את אבא וגם את אימא, שיגדלו אותם.

גילה גמליאל: הרבה יותר טוב שזה יהיה במסגרת המשפחתית, אבל אם לא, זה גם יכול להיות, לצערנו, לאחר גירושים, כחובה, בהקשר הזה.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר ששעות של פגישות – שעות של פגישות, שעות של ניסיונות – אני מלווה את הנושא הזה כבר יותר מעשור; עוד בתקופה ההיא נפגשתי עם פרופ' שניט, שגם כאן – צריך לזכור את כל התהליך – משרד המשפטים – בזמנה, השרה ציפי לבני היא שהקימה את הוועדה הראשונה שתבחן את הנושא.

גילה גמליאל: הוקמה ועדה מקצועית, בראשות פרופ' שניט, שקבעה חד-משמעית: לבטל את חזקת הגיל הרך.

גילה גמליאל: הנושא הגיע לפתחה של השרה, כבר התחלפה הממשלה, היה בזמנו השר יעקב נאמן, זיכרונו לברכה, וכשהמסקנות הוגשו לו כבר התחלפה שוב הממשלה, ושוב הגיעה השרה ציפי לבני למשרד המשפטים.

גילה גמליאל: זה כמעט הגיע לפתחה של כנסת ישראל, והגיע אחר כך לממשלה אחרת, לשרה איילת שקד.

גילה גמליאל: גם שם הנושא נבחן כל כך הרבה, מפאת הרגישות שלו – מדובר בזכות מוקנית של ילדי ישראל, לילדים מגיע לקבל הורות משותפת שוויונית של ההורים.

גילה גמליאל: בהקשר הזה אני רוצה לומר לכם ולכן פה, בבית הזה – היום זהו רק צעד ראשון, מבחינתי.

גילה גמליאל: ההקשר הזה, של ביטול החזקה, עוד יגיע שוב לפתחה של כנסת ישראל, ואני מאמינה שכל הבית הזה יראה שכשהגיל יורד לגיל שנתיים זה עושה רק טוב להורים, טוב לאימהות.

גילה גמליאל: האימהות – וזה מה שמעניין אותי, בעיקר אצל הפמיניסטיות: האם פתאום, כשנוח, תפקיד האישה זה להיות האימא שמגדלת את הילדים?

גילה גמליאל: או שהיא תהיה בהורות משותפת עם בן הזוג שלה, גם אם הוא לשעבר, בגידול הילדים?

גילה גמליאל: האם לילדים מגיע עכשיו מישהו אחד, שיקבע להם את המסלול?

גילה גמליאל: או האם מגיע להם ששני ההורים שילדו אותם הם שיובילו את החינוך שלהם?

גילה גמליאל: אני חושבת שאנחנו צריכים לזכור שמדינת ישראל, בהקשר הזה, הפכה להיות המדינה האחרונה, מכל המדינות, שעדיין לא ביטלה את חוק חזקת הגיל הרך.

זהבה גלאון: – – –

גילה גמליאל: יותר מזה, 70% – והראיתי את זה לשרה איילת שקד – 70% משופטי ישראל היום לא מתייחסים בכלל לחזקה; הם היום מתייחסים לטובת הילדים, וטובת הילדים זה שני הורים – שני הורים שיטפלו בילדים שלהם.

גילה גמליאל: אז היום יש כאן פשרה, בבית הזה, ובמקום שהחזקה תהיה עד גיל שש, החזקה תהיה עד גיל שנתיים.

גילה גמליאל: אבל, כמו שאני אומרת, מבחינתי זאת פשרה, ואין לי ספק שאנחנו נצליח – –

זהבה גלאון: – – –

גילה גמליאל: – – אולי בכנסת הבאה, להוביל לכך שבסופו של דבר יתעוררו כאן ויבינו שביטול החזקה זה הדבר הנכון לעשות עבור ילדי ישראל, אבל לא רק עבור ילדי ישראל – ודאי וודאי עבור האבות, שמגיעה להם זכות בסיסית, זכות מוקנית, לילדים שלהם – –

זהבה גלאון: – – –

גילה גמליאל: – – זכות מוקנית לילדים שלהם.

גילה גמליאל: לא יעלה על הדעת שכאן חושבים שפתאום בגירושים האימא צריכה לקבוע.

גילה גמליאל: ומה עם הילדים?

גילה גמליאל: לא מגיע להם שגם האב יהיה אתם, בהקשר הזה?

יפעת שאשא ביטון: – – –

גילה גמליאל: זה לגבי האבות ולגבי הילדים.

גילה גמליאל: לגבי הנשים, כמו שאמרתי קודם, לנשים – וקל וחומר לפמיניסטיות שנמצאות כאן – לנשים תינתן הזכות, בהקשר הזה, שלא כל נטל גידול הילדים על כתפיהן, אלא הוא ניתן באופן שוויוני לשני ההורים, בחובה הזאת.

גילה גמליאל: על כן, אני באמת רוצה להודות ליושב-ראש הקואליציה, לחבר הכנסת יואב קיש ולחברת הכנסת יפעת ביטון – –

יצחק וקנין: סדרנים, תעשו קצת סדר.

יצחק וקנין: יותר מדי ברדק במליאה.

גילה גמליאל: – – ולחברים נוספים שהיו אתנו כאן כל הדרך, והצלחנו לקדם בסופו של דבר את הפשרה שתוביל לגיל שנתיים, בשלב ראשון, אבל בהמשך תוביל לביטול חזקת הגיל הרך, להפיכת ההיבט של הורות שוויונית למשהו שנוביל אותו אצל הורים גם בזמן שהם נשואים וגם בזמן שהם גרושים.

גילה גמליאל: אין סיבה בעולם לגרוע – אין סיבה בעולם לגרוע מהזכויות הבסיסיות המוקנות להורים.

גילה גמליאל: עכשיו, יבואו הנשים ויטענו, חלקן, שיש גם מצבים קשים שבהם הגברים מתנהלים בצורה פוגענית נגד הילדים והאימהות.

גילה גמליאל: נכון.

גילה גמליאל: לצערי, גם מקרים כאלה יש.

גילה גמליאל: על כן, זה מגיע לפתחו של בית-משפט, במצבים מן הסוג הזה, והוא יוכל לקבוע את טובת הילדים, שתעמוד אל מול עיניו, ולא שום אינטרס אחר.

גילה גמליאל: ואני רוצה בהקשר הזה לומר כאן, בבית הזה: כשאנחנו רוצים ליצור חברה מתוקנת, זה לא רק כשנוח לנו באג'נדה; כשאנחנו רוצים לנהל חברה מתוקנת, חובתנו להוביל לשינויים המתבקשים בפן השוויוני.

גילה גמליאל: אני פה רואה את חברות הכנסת שגם רקדו כאן, לפני כמה חודשים, כשהחוק לביטול החזקה לא עבר.

גילה גמליאל: אני מקווה שהיום – –

מיכל רוזין: את לא רואה את הילדים.

מיכל רוזין: את לא רואה את הילדים.

גילה גמליאל: – – עצם הריקוד שלכם אז יוביל היום את ההבנה שזה היה דבר שלא רק שהוא היה חמור, הוא לא ראה את טובת הכלל.

גילה גמליאל: הוא היה בראייה מאוד צרה, מאוד ממוקדת במקרים פרטניים – –

מיכל רוזין: את לא רואה את הילדים – – –

גילה גמליאל: – – ולא בראייה מרחבית מחייבת, בהסתכלות על כלל האוכלוסייה.

גילה גמליאל: ומה לעשות, בכלל האוכלוסייה יש ילדים, ולילדים הללו יש הורים, ולהורים הללו יש זכות מוקנית לגדל את הילדים שלהם באופן שוויוני.

גילה גמליאל: ההצעה היום, אני אומרת לכם שוב, מבחינתי, כשאני מסתכלת על זה באופן כללי, אני עדיין ברגשות מעורבים, להצביע על גיל שנתיים, כי בעיני גם גיל שנתיים זה עוול לילדים, וזה עוול להורים, זה עוול לנשים וזה עוול לגברים.

גילה גמליאל: הדרישה הזאת, היום, גם לשנתיים, היא לא מספקת, בהחלט.

גילה גמליאל: צריך לבטל את החזקה, צריך לתת להורים את האפשרות לקבוע את זמני הראייה, את המזונות, לפי הכנסה, ולא לפי קיבעון מחשבתי רדוד, שכבר אינו קיים מבחינת היכולת שלנו לנהל פה מדינה – לנהל – לתת לצעירים האלה, לצעירים ולצעירות.

גילה גמליאל: מה האבא הזה עשה?

גילה גמליאל: בסך הכול לא הצליח לו בכל הנושא של מערכת הנישואים.

גילה גמליאל: ומה האישה הזאת עשתה גם היא, שאתן בוחרות לקבוע לה מראש שזוהי חובתה?

גילה גמליאל: ואם היא לא מסתדרת עם בעלה, והיא מתגרשת, והוא לא רוצה, בהקשר הזה, לשחק סביב ההיבטים של המזונות, ולהתנהל תחת ויכוחים, אז ניתן להם את האפשרות: בחסות החוק נאמר שאבות ואימהות, אין להם הזכות המשותפת לגידול ילדיהם?

גילה גמליאל: אני חושבת שהיום אנחנו הולכים צעד אחד נוסף, שאולי יוביל בסופו של דבר, לאחר שיראו לאחר שנה את המסקנות – שזה לא יוצר פגיעה, כפי שמנסים לתאר, אלא זה – לטעמי – אף יוביל לפחות סכסוכים, מעצם ההבנה ששניהם מחויבים לקחת את האחריות ולטפל בילדים שהם בחרו להביא לעולם.

גילה גמליאל: ועל כן, כשאני מסתכלת על זה, אני רוצה לומר שזה לא היה פשוט; חברי חבר הכנסת יואב קיש, לא היה לנו פשוט, ואני יודעת כמה גם אתה ברגשות מעורבים.

גילה גמליאל: לא היה פשוט להתפשר על הגיל ולהוריד אותו לשנתיים, אבל גם לי וגם לך זה ברור, שלעתיד לבוא, הנושא הזה יתבטל לחלוטין.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשרה גילה גמליאל.

יצחק וקנין: חברות הכנסת שהגישו לי – ארבע חברות כנסת: אורלי לוי אבקסיס – לפי הסדר אני מקריא – עאידה תומא סלימאן, זהבה גלאון ומרב מיכאלי.

יצחק וקנין: אני צריך לקבל החלטה על אחת.

יצחק וקנין: אורלי, את רוצה עוד אחד?

זהבה גלאון: שתיים, אתה לא חייב אחת, זו סוגיה כל כך רגישה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה אתה, ראוי – – –

אחמד טיבי: לפנים משורת הדין.

זהבה גלאון: זו סוגיה כל כך רגישה – – –

גילה גמליאל: – – –

זהבה גלאון: אל תתערבי.

זהבה גלאון: את הרבה פעמים – – –

יצחק וקנין: לא לא, זהבה גלאון, את לא צריכה לריב אתה.

יצחק וקנין: זה שיקול דעתי, אוקיי?

יצחק וקנין: אני אחשוב על כך.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, באמת ראוי לשמוע פה קולות נוספים, כי אנחנו הולכים לשנות סדרי עולם.

נחמן שי: אורלי, לא שומעים אותך.

יצחק וקנין: אם אפשר, להרים טיפה את הווליום – לא שומעים אותה.

אורלי לוי אבקסיס: ולעצור את השעון תוך כדי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יצחק וקנין: אם צריך עוד חצי דקה, אני אתן לך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, ראוי לשמוע קולות נוספים, כי היום הולכים לשנות פה סדרי עולם; היום הולכים לשנות מציאות של ילדים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: היום הולכים ליצור עוולות חברתיות בשם תיקון איזשהו שוויון פורמלי, שבינו לבין שוויון מהותי אין ולו דבר.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מסתכלים על קבוצות כוח שהשתרשו בתוך המערכות הפוליטיות במדינת ישראל – אנחנו יכולים לראות מה קורה בליכוד: קבוצת כוח מאוד אלימה השתלטה והתפקדה כקבוצת כוח בתוך הליכוד, והפעילו מנגנונים של סחיטה, כמעט, על חברי כנסת שלא מיישרים קו.

אורלי לוי אבקסיס: יצאנו לדרך, צבא שלם של נשים, מהאופוזיציה ומהקואליציה, נשים שהאמינו בצדקת הדרך, נשים שהאמינו שעד שלא יהיה שינוי מהותי במצב החברתי במדינת ישראל, במצב האי-שוויון בין גברים לנשים, אנחנו לא יכולים ביד גורפת אחת לשנות את המציאות ולהפוך את אותן נשים להיות שבויות ותחת מכבש לחצים, שאם הן ירצו את המשמורת על הילד, יצטרכו לבטל את המזונות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אדוני היושב בראש, יש כמה נקודות שחייבים להעלות ולהזכיר; ברגע שאנחנו משנים את חזקת הגיל הרך – ותסלחי לי, השרה לשוויון חברתי, אם אינני טועה זה שם משרדך – מה הדין לגבי זכאות לזכויות חברתיות שהן פועל יוצא ונגזרת של חוק חזקת הגיל הרך?

אורלי לוי אבקסיס: האם אותן נשים שנמצאות היום בדיור הציבורי, מחר תהיינה, באבחת חרב אחת, חסרות מעמד מול הדיור הציבורי?

אורלי לוי אבקסיס: ללא זכאות?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו נראה את השוטרים של ארדן הולכים לפנות אותן מהדירות של עמידר כי אתם שיניתם את חזקת הגיל הרך?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו נראה באמת איזה שוויון חברתי?

אורלי לוי אבקסיס: הרי משרד הרווחה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורלי לוי, אולי תחזרי בך מ"השוטרים של ארדן", זה לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, השוטרים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אני אמרתי את זה כי פעם גם העברתי לארדן סרטון של שוטרים שמפנים בשם החברות המשכנות משפחה עם ילדה עם צרכים מיוחדים, אוטיסטית – בלי טיפת רגש, תסלחו לי, העלו אותה לניידת.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אמרתי זאת.

אורלי לוי אבקסיס: האם שר הרווחה יודע מה יהיה על אותן נשים שהיום מתקשות גם ככה לגמור את החודש?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו נשדר לכל אותן עובדות סוציאליות – שלך, שהיו חלק מאותה ועדה, שאוימו, ושלחו לילדים שלהם פרחים לגנים?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה לא איום?

אורלי לוי אבקסיס: האם דוד ביטן לא זוכר את מסע הלחצים של אותם מתפקדים חדשים בליכוד כדי שיעביר את החוק הזה?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו לא רואים את כל הכתוביות של אותם אנשים, שאומרים: אבל הן עדיין אולי עד גיל שנתיים תוכלנה לקבל מזונות?

אורלי לוי אבקסיס: מזונות של מי?

אורלי לוי אבקסיס: מזונות במדינת ישראל הם מזונות של הילד.

אורלי לוי אבקסיס: בכל השיח פה לא שמעתי מילה אחת על טובת הילד – וזה חורץ את טובת הילד.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אדוני, אני פונה אליך, כי אתה בן אדם עם כיפה, מאמין, מסורתי.

אורלי לוי אבקסיס: האם הרמב"ם לא ידע את מה שיודעים השרה גמליאל וחבר הכנסת יואב קיש?

אורלי לוי אבקסיס: מדוע הרמב"ם כותב: חזקת הגיל הרך עד גיל שש?

אורלי לוי אבקסיס: מדוע ההלכה שלנו – גבירותי ורבותי החברים בצד הדתי של המפה שלנו – האם הרמב"ם פחות רלוונטי בימינו?

יצחק וקנין: נא לסיים, נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת יואב קיש, אם יש נשים מתעללות, תעלו אותן למשפט.

יואב קיש: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אם יש נשים שעוברות על החוק, תמצו אתן את הדין, שהאחרות יראו וייראו.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לנסות לפתח דרך אחרת, ולא לקחת את המצב הקיצוני ביותר, שימנע מאותם ילדים הטבות סוציאליות חברתיות – –

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – שתהיה להן השלכה על הילד – על החיים הנורמטיביים שלו, על הגידול שלו – רק כי אנחנו רוצים לפטור גברים מתשלום מזונות.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: הורים?

אורלי לוי אבקסיס: אפשר להיות הורים במשותף.

אורלי לוי אבקסיס: טלטול הילד ומניעת המזונות שלו – זה כבר רשעות כדי למצוא חן בסקר מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני אאפשר לעאידה תומא סלימאן, היא הייתה השנייה בסדר, ובזה אני מסיים.

יצחק וקנין: אחרי כן אני אתן ליואב קיש להשיב.

יצחק וקנין: ואני עושה את זה לפנים משורת הדין, כי על פי התקנון אחד יכול לדבר.

יצחק וקנין: בגלל חשיבות הנושא אני מאפשר לך.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברת – אני כמעט אומר: חברת הכנסת עליזה בראשי.

יצחק וקנין: כמעט.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, למען הסר ספק – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: זה לא יכול להיות, כבוד היושב-ראש, זה כאוס.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

עאידה תומא סלימאן: – – למען הסר ספק, אני חייבת להגיד: אם יש מישהו שנאבק כל החיים שלו, ושנים, ודורות, למען שוויון בין שני המינים, למען שוויון מגדרי, זה אותן קבוצות נשים שהוקעתם את שמחתן כאשר הפלנו את החוק הקודם, ותנועות הנשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נגד שוויון מגדרי, להפך, זאת הדרישה שלנו: לשנות את החלוקה המגדרית של התפקידים, ושהגברים ייקחו חלק במטלות בתוך הבית ובתוך המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: מי שרוצה שוויון, הורות שוויונית, היה צריך להגיע גם לדיון שקיימה הוועדה שלי בשבוע שעבר על שוויון בהורות, ואז היה יכול להבין שארמון לא בונים על חול; ארמון, צריך יסודות נכונים כדי לבנות אותו.

עאידה תומא סלימאן: צריך שיהיה שוויון בכל תחומי החיים, ואז לדרוש שוויון; צריך שהמשכורת של הנשים תהיה שוויונית למשכורת של הגברים.

עאידה תומא סלימאן: צריך לשנות את סדר הדברים בחברה באופן כללי, ורק אז לבנות את העניין של שוויון.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על פשרה פוליטית שנעשתה בקואליציה.

עאידה תומא סלימאן: הילדים הם לא עניין של פשרה פוליטית, הם לא עניין של מאבקי כוחות בתוך הקואליציה.

עאידה תומא סלימאן: טובת הילדים לא נעשית בפשרה – אוקיי, שש לא מספיק, ארבע מספיק?

עאידה תומא סלימאן: אולי שתיים?

עאידה תומא סלימאן: בואו נסכים על שתיים.

עאידה תומא סלימאן: מי קבע שזה שתיים?

עאידה תומא סלימאן: איפה טובת הילד בעניין הזה?

עאידה תומא סלימאן: חוץ מזה, החוק נכתב בצורה חפוזה, לצערי הרב.

עאידה תומא סלימאן: כתוב בו שרק משנים את הגיל.

עאידה תומא סלימאן: מה עם דרכי ההתדיינות סביב הגיל הזה?

עאידה תומא סלימאן: מי יכריע?

עאידה תומא סלימאן: איך יכריעו בתי-המשפט?

עאידה תומא סלימאן: זה לא חשוב.

עאידה תומא סלימאן: מה שחשוב זה לרשום שהצלחתי, גזרתי קופון – שלחתם אותי, עשיתם לובי, התגנבתם לתוך הליכוד, נכנסתם לתוך הליכוד כדי לחזק את מקומי, עכשיו אני מביא לכם את הקופון הזה, שנתיים.

עאידה תומא סלימאן: איך בכלל בתי-המשפט יכריעו?

עאידה תומא סלימאן: למה לא קובעים את הסדר הזה?

עאידה תומא סלימאן: חבל מאוד שבמקום לטרוח לבסס את העניין של שוויון מגדרי בדרכים אחרות, דווקא באים ועושים את זה.

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תשאלו את בתי-הספר מה עונים ההורים הגברים כאשר מתקשרים אליהם בעניין הילדים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: תגידו – תגידו, כמה לוקחים אחריות?

עאידה תומא סלימאן: בואו נשנה קודם את הסדר החברתי, ואחר כך נעשה את החוקים האלה, שנכתבים ככה, בצורה מהירה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: דקה מהצד לחבר הכנסת יואב קיש להשיב.

יואב קיש: אני פשוט רוצה להגיב על השקרים הקשים שנאמרו פה, כאילו זה מאבק גברים בנשים.

יואב קיש: שקר מוחלט.

יואב קיש: אני רוצה להודות לחברות הכנסת ולשרה גילה גמליאל, לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, ורבות אחרות ששותפות אתי למהלך הזה.

יואב קיש: תודה רבה לכן, לנשים שמובילות את המאבק.

יואב קיש: תודה רבה לנשים.

זהבה גלאון: – – – "א' זה אבא" כתבו לך את הצעת החוק.

זהבה גלאון: שני רוצחים יצאו מהקבוצה הזאת, שרצחו את הילדים ואת הנשים שלהם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: הצבעה שמית?

יצחק וקנין: לא, רגילה.

זהבה גלאון: אתה עובד אצלם – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

יצחק וקנין: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 נגד – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 49 בעד, 31 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד ביטן: לא חוקה – – –

קריאה: הוועדה לקידום מעמד האישה.

יצחק וקנין: הוועדה לקידום מעמד האישה.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אני מעביר את זה לוועדת הכנסת, שם יוחלט מה דינה, לאן היא תועבר.

יצחק וקנין: אני קורא ליושב-ראש הקואליציה, שרוצה להשיב, מאחר שהקואליציה הואשמה פה בדברים מסוימים.

יצחק וקנין: יושב-ראש הקואליציה, חמש דקות לרשותך להשיב.

נחמן שי: קואליציה זה לא שם פרטי של מישהו.

נחמן שי: בשם מי הוא עונה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, אתה מקבל את שיקול דעתי כשאני יכול להעלות את עאידה תומא סלימאן – זה טוב.

יצחק וקנין: כשזה לא, זה לא שיקול דעתי?

דוד ביטן: רבותי, שמעתי את גב' לוי אבקסיס, שמעתי אתכם – – –

נחמן שי: חברת הכנסת.

דוד ביטן: סליחה.

דוד ביטן: חברת הכנסת.

דוד ביטן: אבל היא אמרה את הדברים והלכה, אז היא אמרה בשביל התקשורת, אני יודע, אני מבין.

דוד ביטן: אבל אני אומר לכם דבר אחד: אתם מאשימים אותנו בכוחניות, ואנחנו לא כוחניים – – –

זהבה גלאון: לא?

דוד ביטן: לא, בכלל לא.

דוד ביטן: בכלל לא.

דוד ביטן: אנחנו לא כוחניים, והראיה שאנחנו לא כוחניים היא ש-40% מהצעות החוק – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: עם כל הכבוד לך, אני לא חייב לקבל את העמדה שלך.

דוד ביטן: אני אומר דבר מאוד פשוט: 40% מהצעות החוק שעברו בקריאה טרומית הן הצעות חוק של האופוזיציה, לא של הקואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: כי הן הוצמדו.

דוד ביטן: לא נכון.

דוד ביטן: לא נכון.

דוד ביטן: לא נכון.

יצחק וקנין: לא, לא, חברת הכנסת ורבין, הן לא הוצמדו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דוד ביטן: מתוך מגמה – – –

יצחק וקנין: היום לא היו לי הצמדות.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דוד ביטן: אני יכול לדבר?

דוד ביטן: בינתיים אתם מגלים כוחניות כשאתם לא נותנים לי לדבר.

דוד ביטן: הבנתם?

דוד ביטן: ואני אומר לכם, שזכותה של הקואליציה להגיע להסדרים גם לגבי הצעות חוק בטרומית, כמו שאנחנו מגיעים אתכם להסדרים לגבי הצעות החוק שלכם.

דוד ביטן: לכן, להאשים אותנו בכוחניות – ואני שומע את זה כבר כמה פעמים – זה לא בסדר.

דוד ביטן: ואתם יודעים מה?

דוד ביטן: גם לא מתאים להגיד דברים שהם לא נכונים.

דוד ביטן: נוסף על זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק – זה לא קרה, ואם קרה אז מה קרה?

דוד ביטן: נכון.

דוד ביטן: ההסכמה שהגענו אליה היא הסכמה רק לטרומית.

דוד ביטן: העסק הזה יועבר לוועדה, ובוועדה עצמה יצטרכו לשמוע מומחים, ואת חברי הכנסת.

דוד ביטן: לכן, כשזה יגיע לשנייה ושלישית זה יגיע לאחר דיון מעמיק.

דוד ביטן: הנושא הזה – בינתיים מרוב ויכוחים לא עושים כלום.

דוד ביטן: ברור שהנושא הזה מצריך שינוי.

דוד ביטן: ברור שהוא מצריך שינוי.

דוד ביטן: גם בתי-המשפט, בהחלטות שלהם, לא מקבלים את חזקת הגיל הרך של גיל שש.

דוד ביטן: הם לא מקבלים אותה, הם בכלל לא מתייחסים אליה, ולכן הגיע הזמן שהכנסת תידרש לעניין.

דוד ביטן: כדי שהיא תידרש לעניין, אנחנו הגענו לאיזושהי הסכמה לטרומית בלבד.

דוד ביטן: אני לא אומר אם זה יהיה לשנתיים, שנה או חמש.

דוד ביטן: מי שיקבע את העניין הזה – זה יהיה לקראת שנייה ושלישית, לאחר דיונים בוועדה.

דוד ביטן: לכן, אני אומר, אתם סתם מאשימים.

דוד ביטן: תמיד אתם מאשימים.

דוד ביטן: אתם חבורת בכיינים – גם מקבלים וגם מאשימים.

דוד ביטן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש הקואליציה דוד ביטן.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת – – –

נחמן שי: הבכיינים רוצים להגיב.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש – – –

איילת נחמיאס ורבין: [הצעת חוק פ/834/20; נספחות.

איילת נחמיאס ורבין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון – קביעת זמן נסיעה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה, עשר דקות לרשותך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, כבוד השר לביטחון הפנים גלעד ארדן, חשוב לי שדווקא אתה תשמע; אני הקשבתי לך כמה פעמים בחודש האחרון, כשדיברת על האסירים הפלסטינים – האסירים הפוליטיים הפלסטינים.

איימן עודה: אני חושב שהציבור צריך לדעת את האמת – –

גלעד ארדן: – – –

איימן עודה: – – כי אתה, בשלושת החודשים האחרונים, שיקרת גם בנושא השרפות, גם בנושא אום אלחיראן, ואתה ממשיך לשקר בנושא האסירים הפוליטיים.

איימן עודה: אז חשוב שהציבור הרחב יבין את האמת: מאז 1967 נכנסו לבתי-הסוהר הישראליים 800,000 פלסטינים – 800,000, כלומר אחד לכל בית פלסטיני.

איימן עודה: כלומר זה עם שלם שמתקומם נגד הכיבוש.

איימן עודה: חשוב גם שהציבור יבין את האמת, שיש למשל בבתי-הסוהר 700 אסירים פוליטיים שנמצאים שם ללא משפט, אסירים מינהליים, ממש ללא משפט, הם בעצמם לא יודעים מה אשמתם.

ענת ברקו: הם רצחו ועוד פעם רצחו – – –

איימן עודה: חשוב שהציבור הרחב יבין גם שבבתי-הסוהר הישראליים יש 300 אסירים פוליטיים קטינים, מתחת לגיל 18.

איימן עודה: רובם יידו אבנים.

איימן עודה: אז תתארו לעצמכם למשל מתנחל שזורק אבן, האם הוא היה נעצר בכלל?

איימן עודה: ברור שלא.

איימן עודה: אז בואו ניגש להשוואה אחרת: רוצח ראש הממשלה, יגאל עמיר, יכול להתחתן, להתייחד עם אשתו, להביא ילדים, וכל הזכויות האחרות של האסירים.

איימן עודה: עמי פופר, הרוצח שרצח שבעה פלסטינים, מקבל חופשה של שבועיים באילת.

איימן עודה: שורפי מוחמד אבו ח'דיר, שורפי הילדים ממשפחת דוואבשה.

איימן עודה: רק לאסירים הפלסטינים – מה לא מגיע?

איימן עודה: חשוב גם שהאזרחים יבינו את האמת.

איימן עודה: הם מבקשים, למשל, שהמשפחה תבקר אצלם פעמיים בחודש, בדיוק כפי שהיה לפני כמה חודשים.

איימן עודה: בדיוק כך.

איימן עודה: הם מבקשים טלפון ציבורי, שהם יתקשרו דרכו פעם בחודש למספר אחד ויחיד ידוע מראש.

איימן עודה: הם מקבלים שיהיה ציתות לשיחה שלהם, הם אפילו מקבלים ששוטר יעמוד לצדם כשהם מדברים.

איימן עודה: הדרישות הכי אלמנטריות שיש.

איימן עודה: בינתיים 31 יום.

איימן עודה: אני מזהיר אותך, השר לביטחון הפנים – אתה אחראי להסלמת המצב.

איימן עודה: אם ייפגע אסיר אחד – אם – אם ייפגע אסיר אחד, אתה תצא אחראי להסלמה.

איימן עודה: טוב שכולם יבינו את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אדוני – נא להוציא את אורן חזן.

יצחק וקנין: אני קורא אותך פעם ראשונה, פעם שנייה, פעם שלישית.

יצחק וקנין: החוצה.

יצחק וקנין: צא החוצה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: מה זה פה?

יצחק וקנין: אדוני, צא החוצה.

יצחק וקנין: תוציאו אותו.

איימן עודה: דברים הכי אלמנטריים, הכי צודקים.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: יש גבול למה שאתה יכול לעשות פה.

אורן אסף חזן: יש גם גבול להסתה מעל הדוכן – – –

יצחק וקנין: אדוני, אתה לא יכול לעשות פה דברים כאלה.

יצחק וקנין: נא לצאת.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: תצא החוצה.

יצחק וקנין: תוציאו אותו.

יצחק וקנין: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

יצחק וקנין: )

איימן עודה: (אומר בערבית: אתם האסירים והם החופשים מאחורי ההגבלות והסורגים.

איימן עודה: ) חברים, נושא אחר – אתמול ערוץ 10 חשף את האפליה בקבלה לעבודה נגד נשים ערביות עם חיג'אב, כיסוי ראש, וזה היה הכי בולט.

איימן עודה: אני כתבתי על זה בפייסבוק, אחת בשם עולא זידאן כתבה כך ב-comment – רק הערה, לא יותר – כתבה: כדי שכולם יבינו, אכתוב בעברית: כל הכבוד לבנות על היוזמה.

איימן עודה: מקרה זה קרה לי אישית אפילו בצפון הארץ.

איימן עודה: מקרה כזה לצערי קורה ויקרה עוד, אך זה לא ימנע מאתנו להביע את עצמנו, להיות דתיות, כי החיג'אב שלי אינו מאיים או מבטא איום נגד אנשים כלשהם.

איימן עודה: זאת אמונה שאני גאה להביע.

איימן עודה: אני מאמינה שזה רק מוסיף לאישיות שלי, ולא גורע ממנה.

איימן עודה: עולא זידאן ממשיכה לכתוב בהערה: אנו נדרשים, כבני אדם, לפי כל העקרונות – חברתיות, דתיות, אנושיות – לקבל את האחר, להיות אנשים עם סובלנות ויכולת הבנה והכלה.

איימן עודה: עוד ממשיכה עולא: אל-חיג'אב הוא דרך הבעה.

איימן עודה: הוא זכות לכל בת מוסלמית, והיא לא צריכה לשלם על זה.

איימן עודה: בגלל אנשים לא מתורבתים אכן שופטים אותה ולא מקבלים אותה.

איימן עודה: בושה וחרפה לרשתות, והמון כבוד לכל הנלחמות למען השוויון.

איימן עודה: אלה הם דבריה של עולא זידאן, אישה עם כיסוי ראש, עם חיג'אב, שמבקשת לעבוד.

איימן עודה: אני רוצה להביע הערכה לנשים האמיצות שחשפו את האפליה הקשה הזאת, והן איכראם ולומא, וגם שאדן חאג' יחיא ויארא חאג' יחיא מטייבה.

איימן עודה: חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אני אפנה אלייך בבקשה שנדון בסוגיה הזאת בוועדת מעמד האישה, לרדוף אחרי המפלים לרעה בקבלת נשים עם חיג'אב, ואני בטוח שאנחנו עוד נצליח במאבק הצודק הזה.

איימן עודה: לגבי הצעת החוק שלי, אני מבקש תיקון פשוט לסעיף 3 בחוק חינוך מיוחד.

איימן עודה: אני מבקש כך: מטרתה של הצעת חוק זו היא להגביל את זמן הנסיעה המרבי של ילדים עם צרכים מיוחדים בנסיעתם היומיומית הלוך וחזור ממקום מגוריהם עד למוסד לחינוך מיוחד.

איימן עודה: בינתיים זה לא מוגבל, אז אני מבקש שזה יהיה מוגבל לשעה אחת, כי אנשים עם מוגבלות, ילדים קטנים שנוסעים דרך ארוכה למוסד לחינוך מיוחד – אין ספק שצריך להגביל את הזמן.

איימן עודה: לכן הצעתי היא להגביל את הזמן לשעה אחת.

איימן עודה: אדוני סגן השר פרוש, אני מבקש כך – ההצעה היא כל כך צודקת, כל כך נכונה, מיטיבה עם אנשים שהם המוחלשים ביותר בחברה, לכן אני מציע לא להצביע; נשמע תשובה, אבל לא נצביע, ננהל דיון ונגיש הצעה, אולי משותפת, כי הצעה חשובה זו, חשוב שהיא תיענה בחיוב בסופו של דבר.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר החינוך, הרב מאיר פרוש.

יצחק וקנין: אדוני סגן החינוך ישיב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה, אתה מציע שנצביע על הצעת חוק או הצעה לסדר-היום?

איימן עודה: – – –

יצחק וקנין: טוב, זה כבר עניין של הקואליציה, אם היא מסכימה.

יצחק וקנין: מסכימים?

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

יצחק וקנין: סגן שר החינוך מאיר פרוש (יהדות התורה): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע חבר הכנסת איימן עודה, הצעת החוק הזאת, שנדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 14 במאי – ועדת השרים דנה בעניין הזה.

יצחק וקנין: ההצעה שלה הייתה לדחות את הצעת החוק שלך.

יצחק וקנין: מאחר שאתה מציע שתהיה הידברות, אנחנו מסכימים לתשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה – תשובה ניתנה, אני לא יודע איזו תשובה זאת, אבל – לא התחיל.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2434/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך לשוויון וסובלנות בבתי-הספר, התשע"ו–2016, של חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: תודה, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, גילויים של חוסר סובלנות כלפי האחר והשונה, העלולים להגיע עד כדי מעשי אלימות, לעתים אף מעשי אלימות קשים, הם נגע המתפשט בחברה שלנו, החברה הישראלית: גזענות כלפי עולים מאתיופיה, עולים מחבר העמים, מזרחיים, ערבים; שנאה חסרת גבולות, שנאה חסרת תקדים; חוסר השלמה עם נטיות מיניות של קהילת הלהט"בים; היעדר קבלה של יהודים שבחרו להיות יהודים באופן שונה, באופן לא אורתודוקסי.

קסניה סבטלובה: האם יש קבוצה בחברה הישראלית שלא סובלת מכל אלו?

קסניה סבטלובה: אומרים כי הכול מתחיל ונגמר בחינוך, ואיך שלא יחונכו ילדינו, ומה שלא ילמדו בגיל קטן, כבר לא ישתנה הרבה.

קסניה סבטלובה: תשאלו כל מחנך עד כמה אפשר באמת להנחיל ערכים שונים, עד כמה אפשר באמת לשנות את מה שיש בראשו של הילד, את התבניות האלה, שנכנסות לשם בגיל מאוד מאוד מוקדם, אם לא נעשתה עבודה יסודית ושורשית כבר מגיל צעיר ביותר – מגיל בית-ספר, ורצוי אפילו מגיל הגן.

קסניה סבטלובה: בני ובנות נוער רבים נתקלים בהיעדר קבלה, באפליה, באלימות מילולית וגופנית שמופנית כלפיהם על רקע דת, גזע, נטייה מינית או זהות מגדרית.

קסניה סבטלובה: חלקם, כמו במקרים רבים שהגיעו ללשכתי וטופלו על ידי, חוששים להגיע לבתי-הספר.

קסניה סבטלובה: הם לא רוצים לשמוע עוד פעם שהם, הצברים שנולדו כאן אבל צבע עורם שונה, המבטא שלהם שונה, השם שלהם שונה, החזות שלהם שונה, הם לא שייכים לפה.

קסניה סבטלובה: לא ייתכן שילדה או ילד שקוראים להם אבבה, או קוראים להם סבטלנה, פתאום יעליבו אותם וישוו אותם לכל מיני תופעות מגעילות בחברה שלנו.

קסניה סבטלובה: לא ייתכן שהם לא ירגישו שמקומם פה – שמקומם פה, שהם חלק מהחברה הישראלית.

קסניה סבטלובה: המורים והמנהלים, על אף רצונם הטוב, בחלק גדול מאוד מהמקרים חסרים את הכלים הדרושים כדי לטפל בתופעה הזאת; אם זה שעת לימוד, אם זה תוכנית לימודים סדורה.

קסניה סבטלובה: ואדרבה, אנחנו מגלים, בעזרתם האדיבה של כלי התקשורת, שמביאים את זה לידיעתנו, שבבתי-ספר כאלה ואחרים, במקום לחנך את הילדים לשוויון, במקום לחנך אותם לקבלה של האחר, מחנכים אותם לאלימות, מחנכים אותם לשנאה, ומקרינים להם סרטונים מזעזעים, שבהם מראים כיצד מכים ערבי, כיצד מלמדים אותו מה המקום שלו, כיצד מטפלים בו, כיצד מפעילים אלימות נגד האחר.

קסניה סבטלובה: במקום שאנחנו נלמד את הילדים שלנו איך לחיות יחד, אנחנו מלמדים אותם כיצד להיות אלימים.

קסניה סבטלובה: האם זה ייתכן שבמדינה דמוקרטית, שמתגאה בכך שהיא מדינה דמוקרטית, בעצם החינוך לדמוקרטיה, החינוך לקבלת האחר, כמעט שאינו קיים?

קסניה סבטלובה: הצעת החוק שאני מגישה כעת, ומבקשת לתמוך בה, נועדה ליצור תוכנית לפעילות חינוכית מסודרת להגברת המודעות ולהקניית ערכי שוויון, סובלנות וקבלת האחר.

קסניה סבטלובה: הדגש צריך להיות קודם כול על מניעת גזענות, מלחמה באפליה, ביעור ההומופוביה, והתוצאה תהיה כמובן הקטנת האלימות בבתי-הספר, ואחר כך במרחב הציבורי.

קסניה סבטלובה: אותו מבוגר שכותב טוקבקים גזעניים, אותו מבוגר שמעליב כל אחד שלא מסכים אתו, אותו אחד, אותו מבוגר או מבוגרת שמעליבים, בין אם זה באמצעות אמצעי התקשורת ההמוניים, בין אם זה במרחב הפרטי שלהם, בין אם זה ברחוב – מביעים רעיונות מזעזעים של השמדת עם, של השמדת קהילות שלמות – האם אותם מבוגרים היו יכולים להתנהל אחרת ולחשוב אחרת אילו רק היו מקבלים כמה שיעורים והבהרות לגבי מיהו האחר, כיצד לחיות אתו, כיצד להתנהל מולו?

קסניה סבטלובה: והמילה "אחר" גם היא טעונה, רבותי, ואנחנו כולנו זוכרים את התוכנית שבזמנו הוצגה בממשלה הקודמת על ידי שר החינוך שי פירון, שאז דיבר על המזרחים, שהם כמובן כחצי מהאוכלוסייה היהודית כאן, במדינת ישראל, כעל אחרים, ומה אנחנו נגיד ומה נאמר אם שר החינוך מגדיר בני ישראל, יהודים, צברים שנולדו פה, דורות על דורות של אנשים, כ-אחרים?

קסניה סבטלובה: מי הם האחרים האלה?

קסניה סבטלובה: האם אנחנו לא צריכים מלכתחילה לשנות את הגישה שלנו?

קסניה סבטלובה: האם אנחנו לא צריכים קודם כול לחשוב על ההגדרות הפשוטות האלה – פשוטות מאוד אך מזיקות מאוד, שנכנסות היישר הנה, ישר לראש?

