ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 230, 2017-05-16 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ' באייר תשע"ז, 16 במאי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת דוח ביקורת שנתי 67ב של מבקר המדינה והערות ראש הממשלה לדוח זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי – נתחיל בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אלה שמעוניינים להשתתף יוכלו להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה, רק לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, אתה יכול לפתוח היום את הנאומים.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, בסוריה מתבצע רצח עם.

איל בן ראובן: לא אדבר עליו עכשיו.

איל בן ראובן: אני רק חושב שראוי שבמדינת ישראל ידעו על עשייה מדהימה וחשובה של טיפול באלפי פצועים סורים שעברו בשלוש השנים האחרונות בבתי-החולים בישראל, וזאת לצד אספקת ציוד, מאוכל ועד ציוד רפואי, לעם בסוריה, שנאנק תחת משטר מטורף.

איל בן ראובן: ראוי גם לציין את עמותת ההצלה הישראלית IFA – Israeli Flying Aid, בהובלת גל לוסקי, שעושה נפלאות בהצלת חיים מעבר לגבולנו הצפוני, וכן גורמים נוספים.

איל בן ראובן: ביקרתי לאחרונה בבתי-החולים בצפת ובנהריה.

איל בן ראובן: ראיתי את תחושת השליחות של הרופאים והאחים והאחיות.

איל בן ראובן: עצוב לשמוע מבתי-החולים שהם אינם מקבלים את התקציב הנדרש למשימה החשובה הזאת – כי אי-אפשר לומר לרופא: בצע חצי טיפול בילד פצוע.

איל בן ראובן: אני קורא למערכת הבריאות והביטחון: מצאו פתרון לנושא.

איל בן ראובן: תתחילו לקדם את הנושא הזה.

איל בן ראובן: ואני רוצה לסיים בהערכה גדולה לצה"ל, שהחל את המהלך ביוזמתו ומוביל אותו.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום ראשון הלך לעולמו שיח' עבדאללה נימר דרוויש מכפר קאסם.

מסעוד גנאים: שיח' עבדאללה הוא המייסד של התנועה האסלאמית בארץ.

מסעוד גנאים: הוא היה מנהיג דגול, הוגה דעות, פוסק הלכה, מורה דרך ופוליטיקאי, ואיש ציבור מזן מיוחד, והוא הלך אחרי האמת שלו, בלי חשש ופחד ממה שאמרו או ממה שכתבו עליו.

מסעוד גנאים: הוא ייסד גם את מרכז "אדם" לדיאלוג בין הדתות.

מסעוד גנאים: שיח' עבדאללה האמין בדיאלוג, בהכרה ובכיבוד האחר, והאמין ופעל כדי שלדת יהיה תפקיד בעשיית צדק ושלום.

מסעוד גנאים: שיח' עבדאללה נאבק באפליה, בגזענות ובכיבוש, ועשה רבות למען זכותו של העם הפלסטיני לחירות ועצמאות.

מסעוד גנאים: (אומר בערבית: אבא מוחמד הדתי והאנושי, הפטריוט הדגול, ירחם עליך אללה.

מסעוד גנאים: היה שלום, מדינאי אמיץ בחוכמה וחכם באומץ.

מסעוד גנאים: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חשיפת ערוץ 10 אתמול ממחישה עד כמה מונופול הרבנות הראשית מסב נזקים למדינה שלנו כמעט בכל תחום של החיים.

קסניה סבטלובה: עכשיו גם על צווארו של ענף התיירות מאיימת חרבם, כשמלונות חוששים לאפשר תפילות בנוסח רפורמי וקונסרבטיבי, ולא פחות מזה – על קשריה של מדינת ישראל עם יהודי התפוצות, שיקרים לנו כל כך, ובפרט יהדות ארצות הברית.

קסניה סבטלובה: הגעתי היום לדיון בבג"ץ שעסק בהכרה בגיורים בנוסח רפורמי וקונסרבטיבי לפי חוק השבות.

קסניה סבטלובה: גם כאן הרבנות מערימה קשיים, קשיים רציניים ביותר, על כל אלה שבחרו לקשור את גורלם בעמנו.

קסניה סבטלובה: דרשתי לקיים בשבוע הבא דיון במליאת הכנסת בנושא זה.