קסניה סבטלובה: הצעת החוק הזאת נועדה להניח את הבסיס ליצירת חברה טובה יותר, ולהפוך את החברה הישראלית בדורות הבאים לחברת המופת שהתכוונה להיות; חברה שכל פרט ופרט ירגיש בה מספיק בטוח להיות מה שהוא, איך שהוא נולד, איך שבחר להמשיך את חייו; חברה שמגשימה את החזון שהתוותה מגילת העצמאות של מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה כמובן להוסיף על כך, שאנחנו פה מורכבים מפסיפס נפלא; החברה הישראלית באמת יכולה להיות דוגמה ומופת, כי – תסתכלו עלינו, השוני שלנו, זה שאנחנו באים ממקומות שונים, זה שאנחנו מדברים בשפות שונות, יש לנו מטען שונה – רגשי, תרבותי, לימודי – זה מרכיב את החברה הישראלית כולה.

קסניה סבטלובה: ואנחנו, אם לא נחגוג את השונות הזאת, אם לא נחגוג את הדברים השונים שאנחנו הבאנו, בין אם זה ממקומות שעלינו מהם, בין אם זה מתרבויות שמתקיימות כאן, במדינת ישראל, בין אם אנחנו עכשיו מדברים על כך שבחוק הלאום שרק עבר – – –

יצחק וקנין: עליזה בראשי, את מגזימה לגמרי היום.

יצחק וקנין: אני אומר לך, זה בלתי אפשרי.

יצחק וקנין: כמה אפשר להיות סבלני?

יצחק וקנין: אני מציע שישימו אותך חברת כנסת ונגמור את הסאגה הזאת.

יצחק וקנין: רכזי את הקואליציה.

קסניה סבטלובה: ואז יהיה מותר לה לצעוק?

יצחק וקנין: לא, חברי הכנסת לא צועקים.

קסניה סבטלובה: אז הנה, בדיוק.

קסניה סבטלובה: גם לה לא מותר וגם לא לאף אחד אחר.

קסניה סבטלובה: אבל כשאנחנו בעצם מתבשרים מדי יום על העברת חוקים שהם פוגעניים, שבעצם גורעים – למשל גורעים ממעמדה של השפה הערבית, שהיא לא רק שפה של 20% מהאוכלוסייה במדינת ישראל, לא לא לא, היא גם שפה של רבים מהיהודים שחיים במדינת ישראל ועלו אליה מארצות ערב והאסלאם, והיא שפתם, והיא השפה שהם שרו בה את שירי הילדים, וקראו את הספרות ונהנו מהעושר התרבותי.

קסניה סבטלובה: במקום להיפתח, במקום להסתכל מעבר לגבולות שלנו ולראות מה עוד יש פה – מה עוד יש פה, באזור, וכיצד אנחנו למדים ומלמדים את הילדים שלנו באמת להתנהל בצורה שתעזור לנו לסיים את הסכסוכים, ולא ללבות את הסכסוכים, במקום זה אנחנו בעצם סותמים את הגולל על תקווה, על תקווה שגם בדור הזה של הילדים שאנחנו מגדלים עכשיו, הבנים והבנות שלנו, גם הם בעצם יהיו סגורים בתוך המשבצות הקטנות-קטנות-קטנות האלה, המשבצות האלה שבעצם התודעה ננעלת על המקום הצר שלי, בלי לראות את הכולל.

קסניה סבטלובה: ורק אם אנחנו נראה גם את המשבצת הזאת, שנמצאת לידנו, וניפתח אליה, ונדע איזה חגים חוגגים – בין אם זה יהודים, בין אם זה ערבים, במדינת ישראל, הדרוזים, הצ'רקסים – אם לא נתחבר לכל היופי הזה, אנחנו לא נוכל להתקדם לשום מקום.

קסניה סבטלובה: ועכשיו, לאחר שדיברתי על החוק, ונשארו לי עוד כשלוש דקות, אני אדבר על משהו אחר: בישראל חיים מאות אלפי אנשים ללא פנסיה, אבל אתמול, בוועדת הפנים של הכנסת, כאשר דיברו על הפנסיות, לא דיברו עליהם – לא דיברו על אלה שמתקיימים מקצבות זעומות של לא יותר מ-2,000 שקלים.

קסניה סבטלובה: תארו לכם, בן אדם שאין לו דירה, שאין לו פרנסה נוספת, האם הוא יוכל לקיים את עצמו בגיל מבוגר ב-2,000 שקלים?

קסניה סבטלובה: האם אתם, אלה שיושבים פה באולם הזה, הייתם יכולים לקיים את עצמכם ב-2,000 שקלים?

קסניה סבטלובה: אז אתמול היה חשוב הרבה יותר מאותם נזקקים שנאלצים לבחור בין אוכל לתרופות – – סליחה, כבוד היושב-ראש, אי-אפשר להמשיך להתנהל ככה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פורר, אם אפשר.

יצחק וקנין: את יכולה להמשיך.

קסניה סבטלובה: – – הרבה יותר חשוב מאותם הנזקקים, שבאמת זקוקים פה לטיפול המסור והמאוד-נאמן של חברי הכנסת, אלה שמוותרים על חימום בבית בחורף, ואלה שנאלצים לוותר על טיפולים רפואיים כי ידם אינה משגת – אז בוועדת הפנים בחרו לדאוג דווקא לאלה שיש להם, לאלה שמקורבים לצלחת.

קסניה סבטלובה: למי דאגו בוועדת הפנים?

קסניה סבטלובה: לראשי רשויות שסיימו את תפקידם בשנות ה-90, הם כן זכאים לפנסיה, אבל חברת הכנסת נאוה בוקר וחברי חברי הכנסת רוצים לרפד ולקמבן אותם עוד יותר.

קסניה סבטלובה: איך הם עושים את זה?

קסניה סבטלובה: בעזרת גמלה מתקציב המדינה, שהם רוצים להעניק לאותם ראשי רשויות לשעבר.

קסניה סבטלובה: ההחלטה נמנעה ברגע האחרון, בזכות היועץ המשפטי של הממשלה, וטוב שכך, אך השאלה אצל מי חברי הכנסת האלה עובדים נשארה פתוחה; הם לא עובדים אצל הציבור, הם עובדים על הציבור.

קסניה סבטלובה: הם לא עוזרים לאותו ציבור שזקוק עכשיו להגדלת הקצבאות, לאותו ציבור שיושב בבית ומסתכל עלינו בעיניים כלות, כי הם רואים עוד דיון ועוד דיון ועוד דיון, והכול עובר לידם, ותקציבים אדירים פה נשפכים, מימין ומשמאל, על ידי השר אורי אריאל, ששופך את זה על המקורבים שלו, על ידי חברי ועדת הפנים, שרצו, ככה, מתחת לשולחן, פתאום, להעביר איזושהי החלטה שתיטיב עם האנשים שהם רוצים להיטיב אתם.

קסניה סבטלובה: הם צריכים להיטיב עם כלל הציבור, ולראות אותו בעיניים נקיות, בעיניים לא משוחדות, בעיניים שרואות באמת, בדאגה ובחמלה, כמו שראוי לנציג ציבור במדינת ישראל, שהיא מדינה יהודית ומדינה דמוקרטית.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר החינוך – סליחה, רגע, יש הצעה מוצמדת של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואדוני סגן השר ישיב על שתיהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, הצעת חוק חינוך לסובלנות בבתי-ספר, התשע"ה–2015.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/894/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרים שנמצאים, אני לא ארחיב – חברת הכנסת קסניה סבטלובה הרחיבה מאוד, והסבירה, ואני חושב שהיא שכנעה, ואחרי הדברים שלה, אם מישהו לא השתכנע שאכן יש צורך בחוק הזה, אז זה אומר דורשני.

עבדאללה אבו מערוף: מה שמדהים ומפתיע זה שהממשלה, כאילו, לא מאשרת את הצעת החוק הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: אם היינו בטוחים שבמערכת החינוך בכלל יש תוכנית, או פרוגרמה, ברורה ונכונה נגד אלימות, מובן שלא היינו מציעים.

עבדאללה אבו מערוף: יגידו שאכן מערכת החינוך היא בטח מערכת של סובלנות, של חינוך, של נגד אלימות, אבל לצערנו זה לא ככה.

עבדאללה אבו מערוף: ובמערכת החינוך אין שעות מיוחדות שאכן התלמידים בגילים האלה, הגילים שהם קשים – ואנחנו יודעים מה הקושי בגילים האלה, גילי ההתבגרות, ואפילו בכיתות הנמוכות – וצריך שהילדים, התלמידים, יבינו, יפנימו וידעו בתודעה שלהם מה זה אלימות, מה זה תופעות אלימות ואיך להתנהג נגד אלימות, איך להיות אנושיים ואיך לקבל את האחר.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, לא סתם אנחנו מגישים את הצעת החוק הזאת, כדי שבמערכת החינוך תהיה פרוגרמה, תהיה תוכנית, כמו שיקבע השר ולפי מה שיקבע השר – חינוך נגד אלימות וסובלנות לקבלת האחר.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שאנחנו רוצים, ואני חושב שמן הראוי שהכנסת תצביע בעד החוקים האלה, החשובים ביותר, התרבותיים, החברתיים, החינוכיים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: ישיב על הצעות החוק סגן שר החינוך, הרב מאיר פרוש.

יצחק וקנין: ישיב במשולב.

יצחק וקנין: אמרתי, תשובה משולבת.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הנ"ל, של חברת הכנסת סבטלובה, נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 15 במאי 2017, ונדחתה.

מאיר פרוש: בהצעת החוק מוצע כי שר החינוך יכין תוכנית לפעילות חינוכית בנושאים של שוויון, סובלנות וקבלת האחר, בשילוב תכנים פלורליסטיים, לרבות הגברת המודעות לתופעות של אלימות מילולית וגופנית ודרכי ההתמודדות עמן.

מאיר פרוש: הדבר הזה, יכול להיות שזה קורה וזה עובר אצל כל תלמיד בשנות הלימודים, ולכן מבקשים להכין תוכנית, שעם זה יגדל הילד או התלמידה בשנות הלימודים, ובהיקף שייקבע בתוכנית – כמובן, לאחר שהתוכנית תאושר על ידי ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

מאיר פרוש: ראשית, וגם מן ההיבט המשפטי, משרד החינוך נוהג באופן מסורתי שלא לקבוע תוכניות לימודים בחקיקה ראשית.

מאיר פרוש: הדבר הזה בא לידי ביטוי בעמדה שמשרד החינוך מבטא לא אחת כאשר מביאים לפה הצעות חוק ומבקשים לכלול בתוכניות הלימודים דברים מסוימים.

מאיר פרוש: העמדה היא עמדה עקבית: קביעת תוכניות לימוד בחקיקה ראשית מכרסמת בסמכות הסטטוטורית שנתונה לפי החוק לשר החינוך ולמזכירות הפדגוגית, והם שצריכים לקבוע את תוכניות הלימודים למוסדות החינוך.

מאיר פרוש: קביעת תוכנית הלימודים האמורה בחקיקה ראשית בנושא חשוב – גם אם המציע חושב שזה חשוב מאוד – בהחלט עלולה לגרור דרישה דומה, כמו שאמרתי קודם, לגבי כלל תוכניות הלימודים, באופן דומה.

יחיאל חיליק בר: – – –

מאיר פרוש: שנית, ולגופו של עניין, הצעת חוק זו עוסקת בנושא משמעותי, שמשרד החינוך נדרש לו, וכבר פועל ליישומו ביתר שאת בקדנציה הנוכחית.

מאיר פרוש: כי קידום הסובלנות ומניעת הגזענות הם שני דברים חשובים ונכבדים, ונקבעו כאחד היעדים המרכזיים של המשרד בתוכנית האסטרטגית לשנים 2010–2016, בכל שנה עם תקציב נכבד, מכיוון שהוא נקבע, כמו שאמרתי, כאחד היעדים המרכזיים של המשרד.

מאיר פרוש: משרד החינוך פועל גם לחיזוק הקשרים הבין-תרבותיים ולעידוד הסובלנות בשגרת ובליבת העשייה החינוכית, שבאה לידי ביטוי: 1.

מאיר פרוש: במישור המערכתי – כידוע, המישור המערכתי הוא שונה – הוא בחלק החינוך הפורמלי ונפרד מהבלתי-פורמלי.

מאיר פרוש: במישור המערכתי, כחלק בלתי נפרד מאורח החיים והלמידה בחינוך הפורמלי בבתי-הספר; 2.

מאיר פרוש: כחלק בלתי נפרד מהחינוך הבלתי-פורמלי; 3.

מאיר פרוש: כמו כן, באמצעות מפגשים בין בתי-ספר ובין תלמידים ותמיכה ביוזמות יישוביות ובית-ספריות מיוחדות.

מאיר פרוש: המשרד לא אחת נתקל ביוזמות שבאות מיישובים מסוימים, בתי-ספר מתארגנים לדברים מסוימים בנושאים כאלה ואחרים, וגם במקרה הזה, יש יוזמות יישוביות – –

דוד ביטן: לא לרדת עד שאני אומר.

יחיאל חיליק בר: יש שעון, אדוני יו"ר הקואליציה.

מאיר פרוש: – – ובית-ספריות מיוחדות.

מאיר פרוש: בהתאם לזאת, בתמונה החינוכית ובמיצ"ב נקבעו סובלנות ומניעת גזענות כאחד המדדים שעל פיהם נמדדים בתי-הספר.

מאיר פרוש: כמו שאמרתי קודם, מאחר שמדובר פה בתוכנית אסטרטגית, הדברים האלה נקבעו כאחד המדדים שעל פיהם נמדדים בתי-הספר במיצ"ב.

מאיר פרוש: אני מבקש להוסיף ולציין בהקשר זה, שמשרד החינוך פרסם בחודש פברואר האחרון קול קורא שמזמין רשויות ובעלויות להגיש בקשות לפעילות.

מאיר פרוש: בתקנה התקציבית המיועדת לפעילות זו הוקצה סכום של מיליון ו-500,000 שקל.

מאיר פרוש: הסכום הזה מראה עד כמה למשרד זה חשוב.

מאיר פרוש: מטרת הפעילות היא להנגיש את המידע לצוותים החינוכיים ולתלמידים, ולהגביר את המודעות למאפיינים ולצרכים של חברי הקהילה.

מאיר פרוש: בשביל זה יש גם שולחן עגול, שבו שותפים גם נציגי פיקוח מאגפים שונים במשרד החינוך, ובהם מינהל חברה ונוער, קידום נוער, הכשרת עובדי הוראה, מועצת תלמידים ונוער, מפמ"רים למדעי החברה והאזרחות ועוד, שהם שותפים ובעלי זיקה לנושא.

מאיר פרוש: מטרת ההתכנסות במסגרת זו, כמו שציינתי, היא להבנות מטרות משותפות ודרכי פעולה משותפות.

מאיר פרוש: במסגרת המפגשים הללו נבנית תוכנית פעולה משותפת שמטרתה להרחיב ולהעמיק את העשייה בנושא במערכת החינוך.

מאיר פרוש: אז כמו שאמרתי קודם, הצעת החוק הזאת, שמוצע בה ששר החינוך יכין תוכנית לפעילות חינוכית בנושאים האלה, לרבות הגברת המודעות לתופעות של אלימות מילולית וגופנית ודרכי ההתמודדות עמן, והצעת החוק מדברת על כך שכל תלמיד, במהלך שנות הלימודים ובהיקף שייקבע על ידי התוכנית – מבקשים לאשר את זה בחקיקה, והתוכנית עצמה תאושר על ידי ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: מתי התוכנית תאושר?

מאיר פרוש: קודם כול הצעת החוק צריכה להיות מאושרת.

מאיר פרוש: אין לנו עדיין הצעת חוק.

מאיר פרוש: העמדה של הקואליציה היא להתנגד לזה.

מאיר פרוש: אני הסברתי שמן ההיבט המשפטי, משרד החינוך נוהג וטוען באופן מסורתי שאי-אפשר לקבוע תוכניות לימודים בחקיקה ראשית.

מאיר פרוש: קביעת תוכניות לימוד בחקיקה ראשית מכרסמת בסמכות הסטטוטורית שנתונה לשר החינוך ולמזכירות הפדגוגית.

מאיר פרוש: במפגשים כאלה, שיש במזכירות הפדגוגית, נבחנות כל ההצעות, נבדקים כל הדברים – האם הדברים המוצעים לא נכללים במסגרת תוכניות מאושרות, תוכניות לימודים מאושרות, ולא כל דבר חבר כנסת – גם עם כוונה טובה יש לו – יכול להכניס ולקבוע ולאכוף בחקיקה ראשית תוכנית לימודים.

מאיר פרוש: המשרד מתנגד שתוכנית לימודים תיקבע על ידי חקיקה ראשית, מה גם שברגע שחבר כנסת או חברי כנסת יחשבו שהדבר הוא חשוב, ראוי ורצוי, אם נסכים לחקיקה ראשית של תוכניות לימודים בנושא אחד, בוודאי ובוודאי שהדבר הזה יגרור דרישה דומה לגבי עוד ועוד תוכניות לימודים, באופן דומה.

מאיר פרוש: הסברתי גם שהמשרד כשלעצמו – לפני שמוגשת לו הצעת חוק – המשרד רואה בזה יעד מרכזי, וקיבל על עצמו לטפל בשנים האלה – לפחות בשנים של הקדנציה הזאת, כי אני מדבר על השנים 2016, 2017, 2018 ו-2019 – בתקציב של השנים האלה, המשרד קובע את זה כאחד מהיעדים המרכזיים, ותוכנית אסטרטגית לפעול בעניין הזה, כך שאין כל הצדקה לכך שאנחנו נבוא בהצעת חוק מיוחדת ונוספת שתקדם את ההצעה ואת הדבר הזה.

מאיר פרוש: הזכרתי – וגם עניתי, אמרתי שמשרד החינוך פועל לחיזוק הקשרים הבין-תרבותיים ולעידוד הסובלנות בשגרת ובליבת העשייה החינוכית, שבאה לידי ביטוי – ואני מונה באילו דברים היא באה לידי ביטוי – 1.

מאיר פרוש: במישור המערכתי, כחלק בלתי נפרד – –

יחיאל חיליק בר: לסיים בבקשה.

מאיר פרוש: – – מאורח החיים והלמידה והחינוך הפורמלי בבתי-הספר; 2.

מאיר פרוש: כחלק בלתי נפרד מהחינוך הבלתי-פורמלי; 3.

מאיר פרוש: במפגשים בין בתי-הספר ובין התלמידים ותמיכה ביוזמות יישוביות ובית-ספריות מיוחדות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מאיר פרוש: אני מסיים.

מאיר פרוש: לאור האמור, ומכיוון שמשרד החינוך פועל בנושא ורואה עצמו מחויב לכך, וכן מכיוון שהמשרד אינו נוהג לקבוע תוכנית לימודים בחקיקה ראשית, אני מציע לחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולהתנגד להצעת החוק.

מאיר פרוש: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה מבקשת שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, גברתי.

קסניה סבטלובה: תודה, כבוד היושב-ראש, אני האזנתי, כמובן, בעניין רב, לדברי ההסבר של סגן השר, שדחה את ההצעה הזאת ואת יישומה, בעצם באומרו שאנחנו לא יכולים לאפשר שבאמצעות חקיקה ראשית נושא כזה או אחר שמשפיע על תוכני הלימוד בעצם יועבר.

קסניה סבטלובה: הייתי מסכימה אולי, עם סגן השר, אף-על פי שנדמה לי שעדיין הנושא של אפליה וגזענות הוא חשוב מאוד, ו-כן דווקא זה מתפקידנו, חברי הכנסת, באמצעות חקיקה ראשית לתקן את המציאות כך שתהיה מציאות טובה יותר ומיטבית.

קסניה סבטלובה: אלא מה?

קסניה סבטלובה: דווקא בשנה האחרונה העבירה הכנסת הזאת, העבירה הקואליציה, לא מעט חוקים שנוגעים באופן ישיר בתוכניות הלימוד.

קסניה סבטלובה: הנה למשל דוגמה של חוק לביטול לימודי ליבה בכמה מגזרים, ואנחנו הרי יודעים שלימודי ליבה קשורים באופן ישיר למה ילמדו ומה לא ילמדו בבתי-הספר.

קסניה סבטלובה: עמדתי האישית כמובן ברורה, אני חושבת שכל תלמידי ישראל חייבים ללמוד את לימודי הליבה, והם נפגעים אם הם לא לומדים אותם, אבל העניין הוא אחר, אנחנו מדברים – מסיקים מכך שאפשר להתערב בתוכניות הלימוד, אז מדוע סגן השר בעצם טוען וממשיך לטעון שאנחנו לא יכולים להתערב בתוכני הלימוד, כאשר הממשלה שלו, שהוא חבר בה, והקואליציה הנוכחית, כן מעבירות חוקים שנוגעים באופן ישיר בתוכניות הלימוד?

קסניה סבטלובה: אם מותר להתערב בנושא כל כך חשוב כמו לימודי הליבה, בוודאי מותר להתערב גם בנושא של אפליה, גזענות ודברים פוגעניים שנגדם אנחנו צריכים ללמד, ובעד שוויון וקבלת האחר, שאנחנו גם צריכים ללמד את הילדים שלנו.

קסניה סבטלובה: חוק אחר, שגם עבר, וגם נוגע במה שילדים ישמעו או לא ישמעו, זה כמובן האיסור על ארגון שוברים שתיקה לבקר בבתי-הספר.

קסניה סבטלובה: אפשר להסכים, אפשר לא להסכים, אבל יש פה נגיעה ישירה במה שהילדים במסגרת תוכניות הלימוד ישמעו או לא ישמעו.

קסניה סבטלובה: אני שוב פונה לכל חברי הכנסת ומבקשת – אלה שרוצים שהילדים שלהם ילמדו את הדברים השוויוניים, שיגדלו בצורה שוויונית, שידעו שוויון מהו, שיקבלו את האחר, שידעו לכבד את השונה ויצמחו להיות ישראלים גאים שמכבדים את הזולת וצומחים באווירה חיובית ולא באווירה שלילית – אני מבקשת מכם להצטרף וכמובן לתמוך בהצעת החוק שלי.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על כל אחת מההצעות בנפרד, ולכן אנחנו נצביע עכשיו על הצעת חוק חינוך לשוויון וסובלנות בבתי-הספר, של חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – בעד, נגד או נמנע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 42 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק חינוך לשוויון וסובלנות בבתי הספר, התשע"ו–2016, לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, 30 בעד, 42 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצביע על הצעת החוק של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע, מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 42 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק חינוך לסובלנות בבתי-הספר, התשע"ה–2015, לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 30 בעד, 42 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם הצעת החוק של חבר הכנסת אבו מערוף לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/4155/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד (תיקון – הרחבת תחולת החוק), של חבר הכנסת מאיר כהן, והוא יציג אותה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, לצערי הרב, אני שומע שביום ראשון האחרון דחתה ועדת השרים לחקיקה את תיקון הצעת החוק שאציג מייד, תיקון שמוצע בו להרחיב את פרויקט הארוחה היומית לכלל תלמידות ותלמידי ישראל.

מאיר כהן: שוב, לצערי, אותה ממשלה, שמגדירה את עצמה מעצמה חברתית, מתנגדת לתיקון שהוא כל כך חברתי.

מאיר כהן: אני משער שיגידו שזה מיליונים; אכן, זה לא מעט, אבל זה הרבה פחות ממה שהם יגידו.

מאיר כהן: כולנו יודעים שאפשר למצוא בתקציב סכום פעוט, במונחי ההעברות שהממשלה הנוכחית עושה, בפרט למטרה כל כך חשובה.

מאיר כהן: אני רק מבקש שאף אחד לא יעז להגיד, כמו ששמעתי לפני חצי שעה, שההצעה היא פופוליסטית.

מאיר כהן: מדובר בילדים שצריכים לאכול.

מאיר כהן: ילדים קטנים שצריכים לאכול.

מאיר כהן: ישבתי עם חבר הכנסת אייכלר, ואני מודה לו על שיתוף הפעולה, וטוב שבכנסת הזאת, למרות הוויכוחים, אפשר לשבת – זה הדבר הטוב שנשאר כאן, שאפשר לשבת ולשכנע בנחיצות של הצעת חוק כזאת.

מאיר כהן: ברשותכם, אציג תחילה את התיקון לחוק, כפי שהוא מופיע בדברי ההסבר.

מאיר כהן: מטרת הצעת החוק היא להרחיב את מפעל ההזנה הקבוע כיום בחוק ארוחה יומית לתלמיד, ולהבטיח כי רשויות חינוך מקומיות, שבתחום שיפוטן מוסד חינוך שתלמידיו זכאים לארוחה, הרשויות תפעלנה בהתאם לאמור בחוק.

מאיר כהן: מוצע לבטל את ההבחנה – וזה הדבר החשוב – לצורך הזכאות לארוחה יומית בין מוסדות חינוך שהוחל בהם יום לימוד ארוך לפי חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, ובין מוסדות שבהם לא הוחל יום לימודים ארוך.

מאיר כהן: מוצע כי מפעל ההזנה – וזה הדבר החשוב, ואני מבקש לא להפריע, חבריא, אמסלם, תשמע, כפרה, תשמע – מוצע כי מפעל ההזנה יקיף כל מוסד חינוכי: רשמי, שאינו רשמי, רשמי מוכר, וגם את מוסדות הפטור – כל מוסד, ובלבד שיתקיימו בו 37 שעות לימוד שבועיות לפחות, שכן זה מספר השעות המינימלי הנדרש לצורך זכאות לארוחה יומית אף כיום, ולכן, אין טעם מהותי להבחנה בין מוסד חינוך שהוחל בו יום לימודים ארוך לבין כזה שלא הוחל בו יום לימודים ארוך – ובלבד שבכל מוסד שמתקיימות בו 37 שעות הוראה, הילדים יקבלו ארוחה, ולא משנה מה הכותרת של המוסד.

מאיר כהן: כמו כן, בהצעת החוק מוצע לקבוע מנגנונים להעברת כספים להבטחת עמידת רשויות החינוך המקומיות בהוראות החוק, וניצול משאבי התקציב אשר מיועדים לביצועו.

מאיר כהן: מוצע כי כל סכום שהוקצב למפעל ההזנה בשנת כספים מסוימת, ולא נוצל למטרה זו, יועבר לתקציב המוקצה למפעל ההזנה בשנת הכספים העוקבת, כי לצערי יש רשויות שנותנים להן כסף, לא פותחים, ואז לוקחים את הכסף בחזרה.

מאיר כהן: לא, להגיד להם – תפתחו בשנה הבאה, הכסף נשאר לזכותכם.

מאיר כהן: יש בהסדר הזה להבטיח כי כספים שהוקצו לקיום מפעל ההזנה אכן ישמשו למטרה זו.

מאיר כהן: לפי הדין כיום, על רשות חינוך מקומית להשתתף במימון מפעל ההזנה בתחומה לפי שיעור שייקבע בהתאם להוראות סעיף 6 לחוק, ואני לא אפרט.

מאיר כהן: בעקבות מקרים רבים, לצערי, שבהם רשויות מקומיות לא עמדו בחובת ההשתתפות, מוצע לקבוע סנקציות, ולפיהן רשות מקומית שלא תעמוד בחובת ההשתתפות, תהיה המדינה רשאית שלא להעביר לה הקצבות, וכן יופחת סכום ההשתתפות מהמענק, מכל ההקצבות האחרות שהיא מקבלת.

מאיר כהן: ההצעה מתייחסת גם למצבים שבהם רשות החינוך המקומית אינה רשות מקומית, וכך תכסה הסנקציה את כלל הגופים אשר עשויים להיות רשות חינוך מקומית כהגדרתה בסעיף 1 לחוק לימודי חובה.

מאיר כהן: במילים פשוטות יותר, כיום נהנה חלק גדול מתלמידי ישראל מחוק יום לימודים ארוך, שבמסגרתו הם זכאים לארוחה יומית חמה מאחר שהם שוהים בבית-הספר שמונה שעות ביום.

מאיר כהן: הייתה לי הזכות להרחיב את מפעל ההזנה יחד עם שר החינוך ושר האוצר בשנת 2014, ומאז, אני חייב לציין, הוא הורחב אף יותר.

מאיר כהן: ובכל זאת, גם היום, שנים אחרי שהחוק חוקק, יש רבבות תלמידות ותלמידים ששוהים בבתי-הספר היסודיים יותר משבע שעות ביום ולא זכאים לארוחת צהריים.

מאיר כהן: הם לא מגיעים למה שקבע החוק, לאותו רף של 41 שעות, או שלחלופין, היישוב שבו הם גרים החליט לא להצטרף ליום לימודים ארוך.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם, חברות וחברי הכנסת, אותם תלמידות ותלמידים לא נמצאים בבתי-הספר החזקים, לא תמצאו אותם ברשויות האיתנות, והם לא ישנים בבתים מפוארים.

מאיר כהן: מדובר באותם ילדות וילדים שגילם מארבע עד 12, שעבורם ארוחה חמה אחת ביום היא בונוס.

מאיר כהן: לעתים זו תהיה גם המנה החמה היחידה שהם יאכלו במשך כל אותו יום.

מאיר כהן: אלה הילדים השקופים, ילדים שחלקם הולכים לישון על בטן ריקה.

מאיר כהן: חלק גדול מהם נמצאים ביישובים ערביים בנגב ובגליל, במסגרות חרדיות ואי-שם אצלנו, בפריפריה הרחוקה.

מאיר כהן: במילים אחרות, הם נמצאים במחוזות שכולנו אוהבים לכנות "מחוזות העוני".

מאיר כהן: כשר הרווחה, פגשתי ילדים שקופים כאלה.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם על מפגש כזה שהיה לי כשר הרווחה בביקור במועדונית באחד מהיישובים הבדואיים בנגב.

מאיר כהן: שאלתי את הילדים איך התנאים במועדונית, איך תוכנית הלימודים ואם האוכל טוב.

מאיר כהן: אחד מהם השיב לי: אני אוכל רק פה, במועדונית; בבית אין לנו הרבה אוכל, ויש לי הרבה אחים.

מאיר כהן: אני מחכה לבית-הספר, כי אני רעב, ולעתים אני מבקש שהמנות הנוספות, ייתנו לי לקחת אותן הביתה.

מאיר כהן: המילים האלה כואבות ומהדהדות בי עד עכשיו, אבל מה שהיה קשה במיוחד הוא העובדה שהוא אמר את הדברים בטבעיות, בלי רגש, מתוך הכרה עמוקה שכך הם פני הדברים, שזהו הגורל.

מאיר כהן: אני שואל אתכם, חברים, מהו באמת ערכו של הבית הזה – מהו באמת ערכו של הבית הזה אם הוא לא יודע להבטיח לילדים כמו הילד הזה, שעליו סיפרתי, את הזכות הבסיסית הזאת בחוק?

מאיר כהן: מה באמת אנחנו עושים כאן?

מאיר כהן: יש משמעת קואליציונית, אני יודע.

מאיר כהן: תכף גם תהיה תשובה מלומדה ומנומקת של משרד החינוך, שיסביר לנו שיש תוכניות כאלה והתוספת הזאת היא להוציא עוד כמה מיליונים.

מאיר כהן: אבל אני מבקש מכולכם, אני מבקש מכולכם, תחשבו על הילדים האלה, תחשבו על הילדים שגדלים במצוקה הקשה ביותר, על הילדים השקופים, הכי שקופים בתוך המערכת.

מאיר כהן: אני פונה לממשלה, אל תשליכו את החוק הזה כאילו היה מדובר בעוד עניין פוליטי.

מאיר כהן: זה לא עניין פוליטי.

מאיר כהן: לא כך חשבנו – לא אני, ובטח לא חבר הכנסת אייכלר.

מאיר כהן: זה באמת לא עניין פוליטי.

מאיר כהן: עשינו מיפוי, ראינו את הצרכים, באנו בהצעה כזאת.

מאיר כהן: תואיל הממשלה לחלק את זה לשנתיים-שלוש – נקבל; תואיל הממשלה להתחיל – נקבל, אבל אין שום סיבה שבמדינת ישראל ילדים בבית-ספר אחד יאכלו ארוחת צהריים חמה ובבית-ספר שני לא יאכלו ארוחת צהריים חמה, משום שראש הרשות הצטרף ליום לימודים ארוך או בגלל אילוצים כאלה ואחרים.

מאיר כהן: אם אנחנו חפצי שלומם של הילדים האלה, אנחנו חייבים לתמוך בהצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: ואני מודה לחבר הכנסת אייכלר, גם אם יורידו את ההצעה, אבל אני חושב שהיפה כאן – ואני חוזר על מה שאמרתי – שאפשר לשבת יחד, גם אם אנחנו לא מאותן המפלגות, ולחשוב על טובת הילדים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל אייכלר: – – – לבקש שנדחה את ההצבעה כדי שנוכל לשבת עם משרד החינוך – – –

מאיר כהן: ראה, חבר הכנסת אייכלר, אמרתי, אין פה שום פופוליזם, אין פה שום התנגחות.

מאיר כהן: אם יבוא השר ויגיד שהוא מוכן לשבת אתך ואתי ולראות את הדברים, ולפרוס את זה, ולבוא לקראת, ולהתחיל באיזה מקום – להתחיל לתקן את העיוות – אני מוכן לכל דבר.

מאיר כהן: לא האגו משחק כאן.

ישראל אייכלר: – – – הצבעה – – –

מאיר כהן: אני מוכן שיעלה השר או נציגו, ואני מוכן לקבל כל הצעה שלו, ובלבד שנדון בזה.

מאיר פרוש: אם אתה עלית ואתה מבקש לדון, אני צריך לענות את התשובה בעל-פה.

מאיר פרוש: אם אתה מבקש שההצבעה – – –

מאיר כהן: אם אדוני יסכים שבחודשיים הקרובים אנחנו נשב יחד אתו או עם השר, אני וחבר הכנסת אייכלר, להציג את הדברים ולהגיע להסכמות, או שנבוא ולא נגיע להסכמות.

מאיר כהן: אדוני מסכים?

קריאות: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: סגן השר מאיר פרוש, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות – תשובה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: זכותו, מה אתה רוצה?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אז שלא יעלה להשיב, מה אתה רוצה.

יחיאל חיליק בר: יש לו זכות לעלות להשיב.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אפשר תשובה והצבעה – – –

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו את הצעת החוק שהציע חבר הכנסת מאיר כהן, בשמו ובשם חבר הכנסת הרב אייכלר, ואני רוצה לומר כדלהלן: תמיד טוב שיש הידברות.

מאיר פרוש: חלק מההידברות זה בכך שאני מתחיל לענות, ואני מציג עמדה.

מאיר פרוש: הצעת החוק הזאת נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 14 במאי 2017, וועדת השרים דחתה.

מאיר פרוש: היא דחתה את זה קודם כול כי – אני רוצה להסביר.

מאיר פרוש: בהצעת החוק מוצע לקבוע – – –

דוד ביטן: – – –

מאיר פרוש: בהצעת החוק מוצע לקבוע כי חוק ארוחה יומית יוחל בכל מקום שבו מספר שעות הלימודים עולה על 37, ואיננה מפרטת מיהו הגורם שיתקצב את הארכת יום הלימודים.

מאיר פרוש: עוד מוצע בהצעת החוק לקבוע כי אם רשות מקומית לא העבירה את התקציב הדרוש לתוכנית, יהיה אפשר לנקוט נגדה סנקציות ולהפסיק את ההקצבה הכספית המגיעה לה מתקציבי משרד החינוך, או לנכות את הסכום ממענקים המגיעים לה ממשרד הפנים.

מאיר פרוש: חוק ארוחה יומית לתלמיד, התשס"ה–2005, נועד לקיים מפעל הזנה עבור תלמידים הלומדים יום חינוך ארוך, בהתאם לחוק יום חינוך ארוך, התשנ"ז–1997.

מאיר פרוש: משרד החינוך פועל ליישום הדרגתי של חוק ארוחה יומית לתלמיד, בהתאם לצו יום חינוך ארוך ובמסגרת סדרי עדיפות וקריטריונים המבוססים על מדד סוציו-אקונומי.

מאיר פרוש: כיום, לשם השלמת יישום חוק ארוחה יומית לתלמיד במקומות שבהם הוחל יום חינוך ארוך, יש צורך בהחלתו על 70,000 תלמידים נוספים, דבר המחייב תוספת תקציבית של יותר מ-140 מיליון ש"ח.

מאיר פרוש: הצעת החוק מגדילה לעשות, ומוצע בה לקבוע שחוק ארוחה יומית יחול בכל מקום שבו מספר שעות הלימוד עולה על 37, ללא קשר לחוק יום חינוך ארוך או למקור התקציבי להארכת היום.

מאיר פרוש: בכך למעשה מבטלת הצעת החוק את הקשר בין החוקים, ועוקפת את סדרי העדיפות הממשלתיים המבוססים הן על הארכת יום הלימודים מתוקף חוק והן על שיקולים סוציו-אקונומיים.

מאיר פרוש: אני אומר כך: חברי הכנסת כהן ואייכלר באים עם רצון טוב, משדרים גם שאין פה עניין של פופוליזם, ומנסים לבדוק אם אפשר להחיל את חוק יום לימודים ארוך וארוחות לאלה שלומדים יותר מ-37 שעות, על עוד ועוד תלמידים.

מאיר פרוש: הדבר הזה הוא מבורך.

מאיר פרוש: השאלה נשאלת לגבי התקציב.

מאיר פרוש: התקציב – אמרתי מהי העלות הנוספת שהמשרד צריך להביא.

מאיר פרוש: אני לא חושב שחבר הכנסת מאיר כהן, כראש עיר לשעבר, היה רוצה שיגרעו מהכסף שמגיע לו ממשרד החינוך וממשרד הפנים – – –

מאיר כהן: אם לא נתתי לילדים אוכל – כן.

מאיר פרוש: אני לא בטוח שבהיותך ראש עיר היית רוצה – –

מאיר כהן: כן.

מאיר פרוש: – – שייכנסו לתוך התקציב שלך, לקחת לך על דברים שבכנסת פה החליטו.

מאיר כהן: כשהייתי ראש עיר, גם – – –

מאיר פרוש: אבל על כל פנים, על כל פנים, אתה הצעת שתהיה הידברות.

מאיר פרוש: אני מסכים שתהיה הידברות.

מאיר פרוש: אני אבוא למשרד, אבקש שהגורם המוסמך – – –

קריאה: – – –

מאיר פרוש: ודאי, אבוא למשרד, אשאל מיהו הגורם המוסמך שיכול לנהל את הדבר הזה, כדי להגיע להסכמות, אם אפשר להגיע להסכמות.

מאיר פרוש: והיה ונגיע להסכמות, אתם תהיו מאושרים שזיכיתם אותנו, ואנחנו גם נהיה מאושרים על זה שאנחנו זוכים להיות שליחים שלכם.

מאיר כהן: מקובל.

מאיר פרוש: אני רוצה לקוות שנצליח.

מאיר פרוש: לא רוצה לומר, חלילה, אם לא.

מאיר פרוש: אז בינתיים אנחנו דוחים את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: יש הסכמה על דחיית ההצבעה על החוק למועד אחר – –

מאיר פרוש: כן.

יחיאל חיליק בר: – – ללא תשובה, בעצם.

יחיאל חיליק בר: נכון?

יחיאל חיליק בר: אם כן, לא נצביע על החוק הזה.

דוד ביטן: רגע, רגע.

מאיר כהן: רגע, שיגיד לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: מה, ביטן?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

דוד ביטן: חבר הכנסת כהן, הקואליציה – אנחנו רואים בנושא הזה של ארוחות לילדים נושא מאוד מאוד חשוב, ולכן ביקשנו ממך שלא לקיים הצבעה, כדי לאפשר איזשהו דיון, משא ומתן עם הממשלה, יחד אתך.

דוד ביטן: לכן, אנחנו דוחים את ההצבעה עד לגמר המשא ומתן, או בכל מועד שתרצה – להודיע לנו שבוע מראש.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, על הצעת חוק ארוחה יומית לילד לא נצביע עכשיו אלא במועד אחר, אחרי שהצדדים ידונו.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2805/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות המילואים (תיקון – משרת מילואים פעיל), של חבר הכנסת עפר שלח.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החודש מצוין חודש ההוקרה לאנשי המילואים.

עפר שלח: לכאורה, מסתכלים על זה כולנו, שואלים: למה צריך את זה?

עפר שלח: מי לא מוקיר את אנשי המילואים?

עפר שלח: מי לא יודע שהמילואים הם שלחמו בקרבות המפוארים ביותר של צבא ההגנה לישראל, שהמילואים הם אלה ששחררו את ירושלים, צלחו את התעלה והדפו את הסורים אל מעבר לגבול במלחמת יום כיפור?

עפר שלח: מי לא יודע שהמילואים הם התופעה הישראלית – בה"א הידיעה, הביטוי המובהק ביותר של העם המתגייס להגנתו?

עפר שלח: אלא שבממשלות ישראל, הוקרה תיאורטית למילואימניקים יש בשפע; מעשה – יש מעט מאוד.

עפר שלח: וחייבים לעשות מעשה, כי העולם השתנה מאוד מאז מלחמת ששת הימים ומלחמת יום כיפור.

עפר שלח: פחות ופחות אנשים עושים מילואים.

עפר שלח: כדבריו של מ"פ מילואים אחד לרמטכ"ל כבר לפני 15 שנה:

עפר שלח: פעם על חבלי הכביסה בבית שלי היו ארבעה זוגות של מכנסיים צבאיות; היום יש אחד בכל הרחוב, וזה לא כי כולם עברו למייבשי כביסה בתוך הבית.

עפר שלח: המספר של מי שעושים מילואים באמת, כשבוע בשנה בממוצע ומעלה, נמדד היום בעשרות אלפים – אחוזים בודדים מכלל העובדים במשק ומאלה ששוחררו מצה"ל והם בגיל הרלוונטי.

עפר שלח: זו אולי תופעה חברתית רצויה, הקיטון הזה – זה מעיד שאנחנו יודעים לשמור על ביטחוננו בדרכים אחרות – אבל היא מגדילה את הנטל היחסי על המילואים באופן שהופך בלתי נסבל.

עפר שלח: כשכולם עשו מילואים, מעסיק שבחן מ"פ מילואים לקבלה לעבודה ראה לפניו איש ערכי ומצטיין.

עפר שלח: היום הוא רואה לפניו איש שלא יהיה בעבודה חודש בשנה, ו-19 מועמדים אחרים שאין עליהם נטל כזה.

עפר שלח: כשכולם עשו מילואים, התחושה של היחיד הייתה שהוא שותף לערך חברתי חשוב הזוכה להוקרה אמיתית; כשהוא אחד מ-20, הוא מרגיש פראייר.

עפר שלח: לכן אמר לי קצין מילואים ראשי לשעבר כבר לפני חמש שנים: אנחנו במצב שמי שיסכים להיות מ"פ או מג"ד במילואים יהיה מי שאשתו מרשה לו.

עפר שלח: אנחנו מדברים על הדברים האלה כבר יותר מ-20 שנה – מי כמוך, חבר הכנסת שטרן, יודע את זה.

עפר שלח: הפורומים הראשונים של אנשי המילואים קמו באמצע שנות ה-90.

עפר שלח: לי עצמי הייתה הזכות להיות בצוות של קצין המילואים הראשון שעסק במודל המילואים.

עפר שלח: זה היה לפני 15 שנה, ונגמר בחוק המילואים מלפני תשע שנים.

עפר שלח: וזה רק הולך ומחמיר עם הזמן.

עפר שלח: מה אומרת הצעת החוק שאני שם לפניכם?

עפר שלח: שמי שמוגדר משרת מילואים פעיל, כלומר עשה 20 ימי מילואים לפחות, יחד, בשלוש השנים האחרונות, ומי שמוגדר מפקד מילואים פעיל, יזכו להטבות שיבטאו את ההוקרה להם ולסביבה שלהם ויקלו עליהם לשאת בנטל:

עפר שלח: החזר דמי ביטוח לאומי למעסיק, העדפה מתקנת בשירות המדינה, זיכוי בנקודות במס הכנסה, עידוד עסקים קטנים בבעלות מילואימניקים.

עפר שלח: זה לא יפתור את הבעיות, אבל זה יקל על משרת המילואים ועל סביבתו, ויבטא דבר פשוט: הוקרת המדינה למעטים שמתגייסים להגן עליה בגופם.

עפר שלח: ולמה צריך חוק?

עפר שלח: כי ממשלת ישראל, כמו בכל דבר, מדברת גבוהה ועושה מעט מאוד.

עפר שלח: עוד מעט יעלה לפה סגן שר הביטחון – אני יודע, אדוני, שהנושא יקר באמת ללבך – ויסביר בוודאי למה ועדת השרים לחקיקה קבעה שיש להצביע נגד הצעת החוק שאני שם בפניכם.

עפר שלח: הוא יגיד ודאי שהרבה ממה שאני מציע בחוק יש בהחלטות הממשלה, כולל אחת שהתקבלה כבר בחודש שעבר.

עפר שלח: אז אני מקדים תרופה לתשובה, ידידי סגן השר: ההחלטה הזאת תהיה נייר ריק, בדיוק כמו קודמותיה.

עפר שלח: איך אני יודע?

עפר שלח: כי החלטת הממשלה הזאת מדברת על יישום החלטה קודמת, מ-2016, שמדברת על יישום החלטה קודמת, מ-2012, שמדברת על יישום חוק המילואים מ-2008 – וכך הלאה וחוזר חלילה; החלטות ממשלה ריקות, ומילים בשפע, אבל שום דבר מעשי.

עפר שלח: מערך המילואים קורס, ואתם מקבלים החלטות ברוב חשיבות ולא עושים שום דבר.

עפר שלח: ועכשיו תנמקו את התנגדותכם לחוק, שהתוכן שלו הרי מוסכם על כולם, בזה שיש החלטת ממשלה.

עפר שלח: סגן שר הביטחון, אתה בוודאי יודע שהצעת החוק שאני מציע עוצבה יחד עם לשכתו של שר הביטחון, עוד בכנסת הקודמת.

עפר שלח: אתה יודע שצה"ל עומד מאחורי כל סעיף שאני עומד לשים בפניכם.

עפר שלח: טובי האנשים קבעו שזו המעטפת הנכונה הדרושה לאיש המילואים.

עפר שלח: ואתה יודע שלמרות כל מה שתגיד פה עכשיו, בלי חוק שום דבר לא יקרה, חוץ מהחלטת ממשלה שבטח תבוא עוד שנתיים לקיים את ההחלטה מהחודש שעבר.

עפר שלח: אנשי המילואים מדברים אתי ועם חברי כנסת נוספים מדי יום.

עפר שלח: הם אומרים לנו שנמאס.

עפר שלח: הם אומרים לנו שהקריסה לא נראית מבחוץ, הרי אנשים ממשיכים להגיע, אבל מבפנים הכול הופך חלול.

עפר שלח: הם אומרים לנו שהם לא מבקשים הוקרה ריקה או כרטיסי קולנוע בהנחה, אלא התייצבות מול המציאות ודאגה לזה שהבעיות האמיתיות ייפתרו.

עפר שלח: והם מסתכלים על הבית הזה, ויראו בו עוד מעט שיש בו אנשים ששירתו שנים רבות בצבא ואנשים שלא שירתו בכלל, והקואליציה הזאת תרים את ידה ותסתום שוב את הגולל על זה שמשהו יקרה באמת.

עפר שלח: הם יראו ממשלה וקואליציה שמדברות גבוהה על ערכים ופטריוטיות, אבל לא מוכנות אפילו להרים אצבע לטובת מי שמגלמים את הערכים האלה בגופם.

עפר שלח: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את סגן שר הביטחון אלי בן-דהן להשיב על הצעת החוק של חבר הכנסת שלח.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: גם לך יש עד עשר דקות.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפברואר 2017 החליטה הממשלה להתנגד להצעת החוק של חבר הכנסת שלח.

אלי בן-דהן: קידום עניינם של חיילי המילואים נמצא על סדר-יומה של הממשלה לפחות פעם אחת בשנה.

אלי בן-דהן: הן אשתקד, בתקופת השר יעלון, והן השנה, בתקופת השר ליברמן, קיבלה ועדת השרים לעניין מערך המילואים שבראשות שר הביטחון שורה של החלטות בעניין חיילי המילואים, ובהן גם עיגונם והגדרתם של משרת מילואים פעיל ושל מפקד מילואים פעיל – חלק מהצעת החוק של חבר הכנסת שלח.

אלי בן-דהן: לאחרונה הושלם גם מהלך, בשיתוף המוסד לביטוח לאומי, להגדלת תגמולי המילואים בשיעור 25% לחיילי מילואים שהם עצמאים.

אלי בן-דהן: ההגדלה באה מתוך תקציב הביטחון.

אלי בן-דהן: וגם פה אני רוצה לשבח את חבר הכנסת שלח, שהיה שותף בשלביו הראשונים של התהליך.

אלי בן-דהן: בשורת ההחלטות שהתקבלו לאחרונה בממשלה נכללת גם התייחסות לחלקים מהצעת החוק; נציבות שירות המדינה בוחנת אפשרות שבמכרזים של כוח אדם לשירות המדינה יינתן ניקוד לשירות מילואים כחלק מניקוד המשתתפים במסגרת סל של תרומה לקהילה, שיאפשר מתן עדיפות למשרת מילואים.

אלי בן-דהן: לגבי מפקד, הניסיון הצבאי שלו בתפקידים פיקודיים בצבא ייחשב במכרזים אלו כחלק מהניסיון המקצועי הנדרש במכרזים שונים.

אלי בן-דהן: בין היתר התקבלו החלטות לגבי התאמות לסטודנטים בכל המוסדות להשכלה גבוהה, הן להקלה על בן הזוג והן התאמות למשרת המילואים עצמו.

אלי בן-דהן: הדבר נכון גם במוסדות להכשרה מקצועית של משרד הכלכלה.

אלי בן-דהן: זאת ועוד, רק השבוע הסתיים דיון בוועדת הכלכלה של הכנסת בתיקון לחוק עבודת נשים – לאפשר לבת הזוג של חייל המילואים לצאת ממקום עבודתה שעה אחת קודם בתקופת שירות מילואים פעיל של בן זוגה, בתנאים שנקבעו בהצעה.

אלי בן-דהן: כל אלה מצביעים כי הממשלה מקדמת באופן רציף את נושא מעמדם של חיילי המילואים והסיוע להם בתחומים שונים.

אלי בן-דהן: עכשיו מילה, חבר הכנסת שלח, לגבי יישום ההחלטות.

אלי בן-דהן: אני לא יודע לגבי העבר, אני יכול לומר לך לגבי המצב הקיים היום: ועדת המנכ"לים של משרדי הממשלה, שאני עומד בראשה, מתכנסת באופן קבוע, בוחנת כל אחת מהחלטות הממשלה ובודקת מה יושם, מתי תיושם ומה לא ייושם.

אלי בן-דהן: אני עוקב – אני באופן אישי עוקב אחרי כל החלטה מהחלטות הממשלה, ואני אומר לך שהחלטות הממשלה שהתקבלו – כולן ייושמו; אני לא אניח לשום משרד ממשלתי להתחמק מליישם אותן.

אלי בן-דהן: ואני מסכים אתך שבהחלטה הקודמת, מהשנה שעברה, היו משרדי ממשלה שלא קיימו את החלטות הממשלה.

אלי בן-דהן: היום הם התחייבו שעד יום ההוקרה, בעזרת השם, בעוד כחודש ושבוע, הם יביאו את אותן החלטות, יאשרו אותן, ויודיעו שהם מקבלים ומבצעים את החלטות הממשלה.

אלי בן-דהן: אני יכול לומר לך, כמי שעשה שנים רבות מילואים, באמת בכמות גדולה מאוד, שאני ער לקשיים ולבעיות של אנשי מילואים, אני מודע להם, ואני לא אניח לשום משרד ממשלתי שלא לממש את החלטת הממשלה שהתקבלה בעניינו.

אלי בן-דהן: אני קורא לך לעקוב אחרי.

אלי בן-דהן: אני מקווה מאוד שתראה.

אלי בן-דהן: אני בהזדמנות הזאת קורא לכל חברי הכנסת: ביום ג' בתמוז, 27 ביוני השנה, נקיים פה יום הוקרה של הכנסת לחיילי מילואים.

אלי בן-דהן: בואו, חברי הכנסת, טלו חלק ביום הזה ותביעו את הוקרתכם לחיילי המילואים.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת שלח.

עפר שלח: על תשובתו של סגן שר הביטחון אפשר רק להגיד שתי מילים: היא הנותנת.

עפר שלח: התקדים שהבאת כאן, חבר הכנסת בן-דהן, הוא בדיוק מה שאני מציע לך שנעשה עכשיו.

עפר שלח: במה שנגע בתגמולי מילואים לעצמאים, אנחנו העברנו פה את ההצעה שלי בקריאה טרומית – זה מה שזירז את המערכת להגיע בסופו של דבר להסכם.

עפר שלח: ואני אמרתי אז לשר הביטחון את מה שאני אומר לך עכשיו: בואו נעביר את ההצעה הזאת בטרומית, ואם עוד חודש ושבוע – כמו שאתה אומר – כל החלטות הממשלה האלה יעברו וייושמו, ואנחנו נראה אותן מבוצעות באמת, אני אעצור את ההצעה שלי.

עפר שלח: אני לא רוצה חוק, אני רוצה שהדבר הזה יתוקן, אבל בואו נעביר אותו.

עפר שלח: אל תצביעו נגדו, כי אתה ואני יודעים שבלי הלחץ של הבית הזה הדברים לא קרו בעבר, וקרוב לוודאי שהם לא יקרו.

עפר שלח: אז בוא ניקח את התקדים הזה – להפך, לפי מה שאתה אומר, ואם המבחן הוא בעוד חודש בערך, בואו נעביר את זה בטרומית, ואחר כך, אם תעשו את מה שאתה הבטחת, אם החלטות הממשלה יקוימו, אני מבטיח לך: החוק הזה לא יקודם.

עפר שלח: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שלח.

יחיאל חיליק בר: אם כן, חבר הכנסת שלח הגיש לנו את מספר החתימות הדרוש בשביל להצביע הצבעה שמית על הצעת החוק הזאת.

יחיאל חיליק בר: גברתי מזכירת הכנסת, נא להתחיל את ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יחיאל חיליק בר: נא לקרוא את שמות אלו שלא נכחו באולם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: האם יש חבר או חברת כנסת שנמצאים באולם ולא קראו בשמם או שרוצים להצביע ולא הצביעו?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, נא לספור – – – תמה ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, בהצעת חוק שירות המילואים (תיקון – משרת מילואים פעיל), של חבר הכנסת עפר שלח – 20 בעד החוק, 36 מתנגדים, אין נמנעים, ועל כן אני קובע כי הצעת החוק לא התקבלה.

הצעת חוק-יסוד: [הצעת חוק פ/3193/20; נספחות]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך עד עשר דקות לנימוק.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ההצעה שלי היא מאוד פשוטה: שגיל ההצבעה לכנסת יהיה 17 שנים במקום 18 שנים.

ג'מאל זחאלקה: כך נהוג ברשויות המקומיות, ציבור גדול יותר משתתף במעשה ההצבעה, ואין שום סיבה בעולם שהדבר לא יהיה בבחירות לכנסת.

ג'מאל זחאלקה: עם השנים, ובאופן קבוע, גדל ממוצע הגיל של המצביעים.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה שלי תוריד את הממוצע.

ג'מאל זחאלקה: המשמעות הפוליטית של ההצעה היא שחברי הכנסת והמפלגות ייתנו משקל גדול יותר לצעירים, לנוער, בפעילות הפוליטית שלהם.

ג'מאל זחאלקה: נהוג שהממשלה לא מתערבת ולא נוקטת עמדה בעניינים שקשורים לעבודה של הכנסת.

יואל חסון: שום דבר שהיה נהוג בעבר כבר לא נהוג היום, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי כאן בעשרות הצבעות שהממשלה לא קבעה עמדה.

ג'מאל זחאלקה: ונכון, חבר הכנסת חסון, שהממשלה הזאת חורגת מהנוהג הזה.

ג'מאל זחאלקה: הנוהג הזה הוא לא מעשה – איך אומרים – החלטה של הממשלה; זה קשור למהות של הפרדת הרשויות, שהרשות המבצעת לא תקבע כללי משחק לרשות המחוקקת.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת צריכה לקבוע – הפרלמנט צריך לקבוע בעצמו את כללי העבודה שלו, את כללי בחירתו ואת הכללים שבהם מתנהלות בחירות: גיל הבוחר, זכות הבחירה וכל הדברים האלה, ולא הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני הסכמתי, חבר הכנסת ביטן, שתהיה הצבעה – תשובה והצבעה במועד אחר.

ג'מאל זחאלקה: אינני חושב – ואני לא תמים לחשוב – שהממשלה תתמוך, או שיש איזשהו סיכוי שהממשלה תתמוך בהצעת החקיקה, אבל מן הראוי שהממשלה תיתן חופש הצבעה למפלגות ולחברי הכנסת, כאשר מדובר בעניין פרלמנטרי טהור, שהממשלה – שנבחרת על ידי הכנסת – לא צריכה להתערב בו.

ג'מאל זחאלקה: היו דברים מעולם, בחוקים לא פחות חשובים, וזה עבד.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, בקשתי היא שהממשלה לא תנקוט עמדה ויינתן חופש הצבעה, חבר הכנסת ביטן, בנושא הזה, כי זה קשור לעבודת הכנסת, ולא לעבודת הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: הורדת גיל ההצבעה נתקלת בהתנגדות מצד מפלגות שממוצע גיל המצביעים להן הוא גבוה, כלומר הן פונות יותר למבוגרים, ולא לבני הנוער; הכוח שלהן בגיל 17 יותר נמוך מאשר הכוח הכללי שלהם בציבור.

ג'מאל זחאלקה: החישובים פוליטיים, צרים: האם אני אקבל עוד מנדט או פחות מנדט.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדברים יכולים להשתנות לכאן ולכאן, והשיקול צריך להיות ענייני.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לראות את התרומה של הצבעתם של בני 17 ברשויות המקומיות, כאשר המועמדים והרשימות שרצות לבחירות המקומיות נותנים כולם תשומת לב גדולה יותר לבני הנוער, גם כאלה שלומדים בתיכון.

ג'מאל זחאלקה: היום בכנסת, אף אחד – אנחנו "פטורים", במירכאות, מלפנות לתלמידי תיכון, תלמידי שמינית, שהם בגיל 17, ולכן – התעלמות מהעניינים שלהם, מהזכויות שלהם, מהבעיות שלהם, ואני חושב שזה יכול לתרום לעבודה הפוליטית, התעניינות בבני הנוער.

ג'מאל זחאלקה: גם העולם השתנה; היום גיל 18 או גיל 17 הוא לא מה שהיה לפני 50 או 100 שנים.

ג'מאל זחאלקה: זה לא אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: גם גיל ההתבגרות הוא כל הזמן צעיר יותר, בגלל שינויים בתזונה של בני האדם, בגלל שינויים בטלקומוניקציה, הזמינות של הידע, המעורבות.

ג'מאל זחאלקה: השינוי שאני מציע יביא לכך שתהיה מעורבות גדולה יותר של בני נוער בפוליטיקה; הם יתעניינו יותר.

ג'מאל זחאלקה: גם היום, מה שעושים בבתי-ספר, כבוד היושב-ראש – עושים כאילו; מזמינים מפלגות, מדברים על מפלגות ועושים כאילו בחירות וכאילו תעמולת בחירות, ולא מצביעים.

ג'מאל זחאלקה: למה לעשות כאילו אם אפשר לעשות את זה בצורה מסודרת?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה יכול לתרום לפעילות הפוליטית, לחידוד הבדלי הדעות ולתחרות פוליטית על לבם של בני הנוער.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שבני 17 בשלים להצבעה לכנסת בדיוק כמו שהם בשלים להצבעה לרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: אף אחד – היה מעין פיילוט, הרצה, של שנים רבות וארוכות, ומספר רב של בחירות – ואף אחד לא בא – אני לא שמעתי על טענה שזה בעייתי שבני 17 מצביעים לרשות המקומית.

ג'מאל זחאלקה: אז הנה לנו, זה לא משהו שמנסים אותו מאפס, אלא יש ניסיון, נצבר ניסיון רב בו, ואני חושב שאפשר לשנות את העניין, ולתת לבני 17 להצביע.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לממשלה שלא לנקוט עמדה, לוועדת השרים, להשאיר את זה לחברי הכנסת ולתת חופש הצבעה, כפי שהיה נהוג עד תחילת ימיה של הממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

יואל חסון: תשובה והצבעה – במועד אחר.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני מבקש להודיע הודעה: בחוק הכשרות המשפטית של חבר הכנסת קיש, חבר הכנסת איציק שמולי ישב במקום וניסה להצביע ללא הצלחה.

יואל חסון: יושב-ראש הישיבה, וקנין, הוסיף אותו כמתנגד לחוק – לפרוטוקול.

יואל חסון: אני, בעקבות בדיקה שנעשתה לאחר מכן, קובע שאנחנו מוסיפים אותו לספירת הקולות של החוק, ולכן, התוצאה של חוק הכשרות המשפטית של חבר הכנסת קיש היא: 32 נגד, 49 בעד.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/4062/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: בוא, אני מאשר לך לעלות.

יואל חסון: בוא, תעלה, תציג את הצעת החוק.

דוד ביטן: רגע, כבוד היו"ר – –

יואל חסון: נא לאפשר ליו"ר הקואליציה לדבר.

דוד ביטן: – – מכיוון ששרי הממשלה, לא מעניין אותם לבוא להצביע על החלטות ועדת השרים לחקיקה, אני הופך את ההחלטה של ועדת השרים לחקיקה, ואנחנו נצביע בעד הצעת החוק הזאת.

דוד ביטן: תודה.

איציק שמולי: תציג את החוק.

יואל חסון: אני מנסה למצוא אותו.

יואל חסון: הנה, אני רואה.

יואל חסון: כרגע חבר הכנסת שמולי יציג את הצעת חוק חובת התקנת מצלמות במחלקות האשפוז הסיעודי, התשע"ז–2017.

יואל חסון: בבקשה, עשר דקות.

איציק שמולי: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהמצב בבתי-האבות מדבר בעד עצמו.

איציק שמולי: מצלמות זה הכרח, זה צורך.

איציק שמולי: אנחנו ממזערים את הפגיעה בפרטיות.

איציק שמולי: המצלמות לא משדרות לשום מקום חוץ ממשרד הבריאות, וזה בהסכמת המשפחה.

איציק שמולי: ההכרח הוא חמור ודחוף, אני מבקש מכולם להצביע בעד הצעת החוק.

איציק שמולי: אין צורך להכביר במילים פה.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי, תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר'ה, זו הצעת חוק מאוד מאוד חשובה, וחשוב שיש תמיכה של הקואליציה.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת החוק.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת התקנת מצלמות במחלקות האשפוז הסיעודי, התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: בעד – 25, אין מתנגדים.

יואל חסון: אני שמח להודיע שהצעת חוק חובת התקנת מצלמות במחלקות האשפוז הסיעודי, התשע"ז–2017, התקבלה ותועבר להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יואל חסון: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואל חסון: אה, לפרוטוקול.

יואל חסון: לא הבנתי.

יואל חסון: לפרוטוקול: חבר הכנסת יחיא – לפרוטוקול; חברת הכנסת לבני, בעד – לפרוטוקול, חבר הכנסת טרכטנברג, בעד – לפרוטוקול.

דוד ביטן: מי זה – – –

יואל חסון: עבודה ורווחה.

יואל חסון: זהו, עבר כבר.

דוד ביטן: – – – מסוף סדר-היום לעכשיו.

יואל חסון: את מה?

דוד ביטן: את החוק של גבעת התחמושת – – –

יואל חסון: אז תדברו עם היושב-ראש, אני לא יכול – – – טוב, לפרוטוקול, חברת הכנסת רוזין – בעד.

יואל חסון: קולך הוסף לפרוטוקול.

אלי אלאלוף: גם חבר הכנסת חנין בעניין.

יואל חסון: גם חבר הכנסת חנין בעד.

יואל חסון: חבר'ה, הצעת החוק התקבלה, הכול בסדר.

יואל חסון: אני ממשיך בסדר-היום.

יואל חסון: בובות חיילים ודגלי ישראל בלהבות ל"ג בעומר בשכונת מאה שערים

יואל חסון: הצעות לסדר-היום מס' 6822, 6830, 6839 ו-6834 בנושא:

יואל חסון: בובות חיילים ודגלי ישראל בלהבות ל"ג בעומר בשכונת מאה שערים.

יואל חסון: ראשון המציגים – עודד פורר, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות עומדות לרשותך.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב לומר, גם לשר לביטחון הפנים, שנהייתה מן רוטינה כזאת, שאנחנו באים לפה אחת לכמה שבועות לדון בהצעות לסדר-היום על ההתפרעות של חלק קיצוני ביותר – וחשוב להדגיש שזה חלק קיצוני ביותר – במגזר החרדי נגד חיילי צה"ל ובכלל נגד כל מה שמדינת ישראל מייצגת.

עודד פורר: ורק לאחרונה – השבוע פורסם איך עשרות קיצונים משכונת מאה שערים משליכים למדורה בובות בדמות חיילים חרדים, וכמובן גם את דגלי ישראל.

עודד פורר: המאבק הזה שלהם במדינת ישראל עלה שלב.

עודד פורר: הכנופיה הזאת – הכנופיה הזאת מרשה לעצמה פעם אחר פעם למתוח את החבל של מערכת היחסים בינינו – אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: השר ליצמן, השר ליצמן, חבר הכנסת ביטן, נא לשמור על השקט.

דוד ביטן: מקובל עלי.

עודד פורר: פעם אחר פעם הם מותחים את מערכת היחסים בחברה הישראלית לעוד קיצוניות ועוד קיצוניות, וכל פעם הם מתרצים את המאבק הזה באיזשהו חוק אחר או עניין אחר שכן מציק להם או לא מציק להם.

עודד פורר: לאחרונה ההסתה הזאת הלכה וגברה בעקבות חוק הגיוס האחרון, זה עלה שלב, וגם במדורות ל"ג בעומר אנחנו רואים עשרות קיצונים, בהם גם ילדים, שמניפים בובה של חייל חרדי וזורקים אותה לאש לקול תשואות הקהל.

עודד פורר: ההסתה הזאת לא יכולה להימשך, ואני חושב שגם להנהגת הציבור – לא רק כאן, אני חושב שדווקא הנהגת הציבור החרדי, שנציגיו יושבים בבית הזה, צריכה להוקיע את ההתנהגות הזאת מכול וכול.

עודד פורר: ולא להוקיע אותה בשקט, לצאת נגדה בגלוי.

עודד פורר: כי בסופו של דבר האלימות הזאת מופנית כלפי המנהיגות החרדית, וראינו את זה גם פה, רק בשבוע שעבר, בכל מיני מקרים כאלה ואחרים, איך תקפו את מנהיגי הציבור החרדי שיושבים כאן.

עודד פורר: עכשיו, אני יודע גם שמשטרת ישראל לאחרונה עשתה צעדים מאוד חריפים, כולל כניסה למקומות שלא נכנסו בעבר, כדי לעצור את כל אותם מתפרעים.

עודד פורר: אבל אני חייב לומר, אדוני השר, אני חושב שיש מקום שיוקם צוות – מה שנקרא – כמו צח"מ, אבל לא צח"מ – שיוקם פשוט צוות של ועדת שרים מצומצמת – שלך, של שרת המשפטים, של שר הביטחון, יחד עם פרקליט המדינה – שישב ויעקוב, שבוע אחרי שבוע, איך נוהגים עם הכנופיה הזאת.

עודד פורר: ולא יכול להיות שאנחנו מוצאים את עצמנו שמצד אחד הכנופיה הזאת מתפרעת ומשטרת ישראל מנסה להילחם בה, ומהצד השני ממשלת ישראל מפרסמת בביטאונים שלהם, ומפרנסת אותם, את אותם ביטאונים שקוראים לפרעות ולהתפרעות – מממנים אותם ואת התפוצה שלהם, בהקשר הזה.

עודד פורר: אנחנו קיימנו דיון בעניין הזה גם בוועדה לביקורת המדינה, ולצערי, לפ"מ עדיין לא עצר או לפחות לא הוציא הנחיה רשמית לעצור את הפרסומים בביטאונים המסיתים האלה.

עודד פורר: אני חושב שצוות כזה משותף יוכל לענות באופן מהיר וחד על כל התפרעות כזאת, כי לתת עונשים שלושה, ארבעה, חמישה חודשים וחצי שנה אחרי המקרה זה מה שנקרא כבר פשוט מתאדה לו באוויר, ואנחנו רואים את הכנופיות האלה פעם אחר פעם מנסות לאתגר אותנו עוד קצת.

עודד פורר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ללא ספק תמונות של בובות בדמות חיילי צה"ל מועלות על המוקד ונשרפות הן תמונות קשות לצפייה, קשות לעיכול, פוגעניות ומחרידות כל אדם באשר הוא, במיוחד אם השורפים הם אחינו, בשר מבשרנו.

ענת ברקו: קשה היה לראות בפורים את תמונות הבובות תלויות, אבל יכלו אולי להגיד: תחושת הנהפוך-הוא, ולהזדעזע פחות.

ענת ברקו: אך לשרוף את בובות חיילינו – בדמות חיילינו – כאן נחצו כל הקווים האדומים, ואני כמו רבים אחרים מביעה שאט נפש.

ענת ברקו: מדובר בחבורת בריונים אנרכיסטים, אלימים, וכך צריך להתייחס אליהם.

ענת ברקו: רבותי – גבירותי ורבותי, בימים אלה אנו חוגגים 50 שנה לחזרתנו לירושלים, בירתנו הנצחית, בירה שחרבה ואתה הגיע חורבנו של העם כולו.

ענת ברקו: מדוע חרבה העיר?

ענת ברקו: בגלל שנאת חינם.

ענת ברקו: ומהי אותה שנאת חינם?

ענת ברקו: אותה שנאת חינם היא הפיכתם של יריבים בני העם שלך לאויבים מרים, שדמם מותר ומותר לפגוע בהם.

ענת ברקו: מחלוקות, חילוקי דעות ואפילו יריבות זה אפשרי, וכנראה זה טבעם של בני אדם.

ענת ברקו: אפשר להסכים, אפשר לא להסכים, זו דרכו של עולם.

ענת ברקו: אבל אותה שנאת חינם, שהביאה עלינו קלון – לא נחזור עליה, נלמד את הלקח ולא נפיץ את השנאה והרוע, ונקיא אותם מקרבנו.

ענת ברקו: בעיקרון, אין זה מקובל, וכמובן ברברי, לשרוף סמלים, דגלים.

ענת ברקו: זו גם ברבריות שמתאימה לאלו שכופרים בערכים ובזכויות האדם של מדינות אחרות, של המדינה הזאת, ואנחנו לא רוצים שחלקנו יהיה עמם.

ענת ברקו: למרות זאת, אנחנו רוצים וחייבים לעקור את הרע מקרבנו, לא לעבור לסדר-היום, ולבקש גם מהמפלגות החרדיות, שאני יודעת שהן מתנגדות לעניין הזה, ולא מקבלות את זה – זה מאוד כואב שדווקא אלה שאפילו לא טורחים לקחת את הפטור, פטור מגיוס, כדי שהם יוכלו ללמוד תורה, אז איך הם מבטלים את זמנם בהפגנות אלימות מסוג הזה במקום ללמוד תורה?

ענת ברקו: צריך פשוט לשלוח את המשטרה ולהתחיל לבדוק מה אפשר לעשות, מי כשיר, מי לא, ולגייס אותם, וזהו.

ענת ברקו: לא לתת להם לבזבז את זמננו.

ענת ברקו: אני רוצה לומר, אדוני, שגם במדינת הלאום של העם היהודי, כמובן צריך לכבד את ערכי היהדות, ועל פי ערכי היהדות אין פנייה לדרך השנאה והשטנה: לא יעודד אדם שנאת אחים, לא יעלה דמויות על המוקד ויבזה בני אדם, שכולם נולדו בצלם אלוהים.

ענת ברקו: אני קוראת לאחינו לנהוג בדרך ארץ ולחדול משנאת חינם.

ענת ברקו: ידוע לי שהנהגת המפלגות החרדיות, ובכלל, הם נגד השוליים האנרכיסטיים הללו, לכן אני מצפה שהגינוי יהיה נחרץ, חיילי צה"ל יזכו להגנה, וכבוד השר לביטחון הפנים, אני מבקשת שהמשטרה תנהג בהם ביד קשה, ולא תוותר, ובענישה מחמירה ביותר.

ענת ברקו: לקראת יום ירושלים הקרב ובא, הבה נבטיח לעצמנו כי לא נחזור לפלגנות ולשנאת חינם שבגינה חרבה העיר.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי, אתה רוצה לדבר?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני עדיין מסדיר את הנשימה ממה שהיה פה לפני כמה דקות – –

יואל חסון: ובצדק.

איציק שמולי: – – ומודה ליו"ר הקואליציה, שכל יום מלמד אותנו שבפוליטיקה הבלתי-אפשרי הוא אפשרי בהחלט, ואפשר להעביר חוקים.

איציק שמולי: והחוק הוא חשוב, כמובן.

איציק שמולי: אבל לעניין הזה, הרציני כל כך.

איציק שמולי: מובן שכולנו הזדע

איציק שמולי: זענו מלראות את התמונות המאוד-מאוד קשות ומחרידות בל"ג בעומר.

איציק שמולי: כל פעם אנחנו מקבלים את התמונות האלה, ובאמת הן מחרידות ומזעזעות.

איציק שמולי: אני חושב שמעבר לדברי הביקורת צריך להגיד מילה טובה – כבוד השר ארדן, צריך להגיד מילה טובה למשטרה על הפעילות היזומה והנחושה שלה בתוך השכונות האלה – גם בשכונות שבהן רודפים ומקללים ופוגעים בחיילים, וגם בוודאי כאשר נעשים מעשים כאלו.

איציק שמולי: אני בטוח שגורמי אכיפת החוק, גם במקרה הזה, יגלו נחישות מאוד מאוד גדולה.

איציק שמולי: אנחנו כמובן לא יכולים ולא צריכים ולא נשלים עם תמונות כאלו.

איציק שמולי: בסופו של דבר, הזכות לשרת את מדינת ישראל – לא רק החובה לשרת, הזכות לשרת – היא זכות נעלה, וכל מי שמממש אותה צריך להיות נישא על ידי כל חלקי העם, במדינת ישראל, מה שלצערי לא קורה היום.

איציק שמולי: צריך גם להזכיר שמנקודת מבט חילונית אנחנו גם כן חוטאים מדי פעם לחשוב – ומקטלגים את כל החברה החרדית ככזו, וזה כמובן לא תמונת המצב; רוב הציבור החרדי סולד מהתמונות האלה, מוקיע אותן ומתנגד להן, וצריך לברך ולחזק אותו.

איציק שמולי: אני כולי תקווה שהכנסת והממשלה, יחד, יוכלו לפעול בצורה נחושה כדי שהמראות המזעזעים האלה לא יחזרו, לא בל"ג בעומר הבא, ובכלל, לא במאורעות אחרים.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים, אלעזר שטרן.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר לביטחון הפנים, גלעד ארדן.

אלעזר שטרן: אדוני היושב בראש, השרים, עמיתי חברי הכנסת, בכל אירוע כזה יש דילמה; מיעוט בתוך העדה החרדית, שהיא מיעוט בתוך העולם החרדי, עושה תופעה סופר-קיצונית, מבצע חטא, פשע, ועכשיו השאלה שלנו היא אם אנחנו מעלים את זה על דוכן הכנסת או לא, אם מפרסמים את זה בתקשורת או לא.

אלעזר שטרן: אין לי ספק שעצם ההעלאה של הנושא הזה כאן – אין לי ספק שעצם הפרסום שלו בעיתון כאילו משרת את אותו מיעוט שבמיעוט שמנסה להסית נגד חיילי צה"ל שבאים מקרב העולם החרדי – ומספרם הולך ועולה, ומנסה לעצור את המגמה הזאת, של השתלבות חרדים בצה"ל, מגמה ברוכה מאוד, שכולנו מברכים עליה.

אלעזר שטרן: ברור לנו גם שהשתלבות בצה"ל מבטיחה השתלבות טובה הרבה יותר בעולם העשייה הישראלי, בעולם התעסוקה; היא תורמת למשרתים עצמם, היא תורמת למשפחות שלהם, והיא גם סוג של גשר בין החברה הישראלית לבין העולם החרדי, שהוא חלק מהחברה הישראלית, אבל אין ספק שאי-שירות בצה"ל הוא מחסום גדול מאוד.

אלעזר שטרן: לכן אני חושב – נכון, בטווח הקצר נתנו ווליום לפעילות המתועבת הזאת, של שרפת בובות בדמות חיילי צה"ל, אבל בטווח הארוך אני בטוח שהחברה הישראלית, וגם העולם החרדי, יפנימו את הלקח עקב הטיפול החמור, גם אם בטווח הקצר הוא פומבי, וגם אני מצטרף כאן לברכות לשר לביטחון הפנים, למפכ"ל המשטרה, ואני מקווה להישגים הרבה יותר גדולים.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לומר: זאת תופעה קטנה, וטוב שהמשטרה תטפל בה.

אלעזר שטרן: המשמעויות שלה, דרך אגב, הן לא גדולות.

אלעזר שטרן: אבל אני אומר שוב, אדוני השר לביטחון הפנים, אתה רק תחנה בדרך – אני בירכתי קודם על הטיפול של המשטרה בעניין הזה, שמעת גם מה אמרתי.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לומר, אתה לא התחנה הראשונה במה שאני אגיד עכשיו, אבל אתם התחנה השנייה.

אלעזר שטרן: אני חושב שתופעה שהתפרסמה אתמול בדוח מבקר המדינה, שכולנו יודעים אותה, ששר משתמש בכספי ציבור לקידום צרכים פוליטיים להטבה עם אנשיו – זאת לא פעם ראשונה, אנחנו כולנו יודעים על זה, ואנחנו מעלימים עין.

אלעזר שטרן: ואם היועץ המשפטי לממשלה צריך לחלק את זמנו, עכשיו, בין טיפול במיעוט שבמיעוט שבונה בובה ומצית אותה, ובין טיפול בדוח מבקר המדינה על החשדות הכבדים ביושרו – ואין לו יושר – של שר החקלאות, אבל מה שהוא עושה, הוא מכתים ציבור שלם של ציונות דתית; הוא מכתים גרעינים תורניים, שרובם עושים עבודה נהדרת בפריפריה, אבל הכספים הולכים למקומות אחרים, למקורבי השר והבית החרד"לי.

אלעזר שטרן: לכן, שרת המשפטים לא תתייעץ על זה, ולכן שר החינוך לא ישאל: למה שר החקלאות מתעסק בגרעינים חברתיים, אולי אני צריך להתעסק בזה?

אלעזר שטרן: לכן לנו נותר אלא גם הפעם הזאת לשים יהבנו על היועץ המשפטי לממשלה, שייקח את דוח מבקר המדינה ויבדוק אותו.

אלעזר שטרן: אני גם מאמין שאז הוא יורה למשטרה, וזה יתרום לכולנו לנקות את המקום הזה, ואני, כבן הציונות הדתית, מודה שזה יעשה גם לי חיים טובים יותר אם ימוקד האשם הכבד הזה, שנתלה בגרעינים התורניים כולם, לצערי, וגם בציונות הדתית.

אלעזר שטרן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: השר ארדן, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מודה לחברי הכנסת שיזמו את ההצעות הדחופות, שהן באמת בנושא חשוב ומרכזי שעל סדר-היום: ההתקפות הבלתי-פוסקות נגד חיילים, ובפרט חיילים חרדים שמתגייסים לצה"ל.

גלעד ארדן: בל"ג בעומר שנחגג בשבוע שעבר נחשפנו לתופעה בזויה, של שרפת בובות בדמות חיילי צה"ל, או – בתקופה קודמת לכך – תליית בובות בדמות חיילים.

גלעד ארדן: לצערי, כפי שנאמר, זאת לא הפעם הראשונה.

גלעד ארדן: אז תחילה, חשוב באמת שכולנו נחזור ונדגיש, גם אם זה מובן מאליו, שהתופעה הקשה הזאת, של ביזוי חיילי צה"ל שממלאים את חובתם המוסרית כלפי המדינה, בין אם מדובר בחיילים חרדים ובין אם מדובר בחיילים מכל חלקי החברה הישראלית, היא תופעה מתועבת, שצריך וחובה להילחם בה ולהיאבק בה עד שנמגר אותה לחלוטין, ואני מחויב בכל נימי נפשי למאבק הזה.

גלעד ארדן: כפי שאפרט מייד, אני מנחה את משטרת ישראל להילחם במקרים הללו בכל הכלים העומדים לרשותה.