קסניה סבטלובה: עלינו לשים סוף לניסיונות להכתיב מהי יהדות נכונה יותר ומהי יהדות נכונה פחות.

קסניה סבטלובה: למונופול הזה, למונופול על היהדות שלנו, אין מקום במדינת ישראל, מדינה יהודית ודמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחריו חבר הכנסת עודד פורר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בטרם אדבר על הנושא שהתכוונתי לדבר עליו, בשעות אלה ממש קרתה, אדוני היושב-ראש, תאונת דרכים קטלנית באוניברסיטה הערבית האמריקנית ליד ג'נין, ומצאו את מותם וקיפחו את חייהם שני סטודנטים ערבים מהכפר אבו סנאן – נזאר דרוויש, בן 19, ורשאד אבריק, בן 21 – וגם נפצעו עוד כמה סטודנטים, וביניהם הסטודנט אחמד סנונו (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אללה ירחם עליהם – – –).

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רציתי לדבר על שביתת האסירים הפלסטינים, שהיום נכנסת ליומה ה-30, וחלקם במצב רפואי מסוכן מאוד.

אוסאמה סעדי: תמוה הדבר שעד היום אין משא ומתן רציני בקשר לדרישות של האסירים.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר לחברי חברי הכנסת שהדרישות של האסירים הן דרישות הומניטריות בסיסיות.

אוסאמה סעדי: כמעט כל הזכויות, אדוני היושב-ראש, היו לאסירים עד לפני כמה שנים.

אוסאמה סעדי: זו לא שביתה פוליטית.

אוסאמה סעדי: אני חושב שמן הראוי שגם השב"ס וגם השר לביטחון הפנים ייכנסו למשא ומתן על מנת להגיע לפתרון מוסכם בהקדם האפשרי ולסיים את השביתה הזאת.

אוסאמה סעדי: באותה הזדמנות, אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: ההזדמנות גלשה לדקה הרביעית כבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: אז רק לעניין של מניעת ביקור חברי כנסת אצל האסירים.

אוסאמה סעדי: קיבלתי מכתב שאני ועוד שלושה חברי כנסת – מותר לנו לבקר, אבל מאז לא הותר לנו לבקר, לא אני ולא, אני מניח, גם יתר חברי.

אוסאמה סעדי: ולכן, אני ראיתי את המכתב של חברי סמוטריץ היום ליו"ר ועדת הכנסת.

אוסאמה סעדי: גם אני כתבתי את אותו מכתב.

אוסאמה סעדי: לא נהיה מוכנים לשמש לא עלה תאנה ולא כסות, אם לא ייתנו לנו באמת למלא את תפקידנו כמו שצריך.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת, אתמול חלקנו חגגנו את ל"ד בעומר, החג החדש, כי דחו עוד הפעם את חופשת ל"ג בעומר.

עודד פורר: כשמסתכלים על לוח החופשות במערכת החינוך הישראלית, אפשר להגיד שלא מבינים איך זה קרה לנו, ואתה עוד יותר לא מבין כשאתה הולך ומסתכל במערכת החינוך החרדית העצמאית: אותו משרד חינוך, אותו מנכ"ל, מוציא חוזר מנכ"ל על לוח חופשות אחר לחלוטין, והגיוני הרבה יותר.

עודד פורר: השנה הזאת הם אומנם התחילו את הלימודים ב-4 בספטמבר.

עודד פורר: אחר כך חיברו בין יום כיפור לסוכות, כדי שלא יהיה יום הלימודים הזה באמצע; בחנוכה בחינוך החרדי לא הייתה חופשה; חופשת הפסח הייתה מ-3 עד 18 באפריל – קצרה יותר מחופשת הפסח של החילונים; בשבועות אנחנו נצא לשלושה ימי חופש, ובחינוך החרדי – רק יומיים; חופשת הקיץ בחינוך החרדי תתחיל ב-31 ביולי ותסתיים ב-22 באוגוסט.

עודד פורר: חברים, הגיע הזמן שהבית הזה יטפל בלוח החופשות בחקיקה, וכל שינוי שירצו לעשות בלוח החופשות לא יהיה בידיו של פקיד זה או אחר, אלא יצטרך לבוא לאישור של ועדת החינוך של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום יום השוויון לקהילה האתיופית, ואני רוצה לומר שיש בעיה שלא מצליחים להתגבר עליה, והיא שיבוץ המגשרים החינוכיים בבתי-הספר.