גלעד ארדן: המדיניות שלי ושל משטרת ישראל, בשיתוף הצבא, כמובן, היא לנהוג כלפי העבירות האלה, בין אם מדובר בעבירות מה מוגדרות בחוק: חופש ביטוי, או באלימות פיזית של ממש, במדיניות של אפס סובלנות – לאתר את העבריינים, ככל שמתאפשר, ולעשות כל שאפשר כדי להביאם לדין.

גלעד ארדן: כחלק מהמדיניות הזאת מונה קצין מיוחד בחטיבת החקירות לטיפול ממוקד בתופעה, שזאת משימתו היחידה.

גלעד ארדן: נוסף על כך הוקם צוות עבודה בין-משרדי, שבו שותפים נציגי המשטרה, נציג הפרקליטות ונציגי הצבא.

גלעד ארדן: אני אישית כבר קיימתי ישיבות עבודה עם הצוות הזה.

גלעד ארדן: אנחנו עוקבים בזמן אמת אחר האירועים הללו, כדי לוודא פעילות מיטבית ומעצר חשודים.

גלעד ארדן: בהקשר הזה אני מזמין לפנות גם לסגן שר הביטחון, אלי בן-דהן, שמכיר היטב את פעילות המשטרה ומשבח אותה בכל הזדמנות.

גלעד ארדן: עקב הפעילות הזאת ומהמדיניות הזאת התקבלה בחודש ספטמבר האחרון החלטה תקדימית בבית-המשפט, שבה הורשע נאשם בעבירת העלבת עובד ציבור לאחר שקרא קריאות גנאי לעבר חייל חרדי – אני לא אחזור על הקריאות.

גלעד ארדן: פסק הדין התקדימי הזה מסייע לנו גם כיום לבוא חשבון עם העבריינים, גם בתחום של קריאות, ובהקשר הזה יוגשו גם בהמשך כתבי אישום.

גלעד ארדן: נוסף על כך הוגשו על ידי פרקליטות מחוז הדרום כתב אישום ובקשת מעצר עד תום ההליכים נגד שלושה נאשמים בשורה של עבירות שבסיסן התנכלות לדמות רבנית שתמכה בגיוס חרדים לצבא.

גלעד ארדן: כפי שהסברתי, זה לא קורה מעצמו, זאת תוצאה של עבודה מאומצת של משטרת ישראל במישור החקירתי ובמישור הפלילי.

גלעד ארדן: האגף לחקירות ולמודיעין שותף לדיונים שמתקיימים בנושא בוועדות הכנסת, במשרד הביטחון ואצל היועץ המשפטי לממשלה.

גלעד ארדן: ישיבה כזאת התקיימה לפני – דומני – כשלושה או ארבעה שבועות.

גלעד ארדן: היא התקיימה גם לנוכח הטענות שלי ושל המשטרה על כך שהרף שנקבע בפרקליטות לפתיחת חקירות במקרים האלה היה גבוה מדי, ובעיני המשטרה ובעיני הוא לא נותן מענה לצורך להביא עבריינים לדין.

גלעד ארדן: אני שוב אחזור ואסביר, כי הרבה פעמים יש פניות אלי, כולל במקרה הזה, של שרפת בובות בדמות חיילים.

גלעד ארדן: לצערי הרב, עקב ההיסטוריה של מדינת ישראל – שעוד לא עדכְּנו אותה בכמה תחומים – ההחלטות על עבירות של הסתה לאלימות, וביזוי, וכל מה שקשור להבעת עמדה או התבטאויות של אזרחים, הן לא בסמכות המשטרה.

גלעד ארדן: אנחנו, או: המשטרה רוצה מאוד לפתוח בחקירות ולהביא לדין, אבל כל עוד אין אישור פרקליטות לפתיחת חקירה ולכך שמדובר בעבירה פלילית, המשטרה בעצם לא יכולה לבצע מעצרים, לא יכולה לבצע פעולות חקירתיות; ואני רק אזכיר בהקשר הזה, למשל, כאשר בבצלאל פורסם מיצג ששם את תמונתו של ראש הממשלה ליד חבל תלייה, המשטרה חשבה שזו עבירה פלילית, פתחה בחקירה, והפרקליטות החליטה שזה לא עבירה וסגרה את התיק.

גלעד ארדן: ולכן, חשוב להבין שבמקרים הללו, שבאמת הם מקוממים, צריכה להיות גם פנייה מקבילה למשרד המשפטים ולפרקליט המדינה, או ליועץ המשפטי לממשלה, כי בלי האישור שלהם לא יכולות להתבצע פעולות חקירתיות.

גלעד ארדן: בכל מקרה, במקרה הספציפי הזה, לגבי הבובות שנתלו והבובות שנשרפו, אני כן מודיע שנפתחו תיקי חקירה, באישור הפרקליטות, בכמה מוקדים בארץ, דרך אגב, כיוון שהפעולות האלה היו, דומני, גם בבית שמש ובעוד מקומות – והמשטרה בימים אלה עובדת בכל הקצב כדי למצות את החקירה, להגיע אל המעורבים ולהביא אותם לדין.

גלעד ארדן: אני לא רוצה להיכנס לפרטי החקירה, אבל החקירה הזאת היא לא פשוטה, כי לא תמיד המעורבים עושים את זה בפנים גלויות, אבל החקירה מתנהלת.

גלעד ארדן: חשוב לי לציין, נוסף על כך – וזה גם נאמר כאן קודם על ידי חלק מחברי הכנסת – שאם אנחנו, כחברי הכנסת, באמת רוצים לטפל בתופעה המזעזעת הזאת, אכיפה בלבד – שהיא טיפול לאחר מעשה, במישור הפלילי –לא תספיק.

גלעד ארדן: המאמץ של כולנו חייב להתחיל עוד במערכת החינוך וההסברה בציבור הכללי, אבל במיקוד בציבור החרדי.

גלעד ארדן: אני מצפה מכל מנהיגי הציבור, ובפרט מאלה שנמצאים כאן, בכנסת, לגנות, לפנות לציבור, להביע את הזעזוע ולהוקיע, ובאמת, לנדות אפילו, את כל מי שמתבטא בצורה שלילית כלפי חיילי צה"ל, שמגינים על כולנו.

אמיר אוחנה: אלה שבאמת חשוב שיעשו את זה לא פה, לצערי.

גלעד ארדן: אני אמרתי, ואני חושב שהדברים ברורים.

אמיר אוחנה: אמרת בצדק – הפרקליטות.

גלעד ארדן: מה ההצעות שלכם?

גלעד ארדן: להביא את זה לוועדה?

גלעד ארדן: מבחינתי הממשלה מסכימה.

גלעד ארדן: אני חושב שראוי לקיים על זה דיון המשך, או בוועדת החוץ והביטחון – – –

ענת ברקו: הפנים.

גלעד ארדן: למה ועדת הפנים?

אמיר אוחנה: לא לא, אמרת, בצדק, הפרקליטות – – –

קריאה: חוקה, חוק ומשפט.

ענת ברקו: למה חוקה, חוק ומשפט?

גלעד ארדן: דרך אגב, צודק חבר הכנסת אוחנה, כי הדבר שהכי מעכב את עבודת המשטרה המיידית, או את התגובה המיידית, זה הרף הלא-ברור של מה זה עבירת הסתה.

גלעד ארדן: זו הבעיה.

גלעד ארדן: וכל עוד היא לא בסמכות המשטרה, והחקירה מתעכבת עד להחלטה אם בכלל זו עבירה או לא – זה חלק מרכזי מהבעיה.

אמיר אוחנה: חוקה, חוק ומשפט.

גלעד ארדן: בסדר, אז גם הממשלה מציעה שזה יועבר לדיון המשך לעומק בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גלעד ארדן: תודה.

יחיאל חיליק בר: חוק ומשפט, אוקיי.

יחיאל חיליק בר: הבעת עמדה – חבר הכנסת חזן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: דקה, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, אנחנו כבר שנתיים בכנסת הנוכחית, ואנחנו פעם אחר פעם רואים איך עולות המדרגות, מדרגה ועוד מדרגה, ואז זה גם מקפצה, ואולי מדרגות חשמליות, ומעלית, בהתנהלות של הפלג הקיצוני הזה, בפגיעה של ממש בציבור.

אורן אסף חזן: וזו פגיעה בציבור כולו, לא רק בציבור החרדי – אלה שמעזים לצאת נגד אותם קיצונים ולהתגייס – אלא זו פגיעה במדינת ישראל כמדינה ריבונית שעומדת על עצמה.

אורן אסף חזן: הדיבורים פה, בכנסת, הם חשובים.

אורן אסף חזן: עצם העובדה שיש פה חברי כנסת – ונכון, חבל שלא כל חברי הכנסת הנוגעים בדבר באים ומדברים.

אורן אסף חזן: הם חשובים עוד יותר.

אורן אסף חזן: אבל אולי הגיע הזמן שאנחנו, בכנסת הזאת, לא נחכה להחלטות הפרקליטות, אלא אנחנו נקבע רף ענישה, בכלל בלי מקום לפרשנות.

אורן אסף חזן: צריך להעניש את האנשים האלה באופן הכי קשה והכי חמור.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם, צריך אפילו להגלות אותם.

אורן אסף חזן: אין להם מקום במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: כנראה אנחנו קצת נאיביים, או תמימים, או עוצמים טיפה עיניים, אבל השלב הבא זה שיישפך דם.

אורן אסף חזן: וכן, הדם שכבר נשפך – כנראה הוא לא כזה מזיז, כי מה זה סריטה קטנה במצח של חייל, או מה זה איזו אצבע שנחתכה טיפה מאבן שנזרקה עליו?

אורן אסף חזן: אבל אני לא רוצה שנתעורר כשיהיה מאוחר.

אורן אסף חזן: אני חושב שצריכה ונדרשת פה התערבות של ראש הממשלה, שהוא ייקח את זה לידיים שלו ויפעיל את כל הגורמים הרלוונטיים, בשיתוף עם השר לביטחון פנים – שאנחנו יודעים שהוא יודע לעשות עבודה נפלאה, כמו שהוא עשה עד היום במאבק בטרור – ונחסל את התופעה המסוכנת הזאת – לא מכוערת ולא מבישה, פשוט מסוכנת.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אוחנה, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני היושב-ראש, העובדה שבמדינת ישראל יש חיילים בצה"ל, בצבא ההגנה לישראל, שמפחדים ללכת לבתיהם במדים – והם לא גרים בחאן יונס ולא גרים בעזה – היא חרפה, חרפה שאנחנו לא השכלנו עד כה לטפל בה, ואנחנו חייבים לאחוז את הדבר בידיים ולטפל בו.

אמיר אוחנה: אמר בצדק השר לביטחון הפנים: יש הרבה שמאשימים את המשטרה; המשטרה היא לא הבעיה, המשטרה מוכנה לפתוח בחקירות, המשטרה מוכנה לעצור.

אמיר אוחנה: מי ששם את הברקס אלה היועצים המשפטיים, זו הפרקליטות, שבשבילה חופש הביטוי הוא מוחלט.

אמיר אוחנה: חופש הביטוי איננו מוחלט, לא בישראל ולא בשום דמוקרטיה אחרת.

אמיר אוחנה: חופש הביטוי איננו כולל הסתה לאלימות.

אמיר אוחנה: מה שראינו עכשיו, אדוני, ובזה אנחנו דנים, זו הסתה מפורשת לאלימות – ועוד נגד מי?

אמיר אוחנה: נגד חיילי צה"ל, נגד אלה שמגינים עלינו.

אמיר אוחנה: חובה עלינו להתייצב ולהגן עליהם.

אמיר אוחנה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בעד או נגד העברת ההצעה לסדר-היום לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יעקב ליצמן: אני בעד ועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: אז אם אין הסכמה, זה יועבר לוועדת הכנסת.

ענת ברקו: למה?

יעקב ליצמן: כי אני לא אהבתי כמה דברים – – –

אמיר אוחנה: כי אתה רוצה לסכל את זה.

אמיר אוחנה: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 12 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום בנושא: בובות חיילים ודגלי ישראל בלהבות ל"ג בעומר בשכונת מאה שערים תועבר לוועדת הכנסת, והיא תכריע לאן זה יעבור.

יחיאל חיליק בר: מערכת הבריאות במסגרת התוכנית הממשלתית לצפון

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 6760, 6765, 6773, 6800, 6825, 6849 ו-6850, בנושא: מערכת הבריאות במסגרת התוכנית הממשלתית לצפון.

יחיאל חיליק בר: איל בן ראובן, חבר הכנסת, בבקשה, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת שאשא ביטון, מוטי יוגב, עבדאללה אבו מערוף ומאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כבוד חברי בכנסת, בחודשיים האחרונים ביקרתי בשלושת בתי-החולים הגדולים בצפון: בית-החולים לגליל המערבי בנהריה, פוריה בטבריה וזיו בצפת.

איל בן ראובן: פגשתי מנהלים וצוותים רפואיים הראויים לשבח על עבודתם המסורה.

איל בן ראובן: אבל לא לכך מכוונת הצעתי לסדר-היום.

איל בן ראובן: כבוד השר, עולות מהשטח בעיות קשות ומסכנות חיים; לא ייתכן שתושבי הצפון ימותו יותר ויטופלו פחות בעקבות חוסר במכשור מתקדם ובכוח אדם מוכשר ומתאים לנושאים החשובים כל כך, שעניינם חיים ומוות.

איל בן ראובן: לדוגמה, אדם שקיבל שבץ מוחי בקריית שמונה או בעין זיוון, ונדרש לטיפול שקיים ברמב"ם בחיפה או באיכילוב בתל אביב, אך לא קיים בצפת, ייפגע קשות משיתוק אפשרי או חוסר יכולת לשיקום, ועד מוות.

איל בן ראובן: הנושא הכאוב ביותר הוא אולי הסטודנטים, אלו שלומדים בפקולטה לרפואה בצפת ובסיום לימודיהם שואלים: ומה עכשיו?

איל בן ראובן: והתשובה ברורה: תל אביב.

איל בן ראובן: בצפת יש כירורגית ילדים אחת, וכשהיא נוסעת לחו"ל, אין ניתוחים הכרחיים לילדים.

איל בן ראובן: בבית-החולים פוריה בונים מרכז שיקומי חשוב ביותר, אבל אין תקנים להכשרת סגל שיפעיל אותו.

איל בן ראובן: ואני תוהה, הרי זאת עבודת מטה בסיסית.

איל בן ראובן: הערות כאלה נשמעות בכל אחד מבתי-החולים.

איל בן ראובן: עוד דוגמה היא מכשירי ה-MRI, שכבר נמצאים בבתי-החולים אבל התפוסה בהם נמוכה, כיוון שקופות החולים שולחות את תושבי הצפון לניידות אבחון רחוקות, ובאיכות נמוכה, וכל זה רק מהרצון להרוויח עוד כמה שקלים.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, בתי-החולים – – –

ענת ברקו: – – – בצפון, בקריית שמונה – – –

איל בן ראובן: חברי הכנסת, בתי-החולים הממשלתיים בצפון כמעט שאינם זוכים לתרומות.

איל בן ראובן: למה?

איל בן ראובן: כיוון שהתורמים – וכבודם במקומם מונח – רוצים לראות את שמותיהם על שלט במרכזים גדולים במרכז.

איל בן ראובן: כל תקציב בתי-החולים בצפון, או כמעט כולו, הוא תקציב ממשלתי, והתוצאה היא מחלקות עם מסדרונות ורצפה שחורה, לצד – כן, גם מחלקות מעטות שנבנו לאחרונה ומאירות טיפה אור בעיניים.

איל בן ראובן: ברור שבמצב חירום בבית-החולים שבצפת יהיה מרכז לפינוי נפגעים.

איל בן ראובן: אומנם תוכנית לבניין ממוגן קיימת, אך הוצאתה מהדף אל הפועל נראית הרחק הרחק מעבר לאופק.

איל בן ראובן: מה עוד לא נאמר על הטיפול המסור והמרגש בפצועים הסורים ותקציבים שאינם מגיעים בהתאמה להוצאות הטיפול?

איל בן ראובן: אומרים לי מנהלי בתי-החולים: איננו יכולים לתת לילד סורי חצי טיפול; אם מטפלים בילד הזה, זה יהיה בסטנדרט של כל טיפול בפצוע וחולה ישראלי, ובצדק.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, לצד שיפורים קיימים – ויש שיפורים קיימים, כמו מרכז סרטן בצפת ומרכז שיקומי בפוריה, ועוד – ניצבת תמונה כללית מדאיגה ומקוממת, ויש איזו מין תחושה של איפה ואיפה.

איל בן ראובן: אם יורשה לי, גם בתוכנית הצפון, שכרגע נמצאת בשלב המילים על הדף ובדיקת מה אמיתי ומה לא – והסקפטיות, לצערי, גדולה – תחום הבריאות בתוכנית נראה כרגע מעט מאחור.

איל בן ראובן: לכן אני אבקש לקיים דיון ייחודי ותשובות אשר לאיך מתקדמים ומביאים את מערכת הבריאות בצפון למקום שבו לא נחוש שם, בפריפריה, כאילו נשכחנו מאחור.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שאשא ביטון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת אבו מערוף.

יפעת שאשא ביטון: אדוני כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, תודה על הדיון החשוב הזה, אבל אני רוצה לפתוח אותו דווקא בנקודות החוזק והאור שהתרחשו בשנים האחרונות בתחום הבריאות בצפון, כי לאחרונה זה לא הדיון הראשון, והיו אין-ספור תוכניות שמציגות באופן שחור משחור את נושא הבריאות בצפון, ואני מודה שזה מאוד מאוד מבהיל – וגם לא מאוד נותן תקווה, אגב.

יפעת שאשא ביטון: כשאני מסתכלת על התהליכים שהיו בשנים האחרונות – אם זה חיזוק כל נושא הניתוחים וכלי הדם בפוריה, שזה מרכז מצוינות לכל דבר ועניין, אם זה נושא הפגייה, אם זה נושא מרכז הסרטן שמקימים בצפת, אם אלה תחומים נוספים שמחוזקים בבית-החולים נהריה – זאת אומרת, יש תהליכים חיוביים שקורים בתחום הבריאות בצפון.

יפעת שאשא ביטון: למה חשוב לי לומר את זה?

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי לומר את זה כי זה מוכיח שאפשר שגם בפריפריה יהיו מרכזי מצוינות, שירצו להגיע אליהם מיטב המומחים והמתמחים בכל אחד מהתחומים האלה.

יפעת שאשא ביטון: כאן בעצם נכנס התפקיד שלנו לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו ניסינו באמצעות תוכנית הצפון לחזק את שירותי הרפואה בגליל – אני שמה רגע דגש על הנושא של הגליל – אם זה בצמצום תורים, אם זה בנושא של הגדלת מספר המיטות בבתי-החולים, אם זה במרכז השיקום שאנחנו מחויבים להקים שם, ובעוד תחומים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה מסתבר?

יפעת שאשא ביטון: מסתבר שהסיפור הגדול זה לא רק העניין של המשאבים שהמדינה מביאה, זה לא רק מה שאנחנו מוכנים להשקיע ולשים שם, אלא זה בכלל עניין תפיסתי.

יפעת שאשא ביטון: ולמה אני אומרת עניין תפיסתי, חבר הכנסת בן ראובן?

יפעת שאשא ביטון: כי כמו שאתה אמרת, המדינה כבר השקיעה: השקיעה MRI – אני הייתי עם כבוד השר בבית-חולים צפת כשאנחנו חנכנו את זה; יש שם מכשיר מהמתקדמים לא רק בארץ, אלא בכלל באזור שלנו, עם אנשי צוות מומחים, שאתה יכול לקבוע לשם תור לא בעוד שלושה חודשים או חצי שנה, אלא מחר, מחרתיים ובעוד שבוע.

יפעת שאשא ביטון: ומה עושות קופות החולים?

יפעת שאשא ביטון: שולחות.

יפעת שאשא ביטון: שולחות לאן?

יפעת שאשא ביטון: שולחות לעפולה, שולחות לחיפה, שולחות למרכז, עם תורים במרחק של שלושה חודשים, חצי שנה ואפילו יותר.

יפעת שאשא ביטון: גם בתשעה חודשים ושנה אני נתקלתי, כן, חד-משמעית, במעבדות, חבר הכנסת כהן – במעבדות שהן פחות טובות, פחות איכותיות – –

מאיר כהן: אני לא מטיל ספק בדברים – – –

יפעת שאשא ביטון: לא, אין בעיה, אני שמחה שאתה שואל, כי חשוב לי לחדד את זה.

יפעת שאשא ביטון: – – במעבדות שהן פחות טובות – כי אלה ניידות בדרך כלל – ממה שמסוגלים לתת בבית-חולים זיו, שאנחנו כל הזמן אומרים, הרפואה בצפון היא פחות מתקדמת – אז הנה, פה היא מתקדמת פי כמה וכמה, ושולחים דווקא למקום שבו זה פחות מתקדם.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אלה שיקולים כלכליים של הקופות.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, לא תגיד שמדובר באיזה סכומים – באיזה פערים גרנדיוזיים; אנחנו מדברים על סדר גודל של 50 שקלים פער לבדיקה, בין אם ישלחו אותם לבית-חולים זיו או נהריה לבין אם ישלחו אותם לעפולה, לחיפה או למקומות אחרים.

יעקב ליצמן: – – –

יפעת שאשא ביטון: זה לפחות מה שהם מדווחים.

יפעת שאשא ביטון: אבל כך או כך – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: כך או כך, אני חושבת שהסיפור הזה לא מצדיק.

יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה לומר זה שאנחנו צריכים לדאוג שהתפיסה כאן תהיה כזו שגם בפריפריה אפשר לתת שירותים איכותיים, וכשהמדינה כבר משקיעה בפריפריה, שהקופות ידאגו לקבל את השירותים ולתת את השירותים לתושבים שנמצאים שם, קרוב למקום מגוריהם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת כהן, רציתי לומר לך אבסורד יותר גדול – מי עושה את זה?

יפעת שאשא ביטון: קופת חולים כללית.

יפעת שאשא ביטון: רוב המבוטחים בעצם, רוב האנשים שמבוטחים בגליל הם בקופת חולים כללית, מעל 70%.

מאיר כהן: למה – – –

יפעת שאשא ביטון: מעל 70%.

יפעת שאשא ביטון: אז מה קורה בעצם?

יפעת שאשא ביטון: הם בני ערובה של הקופה, שבמקום לנצל את המשאבים שקיימים בפריפריה בצפון, הם שולחים אותם החוצה, למרכז, ואת השינוי הזה, כבוד השר – הייתי בתקשורת עם המשרד שלך, אני יודעת שאתם מאוד חזק בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת המלחמה שאנחנו צריכים לעשות, כי אתה כבר מגיע – אני יודעת כמה פעמים אתה הגעת לצפון וכמה אתה משקיע בכל אחד מבתי-החולים, וכמה חשוב לך לפתח שם את הרפואה, ובסוף הקופות בוחרות שלא להשתמש בהשקעות שלך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר יעקב ליצמן שר הבריאות, הדיון הזה נעשה לא במקרה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו דנים הרבה פעמים, ובאופן מתמיד, לא רק בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, עכשיו גם בוועדה לצדק חלוקתי, בעניין הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: הדיון הזה לא מפחית מהחשיבות שאכן משרד הבריאות ושר הבריאות, במיוחד שר הבריאות הנוכחי, משקיע וישקיע וממשיך להשקיע במערכת הבריאות, ומקדם.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אנחנו דנים באופן ספציפי בתוכנית ההצהרתית, שעשו ממנה משהו מאוד חשוב, לצפון – שר האוצר וכבוד השר דרעי וראש הממשלה – של 15 מיליארד שקל, ואמרו: אכן, יש שם בבריאות – יש כסף, אני בטוח שהשר ליצמן יודע, אבל הכול על הנייר בלבד, ואין כסף חדש חוץ מהכסף של תקציב משרד הבריאות, שישנו, 2017–2018 וקצת, חלק מ-2020.

עבדאללה אבו מערוף: אבל העניין החשוב הוא לאן ילך הכסף הזה, אם אכן יש כסף, ואכן יהיה שימוש בכסף הזה לצורך מה שאנחנו רוצים לקדם במערכת הבריאות בצפון בכל התחומים: מיטות, קיצור תורים, רופאים חדשים, מומחים, מתמחים, אחיות ובכלל, גם כוח עזר.

עבדאללה אבו מערוף: אם אנחנו נדבר, השר יגיד שאכן יש 2.5 מיליארד ש"ח לצפון, אבל בעצם הכול זה מספרים, וכל עוד אין רגולציה ולא יודעים אם אכן קופות חולים משתמשות בכסף הזה לקיצור תורים, למכשור רפואי, לרופאים מומחים או מתמחים, זה יישאר על הנייר, ואין איפה להוציא את הכסף, לא יהיו הוצאות.

עבדאללה אבו מערוף: למשל, יש סעיף של תוכנית למתמחים, תקצוב של 175 מיליון שקל.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אם אין רופאים?

עבדאללה אבו מערוף: יש שם רופאים, אבל אין תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: בפועל אין תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר עכשיו יותר מ-20 רופאים שרוצים לעבוד, רוצים להתחיל התמחות, אבל אין תקן.

עבדאללה אבו מערוף: אז – לא יודע איך – יש כסף, אבל אין תקן.

עבדאללה אבו מערוף: אז זה בכלל זה לא שווה כלום.

עבדאללה אבו מערוף: אם נביא מומחים, וניתן למומחים 100,000 שקל לחודש, אני לא חושב שזה הפתרון.

עבדאללה אבו מערוף: הפתרון הוא לתת למתמחים, שאכן נגיד שבמחלקה x, y, z, למשל טיפול נמרץ, יש הרבה שרוצים לעבוד – לא מזמן דנו בעניין טיפול נמרץ והמיטות החסרות בטיפול נמרץ; אין מקום, ויש הרבה חולים שמטופלים במחלקות הפנימיות כי אין מיטות בטיפול נמרץ.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר להשקיע שם, וצריך להשקיע שם.

עבדאללה אבו מערוף: אין רופאים, אבל יש הרבה רופאים שרוצים התמחות בטיפול נמרץ.

עבדאללה אבו מערוף: אחיות – יש הרבה אחיות מובטלות, פי שניים מאשר במרכז, שרוצות לעבוד, אבל אין תקנים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: מכשיר MRI – אני יודע, כבוד השר, יש מכשירים, ועכשיו יש תוכנית – בכל בית-חולים MRI, אבל MRI לא מספיק.

עבדאללה אבו מערוף: למה לא PET-CT, למשל, בבית-חולים נהריה?

עבדאללה אבו מערוף: לא אומר בית-חולים צפת, שכן צריך לעשות שם.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבקר בבתי-חולים, והם רוצים, לא רק רוצים.

יפעת שאשא ביטון: יש PET-CT בצפת.

עבדאללה אבו מערוף: בצפת יש, בנהריה.

עבדאללה אבו מערוף: בכל בית-חולים צריך להיות.

עבדאללה אבו מערוף: התוכנית שבכל בית-חולים יהיה MRI זאת תוכנית מבורכת, ואנו מברכים, והשר עושה את הכול, אבל זה לא מספיק; צריך ייעודים ושיעורים ספציפיים, לא רק מספרים על הנייר, מה שכתוב כאן.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, זה לא הצעת חוק.

יחיאל חיליק בר: זו הצעה לסדר, כל אחד לוקח שבע דקות.

יחיאל חיליק בר: ..

עבדאללה אבו מערוף: יש כאן דברים הזויים לחלוטין, שלא צריך אותם למערכת הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: למשל, בינוי חדש והשקעה בפרויקטים שלא – לא יודעים איזה פרויקטים; אין פרויקטים בבתי-חולים שנשקיע בהם 740 מיליון שקל.

עבדאללה אבו מערוף: אין פרויקטים.

עבדאללה אבו מערוף: נשקיע במיטות, בהוספת מיטות, בהוספת תקנים – זה מה שצריך להשקיע; בקיצור תורים, בחדרי ניתוח – זה מה שצריך להשקיע.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה, אחרון הדוברים, ואחריו ישיב שר הבריאות יעקב ליצמן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, שני דברים, חברת הכנסת שאשא ביטון, אני רוצה להוסיף מניסיוני, אדוני השר.

מאיר כהן: האחד זה – אני מברך על התוכנית, ויודע שהוקצו משאבים, והשר עושה כמיטב יכולתו – אני מלווה את זה.

מאיר כהן: יישר כוח, ובכל זאת אני מציע שני דברים – האחד, אדוני השר, שהוא ממש בידיך: הרי מתקצבים את הקופות; התקצוב של חוק בריאות ממלכתי הוא לפי קפיטציה, אדוני השר, אתה יודע, ומה שקורה, בניגוד למקומות אחרים בעולם, שאם, נניח באנגליה, זה לפי הקפיטציה, ולאזור מסוים מגיע כך וכך – זה הסכום, יש רגולציה שדואגת שהסכום של הגליל, שניתן לקופות החולים, יוצא בגליל.

מאיר כהן: לצערי הרב – ואני מלווה את זה, וחקרתי את זה לעומק, כי פתחתי מרכז מיון קדמי בדימונה – לצערי הרב, בארץ אין רגולציה כזאת.

מאיר כהן: אני מציע לך, אדוני השר, לעשות אפילו איזה פיילוט – כמה כסף מוקצה מכוח הקפיטציה לגליל בקופת חולים כללית – לדאוג שכל הכסף יוצא בגליל, כי יש נטייה להוציא כסף במקומות שהם תלויי כוח אדם, במרכז הארץ וכהנה – אחד.

מאיר כהן: הדבר השני שמאוד חשוב לעשות – ולא שאני מטיל דופי בקופות החולים, יש להן שיקולים כלכליים, אבל בסופו של דבר, כשאני מטייל במגזר הבדואי, ואני רואה את הפריסה של קופת חולים כללית, ומרפאות שנמצאות בסוף העולם, אין לי אלא לברך אותן על כך.

מאיר כהן: הדבר השני, שהוא מאוד חשוב – חברת הכנסת שאשא ביטון, את גרה בקריית שמונה, ובשנה שעברה הייתי ער לחילופי הדברים בין השר לבין הרשות.

מאיר כהן: הנושא של רפואה דחופה הוא חשוב מאוד מאוד, לפני שאנחנו מדברים על הוספת מיטות וקיצור תורים.

מאיר כהן: לא יעלה על הדעת שאדם בקריית שמונה או בכל מקום בגליל לא יוכל למצוא מענה רפואי בשעה 24:00 או 01:00 בלילה.

מאיר כהן: לכן, תשימו דגש על פיתוח הרפואה הדחופה בשעות הלילה.

מאיר כהן: ואני רוצה לסיים במשפט אחד – ראוי שגם ראשי הרשויות ייכנסו לעניין.

מאיר כהן: חבריא, אין מה לעשות, כשאתה ראש עיר, אתה אחראי לכול, ולא יכול להיות שראש עיר כזה או אחר יגיד לי: תשמע, אם שר הבריאות לא יבוא להקים לי חדר מיון קדמי, אני לא אקים, ואם שר הבריאות לא ייתן לי את כל הכסף, אני לא אקים.

מאיר כהן: אני רואה, חברת הכנסת שאשא ביטון, במנהיגות המקומית בכל יישוב בגליל, שותף מלא לחיזוק הרפואה בפריפריה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שר הבריאות, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאקריא את התשובה הפורמלית של המשרד, אעיר כמה דברים: א.

יעקב ליצמן: אני בעד שכל בית-חולים, תהיה לו מחלקת שבץ מוחי.

יעקב ליצמן: מחייב.

יעקב ליצמן: אני בודק את זה.

יעקב ליצמן: לא מספיק שתהיה מחלקה, אני צריך רופאים לזה.

יעקב ליצמן: אני צריך מומחים לזה.

יעקב ליצמן: זה לא סתם.

יעקב ליצמן: לאחרונה התקדמנו בזה, ואני מחפש – אני בודק את זה ממש, בשבועיים האחרונים, אם יש מצב שאני יכול לבצע שכל מחלקה – לחייב כל בית-חולים במחלקה אחת של שבץ מוחי.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה חשוב לציין, מבחינה רפואית, כי אדם שעובר שבץ מוחי, אם הוא מקבל צנתור ראש, מוח, בתוך שמונה שעות, שש שעות, תלוי כמה, תלוי איזה סוג – מצילים אותו, הולך הביתה רגיל.

יעקב ליצמן: ולכן.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: שכחתם שאני – מענקים לפריפריה, שחידשנו את זה עם שר האוצר.

יעקב ליצמן: אני רוצה רופאים מומחים, לא רוצה מתמחים.

יעקב ליצמן: אני יודע שיש לי בעיות עם זה, כי ההסתדרות רוצים.

יעקב ליצמן: אני בעד מומחים, כדי לשפר את הרופאים של הפריפריה.

יעקב ליצמן: ג.

יעקב ליצמן: הפצועים מסוריה – אז קודם כול, הממשלה התחילה לשלם.

יעקב ליצמן: מתחילים לשלם, נגיד את זה ככה.

יעקב ליצמן: עוד לא שילמו.

יעקב ליצמן: ברור שזה חלק מהבעיות של כמה בתי-חולים בצפון.

עבדאללה אבו מערוף: מה זה קשור?

עבדאללה אבו מערוף: סליחה, אני חייב להתבטא.

עבדאללה אבו מערוף: מה זה קשור, הפצועים, לשירות מערכת הבריאות והשירות הרפואי ולקיצור תורים?

עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: אם במקום להפריע לי, היית – – –

עבדאללה אבו מערוף: סליחה – – –

יחיאל חיליק בר: תן לשר לענות בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: לא רציתי להפריע למכובדי, לידידי הטוב.

יחיאל חיליק בר: השר מדבר.

יעקב ליצמן: אבו מערוף, תקשיב, במקום להפריע לי – אם תאהב את זה או לא, אני אענה על זה.

יעקב ליצמן: יש בצפת, בזיו, ויש בנהריה, הרבה פצועים סורים, בלי לפרט פרטים.

יעקב ליצמן: זה מכניס את בתי-החולים לגירעון עצום.

יעקב ליצמן: מי ישלם על זה?

יעקב ליצמן: אני לא.

יעקב ליצמן: אני לא אשלם לבית-חולים יותר מאשר יש לו בתקציב ממני.

יעקב ליצמן: מאיפה אקח כסף?

יעקב ליצמן: אז למה אתה אומר לי שזה לא שייך?

יעקב ליצמן: שייך, ועוד איך שייך.

יעקב ליצמן: אם אף אחד לא יבין שצריך לשלם עבור הפצועים – מדובר על אלפי פצועים.

עבדאללה אבו מערוף: אתה מבין – – –

יעקב ליצמן: אני מבין בדיוק מה אני עושה.

יעקב ליצמן: אני אומר, עניי עמך קודם.

יעקב ליצמן: יש לי פצועים ישראלים, אני צריך לדאוג להם קודם.

יעקב ליצמן: ואם אני לא אקבל תקציב ממשרד הביטחון או האוצר, אני אגיד לבתי-החולים לא להביא.

נחמן שי: פצועים מסוריה?

יעקב ליצמן: כן.

נחמן שי: אין סיבה שמערכת הבריאות לא תקבל.

יעקב ליצמן: כן, אבל עד רגע זה לא קיבלו את הכסף, וזה יוצר גירעונות לבתי-חולים מסוימים, ולכן זה בהחלט פוגע בבתי-החולים האלה.

נחמן שי: ברור, זה עמלות עצומות.

יעקב ליצמן: אז אל תגיד לי שזה לא שייך.

יעקב ליצמן: שייך, ועוד איך שייך.

נחמן שי: ברור, המדינה צריכה למממן את זה.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: הנושא הבא – אתם יודעים שיש בעוד כמה שבועות חנוכת הבית בזיו, מחלקה אונקולוגית.

יעקב ליצמן: זה סופר-חשוב.

יעקב ליצמן: אני התחלתי את זה עוד כשהייתי סגן שר.

יעקב ליצמן: הצעתי להם אז כסף, לא משנה.

יעקב ליצמן: הגיעו.

יעקב ליצמן: יש חנוכת הבית.

יעקב ליצמן: יש להם גם PET-CT, אבל.

יעקב ליצמן: עוד מעט אגיע גם לזה.

יעקב ליצמן: אדבר כאן.

איל בן ראובן: שינוי דרמטי.

יעקב ליצמן: דרמטי, אני מסכים.

יעקב ליצמן: הם קשורים גם לבית-חולים שיבא, במקצועית, בכמה דברים.

יעקב ליצמן: זה טוב.

יעקב ליצמן: אגב, ידעת שיש רופא מנתח משיבא, רופא לב, מנתח לב, שבא פעם בשבוע לפוריה ומנתח בהתנדבות?

יעקב ליצמן: פרופ' רענני, מהכי בכירים בארץ.

נחמן שי: הוא בטח נוהג שעתיים הלוך שעתיים חזור.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: הוא עושה יום שלם – אם אני לא טועה, יום שני, לא זוכר איזה יום – יום שלם בהתנדבות.

יעקב ליצמן: אז – יש דברים שנעשים.

יעקב ליצמן: לא מספיק.

יעקב ליצמן: אז אם יש מחלקה אונקולוגית, אנחנו מחדשים את זה.

יעקב ליצמן: הנושא הבא – וזה לשאשא ביטון: את נקבת בנושא של קופות החולים, ואני רוצה טיפה להרחיב על זה.

יעקב ליצמן: קופת החולים דואגת לכיס שלה, ואז היא מנהלת משא ומתן עם כל בתי-החולים.

יעקב ליצמן: קשה לי להתערב במשא ומתן הזה, אבל אני יכול להגיד לך חד-משמעית, שהרבה הרבה דברים לא מצאו חן בעיני במשא ומתן.

יעקב ליצמן: לפעמים מורידים מדי במחירים – יש הרבה דברים שם.

יעקב ליצמן: היום MRI לא חסר, ואפשר, כפי שמישהו ציין – לא זוכר מי שאמר את זה, שבפריפריה – מי אמר את זה כאן?

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי.

יעקב ליצמן: אפשר להגיע ביום אפילו.

יעקב ליצמן: מיום ליומיים.

יעקב ליצמן: אפשר.

יעקב ליצמן: ולכן אני אגיד לך חידוש – אמרתי את זה לפני כמה ימים, ואני אחדש את זה בכנסת:

יעקב ליצמן: אני בכלל נתתי הוראה לבדוק את האפשרות שלא יכול להיות שקופות חולים, יש להן גם בתי-חולים.

יעקב ליצמן: יכול להיות שצריך להפריד, צריך להפריד.

יעקב ליצמן: אין לי שום בעיה שיש לקופות חולים x, אבל לא יכול להיות, כי הדאגה לקופת חולים היא בסתירה לדאגה לבית-חולים, ולכן יש לנו – – – כאן כל הזמן, ויש לי בעיה עם זה.

יעקב ליצמן: לא בטוח שאני יכול לבצע את זה, אל תחשבו.

יעקב ליצמן: ביקשתי בדיקה, ואני מבין שיש בעיה, אם זה משפטי – אני לא יודע, אבל אני בהחלט בודק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל כבוד השר, אפשר ברשותך עוד פתרון, שבקיצור תורים, למשל – נכון יש את התוכנית לקיצור תורים?

יפעת שאשא ביטון: בשביל שהאזרחים ירגישו את זה, לתקצב את בתי-החולים ולא את קופות החולים, ואז אנחנו נראה שבאמת בתי-החולים יכולים לקלוט אותם.

יעקב ליצמן: אם אני צריך להסביר את הנושא הזה אני צריך לפחות עוד שעה וחצי, שעתיים, ואין לי.

יפעת שאשא ביטון: שוב בוועדה.

יעקב ליצמן: בוועדה אין לי בעיה.

אלי אלאלוף: יש דיון בשבוע הבא, אדוני השר.

יעקב ליצמן: מה?

אלי אלאלוף: קיצור תורים – – –

יעקב ליצמן: כן, אבל לזה אני אשלח את המנכ"ל.

יעקב ליצמן: הנושא של קופות חולים, וכל הדברים האלה, שיש להם MRI בבית-חולים מסוים ושולחים לרחוק – כל זה צריך לקרות.

יעקב ליצמן: מטפלים בזה.

יעקב ליצמן: אבו מערוף, הנושא של PET-CT – אני בודק בימים אלו אפשרות להביא ליושב-ראש ועדת העבודה של הכנסת – וצריך אישור של הוועדה – לתת לכל בית-חולים PET-CT.

יעקב ליצמן: אני בודק.