ענת ברקו: השוויון לא מתחיל בגיל צבא או לאחר מכן; קידום השוויון, הפתרון ומתן המענה לבעיות ייחודיות לקהילה הזאת מתחילים מהגיל הרך.

ענת ברקו: המגשרים עשו עבודה מצוינת, ולצערי הרב, משרד החינוך לא קלט אותם.

ענת ברקו: הם עבדו כעובדי קבלן, וחלקם נשרו בדרך.

ענת ברקו: אנחנו רואים שהצבא עבר כברת דרך מאוד ארוכה; ראינו את זה היום בדיון פתוח בוועדת החוץ והביטחון.

ענת ברקו: יש יותר ויותר חיילים יוצאי העדה שנקלטים.

ענת ברקו: הם לא רק מתחילים באחוזי גיוס גבוהים מהרגיל אלא הם ממשיכים ומסיימים את השירות.

ענת ברקו: יש תוכניות שהן מצוינות, יש תוכניות שהן משלבות.

ענת ברקו: יחד עם זה, גם תוכניות שמבדלות את הקהילה ומאפשרות להם להיות קבוצת תמיכה גם בתוך הצבא לא הייתי פוסלת כי זה נראה רע או כי יש לחץ, כי הן אפקטיביות, הן מועילות.

ענת ברקו: הייתי נותנת לבני הקהילה, לחיילות ולחיילים, לבחור מה מתאים להם.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

אילן גילאון: אני מגיע כרגע מבית-החולים אלי"ן, שמטפל בילדים, בנערים, אפילו בוגרים, מוגבלים בירושלים, מטקס הנגשת המקום או המרכז והתחדשות של המקום הנגיש.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים כי גם אני רוצה להעלות על נס את פועלה של מנהלת המקום, ד"ר מורית בארי, וגם משום שבעיני הנגשת ירושלים – ואלי"ן איננה מעידה עליה – נמצאת במצב מאוד מאוד פרובלמטי.

אילן גילאון: אז אני יכול להגיד לך, בלשון המעטה, שהרבה יותר חשוב להנגיש מקומות כמו לשכת הבריאות בירושלים, או בריכת הסולטן, או ילדי צמי"ד – מקומות כאלה – כי זה באמת מוכיח מהו באמת היחס לפרט.

אילן גילאון: זה אפילו יותר חשוב מאשר איזו שגרירות תעבור לירושלים, ואני לא רואה את זה מן ההיבט המדיני.

אילן גילאון: אני רוצה לומר שזה הדבר החשוב ביותר – בעינינו כמובן – והבית הזה, ואני יודע שהוא נרתם לעניין.

אילן גילאון: אנחנו, מבחינתנו השמים הם הגבול ואנחנו ננגיש אותם, אבל קודם כול צריך להנגיש את ירושלים.

אילן גילאון: קודם כול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – נעלם לנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר אתכם על הכתבה המזעזעת שהייתה ביום שישי בערב באולפן שישי; חלק מחובשי הכיפות אולי לא ראו את זה בשידור חי, ראו את זה אחרי זה.

אורן אסף חזן: אבל תבינו עד לאיזה עומק הגיעה החוצפה, חוסר הבושה, של ערוץ שאמור להיות ממלכתי, שמתפרנס מהכספים של כולנו, שברגע אחד, בלי להסתכל לא ימין ולא שמאל – עזוב ששכח את מה שהיה בעבר – בפריים טיים סרסר לזנות – ותסלחו לי על השיחה ועל השפה – הדיח צעירים לדברים מזעזעים, שאולי חוקיים שם – אני אומר לכם שגם לא – אבל פה הם בטח לא חוקיים.

אורן אסף חזן: אני לא חושב שהכנסת הזאת יכולה לעבור על כך לסדר-היום.

אורן אסף חזן: אני קורא לכם, חברי, להצטרף אלי ולזמן דיון דחוף.

אורן אסף חזן: אני תוהה איפה חברות הכנסת שכל כך הזדעזעו בעבר.

אורן אסף חזן: הייתה כתבה ביום שישי בערב שהיללה ופיארה את תעשיית מסיבות הרווקים ברומניה.

אורן אסף חזן: ערוץ 2 הזמין נערות ליווי לצעירים.

אורן אסף חזן: פורסם בעיתון הארץ שהם מימנו את זה וביימו את הסיטואציות.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאבי וייס יפנים שכבר לא מפחדים ממנו בכנסת; שהאיש שהיה בטוח שראשי ממשלות נופלים לרגליו יתעורר ויפנים שכנסת ישראל לא תעבור יותר בשתיקה על כתבות מביישות שכאלה, שפוגעות בתדמיתה של מדינת ישראל ופוגעות בלב ובחינוך של כל אחד ואחת מבנינו ובנותינו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת נורית קורן.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: נכבדי השר, חברים, מיום שישי אבן יהודה, אחת השכונות באבן יהודה, מנותקת ואינה יכולה להשתמש במים.

יעל גרמן: ההודעה הייתה שיש זיהום חמור, שגם משפיע על כלי הנשימה.

יעל גרמן: לא ידוע עד היום מה מקור הזיהום, ולמעשה אותם תושבים שלא יכולים להשתמש במים הם גם ללא מים וגם ללא מענה.

יעל גרמן: אני חייבת לציין שאני שומעת מתושבי אבן יהודה שהיחס הוא נפלא – גם של הרשות המקומית, גם של משרד הבריאות, גם של תאגיד המים; כולם יוצאים מכליהם באמת כדי להביא מים ולעזור להם.

יעל גרמן: אבל בשורה התחתונה הם עדיין לא יודעים, וגם אנחנו כציבור לא יודעים, מהו מקור הזיהום, האם הוא לא יחזור על עצמו ומה צריך לעשות.

יעל גרמן: אני סבורה שבמקרה שכזה כל הציבור צריך לדעת, אין מה להסתיר.

יעל גרמן: משרד הבריאות לא אשם, הוא מטפל בזה.

יעל גרמן: אבל כן, גם אנחנו, לא רק תושבי אבן יהודה, צריכים לדעת מדוע קרה מה שקרה, מהו מקור הזיהום וכמובן – איך מתכוונים למנוע את זה בעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אנחנו מציינים את יום השוויון של העדה האתיופית.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות הכול על מנת לשלב את העדה האתיופית ועל מנת למנוע כל הזמן עוולות.

נורית קורן: אבל צריך לזכור שיש גם עולים חדשים מתימן – וזה עלה בוועדת העלייה והקליטה – ושיקבלו את אותם תנאים שמקבלים העולים האתיופים.

נורית קורן: כי מסתבר שגם הם באו – – –

אלי אלאלוף: – – – אל תשווי לאתיופים.

נורית קורן: לא, לא, אני לא משווה.

נורית קורן: אני מדברת על תנאים.

אלי אלאלוף: – – –

נורית קורן: אני מדברת רק על התנאים, אני לא מדברת על השוואה; על התנאים: תנאי עלייה, תנאים – ש-15 שנה יש משכנתאות, כל הדברים האלה, כי גם הם באו מעולם שלישי.

נורית קורן: , לפי הדיון שהיה היום בוועדה, שניהל חברי אברהם נגוסה – גם הוא מבין שצריך לסייע, ולא מדובר בהרבה מאוד אנשים.

נורית קורן: גם בנושא של מלגות באוניברסיטאות והנחות – חשוב מאוד; גם הם באו מעולם שלישי.

נורית קורן: אני, לפחות, תרמתי את חלקי לעדה כחברה בוועדה לבחירת שופטים.

נורית קורן: מהרגע שנכנסתי לכהן כחברה בוועדה קידמתי מועמדות ממוצא אתיופי, כי חשבתי שחשוב מאוד, כשיש לנו בחברה אוכלוסייה ממוצא אתיופי, שגם להם יהיה ייצוג במערכת המשפטית.

נורית קורן: אני שמחה שלפני חצי שנה מינינו שתי שופטות ממוצא אתיופי – שלא עשינו להן שום הנחות; הן היו מקצועיות ואיכותיות – ושברנו את תקרת הזכוכית.

נורית קורן: אני שמחה שלקחתי חלק ברגע ההיסטורי הזה שמינינו אותן, והן פתחו את הדרך לאחרות.