יעקב ליצמן: אני צריך אישור, שיהיו כמה דברים שם – אתה מכיר את זה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: מספרים זה לא מעניין.

יעקב ליצמן: אני צריך בכל בית-חולים PET-CT.

יעקב ליצמן: זה מה שאני צריך.

אלי אלאלוף: – – – את זה ב-81,000 אזרחים.

יעקב ליצמן: כן, יש התנגדות גם באוצר.

יעקב ליצמן: אגב, גם במשרד הבריאות יש התנגדות לזה, אבל אני מאלו שדווקא תומכים.

יעקב ליצמן: אני חושב שצריך את זה.

יעקב ליצמן: אני חושב שציוד רפואי – מה שיש יותר מודרני רק עוזר, רק מציל נפשות, וגם – גם עם הטענה שאומרים לי כל הזמן, שזה רק מגדיל הוצאות, עם כל הכבוד, זה שווה, אם זה מציל נפשות – וזה מציל.

יעקב ליצמן: אם יש PET-CT, אם יש MRI – עובדה, זה מציל אלפי אנשים, לכן אני מאוד בעד הדברים האלה.

יעקב ליצמן: עכשיו ברשותך, אדוני, אני אקריא את התשובה – – –

עבדאללה אבו מערוף: עכשיו ברצינות.

יעקב ליצמן: מה?

עבדאללה אבו מערוף: עכשיו ברצינות.

יעקב ליצמן: עד עכשיו היה ברצינות.

יעקב ליצמן: עכשיו אני גם אקרא לכם.

יעקב ליצמן: עכשיו אני צריך לפרסם לפחות מה שעשינו, וכל הדברים האלה.

יעקב ליצמן: בנקודות אני אעשה את זה.

יעקב ליצמן: ראשית, ברצוננו לציין כי החלטת הממשלה בנוגע לחיזוק הצפון מבטאת את העדיפות הגבוהה שמייחסים הממשלה ומשרד הבריאות לשיפור השירות הרפואי בצפון, וזה נמצא בעדיפות גבוהה במיוחד מבחינת המשרד.

יעקב ליצמן: החלטת הממשלה האמורה נועדה להגדלת הזמינות והאיכות של השירותים במערכת הציבורית במחוז הצפון ולהתאמת מערכת הבריאות למגמות החברתיות-כלכליות והתרבותיות בפריפריה בכלל ובצפון בפרט, כחלק מעמודי האש של המשרד ובהתאם לדוח הוועדה לחיזוק הצפון, דוח גרוטו, שיזם המשרד, ומהווה יישום ישיר של ההמלצות והעדיפות הגבוהה ביחס של המשרד לנושא.

יעקב ליצמן: אנו סבורים כי פרק הבריאות בהחלטת הממשלה הוא חלק ממתן פתרונות נרחב לתושבי הצפון, תוך חיזוק השירותים הרפואיים בהתאם למדיניות המשרד להעדפת הפריפריה, לרבות יישום המלצת ועדת גרוטו בדבר פתיחת מרכז שיקומי חדש בבית-החולים פוריה, מהלך שהוגדר על ידי כל המומחים כנמצא בראש סדר העדיפויות בהיבט הרפואי ומבחינת פריסת השירותים.

יעקב ליצמן: להלן פירוט הפעולות מרכזיות במסגרת ההחלטה: א.

יעקב ליצמן: המשרד מסיים בימים אלה את הקצאת המיטות לשנים 2017–2022 למערכת הבריאות.

יעקב ליצמן: במסגרת התוכנית הושם דגש על צורכי הפריפריה וצורכי האוכלוסייה בצפון כפי ששוקפו על ידי בתי-החולים.

יעקב ליצמן: במסגרת התוכנית המשרד מקדם פתיחת יחידות טיפול בשבץ מוחי – איל, זה מה שדיברנו – בכלל בתי-החולים בצפון – ואני מוסיף לזה גם: בעוד מקומות – ויחידות שיאפשרו פיתוח שירותים נדרשים נוספים.

יעקב ליצמן: אף-על פי שתוכנית זו אינה מספקת מבחינת ההיקף ומערכת הבריאות עודנה במחסור, בתוכנית הנוכחית יינתנו גם תקציבים לבינוי ופיתוח המיטות הללו.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: כחלק מתוכנית למשיכת כוח אדם רפואי לפריפריה ולחיזוקה הוחלט על חלוקת מענקים לפריפריה בלבד לשנת 2017.

יעקב ליצמן: התוכנית כוללת הקצאת מענקים לטובת מומחים שייקלטו בפריפריה, בהתאם לצרכים המקומיים בכל בית-חולים בפריפריה, ומענקים לטובת מתמחים ברפואת המשפחה שיתחילו התמחות בפריפריה בשנת 2017.

יעקב ליצמן: ג.

יעקב ליצמן: כחלק מהתוכנית הלאומית לקיצור תורים יוקצו 520 מיליון שקל, שיועברו בעיקר לקופות החולים, בגין גידול בפעילות בטופסי 17, וגם תוספת כוח אדם, לשחרור צווארי בקבוק בנושא והצטיידות של חדרי הניתוח.

יעקב ליצמן: בימים אלה מסתיימת הרחבת חדרי הניתוח בפוריה, שיסייעו רבות בנושא.

יעקב ליצמן: ד.

יעקב ליצמן: תוכנית ה-MRI כוללת הקצאת רישיונות וסיוע במימון הקמת מכשירי MRI בכל בתי-החולים בצפון ובדרום, וכן בהפעלת ניידות MRI באזורים מרוחקים בדרום ובצפון.

יעקב ליצמן: מעבר לזה, המשרד מתגמל את הקופות על הגדלת הפעילות וקיצור משכי ההמתנה גם בנושא זה.

יעקב ליצמן: ה.

יעקב ליצמן: הוקם בבית-החולים זיו מאיץ, במטרה לקדם את בית-החולים כמרכז טיפול אונקולוגי בצפון, ונוסף על כך מתחיל בימים אלה לפעול בבית-החולים מכשיר CT-PET.

יעקב ליצמן: ו.

יעקב ליצמן: הוחלט על הקמת בית-חולים שיקומי בפוריה, ותכנונו מתקדם בקצב מהיר.

יעקב ליצמן: ז.

יעקב ליצמן: שירותי בריאות התלמיד בצפון חזרו לתפעול המדינה החל בחודש פברואר.

יעקב ליצמן: הוחל בפועל סל שירותים בטיפת חלב One Stop Shop לעולים לכיתה א' בשנת הלימודים תשע"ז – סך הכול 25,000 תלמידים מועמדים.

יעקב ליצמן: ח.

יעקב ליצמן: המשרד מקדם תוכניות התערבות שונות, ייחודיות וייעודיות לתושבי הצפון, בנושאי גמילה מעישון וקידום אורח חיים בריא.

יעקב ליצמן: אני רוצה להוסיף עוד דבר אחד שלא הכינו לי.

יעקב ליצמן: אני באתי בטענה לבית-חולים יוספטל באילת: אין שם צנתורי לב.

יעקב ליצמן: איך זה יכול להיות?

יעקב ליצמן: זאת אומרת, כשמישהו חלילה וחס מקבל התקף לב שם – צרה צרורה.

יעקב ליצמן: ולכן הגענו לסיכום עם קופת חולים כללית, ועם המשרד – אני עדיין דורש שיהיה רופא מצנתר, אבל עד אז, אנחנו הקצבנו עוד הליקופטר מיוחד להביא חולים שקיבלו התקף מייד לסורוקה, בלי להפסיד זמן.

יעקב ליצמן: לסיכום, משרד הבריאות פועל רבות לצמצם פערים בין המרכז והפריפריה ולחיזוק כלל שירותי הבריאות בצפון.

יעקב ליצמן: אני מציע להעביר את זה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, של אלי.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: הבעת דעה – בבקשה, אדוני חבר הכנסת חנין.

מאיר כהן: רק תקפידו על הזמנים.

מאיר כהן: דקה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, תודה, קודם כול, על תשובתך, ותודה על הפעילות שאתם עושים בנושא הזה, של בריאות בפריפריה, אבל הפערים הם עצומים.

דב חנין: אני מלווה את עבודת פורום הבריאות בצפון, ואנחנו מדברים על פערים לא רק בתוצאות וברמת הבריאות הנמוכה יותר בצפון אלא גם במספר הרופאים, שזה אבסורד מוחלט.

דב חנין: אנחנו מדברים על אזור שיש בו יישובים שבהם זה תחום לימודים מרכזי, יישובים ערביים, ועדיין יש בצפון פחות רופאים לנפש מאשר באזורים אחרים בארץ; אנחנו מדברים על פערים במיטות; אנחנו מדברים על פערים בנגישות.

דב חנין: למשל, בית-החולים בנהריה כמעט בלתי נגיש, בגלל הכביש המאוד-מאוד צר, שמאפשר לאנשים למות חמש פעמים בדרך, לפני שהם מגיעים לבית-החולים.

דב חנין: ולכן, צריך פה טיפול מערכתי, רב-משרדי, ובמיוחד הקצאה תקציבית גדולה.

דב חנין: וזה לא נמצא רק בידי משרד הבריאות.

דב חנין: הכתובת היא הממשלה, שר האוצר, אבל קודם כול – ראש הממשלה.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, השר הציע שנעביר את זה, חבר הכנסת אלאלוף, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, להמשך דיון.

מאיר כהן: אז אנחנו נצביע.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם – אנחנו מצביעים.

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: 11 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה לסדר-היום מועברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, להמשך דיון.

מאיר כהן: אדוני סגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הפיקוח על מחירי קייטנות ציבוריות, התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בחירתו של מי שרצח שישה אנשים בבית הדסה לראש עיריית חברון

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: בחירתו של מי שרצח שישה אנשים בבית הדסה לראש עיריית חברון, מס' 6833, 6835, 6837 ו-6852.

מאיר כהן: ראשון המציעים – בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת, בבקשה.

מאיר כהן: נא הקפידו על הזמנים.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': 30 דקות, אדוני?

מאיר כהן: שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, אז באמת, נושא ההצעה לסדר-היום הוא העובדה שטרוריסט, מחבל, תייסיר אבו סנינה, שם רשעים ירקב, שהיה אחד הגורמים המובילים בפיגוע שבוצע ב-1980 באזור בית הדסה, שבו נרצחו בדם קר שישה אזרחים וחיילים ישראלים – אותו אדם נבחר בשבוע שעבר לראש עיריית חברון.

בצלאל סמוטריץ': הוא מה"פתח", הוא לא מה"חמאס".

בצלאל סמוטריץ': הוא מאלה שאנחנו רוצים לעשות אתם שלום.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, שמעתי אמירות: טוב, נו, תפנימו שגם מי שבעברו היה מחבל יכול לחזור בתשובה ולרצות לעשות שלום.

בצלאל סמוטריץ': דא עקא, שמי שיפתח את עמוד הפייסבוק שלו – כולו שירי הלל לגיבור הגדול מאותו הפיגוע הנורא; מי שירצה יוכל לראות סרטון שרץ ברשת, שממש עכשיו הוא עושה סיור לתלמידות, תלמידות בבתי-הספר בחברון, ועומד למעלה על הגבעה ומסביר להן: פה עמדנו, ופה עשינו, ופה חיכינו ופה ירינו בהם, והכול בצחוקים ודאחקות – זאת גאוותו על רצח בדם קר של שישה ישראלים, והוא נבחר לראשות עיריית חברון.

בצלאל סמוטריץ': אז אני באמירה ראשונה קורא לממשלת ישראל שלא לשתף אתו פעולה בשום פנים ואופן.

בצלאל סמוטריץ': לדרוש מנשיא ארצות הברית, שמגיע לכאן בשבוע הבא, לדרוש מאבו מאזן להדיח אותו מתפקידו, ויש לו, על פי החוק הפנימי ברשות הפלסטינית, סמכות לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, לפני 37 שנה, כשבוצע הפיגוע, אז, בעקבות אותו הפיגוע – זה ה"בדמייך חיי" שלנו – קיבלה הממשלה החלטה לחדש את היישוב היהודי בחברון, ואני חושב שהממשלה צריכה לקבל עכשיו החלטה נגדית שתחזק מאוד את היישוב היהודי בחברון.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני לא יכול גם שלא לדבר על הצד השני של המטבע, וזה מקומם אותי – אירוע שקרה הבוקר.

בצלאל סמוטריץ': 06:30, בבוקר, על כביש 60 בין עפרה לצומת המשטרה הבריטית – יורדים למטה את הירידה, מי שמכיר, לוואדי חרמיה – עשרות פלסטינים מחבלים טרוריסטים חוסמים את הכביש ורוגמים באבנים רכבים ישראליים.

בצלאל סמוטריץ': יוצאים שני תושבים בסכנת חיים – חבל על הזמן – ומי שלא היה במארב אבנים כזה מעולם – ואני לא מאחל לאף אחד לעבור את זה, לא יודע מה זה – ועשו שימוש בנשק האישי שלהם לצורך הגנה עצמית.

בצלאל סמוטריץ': הם עד לרגע זה, שאנחנו מדברים פה, ב-15:15, מוחזקים בתחנת משטרה, נחקרים באזהרה וחשודים.

בצלאל סמוטריץ': על מה?

בצלאל סמוטריץ': מה, אקדח זה קישוט?

בצלאל סמוטריץ': זה צעצוע?

בצלאל סמוטריץ': בשביל מה יש לנו אקדחים?

בצלאל סמוטריץ': אני ביקשתי פה – עשו לי כאן איזה – אני אעבור לכם ממש על הימים האחרונים.

בצלאל סמוטריץ': אז דיברנו על האירוע הבוקר.

בצלאל סמוטריץ': במקביל הייתה הפרת סדר-היום, של 50 פלסטינים באזור פסגות; ב-13:45 – צמיגים בוערים על ציר 60 באזור עין יברוד; אתמול – זריקת אבנים לעבר קו אגד 468 דרומית לעפרה; חסימת צירים עם שישה צמיגים בוערים דרומית לעפרה; עוקף חוסאן – זריקת אבנים מסיבית עם פצועה קל; 11:15 אתמול – הצתה בגדר היישוב כוכב יעקב; 11:40 – זריקת אבנים על ציר 60 מכיוון סינג'יל; 18:10 – זריקת אבנים באזור פסגות; שלשום, 15 במאי למניינם, 14:50 – זריקת אבנים על כוח צה"ל.

בצלאל סמוטריץ': הצתות סמוך לציר.

בצלאל סמוטריץ': הבוקר, אגב – לא אמרתי, שמעתי את זה מחברים – זריקת אבנים במשך 20 דקות על השער האחורי של בית אל ב'.

נחמן שי: מה המסקנה?

נורית קורן: מה המסקנה?

בצלאל סמוטריץ': ואז, מה קורה?

בצלאל סמוטריץ': יוצא אזרח ישראלי – אני אגיד לך מה המסקנה, נחמן.

בצלאל סמוטריץ': המסקנה היא – וכולנו ראינו את הסרטון המביש מלפני שבוע וחצי, איך החיילים באזור תקוע בורחים כשעושים בהם לינץ'.

בצלאל סמוטריץ': המסקנה היא שאבן יכולה להרוג, ומי שזורק אבן, דינו מיתה, נקודה.

בצלאל סמוטריץ': בן מוות.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': המסקנה – עוד משפט – שחיילים ושוטרים צריכים למגר את הטרור, ולא לבוא בטענות לאזרחים שנאלצים להגן על עצמם.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא לשרת המשפטים, אני קורא לשר לביטחון הפנים: תעשו בדק בית.

בצלאל סמוטריץ': תעשו בדק בית.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': לא יכול להיות שתושבי יהודה ושומרון יחיו במציאות בלתי אפשרית של יום-יום אנשים שואלים את עצמם אם לצאת בבוקר וללכת לעבודה, כי זורקים אבנים.

בצלאל סמוטריץ': אז בן אדם שקיבל אקדח, אדוני היושב-ראש – הרי האקדח הוא לא צעצוע, הוא צריך להשתמש בו.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא צריך להביא בחשבון שאחרי שהוא ישתמש בו הוא יבלה בתחנת משטרה ויהיה חשוד אני יודע במה?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': זה סדום, בושה וחרפה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מבין?

בצלאל סמוטריץ': הם מהללים, הם ממנים לראש עיר מחבלים, ואנחנו הופכים לחשודים, מי שהתגונן מפני טרוריסטים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: היות שהייתי מעורב במקרה של יידוי אבנים, ואשתי נפצעה – אכן, זה אירוע קשה מאוד.

נחמן שי: מתי?

נחמן שי: מתי?

מאיר כהן: עם פתיחת האינתיפאדה הראשונה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת אליעזר מנחם מוזס, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אינו נוכח.

מאיר כהן: נמצא, חבר הכנסת מוזס?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש, האמת היא שבכל פעם שאני – אנחנו נתקלים בבעיה של יחס משפיל לאישה עם כיסוי ראש, חיג'אב, אני מתקומם.

אחמד טיבי: אני מרגיש שמישהו מנסה להשפיל בן אדם, אישה, רק בגלל סימנים חיצוניים; פעם זה צבע עור, פעם זה לבוש – כיסוי ראש, חיג'אב.

אחמד טיבי: סמל מסורתי דתי.

אחמד טיבי: כך קרה, כפי שנחשף בערוץ 10, עם שתי צעירות מטייבה – יארא ושאדן חאג' יחיא.

אחמד טיבי: כל הכבוד להן על שחשפו את מה שקרה להן בבית-מרקחת באזור צפון תל אביב.

אחמד טיבי: יותר מבית-מרקחת אחד – היו כמה מקרים – סופר פארם, ניו פארם.

אחמד טיבי: כדי להיות הוגן, ואני מבקש להיות הוגן, סופר פארם וניו פארם מעסיקות רוקחים ערבים באופן חסר תקדים, בהשוואה לחברות אחרות במשק, ומגיעה להן מילה טובה על שילוב ערבים כאלה.

נחמן שי: זה לגמרי נכון, אבל משלמים להם לפי שעה.

אחמד טיבי: דקה, דקה, דקה.

אחמד טיבי: אני בדיוק בא.

מאיר כהן: לא לכולם.

אחמד טיבי: אבל – יש כמה "אבלים".

יואב קיש: אולי תדבר על זה שהרוצח – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת קיש, הוא יחליט על מה הוא רוצה לדבר.

אחמד טיבי: ה"אבל" הראשון – – –

יואב קיש: על זה ההצעה לסדר-היום.

מאיר כהן: תודה, נו.

מאיר כהן: בבקשה.

אחמד טיבי: ה"אבל" הראשון הוא דמי העבודה; משלמים להם לפי שעה – לא לכולם.

אחמד טיבי: אני גם בדקתי את זה.

אחמד טיבי: ולכן, אתה מדבר על תנאי שכר ואני מדבר על תנאי שכר.

אחמד טיבי: הדבר השני זה שבמקומות ספציפיים – בבית-מרקחת אחד, או שניים, או שלושה – לא בכולם – היחס הזה אל אישה בחיג'אב, ספציפית ליארא ושאדן, היה יחס משפיל.

אחמד טיבי: קשה יותר לאישה עם חיג'אב במרחב הציבורי.

אחמד טיבי: קשה יותר.

אחמד טיבי: תראו איך התייחסו לאישה עם חיג'אב ברכבת הקלה בירושלים: תקפו אותה וניסו להסיר לה את החיג'אב מעל ראשה.

אחמד טיבי: זה דבר נורא.

אחמד טיבי: זה דבר נורא.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם – גם אתם הייתם מתקוממים, גם אם הייתם חילונים, אם מישהו היה פוגע ביהודי בצרפת על רקע – אם יש לו כיפה, למשל, או תוקף אותו, ובצדק הייתם מתקוממים.

אורן אסף חזן: – – – יהודים לא משתמשים – –

אחמד טיבי: בצדק הייתם מתקוממים.

אורן אסף חזן: – – בכיפה כדי לעשות פיגועים.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש – –

אורן אסף חזן: יחי ההבדל הקטן.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, תן לו.

אחמד טיבי: – – הדבר מקומם.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: צריך להגיד דברים מדויקים.

אחמד טיבי: הדבר מקומם.

אורן אסף חזן: הוא כבר הסביר את – – – תגיד לי, למה – – –

אחמד טיבי: ולכן, א.

אחמד טיבי: אני מחזק את ידיהן של שתי הצעירות; ב.

אחמד טיבי: אני אומר – –

אורן אסף חזן: חבר הכנסת טיבי, למה גיסך לא מתפטר?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בלום את פיך.

אחמד טיבי: )

אורן אסף חזן: למה גיסך לא מתפטר?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בלום את פיך.

אחמד טיבי: )

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: למה גיסך לא מתפטר?

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אתם לא יודעים לכבד הסכמים פנימיים?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בלום את פיך.

אחמד טיבי: )

אורן אסף חזן: אני בארץ ישראל מקשיב רק – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אחמד טיבי: תבלום את פיך.

אחמד טיבי: תבלום את פיך כשאני מדבר.

אורן אסף חזן: אה, מי אתה בכלל.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לא מקובל.

מאיר כהן: – – קריאה ראשונה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, סליחה.

מאיר כהן: אתה בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: תפסיק.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: קריאה שנייה.

מאיר כהן: תפסיק.

אורן אסף חזן: אני אירשם, בעצם.

מאיר כהן: כן, כי אתה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: עוד קריאה אחת – תצא החוצה.

מאיר כהן: תן לו לדבר.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, למשל, אני אוהב את אימא שלי עם החיג'אב, אני גאה בה.

אלי אלאלוף: גם אימא שלי.

אחמד טיבי: גם אימא שלך.

אחמד טיבי: גם אימא שלך הייתה, ולכן – –

אלי בן-דהן: גם אשתי.

אחמד טיבי: – – כולכם צריכים להתקומם כאשר פוגעים באדם רק בשל סמל חיצוני או השקפת עולם של לבוש מסורתי, דתי, יהיה אשר יהיה.

אחמד טיבי: גם המקרה הקיצון – אני מתנגד למשל – –

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, בבקשה, אדוני, תסיים.

אחמד טיבי: – – שדתיים יפגעו באנשים אחרים בגלל התנהגות הפוכה.

אחמד טיבי: ולכן, אני קובע שזה מקומם.

אחמד טיבי: פניתי אל מי שצריך, ואני מחכה לתשובה.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לשפוך את התינוק עם המים, אבל אני רוצה שמי שאחראי להתנהגות הנבזית והמשפילה הזאת ישלם את המחיר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תשובת השר.

מאיר כהן: בבקשה, סגן השר אלי בן-דהן.

מיקי לוי: איפה זה היה?

אחמד טיבי: בצפון תל אביב – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת טיבי, למה הגב שלך אלי?

אלי בן-דהן: לא מכובד.

אלי בן-דהן: תשמע את דברי.

אלי בן-דהן: אפתח ואומר: ראש העיר הנבחר של חברון הוא רוצח.

אלי בן-דהן: רבותי, הטרוריסט והרוצח תייסיר אבו סנינה הוא ראש העיר הנבחר של חברון.

אלי בן-דהן: הוא רצח בדם קר שישה בחורי ישיבה מקריית ארבע; שישה יהודים תמימים, שרק באו ורצו להפיץ אור בעולם.

אלי בן-דהן: אני מבקש, רבותי חברי הכנסת, שנקדיש רגע קט עבורם כאן, במליאה.

אלי בן-דהן: רגע של שקט.

אלי בן-דהן: חברי, לפני 37 שנים, בי"ז אייר תש"ם, 2 במאי 1980, ירדו בחורי ישיבת קריית ארבע להתפלל בבית הדסה בחברון.

אלי בן-דהן: על גג מבנה סמוך המתינו להם הרוצח אבו סנינה, זה שמהיום חבריו יכנו אותו ראש העיר, וחבריו.

אלי בן-דהן: הם פתחו באש תופת וזרקו רימונים על המתפללים הצעירים.

אלי בן-דהן: מהַירי נרצחו שישה בחורים: אלי הזאב – שעלה לבדו מארצות הברית והותיר אחריו אישה ובת, גרשון קליין, חנן קרוטהמר, יעקב צימרמן, צבי גלאט, שעלה גם הוא לבדו מניו יורק, ושמואל מרמלשטיין, שעלה מקנדה.

אלי בן-דהן: באירוע נפצעו 20 איש, בהם כמה ילדים.

מאיר כהן: זו הייתה גם זירת מטענים, לא רק ירי.

אלי בן-דהן: כן.

אלי בן-דהן: המחבל אבו סנינה ישב בכלא, במקום הראוי לו.

נחמן שי: כמה שנים?

אלי בן-דהן: מייד.

אלי בן-דהן: שם היה אמור להירקב.

אמיר אוחנה: מעט מאוד.

אלי בן-דהן: לצערנו הרב, הוא שוחרר בעסקת ג'יבריל בשנת 1985.

אלי בן-דהן: אבל אבו סנינה לא רק היה שם בזמן הרצח, הוא גם תכנן אותו; בחקירתו עלה כי הוא זה שהכין את מערת המסתור עבור חוליית הטרור, והוא זה שהשיג עבורם את כלי הנשק.

אלי בן-דהן: בקמפיין הבחירות שלו, אבו סנינה, שמקבל היום את תמיכתו של אבו מאזן, מתפאר ברצח; בעמוד הפייסבוק של ה"פתח" הוא הוצג – שימו לב – כ"גיבור אל-דבויא".

אלי בן-דהן: הרצח עצמו מתואר שם כאחת מפעולות ההקרבה העצמית האמיצות ביותר באזורים הכבושים, אם לא האמיצה ביותר – ההתקפה נגד המתנחלים היהודים בחברון.

אלי בן-דהן: בקיצור, חברים, יש לנו פה מחבל שמציג את עצמו כביצועיסט של רצח יהודים, זה היה מצע הבחירות שלו.

אלי בן-דהן: בזכות מעשי הרצח הוא ביקש להיבחר לראש עיר.

אלי בן-דהן: אבו סנינה, שהיה מועמד ה"פתח", מונה בעבר על ידי אבו מאזן לנהל את מערת המכפלה, וכעת הוא קיבל קידום, הוא נבחר לתפקיד ראש העיר חברון, בברכתו של ה"פרטנר לשלום" – במירכאות – אבו מאזן, אותו אבו מאזן, בשבועות האחרונים משקר במצח נחושה לעולם כולו, ובייחוד לנשיא ארצות הברית טראמפ; אותו אבו מאזן, המחנך ילדים לרצוח יהודים, אומר שפניו לשלום; אותו אבו מאזן, המשלם משכורות לרוצחים והופך אותם לגיבורי התרבות של עם פלסטיני מומצא, אומר שישראל היא כובשת; אותו אבו מאזן, החולם להקים פה את מדינת פלסטין שבירתה ירושלים, אומר שהוא מעוניין במשא ומתן.

אלי בן-דהן: אדוני הנשיא טראמפ, השגריר דייוויד פרידמן והשליח המיוחד מר גרינבלט, אני רוצה להזכיר לכם – הרוצח אבו סנינה רצח שני אזרחים אמריקנים.

אלי בן-דהן: אחד מהם אף שירת ב"מארינס".

אלי בן-דהן: הדם על ידיו הוא גם דמם של אזרחי ארצות הברית של אמריקה.

אלי בן-דהן: אדוני הנשיא, אתה עומד ללחוץ את ידו של אבו מאזן, האיש שעומד מאחורי בחירתו של הרוצח הזה, שתנועתו מתארת את רציחותיו כמעשה גבורה אמיץ.

אלי בן-דהן: האם את ידיו המגואלות בדם אתה רוצה ללחוץ?

אלי בן-דהן: האם כשמספרים לכם שאבו מאזן הוא פרטנר, הם חושפים בפניכם את פניו האמיתיות?

אלי בן-דהן: מספרים לכם שבכסף שאתם האמריקנים תורמים לפיתוח "מדינתו", במירכאות, הוא משלם שכר למחבלים היושבים בכלא הישראלי?

אלי בן-דהן: אז לא – את ירושלים הוא לא יקבל, את אריאל הוא לא יקבל, ואת תל אביב הוא לא יקבל.

אלי בן-דהן: האמת תגבר, והאמת היא שהם אינם מעוניינים בשלום; המטרה שלהם היא להחליף אותנו בארצנו, לסלק כל יהודי מאדמתנו הקדושה, כל יהודי, עד האחרון שבהם.

אלי בן-דהן: לכן הם גם מחנכים את ילדיהם לרצח יהודים.

אלי בן-דהן: פשוט מאוד, אכזרי מאוד.

אלי בן-דהן: חברי, בעקבות רצח ששת היהודים בבית הדסה בחברון, החליטה ממשלתו של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, לחדש את היישוב היהודי בחברון.

אלי בן-דהן: אגב, את ההחלטה ניסח היועץ המשפטי דאז, השופט אהרן ברק.

אלי בן-דהן: השאר – היסטוריה.

אלי בן-דהן: החלטה זו כמובן הביאה לביסוסו של היישוב היהודי בחברון, ולפריחתו.

אלי בן-דהן: אני קורא מכאן לחברי השרים: בחברון בחרו רוצח לראש עיר, אבל חברון היהודית תיבנה.

אלי בן-דהן: על הממשלה להחליט שהיא ממשיכה את מורשתו של ראש הממשלה מנחם בגין, זכרו לברכה, ותפתח את היישוב היהודי בחברון.

אלי בן-דהן: לסיום אני רוצה לומר: רשויות השלטון והצבא בישראל לא ישתפו פעולה עם רוצח, ולא ינהלו עמו כל קשר.

אלי בן-דהן: רוצחים, מקומם בכלא או בקבר, בוודאי לא בשום תפקיד ציבורי.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

מאיר כהן: מה אתה מציע, להמשיך את זה לדיון?

אלי בן-דהן: לא צריך.

מאיר כהן: המציעים – להסתפק – – –

יואב קיש: דקה מהצד – – –

מאיר כהן: שנייה, תרשו לי.

מאיר כהן: להסתפק בתשובת השר?

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: כן.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: אנחנו נסתפק בתשובת השר.

מאיר כהן: הבעות דעה, בבקשה.

מאיר כהן: נורית קורן ראשונה, ואחריה – יואב קיש.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: אם כך, לא.

מאיר כהן: סליחה, חברי הכנסת, מעירים את תשומת לבי לתקנון: אם מסתפקים בתשובת השר, אין הבעות דעה.

יואב קיש: אז לא מסתפקים.

קריאה: לא, אז לא מסתפקים.

קריאות: – – –

יואב קיש: מה לעשות.

יואב קיש: בסדר.

מאיר כהן: בסדר.

מאיר כהן: המציעים – מי המציעים?

מאיר כהן: לחזור.

מאיר כהן: סמוטריץ – –

נורית קורן: בצלאל – – –

מאיר כהן: – – אינו נוכח.

מאיר כהן: אחמד טיבי – אינו נוכח.

אורן אסף חזן: לא, אבל אני יכול לבקש – – –

מאיר כהן: לא, אתה לא יכול.

אורן אסף חזן: אני יכול לבקש.

אורן אסף חזן: המציע לא יכול לבקש.

מאיר כהן: אז אנחנו נסתפק – –

אורן אסף חזן: לא, אבל אם המציע מבקש – – –

מאיר כהן: – – בתגובה של השר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אתה ביקשת, על פי סעיף 34, להגיב על זה שנאמר לך "תסתום את הפה".

מאיר כהן: אני מצטער, נורית קורן ויואב קיש, תמצאו לכם הזדמנות אחרת.

מאיר כהן: נעזור לכם למצוא הזדמנות.

מאיר כהן: אני מצטער.

נורית קורן: אבל זה חשוב.

נורית קורן: כבת המקום, היה מאוד חשוב שאני אגיב.

נורית קורן: חלק מהאנשים אני מכירה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

נורית קורן: – – וגם עלי זרקו אבנים, וגם אני יודעת מה זה.

יואב קיש: חבל שהמציעים לא טרחו להישאר לשמוע את תשובת השר.

מאיר כהן: או, או, חבר הכנסת קיש.

אורן אסף חזן: – – – הביקורת, אתה צודק.

מאיר כהן: חבר הכנסת קיש – רבותי, על פי התקנון מתייחסים אך ורק לחברי הכנסת המציעים, אז אני מצטער.

מאיר כהן: בבקשה.

אמיר אוחנה: לא, אז עכשיו צריך לסמוך על אחמד טיבי – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

נורית קורן: גם הוא יצא.

אורן אסף חזן: הוא ברח, הוא רגיל לברוח.

מאיר כהן: בבקשה.

נורית קורן: חבל מאוד.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להגיב באמת לדיון שהיה פה, כי זו הליבה: מזעזע בעיני שאדם שהוא חבר בכנסת ישראל, לא פחות ולא יותר סגן יושב-ראש הכנסת – אניח לרגע בצד את העובדה שהוא יועץ של ארכי-טרוריסט, שעדיין לא שטף את מה שיש לו על הידיים מהנזק שהוא גרם לאזרחי ישראל ומהמשפחות שהוא פירק – מנצל את הבמה שלו, ועולה להצעה לסדר-היום בנושא המקרה המזעזע שרק מעיד על עזות המצח של אלה המכנים עצמם פלסטינים, על הלך הרוח והשטנה שלהם כלפי העם היהודי השב לציון – מנצל את הבמה כדי להמציא פה ולספר פה סיפורים כאלה ואחרים.

אורן אסף חזן: אם זו לא הוכחה נוספת שהאיש הזה וחבריו ברשימה שלו הם לא פחות מגיס חמישי שיושב פה, בכנסת, ומנצל את הבמה כדי לכרסם במדינת ישראל מבפנים, אני לא יודע איזה הוכחות אנחנו עוד צריכים.

אורן אסף חזן: אני מניח לרגע בצד את העובדה שהשרלטן הפוליטי הזה, לא הוא ולא בני משפחתו החברים באותה רשימה מסוכנת, הרשימה הפלסטינית המשותפת בכנסת – לא יודעים לכבד את המילה שלהם עצמם – לא יודעים לכבד את המילה שלהם עצמם.

נחמן שי: שהממשלה הזאת עזרה להקמתה.

נחמן שי: תשאל את הממשלה איך היא סידרה את זה.

אורן אסף חזן: יושב פה אחמד טיבי – האמת היא שהוא לא יושב פה, כל פעם שאנחנו מדברים הוא בורח, כי הוא לא מסוגל לשמוע את האמת – יושב פה טיבי, יחד עם גיסו – – –

אמיר אוחנה: – – – שאומרים על גיבורי התרבות שלו.

אמיר אוחנה: אלה גיבורי התרבות שלו – – –

אורן אסף חזן: צודק.

נורית קורן: – – –

אורן אסף חזן: יושב פה אחמד טיבי, עם גיסו אוסאמה סעדי, צוחק כל הדרך אל הבנק חודש אחרי חודש, בשעה שהוא יודע שאוסאמה סעדי כבר היה צריך להתפטר, בגלל הסכם קואליציוני פנימי, אבל המשפחה הזאת, שכל כך מכורה למנעמי השלטון – אגב, אני מזכיר, אותו שלטון שהם מנסים לפרק פעם אחר פעם – לא מוכנה לעזוב.

אורן אסף חזן: אז אם אנחנו צריכים שוב, עוד הוכחה, שלפוליטיקאים הקטנים האלה, ששייכים לגוף מאוד מאוד קיצוני ומסוכן, אין אפילו אינטגריטי, ואם קשה להם – הם גם לא פה, אבל אם הם ישמעו אותי והם לא יודעים מה זה אינטגריטי, אז נעזור להם: אין להם אפילו יושרה פנימית לכבד את המילה שלהם עצמם.

אורן אסף חזן: ואם את זה אנחנו לא מבינים, אז אולי הבעיה היא אצלנו.

אורן אסף חזן: אולי, רבותי, צריך להזכיר לטיבי את הפעם ההיא שהוא הלך לפגוש את רג'וב – האמת, מעניין אותי גם לשמוע את דברו של אראל מרגלית, שפגש אותו לא מזמן – להזכיר לטיבי שכשהוא נפגש עם רג'וב זה נגמר ביריקה לפנים, אתם יודעים את זה?

אורן אסף חזן: חבר הכנסת אלאלוף, שמעת על זה?

אורן אסף חזן: טיבי הלך לפגוש את רג'וב, בא רג'וב, נתן לו "מוחטה" לתוך הפרצוף.

נחמן שי: אה, "מוחטה".

אורן אסף חזן: סיפור אמיתי.

אורן אסף חזן: לא נגעתי, חבר הכנסת נחמן שי, לא נגעתי, סיפור אמיתי.

אורן אסף חזן: מעשה שהיה כך היה.

אורן אסף חזן: רבותי, אני מספר לכם את הדברים האלה כי זאת הצורה, זה הדרך, זה חוסר החינוך של המופרעים האלה, שיושבים פה בכנסת, שמסיתים יום-יום נגד חיילינו, שפוגעים יום-יום במדינה, באזרחיה – אגב, לא רק אזרחיה היהודים, גם אזרחיה הערבים שמנסים להיות חלק בלתי נפרד מהמדינה הזאת.

אורן אסף חזן: אישית הוא תוקף אותי, אומר לי: תשתוק, תפסיק לדבר, כנראה זה כואב לו.

אורן אסף חזן: אני מספר לכם סיפור: באחד הערבים לא מזמן אני מסתובב במרכז הארץ עם חברים, וניגשים אלי קבוצה של ערבים.

אורן אסף חזן: חלק מהבנות, מהנשים, היו עם בורקה, חלק מהגברים עם כאפיה – אני חייב להודות, לרגע נבהלתי, אמרתי: רגע, מה קורה פה שהם עטים עלי?

אורן אסף חזן: נבהלתי לרגע.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה הם באו להגיד לי, אדוני היושב-ראש?

אורן אסף חזן: הם באו להגיד לי: תודה, תודה שאתה שם להם את האמת בפרצוף, כי אנחנו, כשהצבענו להם, ביקשנו מהם לדאוג לנו, לכפרים, לשיתופיות, לעובדה שבשנת 2017 במדינת ישראל אנחנו כבר רוצים להרגיש חלק.

אורן אסף חזן: אנחנו מכירים את ההיסטוריה, ולא יעזור להם.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני הייתי בהלם.

אורן אסף חזן: גם הם, שהצביעו לאותם 13 מושבים מיותרים בכנסת, של הרשימה הפלסטינית המשותפת, מודים לנו.

אורן אסף חזן: אז אני אנצל את השניות האחרונות לסיים ולהגיד לכם – קודם כול, להגיד שלום לכל הצעירים והצעירות והאורחים שנמצאים פה בקהל, ברוכים תהיו.

אורן אסף חזן: רבותי, זו כנסת ישראל, אני מסתכל ומתבונן אליכם, ואני מבטיח לכם שאנחנו, אני והחברים שלי כאן, נמשיך לעשות הכול כדי לשרת אתכם, לשמור עליכם, לשמור על מדינת ישראל, על אזרחיה, יהודים וערבים, על הצבא שלנו – נשמור על המורשת ונכוון לעבר עתיד בטוח.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: מחקר של מכון "שורש" למחקר כלכלי-חברתי קובע כי מדדי העוני בישראל הם דרמטיים בהשוואה למדינות ה-OECD

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעה הבאה לסדר-היום, מס' 6783: מחקר של מכון "שורש" למחקר כלכלי-חברתי קובע כי מדדי העוני בישראל הם דרמטיים בהשוואה למדינות ה-OECD.

אמיר אוחנה: הבעת דעה.

נורית קורן: הבעת דעה.

מאיר כהן: אורי מקלב, אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: הבעת דעה – נורית קורן ואמיר אוחנה.

מאיר כהן: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר וחברי חברי הכנסת, אנחנו ביקשנו לדון בדוח שביקשה אותו המועצה הלאומית לכלכלה, על ידי מוסד "שורש", ואני חושב שזה לא עוד דוח שמתפרסם מעת לעת, ממכון כזה או אחר, שכל דוח כזה הוא חשוב – אנחנו מדברים כאן בדוח שהמועצה הלאומית ביקשה אותו, ככה שהוא אמור לעמוד במבחן האובייקטיביות ולתת את התמונה האמיתית, ואני חושב, ככה נראה לי, בכל אופן, שהוא לא קיבל את החשיבה ואת הסיקור האמיתיים לפי המסקנות, שלצערי הן מסקנות קשות – מסקנות קשות.