נורית קורן: צריך לברך את העדה שישתלבו כמה שיותר טוב בחברה שלנו.

נורית קורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה.

חיים ילין: הייתי היום שותף בוועדת החינוך, ולאחר מכן גם בסיכום של היום של הקהילה האתיופית.

חיים ילין: אני חייב להגיד לכם שבפעם הראשונה התחברתי מאוד עמוק לקהילה, מתוך הבנה של המצוקות – זה לא העלייה לישראל; אלה דווקא אתיופים שנשארו באתיופיה.

חיים ילין: מאיר כהן הביא את זה לדיון אצלנו בסיעה וסיפר לנו על הנסיעה שלו לאתיופיה, ואני חייב לחבר את זה לנסיעה שלנו לארצות-הברית, של שבעה חברי כנסת.

חיים ילין: ראינו שם אוכלוסייה ענקית של יהודים שבמדינת ישראל הדת היהודית האורתודוקסית לא מכירה בהם כיהודים.

חיים ילין: ואני אומר לכם את זה עכשיו: יקרה אותו דבר.

חיים ילין: ישבו פה, כבוד היושב-ראש, בעוד 200 שנה בכנסת ישראל אנשים – בטח לא אנחנו, אפילו לא הנינים שלנו – ישב פה בן אדם, חבר כנסת, ויגיד: תקשיבו טוב, ב-LA יש אוכלוסייה של יהודים, שפעם היו יהודים.

חיים ילין: אולי נעלה אותם לארץ?

חיים ילין: אותו דבר עושים פה.

חיים ילין: אם לא נפתור את הבעיה של היהדות בתפוצות, כבוד היושב-ראש, לא רק שלא תהיה לנו מדינה – גם לא יהיו יהודים במדינת ישראל ובעולם כולו.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לאורך השנים אנחנו כבר שמענו על דוחות חמורים של מבקר המדינה, אבל מה שקורה עם הדוח האחרון, אדוני היושב-ראש, אני חושב שראוי לתשומת לבנו.

דב חנין: אומר לנו בעצם מבקר המדינה ששר בכיר בממשלת ישראל השתמש במשאבי הציבור, העביר אותם מהנושאים ומהתחומים שלהם הם היו מיועדים, בגליל ובנגב, לטובת מקורבים פוליטיים שלו.

דב חנין: אלה דברים חמורים ביותר.

דב חנין: אנחנו לא יכולים להמשיך ולהתנהל כאילו לא קרה שום דבר.

דב חנין: לפי מיטב הבנתי, אדוני היושב-ראש, אלה בדיוק הדברים שעליהם בעבר אנשים הועמדו לדין.

דב חנין: אני פונה אל היועץ המשפטי לממשלה לבחון באופן מעמיק את ממצאי המבקר ולפעול כדי שדברים כאלה לא יתרחשו עוד במקומותינו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני קודם כול רוצה לברך את עמדת ההסתדרות הרפואית, הר"י, בישראל, שהיא עמדה איתנה, אנושית, מקצועית, נגד ההזנה בכפייה של האסירים הביטחוניים, ששובתים רעב מאז 17 לחודש.

עבדאללה אבו מערוף: זו העמדה הנכונה, המוסרית, האנושית, שאכן רופא שנשבע להיות מסור ונאמן למקצועו – יהיה כך.

עבדאללה אבו מערוף: אני מחזק את ידם ומברך אותם.

עבדאללה אבו מערוף: אבל מצד שני, האטימות של ממשלת ישראל, של השר לביטחון פנים ארדן, לדרישות האנושיות של האסירים הביטחוניים ששובתים רעב היא אטימות לא אנושית, והיא נוגדת כל חוק בין-לאומי וחוק אנושי, אפילו בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: הם בסך הכול דורשים לשפר את תנאי הכליאה שלהם, שכוללים את תנאי הרפואה והמרפא, תנאי הטיפול הרפואי – שיהיה בבתי-חולים, לא רק במרפאה, איפה ששב"ס נמצא – את תנאי הכליאה בתאי בידוד, את תנאי הביקורים, שיהיה להם טלפון ציבורי; תנאים אלמנטריים, אנושיים, של חיים.

עבדאללה אבו מערוף: כל בן אדם זכאי ורשאי לחיות כמו בן אדם, אפילו שהוא בכלא.

עבדאללה אבו מערוף: האטימות הזאת, שהיא עדיין אצל הממשלה ואצל השר ארדן, מנוגדת לכל צלם אנושי, ואני מבקש שאכן דרישות האסירים יבוצעו לאלתר ושהשביתה אכן תסתיים בצורה המתאימה, האנושית, שצריכה להיות.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום השוויון למען קהילת יוצאי אתיופיה

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 6752, 6755, 6758, 6823, 6841, 6848 ו-6858, בנושא: ציון יום השוויון למען קהילת יוצאי אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הדיון המיוחד לציון יום השוויון של קהילת יוצאי אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: אם הייתי צריך לתאר בשתי מילים קצרות את מהותה של העלייה מאתיופיה, ובכלל של העליות לארץ ישראל, הייתי אומר: מסירות נפש.

יולי יואל אדלשטיין: כששומעים את הסיפורים על הקהילות שלא הפסיקו לחלום על ירושלים במשך אלפי שנים, אי-אפשר שלא להתרגש; כשנזכרים בכל האנשים שעזבו את כל מה שהיה להם באתיופיה, ארזו מזוודות ועלו לארץ – רבים מהם במסע רגלי מפרך ומסוכן – אי-אפשר שלא להתפעל ממסירות הנפש שלהם ומהרוח האיתנה.

יולי יואל אדלשטיין: בעשורים האחרונים מדינת ישראל משקיעה משאבים עצומים בקליטת העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: פתיחת שערי הארץ לרווחה היא אחת מהמשימות העליונות שלנו כבר יותר מ-120 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: העולים החדשים – מאתיופיה, מצרפת, מתימן, מברית המועצות לשעבר ומכל מקום אחר על הגלובוס – הם בשר מבשרנו וחלק חשוב ובלתי נפרד מהחברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: הם מקיימים בגופם את דברי הנביאים על שיבת ציון.

יולי יואל אדלשטיין: מניסיוני האישי אני יודע – זה לא תמיד קל.

יולי יואל אדלשטיין: גם אחרי מאמצים גדולים, מאוד מורכב לעבור לארץ חדשה, להתרגל לשפה חדשה ולהצטרף לתרבות חדשה.

יולי יואל אדלשטיין: המודעות לקשיים האלה הופכת את סיפור ההצלחה וההשתלבות של הקהילה של יוצאי אתיופיה בישראל למרשים עוד יותר.

יולי יואל אדלשטיין: בתוך שנים בודדות אנחנו רואים עלייה משמעותית בהישגים שמגיעים אליהם יוצאי אתיופיה בבגרויות, בהשכלה הגבוהה, בצבא ובשוק התעסוקה.

יולי יואל אדלשטיין: יוצאי אתיופיה פרצו את כל הגבולות ואת כל תקרות הזכוכית והוכיחו שדבר לא יכול לעמוד בדרכם.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, המצב עוד לא מושלם, ותמיד יש עוד מה לתקן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוד זוכרים את המקרים שהעיבו על התחושות של קהילת יוצאי אתיופיה, שחשה כלפיה יחס מזלזל ולא הוגן, גם מצד רשויות השלטון.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר בקול ברור: בישראל אין מקום לאפליה של אף מגזר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא נקבל שום תירוץ ולא נסבול שום העלמת עין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פועלים ליישם את מסקנות הצוות למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה שהוגשו לפני כמה חודשים.

יולי יואל אדלשטיין: גם בעתיד נמשיך לפעול יחד לקידום הקהילה ונשאף להשתלבות מלאה שלה בחברה הישראלית, מתוך הכרת תודה על מסירות הנפש של כל חבריה.

יולי יואל אדלשטיין: זו המחויבות שלנו, ולא פחות חשוב מזה – זו התקווה שלנו לחברה מלוכדת ומשגשגת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמה חברי כנסת מסיעות שונות יזמו היום את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון הוא חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו תעלה חברת הכנסת יעל גרמן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה לברך את נציגי הקייסים של קהילת יוצאי אתיופיה שמכבדים אותנו בנוכחותם, וגם את הפעילים והפעילות שנמצאים אתנו ביציע.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ביקשתי לציין יום מיוחד, יום המאבק לשוויון ליוצאי אתיופיה בישראל, במלאות שנתיים למחאה הציבורית המרשימה ברחובות הערים שלנו, וקודם כול ברחובותיה של תל אביב-יפו, של המונים המונים מצעירי יוצאי אתיופיה בישראל.