אורי מקלב: לא רק שהוא מראה אי-שוויון, ופערים, ועוד תופעות שאנחנו צריכים לדון בהן ולפעול בהן, אלא בעצם הוא מראה לנו שהתופעה הזאת – הפעולות האלה והדברים שהוא מצביע עליהם, עם מבט למרחוק הם יכולים להיות קו שבר, קו פרשת מים, ואם לא יטפלו בהם, אז זה מדרון עמוק מאוד שקשה לעלות בחזרה, כי אלה דברים שנוצרים בהרבה זמן, והטיפול בהם הוא זמן רב, וטוב ונכון יהיה שאנחנו נעצור עכשיו ונבחן את הדברים, ונראה איך אנחנו יכולים לטפל בהם.

אורי מקלב: זה בכותרת.

אורי מקלב: אבל כל הדוח מצביע ומציין שלושה דברים מרכזיים – אנחנו מדברים על – דבר ראשון, שזה הפערים הגדולים שיש בחברה ועל פערים בשכר.

אורי מקלב: זה בא לידי ביטוי בפריון, שאנחנו יודעים שבסופו של דבר, אם הייצור נמוך אז גם השכר הוא נמוך.

אורי מקלב: אי-אפשר לתת, כשיש ייצור נמוך, שכר גבוה.

אורי מקלב: ולזה יש כמה סיבות, כולל צמיחה מועטה, בעקבות כך.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שגם הנושא של ביורוקרטיה, ורגולציה, ונגיד גם שאולי מוסר עבודה וחריצות מועטה מוסיפים לעניין הזה, ויש עוד כמה דברים, תכף נגיע אליהם, כמו הנושא של תחבורה.

אורי מקלב: אבל אם אנחנו רוצים – בעיני – ואנחנו נחשפים בוועדת המדע והטכנולוגיה – אפשר לשפר חריצות, ואפשר לשפר מוסר עבודה, ועוד דברים, אבל יותר קל היום, כשלישראל יש כלים נוחים, הרבה יותר מכך, זה טכנולוגיה חדישה, שאפשר עם עידוד מחקר והשקעה בפיתוח – אפשר לתת מענה כפתרון, כעוד פתרונות.

אורי מקלב: הדוח שם נקודה מאוד חשובה בנושא החינוך, והממצאים שם קשים מאוד – להגיד שבישראל הרמה הלימודית נמוכה כמעט מכל מדינות אירופה – רמת לימודים נמוכה – או בלשון שלהם – ויש כאן תלמידים רבים, אז אני לא חושב שהם אלה, אבל – איכותה של שנת הלימודים בישראל נמוכה הרבה יותר מכל מדינה אחרת באירופה – כמעט מכל מדינה אחרת באירופה.

אורי מקלב: ואני, בכל אופן, בזמן שנותר לי, רוצה לתת ציון על עוד דבר, על הנושא של תחבורה; הפקקים, העומס, שגורמים באופן ישיר להאטה בפריון, להפסדים גדולים מאוד.

אורי מקלב: מעבר לכך שאדם שמגיע מפסיד את השעות, שזה כבר הפסד, מתחילתו של יום, וגם כשהוא חוזר מהעבודה הוא צריך – אם היום אומרים לי כאן, בירושלים, בהר חוצבים, שיש לנו כאן נושא טכנולוגי והייטק, לצאת מהחניון זה 20 דקות – לצאת מהחניות זה 20 דקות.

אורי מקלב: אז כשההורים, האימהות או האבות, צריכים לצאת מוקדם עוד יותר – מפסידים ימי עבודה, שעות עבודה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהם חוזרים מותשים – אז באיכות העבודה, ואנחנו יודעים שהנושא זה לא תל אביב, זה מרעננה ונתניה בצפון, וגם צפונה יותר, ואם אנחנו הולכים דרומה יותר – זה לא נגמר, זה כמעט רוב המדינה.

אורי מקלב: חיפה–ירושלים מה שקורה.

מאיר כהן: אדוני, תודה.

אורי מקלב: בזה אסיים: אומרים לנו: נעשה רכבת קלה, נבנה את כביש בגין, ואז הפקקים נמשכים; נפתח את כביש ירושלים–תל אביב, ולא גמרנו – נפתח את כביש 16.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שצריך משהו הרבה יותר משמעותי.

מאיר כהן: תודה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התחזית מהדוח הזה היא תחזית עגומה ומדאיגה.

אורי מקלב: ומה שאנחנו צריכים – אני חושב שאולי גם בעקבות הדיון הזה – אי-אפשר להשאיר את הדוח הזה, שהוזמן – – –

מאיר כהן: אדוני, אני מצטער.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: אי-אפשר להשאיר את הדוח הזה, שהוזמן על ידי המועצה הלאומית לכלכלה, רק בדיון מקצועי.

אורי מקלב: דוח כזה צריך לדון גם בהיבט הציבורי, בהיבט הפוליטי.

אורי מקלב: יחד אנחנו אולי לפעול ולקדם את התוצאות.

אורי מקלב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

מאיר כהן: להזכירך, אדוני, כשפתחו את המנהרות, חבר הכנסת מקלב, כשנפתחו המנהרות בדרך לירושלים, כבדרך פלא התווספו עוד 40 דקות להגעה לירושלים.

אורי מקלב: כביש – – –

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – תן לי 20 שניות להגיד על הכביש הביזיוני הזה, שהוא ליד מקום מגורי, כמובן, וכל אחד רואה שמה שנועד לשפר את התחבורה לירושלים הפך להיות למכשול רב-ממדי; היישוב היחיד בארץ שאני מכיר שהתחנה להורדה ולהעלאה של נוסעים מרוחקת קילומטר מהיישוב.

נחמן שי: העמיסו על הכביש הזה את כל התחבורה של מבשרת רק כדי להוריד ולהעלות נוסעים.

נחמן שי: אין דבר כזה.

נחמן שי: שלא לדבר על תכנון לקוי.

נחמן שי: טוב.

נחמן שי: אז זה אולי מסתדר עם הנושא שיש לנו על סדר-היום, כי אחת הסיבות – שכותבי המחקר הזה, שהם שני פרופסורים חשובים, דן בן-דוד ואיל קמחי – לעוני במדינת ישראל ולפיגור שהיא מפגרת זה בעיות התחבורה; שלא משתלטים על בעיות התחבורה.

נחמן שי: תראה, הם עשו עבודה מקיפה, לא נביא את כולה הנה, אבל יש לה תוצאות הרות אסון למדינת ישראל.

נחמן שי: במחקר המקיף שהם עשו, האי-שוויון ושיעורי העוני, עקב פיגור בחינוך ופיגור בתחבורה, ומיסוי לא נכון, ומחדלים בבריאות, וכדומה – שים לב למה שאני אומר לך: האי-שוויון ושיעורי העוני בהכנסות הפנויות, כלומר, אחרי תשלומי העברה ומסים בישראל, הם מהגבוהים בעולם המפותח.

נחמן שי: שיעורי העוני בישראל גבוהים משיעורי העוני בכל שאר מדינות העולם המפותח – כמעט כפול מהממוצע בארגון.

נחמן שי: ויש פה תרשימים.

נחמן שי: אתה מסתכל ואתה אומר: אני לא מאמין.

נחמן שי: אני יוצא החוצה – כבישים, אפרופו, מכוניות חדשות.

נחמן שי: הכול עלא כיפאק, נכון?

אלי אלאלוף: – – – מה זה "העולם המפותח"?

אלי אלאלוף: 34 מדינות.

נחמן שי: זה לא טוב?

נחמן שי: אז לפי מה אתה רוצה להימדד, לפי מדינות אפריקה?

נחמן שי: לפי מדינות באסיה?

נחמן שי: נמדוד אותך – – –

אלי אלאלוף: – – – מומחים רק להתקיף, לא מומחים לראות שום דבר – – –

נחמן שי: חבר הכנסת אלאלוף, אני לא מאמין שאתה מנסה לזלזל.

אלי אלאלוף: אני אסביר – – –

נחמן שי: אתה, שכתבת את דוח העוני – –

אלי אלאלוף: אני אסביר את העובדות.

אלי אלאלוף: זה יותר – – –

נחמן שי: – – יש לך דעה יותר טובה על העוני בישראל?

נחמן שי: בבקשה.

אלי אלאלוף: יש לי יותר טובה, כן.

נחמן שי: בבקשה, אני אשמח, כי זה – – –

יצחק כהן: הוא מבקש, הוא מבקש – – –

נחמן שי: אנחנו נעביר את זה לדיון אצלך.

מאיר כהן: חברים, תנו לו לסיים את דבריו.

נחמן שי: אז אני אומר, אלי, אני אשמח שתפתח דיון אצלך, ואין כמוך מומחה לזה.

נחמן שי: בשמחה רבה.

נחמן שי: אומרים החברים, ואני רוצה לחזור לדבריהם: ישראל ניצבת בפני שורת החלטות שיקבעו את קיומה בעתיד, ואחת הבעיות שהם מדברים עליהן, שנובעת מהפערים, ומהמחדלים, ומהתחושה הזאת, שמעט אנשים נושאים על גבם את המדינה כולה, היא שצעירים שלומדים בארץ הזאת, ומתחנכים בה ומשלמים בה מסים, ועומסים עליהם את העול הכבד הזה – לא יהיו פה מחר.

נחמן שי: הם יקומו ויעזבו את הארץ, כי בכל מדינות העולם המפותח והלא-מפותח אוהבים את הישראלים – חינוך טוב, הם עצמם פרי מערכת החינוך, הטובה, הם בעלי מוטיבציה, הם יודעי שפות, אלה שיודעים.

נחמן שי: והם – חוטפים אותם, ואנחנו נאבד את הנתח הזה באוכלוסייה, שמבטיח את עתידנו.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עוד פעם אנחנו מתבקשים לעוד דוח על מצב העוני בישראל, על המצב הכלכלי, והפעם הייתה השוואה למדינות המפותחות, או מדינות ה-OECD, שהן באמת 34 מדינות, נכון, אבל גם זה מספר שהוא מספר גדול.

מסעוד גנאים: במדינת ישראל, שתמיד מתפארת בזה שהיא אחת המדינות המפותחות בעולם – צריך להוכיח את זה – להוכיח את זה במיגור העוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, המחקר שלפנינו הפעם הוא יותר מקיף, יותר הוליסטי, וקושר את הדברים יחד, משום שעוני לא מתחיל בהכנסה ובתעסוקה, או בלמצוא אוכל, או לא למצוא אוכל, אלא זה מתחיל בשאר הדברים הבסיסיים שיש לספק לבני אדם כדי שבאמת הם יתקדמו ויוכלו לחיות בכבוד.

מסעוד גנאים: אז זה גם הבריאות, גם החינוך, גם התעסוקה, גם התחבורה – הכול קשור יחד, והתוצאה, בסוף אנחנו רואים אותה.

מסעוד גנאים: למשל, אדוני היושב-ראש – ואתה באת מתחום החינוך, ותמיד בוועדת החינוך אנחנו מדברים על זה – כל עניין הפערים והאי-שוויון.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו מסתכלים על תוצאות כל הבחינות, בכל השכבות – אם זה במיצ"ב, אם בבגרות, אם זה בפסיכומטרי, או אפילו המבחנים העולמיים, פיז"ה והשאר – אנחנו רואים שיש הבדל ויש פער גדול בין התלמידים שבאים ממצב סוציו-אקונומי נמוך לבין אלה שבאים ממצב סוציו-אקונומי גבוה, לטובת הגבוה, בטח.

מסעוד גנאים: הפערים האלה – משם צריך להתחיל, משום שלפי דעתי החינוך הוא מנוף השינוי, בסוף.

מסעוד גנאים: אבל אם מערכת החינוך, אם המדיניות כולה במדינה, גורמת לזה שמנציחים את הפערים, או מקבעים אותם, ולא מתרוממים מהמצב הזה, אז אין פלא שגם בעוני יישארו האחוזים כפי שהם היום.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ידוע העוני בקרב האוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: יותר מ-50% מהמשפחות הערביות חיות מתחת לקו העוני.

מסעוד גנאים: אז כדי להילחם בעוני הזה, אי-אפשר רק להצהיר הצהרות.

מסעוד גנאים: צריך לשנות דברים בסיסיים במדיניות, שהיא חכמה וצודקת: אזורי תעשייה, אזורי תעסוקה, חינוך, הנגשת השכלה גבוהה, תקציב דיפרנציאלי – כל הדברים האלה יחד אולי יביאו להתחיל להילחם בתופעת העוני בצורה הנכונה.

מסעוד גנאים: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלאלוף, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני, אתה הקפדת על שלוש דקות.

מאיר כהן: יפה.

מסעוד גנאים: מורה, לא?

מסעוד גנאים: מורה לשעבר.

מסעוד גנאים: מורים מקפידים.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש ידידי מר מאיר כהן, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, נחמן שי, אני רוצה לענות לך.

אלי אלאלוף: ברור שמצב העוני בישראל הוא מאוד מאוד קשה.

אלי אלאלוף: כל מי – אני לא הייתי חולם שיקרה מה שקורה, שמי שהזמין את הדוח שלי יושב כיושב-ראש הכנסת, ואני כחבר הכנסת יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה והבריאות שעושה מעקב.

אלי אלאלוף: לא חשבתי על זה כשכחברים נפגשנו ואמרנו: בוא נצא להרפתקה המדהימה הזאת.

אלי אלאלוף: מצב העוני בישראל חמור מאוד, אבל הפרשנות, שכביכול הפעם היא אקדמית, היא פרשנות פוליטית, וזה מה שמפריע לי בדוח של "שורש".

אלי אלאלוף: אנחנו מכירים את היכולות המדהימות של פרופ' בן-דוד, אבל הזמנה של דוח עם עמדה פוליטית זו בעיני נטייה שלא להסתכל על העובדות האמיתיות.

אלי אלאלוף: יש הגדרה אחת למדינות מפותחות: ה-OECD.

אלי אלאלוף: ה-OECD זה 34 מדינות, ואנחנו בתחתית 34 המדינות, לא חשוב אם אחת לפני הסוף או בסוף.

אלי אלאלוף: 2.

אלי אלאלוף: לצערי, הממשלות הקודמות, כולל אלה שהיו לפני המהפך של 77' ואחר כך, ועם דגש במיוחד על שנות האלפיים, דרדרו את החברה הישראלית לעוני, ובמיוחד אחרי קיצוץ הקצבאות ב-2003, בתקופה שעמד בראש הממשלה – ושר האוצר אז בתקופה הזאת – היה אדון נתניהו.

אלי אלאלוף: מי שחושב שבביקורת על ביקורת – זה באופנה עכשיו; מי שרוצה לעסוק בדוח טוב – יעסוק בדוח העוני.

אלי אלאלוף: אז כל המכונים מחפשים את זה ועושים את זה.

אלי אלאלוף: אני שמח.

אלי אלאלוף: אני מוכן להתווכח וגם לקבל עצות ולראות איך לעשות את זה.

אלי אלאלוף: אבל חברים, הפערים הם כל כך אדירים – ותשימו לב, הפערים הם עוד יותר, כשהממשלה מתערבת.

אלי אלאלוף: תקציבי ההעברה שהולכים לקצץ, כביכול, את העוני בקרב – במשימה כזו או אחרת, בביטוח הלאומי, בחינוך וכולי, מעמיקים את הפער לעומת המדינות האחרות.

אלי אלאלוף: זאת אומרת שהמדינה, גם עכשיו – וראש הסיעה שלי, ראש המפלגה שלי, שאני כל כך גאה להיות אתו, למרות כל המאמצים, שבחלקם אתם יודעים שהשבוע גם בולמים אותם, לא מצליח לצמצם, מפני שהפער הוא אדיר.

אלי אלאלוף: לא לשכוח שהפער הוא לא רק על בסיס העוני פר משפחה.

אלי אלאלוף: חוסר ההשקעה של המדינה גורם לכך שתקציבי הרווחה במשרדים, למרות הגדלתם במשרד הבריאות, משרד הרווחה, ובנפרד, בחישובים של ה-OECD – משרד החינוך; למרות הגידול שהיה גם השנה בעשרות מיליוני שקלים בכל המשרדים האלה, למרות זאת אנחנו עוד בפער גדול לעומת התוצר הלאומי.

אלי אלאלוף: ולא יהיה.

אלי אלאלוף: ולכן גם בדוח שהגשנו, דיברנו על עשר שנים, ואנחנו רק בשנה השנייה של ביצוע הדוח.

אלי אלאלוף: לא באתי לדבר אתכם על מספרים – יש לי מספרים; הדבר הכי חשוב בעיני – ואתם מוכיחים את זה, והכנסת מוכיחה – זה הנושא של העוני, שלא יורד מסדר-היום של הכנסת, ושל הממשלה, ושל המשרדים השונים, ושל הרשויות השונות.

אלי אלאלוף: וברור שהאוכלוסיות שנפגעות – בדוח שלנו במכוון לא ציינו אותן – אני רוצה להגיד לכם, לא ציינו – כאוכלוסיות מיוחדות; באמת, הנשים הערביות, שלא יכולות לצאת לעבודה, עם התחבורה, עם השכר בתחבורה, של נשים ערביות שיוצאות לעבודה, עם הניצול המחפיר של שכרן.

אלי אלאלוף: אותו דבר אצל הגברים של המגזר החרדי, ששום חוק לא יוציא אותם לעבודה, רק כשישתכנעו באופן אישי, באופן קהילתי, שהעבודה תביא להם גם מעמד כלכלי אחר.

אלי אלאלוף: אבל הפתרונות חייבים להיות בהתאם לכל אחת מהקהילות האלה.

אלי אלאלוף: והכי כואב זה כששני בני הזוג יוצאים לעבודה, וחוזרים הביתה עם הכנסה שדומה להכנסה שמביאה אותם מתחת לקו העוני.

אלי אלאלוף: ולכן, מס הכנסה שלילי, המענק לעבודה, שהשתפר לאין ערוך ויגדל, לשמחתנו, בהחלטות האחרונות, אם לא יהיה איזה אמבוש עוד פעם בשבוע הבא, יאפשר לאנשים רבים לצאת מתחת לקו העוני.

אלי אלאלוף: יש לי רק טענה אחת, וזה דווקא לראש המפלגה שלי: לא הוקם מנגנון לקידום הנושא בצורה שיטתית, של בעיית העוני.

אלי אלאלוף: אנחנו כוועדה, ועדת הרווחה – ומאיר, אתה יושב – – –

מאיר כהן: עושים את זה.

אלי אלאלוף: עושים את זה, אבל זה לא תפקידנו.

מאיר כהן: נכון.

אלי אלאלוף: תפקידנו הוא לפקח על הגוף שעושה את זה.

מאיר כהן: צודק.

אלי אלאלוף: ואת זה אני באמת חושב, ואני דיברתי לא מזמן עם משה, על זה, שר האוצר, ואמרתי לו שעליו למנות צוות, כי במשרדים השונים יש רפרנט כזה או אחר במשרד זה או אחר.

מאיר כהן: אדוני, אתה צריך לסיים.

אלי אלאלוף: לא בצורה שיטתית.

אלי אלאלוף: ואנחנו חייבים שיהיה מנגנון שיטתי שיעקוב אחרי זה – אחרי שני דברים: להוציא משפחות מהעוני, בצורה מאוד מעשית.

אלי אלאלוף: והתוצאות – גם הביטוח הלאומי מפרסם שב-2019-2018 נתחיל להרגיש אותן באחוזים מאוד משמעותיים.

אלי אלאלוף: לא אזרוק לכם, כפי שאמרתי, מספרים.

אלי אלאלוף: מצד שני, אנחנו חייבים להגדיל, וכמה שיותר מהר – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אלי אלאלוף: – – את התקציבים של המשרדים החברתיים למיניהם.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני אפשרתי להאריך בעוד דקה – – –

אלי אלאלוף: תודה.

מאיר כהן: בסדר.

נחמן שי: בצדק.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת יגאל גואטה – אינו נוכח.

מאיר כהן: סגן שר האוצר הרב יצחק כהן, בבקשה, כבודו.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית אני רוצה לקבל בברכה את יושב-ראש העמותה להנצחת המורשת של הקרב על גבעת התחמושת, מר מנחם לנדאו, ואת מנכ"ל העמותה, כתרי מעוז, הם נמצאים אתנו ביציע יחד עם מר פינסקי – –

מאיר כהן: המדריך המהולל.

יצחק כהן: – – פינסקי ממשרד ראש הממשלה, שדואג שעם ישראל לא ישכח את המורשת הנפלאה.

יצחק כהן: ברוכים הבאים.

יצחק כהן: 50 שנה לאיחוד ירושלים, יהי רצון שבעוד 50 שנה עוד פעם ניפגש פה.

יצחק כהן: חברי חברי הכנסת, הצעות דחופות לסדר-היום בעניין מחקר מכון "שורש" שקובע את ממדי העוני בישראל.

יצחק כהן: אגב, אני לא יודע אם מדד העוני שנקבע בזמנו, אותה נוסחה, שמציין מספר, אם זה הדבר המדויק, אבל על כל פנים, אני אנסה, ברשותכם, לעמוד על הנקודות שהחברים פה העלו.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, הטיפול באוכלוסייה החיה בעוני עומד בראש סדר העדיפות של משרד האוצר, ושל הממשלה.

יצחק כהן: בשנים האחרונות נעשו צעדים רבים לטפל באוכלוסייה זו.

יצחק כהן: הטיפול בנושא נעשה לאור מסקנות הוועדה למלחמה בעוני, שאתה, אדוני היושב-ראש, בהיותך שר הרווחה, הקמת, הוועדה בראשות ידידנו היקר מר אלי אלאלוף, חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

יצחק כהן: מינית אותם, אדוני, ב-5 בנובמבר 2013, להזכירך.

יצחק כהן: הנתונים מראים ששיעור העניים במשפחות שבהן שני מפרנסים מלאים הוא רק 5.6%.

יצחק כהן: יש לדאוג לא רק לעבודה, אלא גם לכך שתהיה בשכר הולם.

יצחק כהן: יש לבצע מהלכים להעלאת הפריון.

יצחק כהן: ביצענו מהלך להעלאת שכר המינימום, באפריל 2015, ל-4,650, ועד 5,000 ש"ח בינואר 2017.

יצחק כהן: התנאי לשוק עבודה צומח ובריא הוא כלכלה בריאה וצומחת.

יצחק כהן: ולראיה, היציבות הכלכלית בשנים האחרונות משפיעה על שוק העבודה; שיעור האבטלה בגילי העבודה, דהיינו גיל 25–64, נמצא בשפל היסטורי, ונכון להיום הנתון מדהים: 3.9%, מה שאומר: תעסוקה מלאה.

יצחק כהן: כמו כן, שיעור ההשתתפות בכוח העבודה בגיל העבודה גם הוא גבוה, 80%.

נחמן שי: עובדים ונשארים עניים.

יצחק כהן: שמענו.

יצחק כהן: אם אתם הייתם עושים משהו בשנות הכהונה שלכם, לא היינו מגיעים לאן שהגענו.

יצחק כהן: אנחנו עכשיו מתקנים את החורבן שאתם השארתם.

יצחק כהן: אם מסתכלים ברזולוציה של עשור, אנחנו נמצאים בשיעור הנפשות העניות הנמוך ביותר בעשור האחרון – 21.7% – אומנם כשמדברים על עניים, כל אחוז קורע את הלב.

יצחק כהן: שיעור הילדים העניים הנמוך ביותר – 30%, וירידה רציפה במדד ג'יני לאי-שוויון בהכנסות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשנים 2015–2018 הוקצו לטיפול בנושא 15.85 מיליארד ש"ח, זאת אומרת, כמעט 16 מיליארד ש"ח, בפירוט שלהלן: ביטוח לאומי – – –

אלי אלאלוף: מיליארד.

יצחק כהן: מיליארד, מיליארד – כמעט 16 מיליארד ש"ח, בשנים 2015–2018.

יצחק כהן: ביטוח לאומי – 9.75 מיליארד ש"ח, כמעט 10 מיליארד ש"ח; שיכון – 2 מיליארד ש"ח ו-240 מיליון; תעסוקה – מיליארד ו-700 מיליון; בריאות – 472 מיליון; חינוך, ללא תוספות – מיליארד ו-430 מיליון.

יצחק כהן: רווחה – 588 מיליון.

יצחק כהן: נוסף על כך נעשו צעדים לשיפור הביטחון התזונתי, קליטת עובדי קבלן, הקטנת יוקר המחיה, סבסוד התחבורה הציבורית ועוד.

יצחק כהן: שר האוצר מר משה כחלון הציג לפני חודש את התוכנית החברתית הכלכלית הכוללת, הנקראת "נטו משפחה", שעיקרה הפניית 4 מיליארד ש"ח נוספים, מעודפי גבייה – – –

נחמן שי: – – –

יצחק כהן: בבקשה?

יעל כהן-פארן: למה הגעתם לעניים – – –

יצחק כהן: רק לעניים.

יצחק כהן: אתם מדושני עונג, לכם זה לא רלוונטי.

יצחק כהן: זה רלוונטי רק לעניים.

יצחק כהן: למדושני עונג כמוכם זה לא רלוונטי.

קריאות: – – –

יצחק כהן: "נטו משפחה", שעיקרה הפניית 4 מיליארד ש"ח – אני אסביר – גם למענק עבודה, גם למה שאת מתכוונת, עודפי גבייה ממסים.

יצחק כהן: תוכנית "נטו משפחה" מכוונת בעיקר לשכבות החלשות ולמעמד הביניים, שכה הזנחתם אותו כל השנים, הלוקחים חלק פעיל במעגל העבודה, במטרה לעודד תעסוקה, להפחית את יוקר המחיה ולאפשר הכנסה פנויה גבוהה יותר.

יצחק כהן: פעם אחת תגידו תודה, פעם אחת תודו, פעם אחת תגידו "כל הכבוד".

יצחק כהן: פעם אחת.

יצחק כהן: כל הזמן אתם יושבים ומקטרים כמו הזקנים – – –

נחמן שי: "ברוטו משפחה" זה עם הזקנים.

יצחק כהן: נגיע גם לזקנים.

יצחק כהן: פעם אחת תגידו: אה, יישר כוח.

יצחק כהן: פעם אחת.

נחמן שי: – – – גם הזקנים.

יעל כהן-פארן: – – –

יצחק כהן: תוכנית "נטו משפחה" מכוונת בעיקר לשכבות החלשות, שאתם לא נמנים עמן, אגב, ולמעמד הביניים, הלוקחים חלק פעיל במעגל העבודה, במטרה לעודד תעסוקה, להפחית את יוקר המחיה ולאפשר הכנסה פנויה גבוהה יותר, כדי לדאוג לרווחה הכלכלית בגידול הדור הצעיר בכל משפחה ומשפחה – נכון, גם משפחות עניות וגם במעמד הביניים.

יצחק כהן: התוכנית, אדוני היושב-ראש, שמה דגש על מענק עבודה, מס הכנסה שלילי, לצד סבסוד צהרונים לשכבות החלשות, ועל נקודות זיכוי לצד סבסוד הצהרונים למעמד הביניים.

יצחק כהן: במרכז התוכנית, חברת הכנסת יעל כהן-פארן, כמה צעדים: 900 מיליון ש"ח סבסוד צהרונים; 1.7 מיליארד שקל לתוספת נקודות זיכוי להורים עובדים – חבל שאת לא מקשיבה לי; 750 מיליון ש"ח הגדלת מענק עבודה למשפחות עובדות, כתמריץ ליציאה לעבודה; 600 מיליון ש"ח ביטול מכס ומס קנייה על בגדי תינוקות, יבוא מכשירי סלולר ויבוא נעליים.

יצחק כהן: להלן פירוט הצעדים שנעשו בטיפול באוכלוסייה החיה בעוני: בשנים 2015–2018 הוקצו לטיפול 15 מיליארד ו-850 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: בין הצעדים שנעשו – כאן לשאלה שלך, אדוני שי: ביטוח לאומי – הגדלת התקציב ב-9 מיליארד ו-750 מיליון ש"ח; מענק העצמה, מה שנקרא "חיסכון לכל ילד" – 6 מיליארד ש"ח – אגב, תוכנית מדהימה, תוכנית מדהימה; הגדלת תוספת הוותק בקצבאות הזקנה של הביטוח הלאומי – שינוי חישוב תוספת הוותק המיטיב, בעיקר עם אוכלוסיית העולים ועקרות הבית.

יצחק כהן: עלות השינוי, אדוני היושב-ראש, היא כמיליארד ו-400 מיליון, ומשמעותו הגדלת קצבת הזקנה בסך 232 עד 306 ש"ח לחודש למבוטח.

יצחק כהן: השאיפה שלנו, אדוני היושב-ראש, היא שלא יהיו קשישים מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: הגדלת קצבת השלמת הכנסה לקשישים – הגדלת קצבת השלמת הכנסה לקשישים החיים בעוני, כ-230,000 קשישים, בעלות כוללת של מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: בשנת 2018-2017 יעלה הסכום המרבי של הקצבה החודשית כך שהתוספת – – –

נחמן שי: העונג מקיף אותי.

יצחק כהן: לא נעים לך לשמוע, אה?

יצחק כהן: אתם יצרתם כאלה פערים.

מאיר כהן: אדוני – – – תמשיך.

יצחק כהן: שייתן לי לדבר.

יצחק כהן: כואבים לו – – – הגדלת קצבת השלמת הכנסה לקשישים – ל-230,000 קשישים, נחמן שי, בעלות כוללת של מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: בשנת 2018-2017 יעלה הסכום המרבי של הקצבה החודשית כך שהתוספת ליחיד תעלה בעוד 300 ש"ח.

יצחק כהן: נוסף על כך, הוגדל ב-1.5% שיעור ההכנסה שאינה מובאת בחשבון לעניין הקיזוז, המאפשר להרוויח עוד 142 ש"ח ללא קיזוז מהקצבה; תוכנית להגדלת תעסוקת הורים עצמאים – שינוי שיעור הקיזוז ל-260 מיליון; העלאת קצבאות ושינויים מטיבים בקצבת נכות – הגדלת קצבה חודשית נוספת והקטנת חסמים להשתלבות בעבודה – 300 מיליון.

יצחק כהן: אגב, זה לא כולל 4 מיליארד ומשהו שהולכים כרגע לטיפול בנכים.

יצחק כהן: שיכון – הגדלת התקציב ב-2 מיליארד ו-240 מיליון ש"ח; הגדלת תקציב האחזקה בדיור הציבורי; שיקום שכונות, פיזי וחברתי; הקמה ותפעול מועדוניות; הוספת דירות חדשות למערך הדיור הציבורי; הגדלת הסיוע בשכר דירה לקשישים ולממתינים לדיור הציבורי.

יצחק כהן: בתעסוקה, אדוני היושב-ראש – 1.7 מיליארד ש"ח; בינוי מעונות יום – מיליארד ש"ח; הכשרה מקצועית של עובדים ישראלים – 365 מיליון ש"ח; שילוב בתעסוקה של אנשים עם מוגבלות, חרדים, ערבים ומשפחות עצמאיות – עוד 300 מיליון ש"ח; בריאות – 472 מיליון ש"ח; בינוי מרכזים – – –

נחמן שי: מה נעשה עם כל הטוב הזה?

נחמן שי: מה נעשה עם כל הטוב הזה?

יצחק כהן: זה מה שאני שואל.

אלי אלאלוף: – – – אל תדאג.

יצחק כהן: לא, זה – שוב, אני אגיד לך שוב ושוב, אני אגיד לך גם 20 פעם – אנחנו משתדלים לצמצם את הפערים, את הבור הענק שאתם השארתם בצד החברתי.

יצחק כהן: אתם, בזמן שאתם הייתם בשלטון – – –

נחמן שי: מתי העבודה הייתה – המערך עלה לפני 17 שנה.

נחמן שי: 17 שנה, ב-2000.

יצחק כהן: אתה רואה שעושים.

יצחק כהן: אתה רואה שעושים.

נחמן שי: ב-2000.

יצחק כהן: אז תחשוב כמה קשה לכסות את הבור שהשארתם.

נחמן שי: מה אתה אומר?

יצחק כהן: נורא, מטריד – – –

נחמן שי: גם בעוד 50 שנה תגיד – – –

יצחק כהן: לא, אתה רואה שזה מצטמצם.

יצחק כהן: זה מצטמצם.

יצחק כהן: אתם בכלל לא ספרתם את האוכלוסייה הזאת, לא ראיתם אותה ממטר.

יצחק כהן: אתם הגדרתם אותה כערב רב, אבק אדם, בהגדרות שאתם נתתם לאוכלוסייה הזאת.

יצחק כהן: איך אמר היושב-ראש שלכם – –

נחמן שי: – – – זה היה מזמן.

יצחק כהן: – – הגלויות המתחסלות והמתכנסות בישראל אינן מהוות עדיין עַם, אלא ערב רב ואבק אדם.

יצחק כהן: אני אמשיך.

יצחק כהן: אז הגיע לכאן אדם, אולי אתם הפכתם אותו לאבק.

יצחק כהן: תעסוקה – מיליארד ו-700 מיליון ש"ח; בינוי מעונות יום – מיליארד ש"ח; הכשרה מקצועית של עובדים ישראלים – 365 מיליון; שילוב אנשים עם מוגבלות בתעסוקה וכו' – עוד 300 מיליון.

יצחק כהן: בבריאות, אדוני היושב-ראש – 472 מיליון ש"ח: בינוי מרכזים לגיל הרך, פיתוח שירותי בריאות בפריפריה, תגבור ופתיחת מוקדי לילה נוספים, בריאות שיניים ציבורית לילדים – אני עובר פה במהירות על פרויקטים שהם פרויקטים אדירים, זה מגה-פרויקטים – שיפוץ ושדרוג טיפות חלב.

יצחק כהן: חינוך – מיליארד ו-430 מיליון ש"ח: חינוך בלתי פורמלי בפריפריה – 310 מיליון ש"ח; תקציב חינוך דיפרנציאלי – מתן תקציב מוגדל בהתאם למעמד הסוציו-אקונומי של התלמידים – 1.1 מיליארד ש"ח; תוכנית בגרות בשנה לאוכלוסייה החרדית – עוד 20 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: ברווחה, אדוני היושב-ראש – היית שר שם – תוספת של 588 מיליון: תוכנית ממוקדת ליציאה מעוני, "נושמים לרווחה"; תוספת כוח אדם ברשויות המקומיות; תוכניות לעידוד תעסוקה, הקמת מרכזים למיצוי זכויות – רגע, עוד לא גמרנו, שנייה אחת.

מאיר כהן: תזכיר של מי הייתה התוכנית – – –

יצחק כהן: אמרתי.

יצחק כהן: צעדים נוספים: ביטחון תזונתי – 200 מיליון ש"ח שהוקצו לנושא ביטחון התזונתי, מהם 120 מיליון ש"ח מוקצים למשרד החינוך לטובת פרויקט הזנה המעניק ארוחות חמות בבתי-ספר בפריפריה; 60 מיליון בבסיס התקציב של משרד הרווחה והקליטה לארוחות חמות במסגרות ותלושי מזון לקשישים עולים; עוד 30 מיליון לטובת מיזם כרטיסי מזון ותמיכה בעמותות המחלקות סלי מזון; יישום הסכם לקליטת עובדי קבלן – שר האוצר משה כחלון כמעט כל יום משתתף בטקס של קליטת עוד עובדי קבלן ועוד עובדי קבלן לתוך המערכת.

יצחק כהן: חיילים משוחררים – הכפלת המענק לחיילים משוחררים בשנים האחרונות, מלבד התוספת של יותר מ-50% לשכר השוטף של החיילים הסדירים, שלא לדבר על תוספות במשטרה, תוספות בצבא, בקבע.

יצחק כהן: תחבורה ציבורית – פה השר כחלון, יחד עם השר דרעי, בהסכם קואליציוני של מפלגת ש"ס, של הוזלה – הפחתת מחירים בשיעור של 14.5%, שזה הפחתת המע"מ, בעלות של 650 מיליון ש"ח מההסכם הקואליציוני של ש"ס; הנחות שנתיות במים בהיקף של 75 מיליון ש"ח על תעריף המים ואי-ניתוק צרכנים אשר לא משלמים את החשבון בגלל קשיים בתשלום החשבון.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, בשנתיים האחרונות הגדלנו קצבאות לניצולי השואה והקמנו חיסכון לכל ילד לכולם; הארכנו את חופשת הלידה; הגדלנו קצבאות זקנה; הרחבנו תשלומים ליוצאי עיראק, מרוקו ואלג'יר, שהם במערכת של ניצולי השואה – מי ספר אותם פעם, מי חשב עליהם בכלל פעם?

יצחק כהן: יוצאי עיראק, מרוקו, אלג'יר – זה נוסף על יוצאי לוב ותוניס, שכבר הוכרו.

יצחק כהן: מה עוד תבקשי מאתנו מכורה ואין ואין עדיין?

יצחק כהן: יש עוד הרבה עבודה לעשות, צריך עוד להמשיך לצמצם את הפערים.

יצחק כהן: השארתם לנו הרבה עבודה, ואנחנו נעשה את זה – בעזרת השם, בעזרת השם.

מאיר כהן: אדוני, מה אתה מציע?

יצחק כהן: אני חושב להמשיך את הדיון בוועדה של אלאלוף.

מאיר כהן: להביא לוועדה של אלי לדיון?

יצחק כהן: כן, להעביר את זה לוועדה של אלאלוף.

יצחק כהן: זה חשוב מאוד.

מאיר כהן: אוקיי, לפני שנעבור להצבעה, יש בקשה להבעת עוד דעה.

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

מאיר כהן: דקה, משם.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שעשיתי לך קצת נחת.

מאיר כהן: עשית לי נחת.

מאיר כהן: כל מי שמתעסק בצמצום פערים עושה לי נחת, ולכל עם ישראל.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

נחמן שי: הוא רואה 17 שנה, הוא לא רואה שנתיים.

נחמן שי: זה לא התחיל אצלנו.

מאיר כהן: עזוב, בשאלות של עוני אין אופוזיציה וקואליציה.

מאיר כהן: תאמין לי.

מאיר כהן: בבקשה.

נורית קורן: עם זה אני מסכימה.

נורית קורן: אנחנו רוצים רק למגר את העוני, כמה שיותר מהר.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזור להצעה לסדר-היום הקודמת, שנבחר רוצח לשבת על כס ראש העיר בחברון.

נורית קורן: אני חושבת שברגע ש"פתח" מעמיד אדם כזה להיות ראש עיר, והוא המועמד שלהם, זה רק מראה למה אבו מאזן מתכוון; אבו מאזן לא רוצה שלום, הוא רק רוצה להגדיל יותר ויותר את הקיטוב, וכמו שאמר חבר הכנסת סמוטריץ קודם – רק יידוי אבנים, הפרעות סדר, וכל זה לקראת בואו של טראמפ, להראות לו כמה צודק שאנחנו נצא מהשטחים.

נורית קורן: אז אני רוצה להודיע לכם, בשבילנו זו אדמת אבותינו, יש לנו זכות על הקרקע, לא יפחיד אותנו שום דבר.

אוסאמה סעדי: – – –

נורית קורן: ואני, כבת המקום בחברון – –

אוסאמה סעדי: – – –

נורית קורן: – – האחרונה שאפשר לחשוד בה שהיא לא רוצה יחסים עם הערבים – –

מאיר כהן: תודה.

נורית קורן: – – ואתה יודע יפה מאוד, אוסאמה סעדי.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: אנחנו משתפים פעולה יחד למען הציבור.

אוסאמה סעדי: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

נורית קורן: אבל צריך לדעת: לעם ישראל יש זכות – –

אוסאמה סעדי: – – –

נורית קורן: – – על מדינת ישראל, לעד.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

מאיר כהן: אני מבקש, הבעת דעה של דקה, זה מעט זמן, לא צריך להיכנס לדברי – – –

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

מאיר כהן: זהו, תנו להם דקה.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: בבקשה.

אלי אלאלוף: לסבול דקה.

מאיר כהן: מה?

אלי אלאלוף: לסבול דקה.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: (אומר דברים במרוקאית.

מאיר כהן: ).

נורית קורן: – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

אמיר אוחנה: צבי גלאט, אלי הזאב, חנן קרוטהמר, גרשון קליין, יעקב צימרמן, משה מרמלשטיין, יהי זכרם ברוך.

נורית קורן: אמן.

אמיר אוחנה: חיים שהיו ואינם עוד.

אמיר אוחנה: שש נפשות שנרצחו על ידי התת-אדם המטונף הקרוי תייסיר אבו סנינה, שנבחר לאחרונה לראשות עיריית חברון, עיר האבות של העם היהודי, המקום שבו מיעוט יהודי מגלה כוח עמידה ונחישות, מוקף במרחב מוסלמי עוין.

אמיר אוחנה: ואם זה מזכיר לנו משהו, הרי זה משום שזה מיקרוקוסמוס של מדינת ישראל.