דב חנין: היום הזה, יום השוויון של יוצאי אתיופיה, עדיין איננו יום של השלמת השינוי; זה יום שמסמן אתגר ומאבק.

דב חנין: ביום הזה קיימנו בכנסת 11 דיונים, גם בוועדות הכנסת השונות וגם בכנס מיוחד, שהגעתי לכאן עכשיו ממנו.

דב חנין: אני רוצה לפתוח בתודה לראשי כל הוועדות שנענו לאתגר הזה וקיימו אצלם דיונים.

דב חנין: הדיונים היו מעשיים ומועילים.

דב חנין: אני רוצה להודות לעורכי התערוכה המרשימה שנערכה במבואה, "יהלום שחור", תערוכת עיצוב שמסמנת את היכולות של אנשים מוכשרים וצעירים להביע בדרך אמנותית את ההתנגדות שלהם לאפליה וגזענות.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה גדולה לנציגי ונציגות הארגונים של יוצאי אתיופיה – קודם כול האגודה הישראלית למען יוצאי אתיופיה – על שיתוף הפעולה בבניית היום המלא והגדוש הזה, וכמובן לכל הארגונים האחרים, לפעילות ולפעילים הרבים שהגיעו לכאן, לכנסת.

דב חנין: כאשר אני מנסה לסכם בתמצית את אותם 11 דיונים שהיו בישיבות הוועדות השונות אני יכול לומר בקליפת אגוז שאנחנו עדיין נמצאים במציאות שבה יוצאי אתיופיה בישראל מופלים בכל מישורי החיים: בדיור – רבים מיוצאי אתיופיה עדיין מרוכזים בשכונות מסוימות.

דב חנין: אנחנו שומעים על קשיים לא קטנים ביכולת של יוצאי אתיופיה להגיע למקומות אחרים ולשכונות אחרות; בחינוך – אנחנו עדיין נמצאים במסלולים נפרדים.

דב חנין: יש בתי-ספר שבהם שיעור יוצאי אתיופיה הוא עצום, ויש בתי-ספר – כולל, אדוני היושב-ראש, בשכונות שיש בהן לא מעט יוצאי אתיופיה – בתי-ספר מאוד מאוד טובים, איכותיים, אבל אין בהם יוצאי אתיופיה.

דב חנין: זו עדיין המציאות.

דב חנין: גם בהשכלה הגבוהה אנחנו רואים מספר קטן מאוד של יוצאי אתיופיה שמגיעים לדרגות בכירות של השכלה אקדמית – וזה לא בגלל שאין אנשים סופר-מוכשרים בקרב יוצאי אתיופיה.

דב חנין: בגילוי נאות, אדוני היושב-ראש, שניים מהבנים שלי עשו שנות שירות, אחד בלוד ואחד בירושלים, עבדו עם בני נוער יוצאי אתיופיה, בחורים ובחורות מרשימים, מוכשרים, נפלאים, אבל ברובם הם לא הצליחו להגיע לאוניברסיטאות ולא הצליחו להגיע למקומות שבהם יכלו גם להתפתח באופן אישי וגם לתרום לחברה כפי שהם יכולים מבחינת הכישרון שלהם.

דב חנין: גם בתחום הבריאות – בדיון שהתקיים אצל חבר הכנסת אלאלוף בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ראינו סוכרת ומחלות נוספות שנובעות מהחיבור שבין יוצאי אתיופיה לבין המציאות הישראלית.

דב חנין: וכמו בכל מאבק חברתי, גם במאבק החברתי הזה יש שמות שהם שמות בולטים במיוחד: שמו של יוסף סלמסה, שנהרג על ידי המשטרה; שמו של אברה מנגיסטו, הצעיר מאשקלון ש-900 יום כבר נמצא בעזה ולא ידוע מה גורלו.

דב חנין: נעשים מאמצים לעשות שינוי, אבל אנחנו שמענו גם על הרבה ביקורת במימוש ובביצוע של המאמצים האלה.