אמיר אוחנה: הבחירה בו מראה לנו בדיוק איזה מין שלום מתכננים לנו הערבים, ולאיזה דו-קיום הם מכוונים, לו רק נגלה מורך לב.

אמיר אוחנה: מילה טובה ליישוב היהודי בחברון על עמידתם האיתנה נגד כוחות הרשע, יישר כוח.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מאיר כהן: דקה לרשותך להבעת דעה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, נתוני העוני הקשים אינם גזירת גורל, והם גם לא מתנה משמים, הם תולדה של מדיניות הממשלה.

נחמן שי: – – –

דב חנין: נכון, זו לא רק הממשלה הזאת.

דב חנין: גם הממשלות הקודמות אחראיות, בהחלט.

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: אני רוצה לתת שלוש דוגמאות.

דב חנין: בנושא הקשישים והנכים, הממשלה הזאת עדיין מתנגדת לעיקרון שאומר: להבטיח לקשישים ולנכים במדינת ישראל מינימום של 5,000 שקל, שיאפשר להם להתקיים בכבוד.

דב חנין: נכה הוא לא חצי בן אדם, וגם קשיש בישראל זכאי לחיות בכבוד.

דב חנין: השכר בישראל נמוך ביותר; רוב האנשים העניים בישראל הם אנשים עובדים, וכדי להתמודד עם זה צריך להעלות את השכר, וקודם כול במשרות העוני במערכת הציבורית.

דב חנין: תעסוקת נשים ערביות, כמה פעמים אנחנו מדברים על זה?

דב חנין: אבל ההתקדמות בתחום הזה חלקית ואטית מדי.

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לאדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבו מערוף, בבקשה.

מאיר כהן: דקה.

עבדאללה אבו מערוף: כן, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, וכבוד סגן השר.

עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, ייצור רב, אבל חלוקה גרועה מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: כל מה שהובא כאן – וכל הדוח הזה – לא נותן את הטיפול הנכון להבחנה הנכונה שבדוח העוני שהוגש ב-2014.

עבדאללה אבו מערוף: הייתה הבחנה נכונה וברורה, לפי הדוח, אבל הטיפול, עדיין, לצערי הרב, הוא לא נכון, ולא לכתובת.

עבדאללה אבו מערוף: זה רק זריית חול בעיניים, וכל – מה שנקרא – כל המספרים האלה, זה הכול סתם הזוי.

עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מעשית צריך דיפרנציאציה לטיפול בעוני, אחרת אי-אפשר – לעשות תוכנית כוללנית, לא ייושם ממנה כלום, או משהו מזערי.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לטפל – – –

יצחק כהן: לא שמעת את מה שאמרתי.

עבדאללה אבו מערוף: אני שמעתי ואני יודע, ואני בוועדה, אנחנו מדברים.

עבדאללה אבו מערוף: הוגשו כאן חוקים בשנה האחרונה: חוק העלאת שכר מינימום, חוק לנכים – העלאת שכר מינימום.

עבדאללה אבו מערוף: על שום חוק הממשלה לא הסכימה.

עבדאללה אבו מערוף: ומה אמרו עכשיו, משהו, גילוי אמריקה: משפחה נטו.

עבדאללה אבו מערוף: הרי לפני שנה הייתה החלטה בוועדת הכספים על הטבות מס – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: – – למי שבמצב סוציו-אקונומי נמוך.

עבדאללה אבו מערוף: ותוך שנה, תוך שמונה חודשים, הם הפחיתו את הטבות המס לאותם אנשים.

עבדאללה אבו מערוף: אמרו שתוך שנה המצב שלהם השתפר.

עבדאללה אבו מערוף: מאיפה הנתונים האלה?

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, כל הדברים האלו הם דברים הזויים, וצריך תוכנית טיפולית ספציפית לכל מצב ומצב.

יצחק כהן: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, חביבי.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

מאיר כהן: דקה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, אני ממש נהניתי לשמוע את כל רשימת ההישגים והדברים החשובים שנעשו.

ישראל אייכלר: כל אלה, כדי לצמצם את הפער.

ישראל אייכלר: זו מצוות הצדקה, מצוות החסד ומצוות הצדק, הכול.

ישראל אייכלר: אבל יש פסוק בתורה שקראנו בפרשת השבוע: "לא תכלה פאת שדך.

ישראל אייכלר: ..

ישראל אייכלר: ולקט קצירך לא תלקט... לעני ולגר תעזב אֹתם".

ישראל אייכלר: אומר רש"י: הנח להם שילקטו בעצמם, ואל תחלק להם.

ישראל אייכלר: אדוני סגן השר, אתם מחלקים הרבה הרבה דברים, אבל אם באים – בא היום חבר הכנסת היושב-ראש מאיר כהן, והציע הצעת חוק כל כך פשוטה, וכל כך צודקת, שלא תהיה אפליה בין ילדים בחוק ההזנה, ולאפשר גם לילדים שהעירייה החליטה שלא לעשות אצלם יום חינוך ארוך, לתת להם מזון פעם אחת ביום – ועדת השרים לא אישרה את החוק הזה.

ישראל אייכלר: דחיתם את הצעת החוק הזאת.

ישראל אייכלר: ואני חושב שזו עבירה על הפסוק הזה: הנח להם שילקטו בעצמם ואל תחלק להם.

ישראל אייכלר: כי ברגע שאתה מחלק, אתה מפלה, אתה נותן לאחד, ואתה לא נותן לשני.

ישראל אייכלר: פה אתם עשיתם מעשה שלא ייעשה.

ישראל אייכלר: אני מבקש, ומעריך את שר האוצר, מעריך אותך: תוסיפו את הצעת החוק הזאת, זה לא הרבה כסף.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מאיר כהן, שזכיתי להשתתף במצווה שלו, מוכן לשבת אתכם, לפרוס את זה לכמה שנים, שלא יהיה ילד – ולא משנה אם הוא לומד בבית-ספר ממלכתי או אחר או חינוך חרדי או מוסד תורני, תלמוד תורה – כל ילד הוא ילד, שיקבל את המזון בדיוק כמו ילד אחר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: מציע להעביר את ההצעות לסדר-היום להמשך דיון לחבר הכנסת אלי אלאלוף, לוועדה שלו, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, המשך דיון אצלך בוועדה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעה הבאה לסדר-היום.

נחמן שי: חכה, אני לא הצבעתי.

נחמן שי: תוסיף אותי בבקשה.

מאיר כהן: אני מבקש להוסיף את חבר הכנסת נחמן שי.

אלי אלאלוף: – – –

נחמן שי: לא הייתי בהצבעה – – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: וזה עובר לוועדה.

מאיר כהן: לפרוטוקול, בוודאי, בוודאי, לפרוטוקול.

מאיר כהן: העלייה בריכוזי החומר המסרטן בנזן באזור חיפה והקריות

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: העלייה בריכוזי החומר המסרטן בנזן באזור חיפה והקריות, מס' 6793, 6821, 6836, 6842.

מאיר כהן: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, לשלוש דקות.

מאיר כהן: בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, לפני כשבוע, ב-10 בחודש, התבשרנו על ידי המשרד להגנת הסביבה שהוא גילה בתדהמה שיש בנזן באוויר במפרץ חיפה.

יעל כהן-פארן: מה זה בנזן?

יעל כהן-פארן: בנזן הוא תרכובת כימית אורגנית נדיפה, וקודם כול, נגיד את זה בצורה הכי ברורה: הוא מסרטן ודאי לאדם, מסוג A, הסוג הכי חמור, שאין עליו שום ויכוח, והיא אחד התוצרים של תעשיית הדלקים, התעשייה הפטרוכימית, שמפרץ חיפה משופע בה.

יעל כהן-פארן: והעלייה, שנמדדה בכמה תחנות ניטור שמקיפות את אזור התעשייה ואת בתי-הזיקוק, מדדה בממוצע 40% יותר ממה שמדדו בשנה קודמת באותם חודשים.

יעל כהן-פארן: יש משמעות למזג האוויר, החודשים הם משמעותיים.

יעל כהן-פארן: ובתחנות מסוימות מדדו חריגות של כמעט פי שניים מהתקן, והתקן גם הוא – בעצם, אם החומר הוא מסרטן ודאי אז כל חשיפה אליו היא מסוכנת, אבל קבעו איזשהו תקן, שזה משהו שאפשר לעמוד בו.

יעל כהן-פארן: אבל גם חריגה כמעט פי שניים מהתקן זה משהו מאוד משמעותי.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת כמה שעות בדיוק אבל מדובר פה לעתים בשעות לא מעטות שאנשים חיים בבתיהם ונושמים אוויר מאוד מאוד מזוהם.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראו, אנחנו דיברנו פה כל כך הרבה על זיהום האוויר במפרץ חיפה, וזה נושא שחוזר ועולה בוועדות.

יעל כהן-פארן: אבל יש כאן מצב שפשוט לא הולך ומשתפר.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא רואים כאן שום הליכה לכיוון של שיפור, נהפוך הוא.

יעל כהן-פארן: הרי בימים אלה נדונות בוועדות תכנון תוכניות להרחיב את בתי-הזיקוק.

יעל כהן-פארן: בינתיים הם חזרו למועצה הארצית, אבל עדיין לא ירדו מהפרק.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שיש שימועים נגד המפעלים.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שיש שימועים, אבל אנחנו לא יודעים מה יהיו התוצאות שלהם.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שהיו תקלות וחריגות בהיקפים משמעותיים גם שם מהתקנים של הפליטה.

יעל כהן-פארן: אבל הציבור לא חשוף למידע הזה של התוצאות, וגם על זה קיימנו דיונים כאן בכנסת.

יעל כהן-פארן: יש גם לא מעט כתבי אישום על שנים קודמות נגד בתי-הזיקוק ותעשייה נלווית.

יעל כהן-פארן: גם שם הדברים עוד לא התבררו עד הסוף, אבל בינתיים הכול נמשך: התעשייה ממשיכה; הזיהום נמשך ואפילו מתרחב, כמו שאנחנו שומעים.

יעל כהן-פארן: אני שמעתי שקודם כול מנסים לטפול על המחסור באמוניה את עניין הבנזן.

יעל כהן-פארן: אם סגן השר שעולה אחרי הולך להתייחס לזה, אני פשוט אומרת שלמיטב הבנתי – והמומחים שהתייעצתי אתם – זאת פשוט זריית חול בעיני הציבור, כי הרלוונטיות של האמוניה היא להפחתת מזהמים מסוג אחר, ולא בנזן.

יעל כהן-פארן: אני מבינה שהמשרד עדיין מחפש את הגורם לזיהום, וזה באמת בעיה: יש פה מפרץ מלא חומרים מסוכנים ותעשייה פטרו-כימית, והוא מחפש את הגורם לזיהום.

יעל כהן-פארן: מדהים.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים פה על חיים של אנשים, על מאות אלפי אנשים שחיים סמוך למפעלים האלה ונושמים את האוויר המזוהם.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

יעל כהן-פארן: רק שנייה.

יעל כהן-פארן: ובאמת, אסור לנו, כאן, בכנסת, לעבור על העניין הזה בשתיקה.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהממשלה צריכה לבוא למפעלים ולדרוש מהם לצמצם את הייצור.

יעל כהן-פארן: רק ככה אנחנו נביא לתוצאה מיידית ולהפחתת הזיהום ברמה מיידית.

יעל כהן-פארן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, כבודו.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה לא נאמר בשנה האחרונה על הזיהום במפרץ חיפה – אנחנו כבר שנים דנים ודשים בעניין הזיהום במפרץ חיפה, בנושא בתי-הזיקוק בנושא המפעלים המזהמים, בנושא מתקן האמוניה.

אכרם חסון: היום, לצערי הרב, נודע לנו שעדיין אין פתרון הולם למתקן האמוניה – שמעתי את זה מהשר ומאנשים אחרים – אף-על פי שהאוצר הקציב יותר מ-700 מיליון שקל להעתיק את המפעל ולפתור את הבעיה.

אכרם חסון: אבל כנראה בעלי הממון והטייקונים לא מעוניינים לתת שום פתרון; הם מעוניינים להמשיך לסחוט את העובדים, לסחוט את המדינה, לסחוט את הממשלה ולהמשיך להתעשר על גב האומה.

אכרם חסון: אין ספק – והוזכר כאן על ידי חברתי יעל – שבנזן הוא חומר מסרטן, כבוד היושב-ראש.

אכרם חסון: כבר מדדו בארבע תחנות ניטור מסביב לבתי-הזיקוק, ומצאו 40% חריגה מהתקן, וגם ממה שהיה קיים בשנה שעברה.

אכרם חסון: גם בקריית בנימין ליד קריית אתא מדדו שלוש פעמים, ושם יש חריגות.

אכרם חסון: כפי שאתה יודע, פורסם כבר שהאזרחים באזור הזה חיים ארבע שנים פחות מהממוצע הארצי.

אכרם חסון: הילדים באזור שלנו חולים בסרטן פי שלושה יותר מבכל אזור אחר במדינת ישראל.

אכרם חסון: למה אנחנו מחכים, שיהיה עוד אסון?

אכרם חסון: שאנחנו נצטער על הדקה שמישהו לא קם ועצר את הסרט הנע הזה מול העיניים שלנו, שמסכן את כל האזרחים?

אכרם חסון: מה אנחנו צריכים לעשות ממחר?

אכרם חסון: לפי דעתי – ואמרתי את זה, ואנחנו משתפים פעולה גם עם השר וגם עם סגן השר מזוז, שהוא תושב האזור, וסובל הכי הרבה, כמוני וכמו שר האוצר ואחרים שמתגוררים באזור – אנחנו חייבים לשקם את מפרץ חיפה; אנחנו חייבים, בתוכנית סטטוטורית.

אכרם חסון: המקום הוא מהמזוהמים בעולם.

אכרם חסון: אין עוד מדינה מתוקנת שיש בה מפעלים ברמת זיהום כפי שיש במדינת ישראל.

אכרם חסון: לכן אמרתי, אדוני היושב-ראש, שצריך לעשות תוכנית מקיפה, לקדם – אולי להקים פארקים תעשייתיים מתקדמים, פארקי הייטק.

אכרם חסון: צריך לתת מענה.

אכרם חסון: במקום שיש מפעלים מזהמים, צריך להעביר אותם; אולי חלק מהתעשייה אנחנו לא צריכים בארץ.

אכרם חסון: אני תמיד אומר כאן: יפה שעה אחת קודם, אבל לצערי הרב אני לא רואה אור בקצה המנהרה.

אכרם חסון: אנחנו כל יום טוחנים מים, מה שנקרא, ואנחנו דוחים את הבעיה עד שיקרה אסון – ואנחנו לא רוצים שיקרה אסון.

אכרם חסון: אז אני מקווה שיחד עם החברים נשכנע את הממשלה, אדוני סגן השר, להתחיל בתוכנית סטטוטורית רצינית מאוד לשקם את כל המפרץ.

אכרם חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד חברי הכנסת, כמו שנאמר כבר, אין כמעט מה לחדש בעניין זיהום האוויר במפרץ חיפה, שזה דבר חמור מאוד.

ישראל אייכלר: אבל חברי חבר הכנסת הרב גפני טען פעם – ביקש לבדוק מה הקשר בין התרומות שנתנו בעלי בז"ן לעיריית חיפה, לבנות אצטדיונים וכל מיני דברים כאלה, לבין ההיתרים המופקרים שהם קיבלו לזהם את האוויר לכל תושבי המפרץ.

ישראל אייכלר: עדיין לא קיבלנו תשובות.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים תשובות בעניין הזה.

ישראל אייכלר: אבל ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על משהו הרבה יותר עכשווי.

ישראל אייכלר: רק עכשיו היו – – – אדוני יושב-ראש הקואליציה.

מאיר כהן: חברים בצד שמאל – חבר הכנסת ביטן.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן.

ישראל אייכלר: ישיבת הנהלת קואליציה במליאה.

ישראל אייכלר: רבותי, אני רוצה לדבר על עניין הקריסה שהייתה בל"ג בעומר במירון.

ישראל אייכלר: לפני ל"ג בעומר כבר אמרנו – מראש – שתהיה קריסה.

ישראל אייכלר: ידענו שמגיעים כמעט חצי מיליון אנשים, וכנראה מישהו בממשלה לא היה מוכן שיבואו כל כך הרבה אנשים, אחרת היו עושים מה שביקשנו, דברים פשוטים: כבישים וחניונים.

ישראל אייכלר: אני לא מאשים את המשטרה בקריסה שהייתה שם – שאנשים חיכו שבע שעות עם ילדים קטנים ואנשים זקנים; שעצרו את הרכבים של עזר מציון ולא נתנו להם להעלות נכים.

ישראל אייכלר: אני לא יכול להאשים אותם, כי הם עבדו ימים ולילות, שעות וימים, גם משרד התחבורה וגם המשטרה, אבל היות שהמקום לא היה מוכן, אז הם קרסו.

ישראל אייכלר: וכאן אני שואל: למה המדינה לא משקיעה שם בדבר פשוט כמו חניונים, ואוסרים על רכב פרטי להגיע, וכולם צריכים להיות תלויים באוטובוסים וכולם נתקעו?

ישראל אייכלר: יש לי רעיון, אדוני היושב-ראש:

ישראל אייכלר: אולי נבקש מהנשיא טראמפ, שהוא אורח מכובד שבא לפה בשבוע הבא, והולך לכותל המערבי; מירון זה המקום המתויר השני במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: שאדון טראמפ, במקום ללכת למוזאון ישראל – שילך למירון, ואז יבנו שם כבישים, וחניונים, ויכינו הכול – הוא ייסע הביתה בשלום, ואנחנו נוכל לארח את האנשים אחר כך בצורה נורמלית.

ישראל אייכלר: הרי עושים הרבה כבישים בגליל, לא שלא עושים; בדיוק האזור של מירון העניין של החניונים ועניין המסלולים – פשוטים.

ישראל אייכלר: רבותי, אני ראיתי תמונות של אוטובוסים נדחפים.

ישראל אייכלר: כמה אוטובוסים אפשר להכניס לחניון אחד?

ישראל אייכלר: יותר מ-50 אוטובוסים הכניסו.

ישראל אייכלר: איך אתם רוצים שהם גם יצאו?

ישראל אייכלר: הייתה פה רשלנות, אני הייתי אומר אפילו רשלנות פושעת; הזהרנו את המשטרה, הזהרנו את משרד התחבורה, הזהרנו את משרד האוצר.

ישראל אייכלר: אני חייב לציין לשבח את שר האוצר, שהסכים עכשיו לשבת בראשות ועדה עם הרב ליצמן והרב גפני והחברים שלנו – שבשנה הבאה היה לא תהיה; להשקיע בכבישים במירון, כאילו זה היה עבור טראמפ.

יעל כהן-פארן: אי-אפשר כבישים בשביל יום אחד בשנה.

ישראל אייכלר: לא, אוי, חבל שאת לא נוסעת לשם.

ישראל אייכלר: כשאני הייתי ילד – – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל אייכלר: היום מגיע לשם יום-יום מספר האנשים שהגיעו לפני 50 שנה בל"ג בעומר.

ישראל אייכלר: זה האתר המתויר השני בישראל, אחרי הכותל המערבי – כל השנה.

מאיר כהן: הרב אייכלר יודע, כי יש לו קשר משפחתי למקום הזה.

ישראל אייכלר: כן, זכיתי, אבא שלי ז"ל היה 50 שנה מנהל האתר במירון, ואני עצמי זכיתי שעשו לי את הפאות בגיל שלוש במירון.

ישראל אייכלר: אני חייב לשבח באמת את המרכז הארצי למקומות קדושים, ואת המשטרה, אבל מה, היו שם פרשים, וזה חמור מאוד, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: בוועדה הזהרנו את המשטרה שאנחנו לא רוצים לראות שם פרשים – אנשים לא באים לשם להפגין – והם כן באו עם פרשים, וזה היה נורא ואיום.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לברך עוד מישהו: היום התחייב שר התיירות שהוא מוכן לתת שליש ליזם שיבוא לבנות בתי-מלון זולים באזור מירון, כי עולה הון עתק לאנשים להגיע לשם.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אם הדברים ייעשו, כבישים וחניונים, הדבר הכי פשוט, בשנה הבאה, בעזרת השם, כולם יוכלו לעלות למירון, וכל התפילות שנאמרו שם, שיתקבלו לרצון לפני אדון כול.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני כבר לא יודע לספור את הפעמים שבהן התייצבתי על הדוכן הזה בעניין זיהום האוויר המסוכן במפרץ חיפה והפגיעה הקשה שהזיהום הזה גורם לבריאותם של בני אדם.

דב חנין: אני גם עמדתי בראש ועדת משנה שעבדה בוועדת הפנים, גיבשה תוכנית עבודה.

דב חנין: אנחנו הצגנו את תוכנית העבודה הזאת בפני ועדת הפנים, קיבלנו ברכה של משרדי הממשלה, של אנשי המקצוע, כמובן של הציבור, של העיריות, של הרשויות המקומיות במקום – ומה קרה מאז, אדוני היושב-ראש?

דב חנין: לא קרה.

דב חנין: זו הבעיה, שלא קרה.

דב חנין: אני מרגיש כעס גדול, כשאני חוזר ועולה לדוכן הזה ומדבר על פגיעה בחיים ובבריאות של אזרחי מפרץ חיפה, כאשר הממשלה לא עושה את מה שאפשר וצריך לעשות לשינוי המצב הזה.

דב חנין: מה צריך לעשות, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: בקליפת אגוז, התשובה מאוד ברורה: הגיע הזמן שאנחנו נבחן אילו תעשיות מסוכנות ואילו חומרים מסוכנים באמת דרושים לכלכלה הישראלית ואנחנו חייבים שהם יהיו אצלנו.

דב חנין: לא כל תעשייה מסוכנת צריכה להיות בישראל, גם אם היא מייצרת רווחים גדולים למישהו.

דב חנין: אחרי שנענה על השאלה אילו תעשיות מסוכנות וחומרים מסוכנים צריכים להיות בישראל, אנחנו צריכים לשאול היכן התעשיות והחומרים האלה צריכים להיות ממוקמים.

דב חנין: והתשובה על השאלה השנייה, עמיתי חברי הכנסת, היא: בוודאי לא ריכוז כזה נורא ומסוכן במפרץ חיפה.

דב חנין: וכאן צריך להתחיל לעשות מעשה, והמעשה צריך להיות תוכנית כוללת, שעוסקת לא רק בהפחתה מעשית וממשית של הזיהומים, לא רק בפינוי מפעלים והעברתם למקומות אחרים, או סגירתם.

דב חנין: התוכנית הכוללת הזאת צריכה להיות גם שיקום של מפרץ חיפה; מקומות תעסוקה אחרים לאנשים, הסבה מקצועית למי שצריך – יצטרך – הסבה מקצועית.

דב חנין: את הקרקעות המתפנות מהתעשייה המזוהמת אפשר לנצל למגורים, לנופש, לפנאי.

דב חנין: אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש, על אחד המקומות היפים בארץ.

דב חנין: המפרץ הנפלא הזה, שבין עכו לבין חיפה, בואו נהפוך אותו למפרץ של חיים, של עתיד, של בני אדם בריאים, ונפסיק את ההזנחה הסביבתית הפושעת שם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: סגן השר חבר הכנסת מזוז ישיב בשם הממשלה.

מאיר כהן: בבקשה.

ירון מזוז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כידוע לכם, בחודשים הראשונים של שנת 2017 נמדדו ריכוזים גבוהים יחסית של בנזן סביב מתחם בז"ן – –

מאיר כהן: סליחה שם, בצד שמאל.

ירון מזוז: – – ובשכונת המגורים הסמוכה.

ירון מזוז: העלייה זוהתה בעקבות בקרה ופיקוח צמוד שעושה המשרד להגנת הסביבה.

ירון מזוז: תחנות הניטור בחיפה פרוסות בצפיפות גבוהה מהמקובל בעולם המערבי, ונתוני הניטור והמדידה מפורסמים בשקיפות מלאה לציבור.

ירון מזוז: מייד עם זיהוי מגמת העלייה, תוגברו הסיורים של אנשי המשרד, והוכנה תוכנית חירום לזיהוי מקורות הבנזן.

ירון מזוז: כפי שהצהרתי בכל מקום אפשרי, לא ניתן יד למפעלים מזהמים המסכנים את חייהם של תושבי חיפה והקריות.

ירון מזוז: מנכ"ל בז"ן ומנהלי המפעלים במתחם זומנו לשימוע במשרדי מחוז חיפה ביום 24 במאי 2017, בשל חשש לגרימת זיהום אוויר חזק ובלתי סביר.

ירון מזוז: אני אישית, כמו תמיד, מתכוון לרדת לשטח, להגיע למפעלים ולראות בעיניים את הדליפות שבהן מדובר.

ירון מזוז: אנו נמשיך לעדכן את הציבור, אם יהיו נתונים חדשים – ובתוצאות השימוע.

ירון מזוז: לגבי הרחבת מפעלים, עמדת המשרד היא שיש להפחית את היקף הפליטה במפרץ חיפה, ולכן נתמוך רק בתוכנית הכוללת הוראות ברורות של אי-הוספת פליטה, שיפור הביצועים הסביבתיים של המפעלים, וצמצום הפליטה.

ירון מזוז: אנו נתנגד לכל בקשה של מפעלים שתוסיף פליטה לסביבה.

ירון מזוז: אני מציע שאנחנו נעביר את זה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה, וזהו.

ירון מזוז: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: המציעים מקבלים את בקשתך.

מאיר כהן: אנחנו נערוך הצבעה.

מאיר כהן: המשך דיון בסוגיה הזאת, בהצעה הזאת, בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה מועברת – – –

ירון מזוז: תוסיף גם אותי.

מאיר כהן: להוסיף לפרוטוקול את חבר הכנסת מזוז.

מאיר כהן: ההצעה מועברת להמשך דיון בוועדת הפנים.

מאיר כהן: הודעה.

מאיר כהן: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם כי הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיפים 1 ו-62 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: כמו כן הונח על שולחן הכנסת הסכם פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים עם ממשלת הרפובליקה של רואנדה.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: קריסת התחבורה הציבורית במירון בל"ג בעומר

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעה הבאה לסדר-היום, מס' 6832: קריסת התחבורה הציבורית במירון – ל"ג בעומר.

מאיר כהן: חבר הכנסת גפני, בבקשה, עשר דקות.

מאיר כהן: תשיב השרה גילה גמליאל בשם שר התחבורה – סליחה, יובל שטייניץ.

קריאה: אני רוצה עמדה מהצד – – –

מאיר כהן: הצעה לסדר-היום – ביקש דב חנין, ועודד פורר, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – חבר הכנסת דוד ביטן, אני מבקש להודות לך על זה שאפשרת לי את זה במקום להגיש ערעור ולדון בערעור.

משה גפני: הנשיאות לא אישרה את הנושא הזה, וחבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש סיעת הליכוד, נתן לי על מכסת הסיעה שלהם, ואני מודה לו על כך.

משה גפני: זה לא בסדר, האמת, שלא אישרו את הנושא הזה, אבל זה משתלב עם מה שאני הולך להגיד.

משה גפני: אני לא הגשתי בקשה על קריסת התחבורה במירון.

משה גפני: קריסת התחבורה, מה – מי שהיה במירון, ולא בל"ג בעומר דווקא, אלא סתם ביום חול רגיל, רואה שאנחנו בעצם נוסעים שם כמו שנוסעים בהרי ההימליה; איזה מקום של הרים בגליל, כבישים שהיו מתאימים למלחמת השחרור, צרים כאלה, מפותלים, וכנראה מדובר על מקרה שבו, אם היה בא – ובאים הרבה מאוד תיירים – היו אומרים, בטח נוסעים שם איזה – – –

מאיר כהן: אקסטרים.

מאיר כהן: אופנוענים – – –

משה גפני: נכון, היו בטוחים שמדובר על איזה מקום שבו – מה מתנהל שם.

משה גפני: במדינה מתוקנת, מודרנית, בשנים שאנחנו חיים היום, מקום שבאים אליו 2 מיליון תיירים, או קצת פחות, כמעט 2 מיליון – נכון, הרב מוזס?

משה גפני: 2 מיליון.

משה גפני: רבים מהם – סיפר לי שר האוצר – ביום חמישי מגיע מישהו מניו יורק, שמחזור העסקים שלו הוא 11 מיליארד דולר, והוא היה מוכן לשלם 20 מיליון דולר כדי לשהות שם בלילה.

משה גפני: הוא חוזר ביום ראשון לארצות הברית.

משה גפני: תיירות בסדר גודל שמשרד התיירות יכול להפעיל את כל העולם – – –

יואב קיש: שיביא 20 מיליון דולר, נסדר – – –

משה גפני: הוא יביא, אתם לא יודעים לקבל, אתם יודעים רק לעשות בשביל איזה זמר בגני יהושע.

משה גפני: אתם יודעים – אתם מדינה שבכלל יודעים לקבל אותם?

משה גפני: מדובר במקרה חלמאי, שאילולא זה היה הרב שמעון בר יוחאי, היינו כולנו צוחקים.

משה גפני: 2 מיליון תיירים – המקום נראה כמו באיזה סוף העולם באסיה המזרחית, אני יודע, באיזשהו מקום שם, שבאים לשם כאלה נוסעי כרכרות.

משה גפני: פשוט לא להאמין.

משה גפני: עכשיו, כל שנה מגיע הנדיב התורן – פעם זה שר האוצר, פעם זה שר התיירות, פעם זה השר הזה, פעם זה ראש הממשלה – וזורק לחרדים 10 מיליון שקל, ורבים על מי הביא אותו, רבים על הקרדיט.

משה גפני: 10 מיליון השקל האלה לעולם לא יעזרו כלום למירון, לפעמים אפילו יזיקו.

משה גפני: מה מדינה מסודרת הייתה עושה במקרה הזה?

משה גפני: הרי גם היו נכנסים רווחים, אבל מה היא הייתה עושה במקרה הזה?

משה גפני: הייתה משקיעה כסף, הייתה משנה את מערכת הכבישים שם, שלא מתאימה בכלל לאזור, כי מערכת הכבישים בגליל משתנה עכשיו מהקצה אל הקצה – אין דבר כזה כביש שהוא לא ארבעה מסלולים; לא יהיה כביש – היום, כשאתה נוסע מצומת גולני לצומת קדרים אתה נוסע בכביש רחב, מסודר.

משה גפני: זה לא יהיה במירון.

משה גפני: במירון זה אירוע דתי, ובאירוע דתי לא ישקיעו 200 מיליון שקל.

יואב קיש: מי אמר את זה?

משה גפני: אני אומר.

יואב קיש: אתה?

משה גפני: אני אומר.

מנחם אליעזר מוזס: העובדות אומרות את זה.

יואב קיש: מי אמר?

משה גפני: אני אומר.

משה גפני: אם היה שם, במקום הזה, אירוע חילוני שהייתה לו משמעות תרבותית, לפני 20 שנה כבר היו שם כבישים רחבים.

משה גפני: לפני 20 שנה כבר כל הרחבה, שנמצאים בה כל כך הרבה אנשים, כבר הייתה ענקית ומסודרת.

משה גפני: מישהו ראה את המערה שאליה נכנסים, בקבר רב שמעון בר יוחאי, שבאים אליה תיירים מכל העולם?

משה גפני: נכנסים למטר על מטר שם; סכנת נפשות אמיתית.

משה גפני: היה צריך לפתוח את הכול.

משה גפני: אנשים באים, מדינת ישראל הייתה צריכה לקבל אותם.

משה גפני: אתה יודע מה, חבר הכנסת יואב קיש?

משה גפני: אני עוד אומר סנגוריה, כי אם זה לא מהסיבה הדתית, אז זו מדינה שלא ראויה להיקרא מדינה.

משה גפני: לפחות פה יש איזו סיבה.

משה גפני: למה לא טיפלו בזה במשך 40 שנה?

יואב קיש: – – –

משה גפני: אז זה הכול.

משה גפני: זה הכול.

יואב קיש: זה שצריך לתקן אני מסכים אתך – – –

נורית קורן: אבל העבירו כספים.

נורית קורן: העבירו הרבה כספים בזמן האחרון.

מנחם אליעזר מוזס: 10 מיליון שקל זה כסף?

משה גפני: 10 מיליון שקל הביאו, זה בסדר.

משה גפני: הייתי אצל ראש הממשלה, בישיבה של ראשי קואליציה, אז אמר שר האוצר: נתתי 10 מיליון – 4 מיליון שקל, הוא אמר; האמת היא שנתנו יותר.

משה גפני: אמרתי: נכון, מאוד יפה, באמת אני צריך להגיד תודה רבה.

משה גפני: לא יעזור הכסף – – –

נורית קורן: – – – שזה מקום קדוש – – –

משה גפני: חברת הכנסת, לפני מקום קדוש – – –

מאיר כהן: תנו לחבר הכנסת לסיים את דבריו.

מאיר כהן: זהו.

משה גפני: לפני מקום קדוש – אני הייתי יושב-ראש ועדת הפנים, ואז עשיתי הרבה ישיבות עם המשטרה.

משה גפני: עוד הייתי צעיר כזה, והייתי בטוח שזה יסודר, נשב עם המשטרה, נביא 4 מיליון פה, 5 מיליון שם, והשווצתי בזה: השגתי.

משה גפני: לא יכול להיות פתרון שם.

משה גפני: תפסיקו לדבר על הדבר הזה.

משה גפני: בואו ניסע יחד, תראי שאין אפשרות להכניס שם – לא 2 מיליון איש; אי-אפשר להכניס 30,000 איש.

משה גפני: אין מציאות כזאת.

משה גפני: אלא אם כן – המדינה נמצאת בטרנס רציני של פיתוח, עושים את זה בהרבה מקומות בארץ, גם מבחינת התשתיות, גם מבחינת הרחבה, גם מבחינת הכבישים, אלף ואחד דברים שבכל מקום עושים, רק שם לא.

משה גפני: רק שם לא עושים את זה.

משה גפני: למה לא עושים את זה?

משה גפני: אני, אין לי תשובה.

משה גפני: אין לי תשובה.

משה גפני: אני מרגיז את יואב קיש, ואני מתנצל על זה.

יואב קיש: חס וחלילה.

נורית קורן: אתה לא מרגיז אותו.

משה גפני: לא, אני מתנצל.

משה גפני: התשובה היחידה שיש לי – שזה אירוע דתי, אחרת מה?

נורית קורן: זה לא אירוע דתי – – –

משה גפני: למה מסובך?

משה גפני: למה?

משה גפני: סוכם, אדוני היושב-ראש – סוכם אצל ראש הממשלה, שיוקם מטה של מנכ"לי משרדים עם נציגי ציבור, שישבו על העניין הזה, של התשתיות.

משה גפני: התשתיות זה לא 10 מיליון שקל.

משה גפני: זה לא הנושא בכלל, כסף.

משה גפני: השאלה היא אם אפשר לפתח שם את מערכת הכבישים – ואפשר, אם רוצים; השאלה אם אפשר לפתח את רחבת הקבר של רב שמעון בר יוחאי, ששם נמצאים כל כך הרבה אנשים.

משה גפני: האם אפשר?

משה גפני: אפשר.

משה גפני: השאלה אם רוצים.

משה גפני: ראש הממשלה הסכים.

משה גפני: שר האוצר אפילו השתבח בזה.

משה גפני: השרים האחרים, להערכתי, גם ירצו.

יואב קיש: – – –

משה גפני: יואב, תאפשר לי לפחות להגיד את מה שאני חושב, להגיד.

משה גפני: אני בטוח שאם זה לא היה אירוע דתי, זה היה מסודר.

משה גפני: אני מכיר את המדינה, אני נולדתי כאן.

משה גפני: אני נולדתי בתל אביב, אני יודע מה עשו במקומות שאליהם פחות אנשים באים בשנה, וזה אירוע לא דתי.

משה גפני: ראיתי מה עושים.

משה גפני: אתה רוצה שאני אמנה את זה?

אלי בן-דהן: אתה מוכן להרכיב בחזרה את הרשות לפיקוח – – –

משה גפני: אני בכלל לא נכנס לעניין הזה, זה לא רלוונטי.

משה גפני: לא, הרב בן-דהן, עם כל הכבוד, אתה רוצה, אני יכול מייד לטרפד את מה שאני מציע.

משה גפני: אני לא מדבר על זה, אני מדבר על העובדה – – –

אלי בן-דהן: – – –

משה גפני: לא, אבל הרב בן-דהן, תקשיב לי – – –

מאיר כהן: גם כשהיו רשויות, לא שמו כסף.

מאיר כהן: השאלה היא לא הרשות.

אלי בן-דהן: – – –

משה גפני: בסדר, אני לא נכנס לעניין הזה.

משה גפני: אני מדבר על זה: יש פיתוח כבישים בגליל – צריך לפתח את הכבישים האלה גם; יש פיתוח של התשתיות בכל המקומות האלה – צריך לפתח את התשתיות גם במקום הזה.

משה גפני: לא יכול להיות אחרת.

משה גפני: אני לא אגיד סיבות.

משה גפני: אני אעלה פה בעוד שנה, בעזרת השם, אחרי שהצוות יעשה את תפקידו, ובאמת נראה את השינוי של כל הנושא הזה, ואני אגיד: מי שצדק היה יואב קיש, ולא אני.

יואב קיש: בעזרת השם.

משה גפני: בעזרת השם.

משה גפני: אבל אם זה לא יקרה, יעלה כאן יואב קיש ויגיד: גפני צדק, ולא אני.

יואב קיש: זה לא יכול להיות – – – לא יהיה במדינת ישראל.

משה גפני: טוב.

משה גפני: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, המציאות הזאת, שבה אנחנו מדברים על אתר שהוא אתר בקונסנזוס, הוא לא אתר שנוי במחלוקת, הוא אתר שמגיעים אליו באמת מכל העולם, מכל החוגים, מכל העדות, מכל המקומות – קונסנזוס – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת, גם משם אתה מפריע?

קריאה: תיקחו אותו לגן הוורדים – –

משה גפני: – – ואז, למקום הזה – שכפי שאמרתי נמצא בקונסנזוס, הוא לא שנוי במחלוקת – עיני כל העולם נשואות אליו.

משה גפני: יש מטוסים רבים שבאים מרחבי העולם, שבאים לאירוע, ובאים בכלל, באים למקום הזה, נמצאים שם וחוזרים עם הרשמים, חוזרים לארצות הברית, או לאירופה, או למקומות אחרים בעולם.

משה גפני: מכל העולם מגיעים.

משה גפני: רע מאוד מבחינתנו שהם חוזרים ואומרים: היינו בקבר שמעון בר יוחאי, היינו שם בכל המקום, נפגשנו האחד עם השני בצפיפות נוראה כזאת, מדינת ישראל היא מדינה שאיננה יודעת לכבד את התיירים שלה.

משה גפני: זה הרושם שהם מקבלים.

משה גפני: מדינת ישראל אינה יכולה לפתח תשתיות במקום שנמצאים כל כך הרבה אנשים, שחס וחלילה לא יקרה שם דבר שאנחנו נצטרך להצטער עליו.

משה גפני: אני מאוד מקווה, אני גם מתפלל על זה, שהממשלה אכן תעשה את מה שהיא נדרשת לעשות: לא לתת צדקה ותרומה, ו-10 מיליון פה ו-4 מיליון שם.

משה גפני: לא יוצא מהדבר הזה שום דבר.

משה גפני: לא מועיל כלום.

משה גפני: לפתח את המקומות.

משה גפני: לעשות.

משה גפני: הם באים לוועדת הכספים עם נושאים של הפקעות, הם מגיעים עם הפקעות למקום הזה ולמקום הזה, לפעמים אפילו מקום שבקושי יש לו הצדקה, ואנחנו רבים.

משה גפני: היום גם היה דיון על הנושא הזה, של הפקעה.

משה גפני: יש ליד זה את מושב מירון – גם שם היה צריך לעשות הפקעות.

משה גפני: גם שם היה צריך לעשות דברים, והמדינה עומדת מהצד, כאילו זה לא נוגע לה, כאילו מדובר באמת על מקום שהוא בהרי ההימליה.

משה גפני: אני מציע, אדוני היושב-ראש, אני מציע שאכן, המציאות הזאת – שהמדינה תקים את המטה הזה, שיעשה את הפעולות הנדרשות – והיה צריך לעשות אותם הרבה קודם – אני מקווה שזה אכן יקרה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אלי בן-דהן: וצריך לעשות את הדברים הנדרשים, כפי שנעשה בכל מדינה מתוקנת, ולא מדינת עולם שלישי, שנשענת על כל מיני גופים פרטיים שנמצאים באזור, כמו ועד מושב מירון וכל המקומות האלה, ותעשה את הנדרש.

אלי בן-דהן: לכן אני מציע – אני לא יכול להציע להעביר את הנושא שלי לוועדה – – –

מאיר כהן: יעלה השר, ולאחר מכן – – –

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: השר יובל שטייניץ יענה בשם הממשלה.

מאיר כהן: השר יובל שטייניץ נמצא?

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אחריו נשמע עוד שלוש הבעות דעה.

מאיר כהן: השר שטייניץ, בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, התבקשתי, כשר תורן, להקריא את תשובתו של שר התחבורה, מר ישראל כץ, על הצעה לסדר בנושא התחבורה הציבורית במירון.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, משרד התחבורה נערך כיאות זה יותר מחצי שנה לתפעול וניהול מערך היסעים של מאות אלפי נוסעים בתחבורה הציבורית להילולת הרשב"י, רבי שמעון בר יוחאי, במירון.

יובל שטייניץ: צוות המשרד עמל על התוכניות בשיתוף כלל הגורמים האמונים על האירוע.

יובל שטייניץ: המשרד העביר הנחיות למפעילי התחבורה הציבורית, בפגישות היערכות ודיונים שהתקיימו, לצורך הפקת לקחים משנים עברו.

יובל שטייניץ: השנה הופעלו נסיעות להר מירון מכ-30 יעדים ברחבי הארץ, באמצעות יותר מ-2,000 אוטובוסים – מספר שיא, הגדול ביותר עד כה – אני לא אחראי לתחביר, לעברית.

משה גפני: לא דיברתי בכלל על התחבורה.

יובל שטייניץ: אתה דיברת על התחבורה, אבל אני אמרתי שאני לא אחראי לתחביר.

יובל שטייניץ: מספר שיא, הגדול ביותר עד כה.

יובל שטייניץ: נוסף על כך, השנה הפעיל משרד התחבורה קווים חדשים, מהערים נתיבות ואופקים.

יובל שטייניץ: כמו כן, המשרד הפעיל ומימן בסכום משמעותי את הטרמינל החדש, שנקרא טרמינל 6, הירוק, לטובת המגיעים מהערים אלעד, ביתר עילית ומודיעין עילית, ולמגיעים מחניון הרכב הפרטי בצבעון, כל זאת, ועוד, כדי לצמצם את כמות הנסיעות במעגל התנועה הסמוך להר, במטרה שהמהלך ירווח את כמות הכלים ויגביר את השליטה בצירי התנועה הקריטיים.

יובל שטייניץ: פעולות רבות נעשו בשנה זו כדי לשפר ולייעל את שירות התחבורה הציבורית, ולהעניק חוויה נפלאה לכלל המגיעים להילולה – הרב גפני, אתה לא מקשיב לתשובה, זה חמור מאוד.

יובל שטייניץ: לא מתאים לך – ולהעניק חוויה נפלאה לכלל המגיעים להילולה.

יובל שטייניץ: סך הכול השקיע משרד התחבורה כ-12 מיליון שקל לסבסוד הנסיעות מהיעדים השונים בארץ, להפעלת 320 אוטובוסים, בהם שני קווים ללא תשלום, לאיסוף נוסעים מחניוני הרכב הפרטי – –

מאיר כהן: חברים, חבר הכנסת ביטן, השר שטייניץ עונה בשם הממשלה.

מאיר כהן: בבקשה.

יובל שטייניץ: – – להפעלת 320 אוטובוסים, בהם שני קווים ללא תשלום, לאיסוף נוסעים מחניוני הרכב הפרטי, מחניוני החברות המאוגדות ומהעיר צפת, שממנה יש ביקוש גדול לנסיעות למירון, וכן לתקצוב תשתיות למערך ההיסעים.

מאיר כהן: חבריא, אתם מוכנים להפסיק שם, אתם מוכנים להפסיק?

מאיר כהן: מה, אני צריך להוציא אתכם?

מאיר כהן: די, מספיק.

מאיר כהן: בבקשה.

יובל שטייניץ: אירוע ההילולה נפרס על יומיים; במוצאי השבת ועד שעות הבוקר הייתה הגעה המונית מכל רחבי הארץ, וחזרה המונית של מבקרים אשר שהו במירון במהלך השבת.

יובל שטייניץ: לפנות בוקר, אוטובוסים אשר היו בדרכם לטרמינל 2 לצורך איסוף נוסעים לחניוני הרכב הפרטי ולעיר צפת נחסמו בציר ההגעה להר, ועוכבו זמן רב עד הגעתם לטרמינלים.

יובל שטייניץ: במקביל פרצו הנוסעים את גדרות הבטיחות בטרמינל 2, והפריעו לתפעול האוטובוסים שכבר נכחו במקום ותוכננו לתת שירות חזור.

יובל שטייניץ: נדגיש כי לא נוצר מצב שבו נוסעים נתקעו בהר מירון ולא התאפשר להם שירות חזור.

ישראל אייכלר: אדוני השר, הנוסעים אשמים.

יובל שטייניץ: אני מקריא את התשובה.

ישראל אייכלר: הנוסעים אשמים.

יובל שטייניץ: לפעמים גם נוסעים אשמים.

יובל שטייניץ: אין לי מושג מה היה במירון.

ישראל אייכלר: זאת התשובה – הנוסעים אשמים, אם לא היו באים, לא היו בעיות.

יובל שטייניץ: בזה אתה צודק.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: ולראיה, התפעול במהלך יום ראשון משעות הבוקר ועד יום שני לפנות בוקר עבר ללא תקלות, על אף העומסים הכבדים.

יובל שטייניץ: אנו שבים על המלצתנו מדי שנה – מה שאני קורא עכשיו מודגש, כלומר זה העיקר, כנראה – אנו שבים על המלצתנו מדי שנה, לקבוע תקן מקסימלי להגעת מבקרים להר באירוע ל"ג בעומר, דבר אשר נדחה משנה לשנה, ללא לקיחת אחריות של המינהלת למקומות הקדושים ומשטרת ישראל.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני מציע להעביר את זה להמשך דיון – באיזו ועדה?

ישראל אייכלר: ועדת הכספים.

יובל שטייניץ: ועדת הסמים?

ישראל אייכלר: ועדת הכספים.

יובל שטייניץ: אה, ועדת הכספים.

יובל שטייניץ: לא שמעתי טוב.

יובל שטייניץ: מצדי זה יכול להיות גם ועדת הכספים.

יובל שטייניץ: דוד, לאיזו ועדה אתה רוצה?

מאיר כהן: ועדת הכלכלה, אתה אומר?

עודד פורר: כספים.

יובל שטייניץ: יהיה כספים.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: תודה.

מאיר כהן: לפני שאנחנו עוברים להצבעה, שלוש הבעות דעה קצרות של דקה.

מאיר כהן: עודד פורר, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – דב חנין וחבר הכנסת מוזס.

מאיר כהן: אני מבקש להקפיד על זמן דקה, לא יותר.

עודד פורר: אם יקפידו על השקט בקהל.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שחלק מהדברים שנאמרו כאן קשורים לכאוס שנוצר מהזזת ל"ג בעומר מיום ראשון ליום שני, בלי שום היערכות, בלי שהמשק היה ערוך לכך, רק בגלל איזושהי החלטה של פקיד שעושה את זה שלושה שבועות קודם.

עודד פורר: חבר הכנסת גפני, שאני לא רואה אותו כאן כרגע – אבל אני כן רואה כאן כמה מחברי הכנסת מהסיעות החרדיות – לי יש בקשה אליכם: אנא, עזרו לנו שבמגזר החילוני יאמצו את לוח החופשות של המגזר החרדי.

עודד פורר: הוא כל כך חכם, הוא כל כך נכון, הוא כל כך הגיוני לארץ ישראל.

עודד פורר: אני חושב שזו תהיה החלטה שתפטור אותנו מכל הכאוסים התחבורתיים האחרים.

עודד פורר: ולסיום, רק, לעניין מה שאמר חבר הכנסת גפני – יש כאלה שאומרים שבית-המקדש השלישי ירד מוכן מן השמים.

עודד פורר: אז כנראה הוא ירד מוכן מהשמים כדי שלא יגישו בג"ץ, כי אם יתחילו לבנות אותו, מייד יהיה בג"ץ על אותו עניין.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חנין, דקה – הבעת דעה.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, אני ראיתי את התמונות הקשות ממירון.

דב חנין: אני רוצה לומר שלפחות אנחנו צריכים להודות על כך שלא היו שם פצועים, כי גם פצועים, ואפילו יותר מזה – זה היה יכול לקרות שם.

דב חנין: זה חבל, וזה מיותר, וזה בטח לא צריך להיראות כך.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שמשרד התחבורה דווקא הפעם נערך בצורה מאוד רצינית, עם הקצאת מספר מאוד גדול של אוטובוסים.

דב חנין: הבעיה הגדולה הייתה שזמן קצר לפני האירוע שר החינוך החליט, בלי שום התייעצות עם גורמי מקצוע, שבמקום ל"ג בעומר יהיה לנו השנה, כמו שאומר חבר הכנסת פורר, ל"ד בעומר, שינה את כל לוח הזמנים, יצר בוקה ומבולקה בכל מערכת התחבורה שתוכננה לאותו אירוע, וגרם הרבה מאוד נזק והרבה מאוד עוגמת נפש, גם למשתתפים וגם לאנשים אחרים שנפגעו.

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: והלקח מזה הוא – כששר רוצה לעשות שינוי, לא מספיק שהוא יקום בבוקר ויחליט.

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: צריך להתייעץ, יש מערכות מקצועיות.

דב חנין: אי-אפשר להתעלם מהן.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת מוזס – דקלרציה.

מאיר כהן: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אני קצת מאוכזב מהתשובה של השר שטייניץ בשם משרד התחבורה, שיש לצמצם את מספר המבקרים.

מנחם אליעזר מוזס: האם אפשר לעצור 30,000 יהודים שבאו מחוץ-לארץ, תיירים, נמצאים כאן שבועיים, משאירים כאן הרבה הרבה כסף, במדינה הזאת – להגיד לצמצם, שלא יגיעו?

מנחם אליעזר מוזס: האם אפשר למנוע מאנשים מכל רחבי הארץ שרוצים לבוא לעשות "חלקה", שזה פעם בחיים, אפשר להגיד: אל תגיעו?

מנחם אליעזר מוזס: צריכים להשקיע בתשתיות.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה לומר לכם, יש תוכנית – יש תוכנית כבר מלפני שבע שנים, להעביר את התחבורה דרך נחל מירון, קרי: בורמה א', להעלות את זה, לא דרך הכפר, אלא להעלות את כל הציבור ולמנוע סבל של עלייה רגלית מאנשים, נשים וטף, דרך הכפר, שזה ממש מעמסה בלתי רגילה, אלא להגיע למעלה, מי שמכיר את האזור, ושם יש המון שטחים שלא צריך בכלל להפקיע, פשוט יש המון מקום.

מאיר כהן: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: ואם ההוצאות הזמניות יוסטו לתשתיות קבועות, זה יהיה הפתרון.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה – המשך דיון בוועדת הכספים, בבקשה.

מאיר כהן: נא לשבת.

מאיר כהן: מי שרוצה להצביע, בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

מאיר כהן: 19 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: המשך דיון בסוגיה הזאת בוועדת הכספים.

מאיר כהן: אני מוסיף לפרוטוקול את חבר הכנסת ביטן, כתומך.

מאיר כהן: [מס' מ/1120; דברי הכנסת, חוב' כ', עמ' ; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק בקריאה שנייה ובקריאה השלישית, הצעת חוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים – לפני?

מאיר כהן: כתוב לי כאן אחרי.

מאיר כהן: מה פורסם?

מאיר כהן: אם כן, אנחנו נלך על פי הפרסום ממזכירות הכנסת – הצעת חוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים ואיחודה, בגבעת התחמושת, התשע"ז–2017, נספח מס' מ-1120/א'.

מאיר כהן: מי יציג?

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, את הצעת חוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים ואיחודה, התשע"ז–2017, שהביאה הממשלה.

עודד פורר: בהצעת החוק מוצע לעגן בחוק את הקמתו של מרכז מורשת אשר יפעל להעמקה, העשרה והפצה של הידע על מורשת מלחמת ששת הימים, על שחרור ירושלים ואיחודה, בשל החשיבות הציבורית בהחזקתו ובהפעלתו של אתר ההנצחה הקיים כיום בגבעת התחמושת, ובהעמקת הידע והגברת התודעה בנושאים הנזכרים ובהנצחת זכר הנופלים במערכה.

עודד פורר: הקמתו של המרכז כתאגיד סטטוטורי ופעולתו באתר ההנצחה בגבעת התחמושת, כמוצע בחוק זה, נועדו להבטיח את מעמד האתר ופעולות ההנצחה והמורשת בו.

עודד פורר: הסדר זה, יש בו כדי לבטא את ההכרה בחשיבותו של האתר בהקשר של מלחמת ששת הימים ואיחודה של ירושלים, ולחזק את מעמדה ומרכזיותה של ירושלים, בירת ישראל.

עודד פורר: לשם הגשמת מטרותיו יפעיל המרכז מכון, מוזאון וארכיון.

עודד פורר: כמו כן, המרכז יפעיל את אתר ההנצחה, וכן יערוך באתר ההנצחה בין השאר פעילויות, כנסים ואירועים אחרים לציבור באופן סדיר.

עודד פורר: עוד מוצע כי המרכז יעמיד את אתר ההנצחה לשם עריכת הטקס הממלכתי המרכזי לציון יום ירושלים, וכן יהיה רשאי לסייע בעריכת הטקס.

עודד פורר: מוצע לקבוע הוראות בדבר מוסדות המרכז, ובהם מועצת המרכז וחבריה, ועדות המשנה, ועדת הביקורת, המנהל הכללי של המרכז, הוראות בדבר אופן מינוים ופעולתם וכן הוראות בדבר עובדי המרכז ותקציבו.

עודד פורר: מימון פעולותיו של המרכז יהיה מתקציב המדינה, והוא יהיה רשאי לקבל גם תרומות, עיזבונות ומענקים.

עודד פורר: המרכז המוקם בחוק זה יחליף את העמותה המפעילה היום את אתר ההנצחה.

עודד פורר: כדי לוודא שהמעבר מהפעלת המרכז באמצעות עמותה להפעלתו באמצעות תאגיד סטטוטורי יתבצע כראוי, נקבעו הוראות מעבר מפורטות, אשר קובעות את השלבים לעניין פירוק העמותה ולעניין העברת כל נכסיה, חובותיה וזכויותיה למרכז.

עודד פורר: עוד נקבע כי עובדי העמותה יעברו מכוח החוק להיות עובדי המרכז ביום התחילה, שהוא 29 בנובמבר 2017.

עודד פורר: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

עודד פורר: אני רק אבקש, לסיום, להודות בשם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת יעקב מרגי, ליועצת המשפטית של ועדת החינוך, מירב ישראלי – –

יואל חסון: זה מזל רע, עדיף להודות אחרי.

עודד פורר: – – ולמתמחה בלשכה המשפטית של הוועדה, ירדן הומינר, וכמובן לכל צוות הוועדה.

עודד פורר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אני מקווה שהתודה תהיה רלוונטית.

יואל חסון: אנחנו נעבור להצבעה.

יואל חסון: אין הסתייגויות, ולכן נעבור להצבעה על הצעת חוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים ואיחודה, בגבעת התחמושת, התשע"ז–2017, בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 1–42 – 24 נגד – 7 נמנעים – אין סעיפים 1–42 נתקבלו.

יואל חסון: 24 בעד, שבעה מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם אפשר לעבור להצבעה בקריאה שלישית?

יואל חסון: חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: כן.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: היות שהתוצאה היא 7:24, אני מבקש לראות, בשם הרשימה המשותפת, את ההצבעה הזאת כהצבעת אי-אמון בממשלה.

יואל חסון: מי המועמד לראשות הממשלה, אדוני?

יואל חסון: בלבלתי אותך.

אחמד טיבי: איימן עודה.

יואל חסון: איימן עודה.

יואל חסון: הבנתי, בסדר גמור.

יואל חסון: אז גם אני יכול להצביע בעד.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה, נכון, אדוני, עודד פורר?

יואל חסון: עוברים.

עודד פורר: – – –

יואל חסון: כן, אנחנו מצביעים.

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: הוא אומר שהיא מבקשת להצביע בכל זאת – הממשלה מבקשת להצביע בכל זאת.

יואל חסון: אנחנו נסביר: מי שמצביע בעד – מצביע בעד האי-אמון ונגד החוק, אוקיי?

יואל חסון: מי שמצביע נגד – הוא נגד האי-אמון ובעד החוק, והשר אלקין ביקש לקיים את ההצבעה עכשיו.

קריאה: זה בעד החוק ונגד האי-אמון.

יואל חסון: הוא בעד החוק.

חיים ילין: – – – הנגד שהוא בעד – – –

יואל חסון: מי שבעד החוק מצביע נגד, זה הכול.

יואל חסון: פשוט מאוד.

יואל חסון: אני לא מבין מה הבעיה.

יואל חסון: פשוט-פשוט.

יואל חסון: טוב, עוברים להצבעה, חברים.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על הצעת החוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים ואיחודה, בגבעת התחמושת, התשע"ז–2017, שהיא גם הצעת אמון.

קריאות: לא, לא – – –

דוד ביטן: מצביעים אמון.

יואל חסון: אני אומר – – –

דוד ביטן: לא, מי שמצביע נגד הוא בעד החוק.

יואל חסון: ומצביעים אמון בהצבעת אי-אמון בממשלה.

קריאות: נגד, נגד.

קריאות: הצבעה מס' 17 בעד החוק – 28 נגד – 8 נמנעים – אין חוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים ואיחודה, בגבעת התחמושת, התשע"ז–2017, נתקבל.

יואל חסון: שמונה בעד הצעת האי-אמון, 28 נגד.

יואל חסון: זה אומר שהצעת האי-אמון לא התקבלה, והצעת חוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים ואיחודה, בגבעת התחמושת, התשע"ז–2017, התקבלה ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: השר אלקין, השר לענייני ירושלים, בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברי הכנסת, אני רוצה להודות לחברי הכנסת על אישור הצעת החוק.

זאב אלקין: במיוחד אני רוצה להודות לחברי האופוזיציה מיש עתיד ומהמחנה הציוני, שלא נגררו אחרי התרגיל הפוליטי והניסיון לקחת נושא כל כך קדוש ולהפוך אותו לפוליטיקה, אלא הצביעו בעד החוק.

זאב אלקין: יישר כוח גדול לכם.

עליזה לביא: הגזמת.

עליזה לביא: הגזמת.

עליזה לביא: הגזמת.

זאב אלקין: אני חושב שהכנסת היום עשתה צדק היסטורי, אומנם באיחור קל, של 50 שנה, אבל עשתה צדק היסטורי עם לוחמי שחרור ירושלים, ולמעשה, מדינת ישראל לקחה על עצמה את הדבר המובן מאליו, האחריות לתפעול האתר הזה, גבעת התחמושת, שמסמל את כל מה שאנחנו מחכים לחגוג למעשה בשבוע הבא.

זאב אלקין: לא היה מועד יותר מתאים מזה לסיים את הסאגה הזאת.

זאב אלקין: האתר הולך ומתפתח, מוקם שם מוזאון מדהים, ולמעשה מדינת ישראל נכנסת לנעלי האנשים המצוינים שהובילו את זה עד עכשיו ואומרת: אנחנו לוקחים אחריות, אנחנו ממשיכים להצעיד את המקום הזה קדימה ולהפוך אותו למעשה למוזאון גדול וארכיון ומרכז לימוד מורשת של כל מלחמת ששת הימים.

זאב אלקין: זאת הזדמנות להודות לשני אנשים שיושבים שם למעלה, שהרבה שנים כבר סוחבים על הכתפיים שלהם את המשימה הלאומית הזאת, כתרי מעוז ומנחם לנדאו, מנכ"ל העמותה והיושב-ראש שלה.

זאב אלקין: הם נלחמים כבר הרבה שנים על הצדק ההיסטורי הזה, שהמדינה תיקח על עצמה אחריות.

זאב אלקין: אמרו להם שאין סיכוי, והנה, הם הצליחו.

זאב אלקין: מגיע להם יישר כוח גדול על זה שהם לא ויתרו, ולמעשה עכשיו הם יוכלו להמשיך במלאכה הזאת מתוך ביטחון שמדינת ישראל עומדת מאחוריהם.

זאב אלקין: נכון, נכון, צודק חבר הכנסת אלעזר שטרן, אי-אפשר ברגע הזה – אומנם הוא לא פה ביציע, אבל אי-אפשר שלא להזכיר את קצ'ה האגדי, שהיה, ככה, הרוח החיה מאחורי כל הפעילות שהייתה באתר המדהים הזה.

זאב אלקין: אני רוצה להודות לשר האוצר ולשר הביטחון, שקיבלו כאן החלטה מנהיגותית, למרות דרגי מקצוע שלא בדיוק אהבו אותה, והובילו יחד אתנו את ההחלטה הזאת, ונתנו אור ירוק לקידום החקיקה.

זאב אלקין: אני חושב שהיה ברור שמדובר במעשה הנכון, ובלי הסיוע שלהם לא היינו מגיעים לרגע הזה.

זאב אלקין: אני רוצה להודות לאנשי משרד ירושלים ומורשת, שעמלו על זה.

זאב אלקין: יושב כאן ראש אגף מורשת, ראובן פינסקי – עבדו על זה קשה; ליועצת המשפטית של המשרד – היא לא כאן; לכל הצוות של המשרד, שעבד קשה מאוד על הכנת הצעת החוק והצליח לתמרן בין כל החסמים והמהמורות ולהביא את זה למעשה לאישור בממשלה ולהבאה לכנסת.

זאב אלקין: ואני רוצה להודות לצוות ועדת החינוך, ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, שהוא לא כאן; ליועצת המשפטית של הוועדה, לחברי הוועדה, שהבינו שמדובר בצו השעה לסיים את מלאכת החקיקה מהר מאוד, לקראת חגיגות שנת ה-50, התגייסו וגייסו את הוועדה כולה, ולמעשה הצליחו להביא לכאן את החקיקה.

זאב אלקין: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה להודות – כבר הודיתי לשתי מפלגות באופוזיציה – אבל לכלל אנשי האופוזיציה, שהסכימו לעשות חריג לחקיקה הזאת ולהביא אותה היום, יום רביעי, מתוך התחשבות בלוחות הזמנים.

זאב אלקין: יש כאן דוגמה יפה מאוד שהכנסת, לצערי כמעט כולה – צר היה לי לראות את חברי הכנסת של הרשימה המשותפת רצים בהמוניהם לאולם הזה דווקא להצבעה הזאת, כדי להצביע נגד.

זאב אלקין: אני אולי – הנחתי שהם לא יתמכו, כן, אבל כואב לי לראות שהיה להם כל כך חשוב להצביע נגד ולהישאר עד השעה הזאת ולבוא כמעט בהרכב מלא.

זאב אלקין: אבל חוץ מהאירוע המצער הזה, אני חושב שהכנסת כאן נתנה ביטוי לכך שבסוגיות כל כך מרכזיות אנחנו יודעים להתאחד, קואליציה ואופוזיציה, ולעשות צדק היסטורי עם לוחמי המלחמה הזאת.

זאב אלקין: ולכן, כשנתייצב כולנו יחד אתם בחגיגות בשבוע הבא, נוכל להישיר מבט ולהגיד שעשינו, אומנם באיחור, את מה שמדינת ישראל הייתה צריכה לעשות.

זאב אלקין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה לך, השר אלקין.

חיים ילין: אל תדאג, גם על הכותל נצביע אתך.

יואל חסון: אנחנו מודים לכולם.

יואל חסון: אנחנו נעבור לשאילתות.

יואל חסון: אדוני סגן שר הביטחון, בבקשה.

ירון מזוז: זאב, לאן אתה הולך?

יואל חסון: איזו אחווה בין סגן השר לשר, איזו אהבה.

יואל חסון: דבר נדיר במחוזותינו, נדיר מאוד.

יואל חסון: אבל איך אפשר לא לאהוב אותך, חה"כ מזוז, סגן השר מזוז?

יואל חסון: אדוני סגן השר, שלום לך.

אלי בן-דהן: וברכה.

יואל חסון: אנחנו נעבור לשאילתות.

יואל חסון: ראשון השואלים, חבר הכנסת חיים ילין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, לפני שאני מקריא את השאילתה – אני יודע שאני צריך להקריא את השאילתה בדיוק כמו שכתוב פה – –

יואל חסון: אז תקריא.

חיים ילין: – – אבל אני רוצה להקריא את התאריך.

חיים ילין: השאילתה הזאת נשאלה ב-8 בפברואר 2016, לפני 433 ימים.

חיים ילין: כשאנחנו מבקרים את דואר ישראל, קודם כול צריך לבקר את המוסדות במדינת ישראל ובכנסת ישראל, שלוקח להם 433 יום לענות.

חיים ילין: ועכשיו אני אביא את השאלה שלי.

יואל חסון: בבקשה.

חיים ילין: השאילתה היא: תרגיל ארצי ב-15 בפברואר, בזמן מבחן פסיכומטרי.

יואל חסון: סליחה, אני מבקש מכל היועצים לצאת.

יואל חסון: עכשיו לצאת, כולכם.

יואל חסון: תודה רבה.

חיים ילין: ב-15 בפברואר ייערך מבחן פסיכומטרי, אשר נקבע שנתיים מראש.

חיים ילין: באותו יום מתוכנן תרגיל של פיקוד העורף, שבו תישמע אזעקה, העלולה לפגוע בהליך הבחינה.

חיים ילין: רצוני לשאול: מדוע לא בוצעו בדיקה ותיאום מול משרדי הממשלה בעניין אירועים המתרחשים בתאריך זה?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: יש לך שאלה נוספת אחר כך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: יש תקנון.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאקריא את התשובה, חבר הכנסת ילין, אני מסכים אתך בכל מילה – כל מילה.

אלי בן-דהן: אני לא אלאה אותך, מה קרה במשרד הביטחון עם השאילתה הזאת.

אלי בן-דהן: אני יכול לומר לך רק דבר אחד, שיש כמה, במשרד, בוא נגיד בעדינות, שיינזפו בעקבות הדבר הזה, ואני מקווה גם שיבוצעו שינויים, כי אין ספק שאני, כמי שאחראי מטעם המשרד להשיב לך, אני אומר לך שאני בוש ונכלם שאני צריך לענות על שאילתה מלפני שנה וחודשיים, שנה ושלושה חודשים.

אלי בן-דהן: זאת בושה, זה לא בסדר.

אלי בן-דהן: קיבלתי את התשובה, דרך אגב, ממש לפני כמה ימים.

אלי בן-דהן: עובדה.

אלי בן-דהן: לכן גם קבענו את המועד מייד.

אלי בן-דהן: הייתה פה תקלה, ואני, כפי שאמרתי, לא ארחיב מעבר לכך.

אלי בן-דהן: לתשובה עצמה.

אלי בן-דהן: מדי שנה משרד החינוך ופיקוד העורף מקיימים תרגיל מוסדות חינוך, שבו מתרגלים בתי-הספר וגני הילדים כניסה למרחבים המוגנים על פי זמן ההתרעה ביישובם: 30 שניות, 45 שניות, דקה או דקה וחצי מהמרחק שאליו הם צריכים להגיע למרחב המוגן.

אלי בן-דהן: בשנה שעברה התקיים ב-15 בפברואר 2016 תרגיל, שהיה בתיאום מלא עם משרד החינוך.

אלי בן-דהן: בתרגיל מוסדות החינוך לא נדרשים נבחני המבחן הפסיכומטרי לתרגל כניסה בפועל למרחבים המוגנים.

אלי בן-דהן: יתרה מכך, פיקוד העורף ומשרד החינוך פנו לאגף בחינות פסיכומטריות בעניין הזה, ותשובתם הייתה שהנבחנים גם לא ייפגעו בשל הפעלת האזעקה בעת ביצוע המבחן.

יואל חסון: שאלה נוספת, אדוני?

חיים ילין: כבוד סגן השר, כמו שהתקנון אומר, אתה לא חייב לענות, אבל בגלל מאיפה שאתה בא, מה שאתה מייצג, ואני מרגיש שאני גם שותף לעשייה של ההתיישבות – אנחנו כרגע חוקקנו חוק שנוגע בקרבות מששת הימים.

חיים ילין: חוק, עכשיו, גבעת התחמושת והכרה במוזאון ובמורשת.

חיים ילין: והיום הגיעה אלי פנייה מכפר עציון.

חיים ילין: גם, לא מעט קרבות היו שם.

חיים ילין: אני לא צריך להתחיל עכשיו עם מורשת הקרב, אבל יש התיישבות שם, שצ"פ – אתה יודע, שצ"פ זה – – –

אלי בן-דהן: שטח ציבורי.

חיים ילין: רוצים לבנות שכונה, לא להתפרס, לא לבנות מעבר לקו הכחול.

חיים ילין: רק לעשות שינוי ייעוד.

חיים ילין: מ-1999, ריבונו של עולם.

חיים ילין: הליכוד בשלטון כבר 40 שנה, בעד ההתיישבות.

חיים ילין: שום דבר לא קורה.

חיים ילין: תאמין לי שהמפא"יניקים עשו פי אלף מכם.

חיים ילין: אני מתבייש להגיד לך את זה.

חיים ילין: רק מדברים.

חיים ילין: למה לא מאשרים את שינוי הייעוד, שיוכלו לבנות את השכונה, ריבונו של עולם?

חיים ילין: זה בידיים שלכם, של משרד הביטחון, זה ברור, כן?

יואל חסון: תודה.

אלי בן-דהן: אני אענה לך שתי תשובות.

אלי בן-דהן: תשובה אחת, הפתרון האמיתי הוא – ואולי לא תאהב אותו – אבל הפתרון האמיתי הוא – אין ברירה, להפסיק את השלטון הצבאי ביהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: ונכון אמרת, השלטון בליכוד, ובימין, וכו', אבל אני מזכיר לך: מי שמנהל את החיים האזרחיים ביהודה ושומרון זה הצבא.

אלי בן-דהן: וצר לי לומר, לפעמים הצבא – כל שנה-שנתיים מתחלפים קצינים, מתחילים ללמוד מחדש, והדבר לוקח זמן.

אלי בן-דהן: לכן, הפתרון – –

חיים ילין: 19 שנה.

אלי בן-דהן: רגע, תן לי לומר, אני מסיים – – הפתרון האמיתי הוא באמת – אני אומר לך את זה בצורה הכי גלויה – החלת החוק הישראלי על יהודה ושומרון, ולהפסיק עם המשחקים האלה, של שלטון צבאי, שלא מתאים.

אלי בן-דהן: עם כל הכבוד, אנשי צבא לא מבינים בחיים האזרחיים, הם לא צריכים להבין, הם הוכשרו לתפקידים מלחמתיים, לא לתפקידים אזרחיים ולא לאשר תוכניות.

אלי בן-דהן: זה דבר אחד.

אלי בן-דהן: לגופו של עניין, אני יכול לומר לך שלפני כמה שבועות – הסיפור שם, בכפר עציון, הוא סיפור קצת מסובך, אני אגיד בשתי מילים – החלק שאתה מדבר עליו – אתה מבין שאני כבר עוסק בו כמה חודשים – מדובר בתפיסה צבאית.

אלי בן-דהן: מה לעשות שמדינת ישראל – אני אומר פה, בטעות, בטיפשות אולי, אפילו – החליטה שהיא מקבלת על עצמה את כל המגבלות של האמנה הרביעית של ז'נבה, אף-על פי שאנחנו אומרים שזה לא שטח כבוש, וקיבלנו על עצמנו את כל המגבלות של שטח בתפיסה לוחמתית, שלא היינו צריכים לקבל.

אלי בן-דהן: כיוון שקיבלנו על עצמנו – שטח צבאי, שטח שנתפס בתפיסה צבאית, כדי לבצע בו שינוי אזרחי, התהליך הוא זמן רב, כי – תזכור טוב – – –

חיים ילין: 19 שנה.

אלי בן-דהן: אני לא הייתי שם, אני רק מספר לך את הסיפור.

אלי בן-דהן: מה שקרה, מכיוון שזה תפיסה צבאית, הבסיס שלה הוא בסיס צבאי, תפיסה צבאית.

אלי בן-דהן: כשאתה הולך היום לשנות תפיסה צבאית – שאמור להיות שטח צבאי – לשטח אזרחי, לבניית דירות, התהליך לוקח זמן.

חיים ילין: אבל ככה כל גוש עציון – – –

יואל חסון: טוב, זה לא עובד כך.

יואל חסון: לא, די.

אלי בן-דהן: אמרתי לך – – –

חיים ילין: – – – אבל זה לא שטח עם בעלות פלסטינית, זה מה – – –

אלי בן-דהן: התהליך הסתיים.

אלי בן-דהן: כרגע כבר כמה שבועות נמצא אצל היועץ המשפטי לממשלה, כי יועץ משפטי של יהודה ושומרון לא יכול או לא מוכן לקבל על עצמו אחריות לחוות הדעת.

אלי בן-דהן: נמתין לקבלת אישורו של היועץ המשפטי לממשלה, אני מקווה שהאישור יתקבל בזמן הקרוב, כדי שכשנחגוג את חגיגות היובל לשכונה, באמת יגיע גם האישור לבניית הדירות.

חיים ילין: נקווה, בעזרת השם – – –

יואל חסון: תודה, אדוני סגן השר.

יואל חסון: נעבור לשאילתה הבאה, של חבר הכנסת איל בן ראובן.

חיים ילין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה גם לך.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, אז כדי שלא יהיה לך משעמם, השאילתה היא מ-13 בדצמבר 2016.

איל בן ראובן: לא שנה וחצי, אבל די לא רחוק משם.

יואל חסון: מי סופר, מי סופר.

איל בן ראובן: בקיבוץ מנרה, על אף קרבתו לגבול, אין כיתת כוננות, עקב הגיל הממוצע המבוגר של תושביו, ואני מדבר על גיל 70.

איל בן ראובן: נודע לי שיש עשרה לוחמים שגרים בקיבוץ, שבאפשרותם למלא את התפקיד הזה.

איל בן ראובן: למיטב הבנתי, אין להם – לא היה להם – אישור של המשרד לטובת הנושא.

איל בן ראובן: רצוני לשאול: מדוע לא ניתן אישור ללוחמים, בסיטואציה הזאת?

איל בן ראובן: מה ייעשה כדי לדאוג לנושא בהקדם?

איל בן ראובן: אני רק אוסיף לך שאני – – –

יואל חסון: לא לא, אי-אפשר לחרוג.

איל בן ראובן: טוב, שאלה שנייה.

יואל חסון: בשאלה הבאה.

יואל חסון: תודה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פיקוד הצפון אחראי להגנה במרחבו, בגליל ובגולן, ובכלל זה ביישוב מנרה.

אלי בן-דהן: בשנת העבודה 2016 גובשה עבודת מטה בנושא הקמת מחלקות וכיתות הגנת היישוב ביישובים בטווח אפס עד תשעה קילומטרים מהגבול, בחלוקה הזאת:

אלי בן-דהן: ביישובים שבטווח שמאפס עד ארבעה קילומטרים מהגבול תוקם מחלקת כוננות, ואילו בטווח שמארבעה עד תשעה קילומטרים תוקם כיתת כוננות.

אלי בן-דהן: בעבודת מטה זו נקבע כי תושבי המקום ירכיבו את מחלקת הגנת היישוב בשגרה ובחירום, ויצוידו בהתאמה בציוד ובנשק.

אלי בן-דהן: בעבודת המטה נכלל גם היישוב מנרה, שהוא בין אפס לארבעה קילומטרים מהגבול, והוא צויד בהתאם.

אלי בן-דהן: מחלקת הגנת היישוב של מנרה התאמנה והוכשרה בימים שמ-28 בפברואר עד 1 במרס שנה זאת, והיא מונה 14 איש, מתושבי המקום.

יואל חסון: שאלה נוספת.

איל בן ראובן: שתי בעיות בתשובתך, לצורך העניין.

איל בן ראובן: תושבי המקום – אמרתי: הגיל הממוצע שם 70.

איל בן ראובן: לכן, אני מציע לך לבדוק את התשובה, כי עם בני 70 לא עושים כיתת כוננות.

איל בן ראובן: אני מדבר שם על נחלאים שנמצאים ביישוב.

איל בן ראובן: עכשיו, אני טיפלתי בזה, אני מכיר את כל העבודה שנעשתה – אני טיפלתי בנושא מול פיקוד הצפון, מול אלוף פיקוד הצפון.

איל בן ראובן: הוא הבטיח שהוא טיפל בנושא, ואכן התקבל אישור, ואני הייתי בתחושה שהכול סגור.

איל בן ראובן: והנה, אני מעדכן אותך שלפני שבוע דיברנו עם מזכיר הקיבוץ.

איל בן ראובן: אכן, יש אישור, אבל אין כלי נשק.

איל בן ראובן: כלומר, מנרה דהיום – ואני מזכיר לכם את החדירה שהייתה לפני שבועות ספורים שם, ממש קרוב – מנרה דהיום – ללא כיתת כוננות.

איל בן ראובן: נקודה.

איל בן ראובן: זה הדיווח ממזכיר הקיבוץ, ולכן אני מבקש – זה ממש טיפול דחוף ביותר.

אלי בן-דהן: אני אומר לך מה שאני יודע, שמחלקת הכוננות של מנרה מורכבת מ-14 איש, כפי שאמרתי קודם, שטווח הגילים שלהם הוא 25 עד 45.

אלי בן-דהן: זה הרכב של תושבים מהמקום.

אלי בן-דהן: עכשיו אני אומר לך, מה ששאלת לגבי החיילים, גם אני שאלתי את השאלה הזאת – למה לא משתמשים בחיילים?

אלי בן-דהן: למה הם צריכים לקחת – הרי כפי שאתה מבין, התמהיל מגיל 25 עד גיל 45 הוא תמהיל שממילא חלק מה-14 הם בגיל 40–45, לא כל כך צעירים.

אלי בן-דהן: התשובה היא שפיקוד הצפון, בעבודת המטה שלו, הבין שאי-אפשר להישען על חיילים, שגם בשגרה, בוודאי ובוודאי בחירום, הם לא יהיו שם, הם יעברו למקום אחר.

אלי בן-דהן: בכל אירוע שיקרה, הם לא יהיו שם, ולכן, אם כל כיתת הכוננות – או במקרה של מנרה מחלקת הכוננות – זה יהיה הכוח המרכזי, החיילים, יתברר שבשעת הצורך הם לא יהיו.

אלי בן-דהן: ולכן הוקמה המחלקה הזאת, נעשה לה אימון הקמה, כפי שאמרתי, בסוף פברואר תחילת מרס.

אלי בן-דהן: אני יודע, ואני אומר לך את זה משיחה מאתמול בלילה, בוא נגיד, עם הדרג הכי בכיר שאני מכיר – נאמר לי שהיחידה הזאת, המחלקה הזאת, 14 איש, צוידו בנשק, באפודים ובמכשירי קשר.

אלי בן-דהן: אם אתה אומר לי עכשיו שלא – ייבדק מייד, ואני אשיב לך.

איל בן ראובן: אני בודק הלילה, ואם תהיה בעיה, אני אעדכן.

אלי בן-דהן: תודה.

יואל חסון: מצוין.

יואל חסון: אדוני סגן השר, יש גם שאילתה מטעמה של חברת הכנסת תמר זנדברג, אך היא לא נמצאת.

אלי בן-דהן: דווקא השאילתה הכי טובה, שהיה לי להיכנס בה – אין, אבל לא נורא.

יואל חסון: היא לא נמצאת, אבל אתה תוכל להעביר לה את התשובה אם תרצה.

אלי בן-דהן: לא, אני חושב שלא נותנים, נכון?

אלי בן-דהן: אפילו לא בכתב.

קריאה: – – –

אלי בן-דהן: התקנון אומר – – –

יואל חסון: הלכה לעולמה השאילתה.

יואל חסון: כמה ימים היא הייתה אצלכם?

אלי בן-דהן: בשבילך – – –

יואל חסון: או שהיא פשוט מתה מזקנה.

אלי בן-דהן: לא לא, 10 בינואר 17'.

אלי בן-דהן: לא נורא.

יואל חסון: יפה, אז חבל, מתה צעירה.

אלי בן-דהן: כן.

יואל חסון: השאילתה מתה צעירה.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני סגן שר הביטחון.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני כ"ו באייר התשע"ז, 22 במאי 2017, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.