דב חנין: התוכניות המבדלות, שהממשלה החליטה לבטל אותן, עדיין אתנו, למרבה הצער ולמרבה הכאב.

דב חנין: Separate but equal is not equal, נפרד אבל שווה, הוא אף פעם לא שווה, ואנחנו רואים את זה נמשך אצלנו.

דב חנין: גם דוח פלמור, אדוני היושב-ראש, שאתה הזכרת – עדיין לא ברור עד כמה נצליח לממש אותו, כאשר למשל בספר התקציב של 2017–2018 אנחנו לא רואים סעיפים תקציביים שמאפשרים את מימוש הדוח הזה.

דב חנין: כשאני מסתכל על דוחות מבקר המדינה ואני רואה את הביקורת הקשה של מבקר המדינה על תוכניות יפות שהיו בעבר ולא בוצעו, אני אומר שאנחנו חייבים ללמוד את הלקח, ולהבין שאסור שיהיה פער בין ההבטחות והתוכניות היפות לבין הביצועים בפועל, בשטח.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, רק לסיים בהערכה ובתודה לאורי וולטמן, היועץ שלי, שעבד קשה על היום הזה; למיכל קטושבסקי, מתנדבת מאוניברסיטת בן-גוריון בלשכתי, שעשתה עבודה רבה מאוד וגדולה; כמובן, לכל הפעילים והפעילות של אגודת יהודי אתיופיה שעבדו אתנו על היום הזה; ותודה מיוחדת למתחה בלשכתי, רחל בסטה, מתמחה ממכללת ספיר, שעבדה עבודה עצומה בהתנדבות.

דב חנין: אני אמרתי לה שאני מקווה ליום שהיא תהיה חברת כנסת, ואז אני אשמח להתנדב בלשכתה.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אברהם נגוסה.

יעל גרמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חברי וחברותי, אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על כך שאתה באמת נותן את הדגש ושם את זה על סדר-היום שלנו, של הכנסת, את יום השוויון ליוצאי קהילת אתיופיה.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לומר תודה רבה גם לדב חנין, שיזם את זה ושתמיד כשבאים לענייני שוויון ובריאות הוא באמת פורץ דרך.

יעל גרמן: לדאבוני הרב, יצאתי מאוד עצובה מהדיון שהיה בוועדת הבריאות, דיון מאוד מעמיק בראשותו של יושב-ראש הוועדה חברי חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יעל גרמן: זה דיון שממש שם לנו מול העיניים את ההבדלים הכל-כך דרמטיים בין יוצאי קהילת אתיופיה לבין כלל מדינת ישראל, הבדלים שלא ראוי שיהיו במדינת ישראל.

יעל גרמן: באו וסיפרו לנו על הפסקות ההיריון המרובות; על בעיות בבריאות הנפש; על המחלות הזיהומיות, שהן רבות בקרב הקהילה יותר מאשר בכלל החברה הישראלית; על הסוכרת; על כך שיש יתר לחץ דם; על אובדנות – על כך שבקרב יוצאי קהילת אתיופיה מספר מקרי האובדנות וההתאבדויות, לא רק המקרים אלא גם ההתאבדויות, הוא פי 2.4 גבוה יותר מאשר בכלל הציבור; על כך שהם סובלים משתייה מזיקה של אלכוהול; על הפרעה בשומני דם; עששת ועוד ועוד.

יעל גרמן: עם כל רצוננו לדבר על שוויון, אין שוויון.

יעל גרמן: קהילת יוצאי אתיופיה לא שווה.

יעל גרמן: היא שווה אולי דה יורה, היא שווה בפני החוק; היא לא שווה בפועל.

יעל גרמן: מה שציער אותי במיוחד היו שני דברים שדיברנו עליהם, וגם דיברתי על כך בוועדה: האחד זה הטיפול הכושל בנושא ה"דפו-פרוברה", שזו תרופה, גלולה למניעת היריון, שנותנים אותה רק לנשים אתיופיות ולא לכלל הנשים, מתוך איזושהי מגמה של זלזול בנשים, וגם – – –

מאיר כהן: הפסיקו עם זה.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: מסתבר, חברי מאיר כהן, שלמרות ההבטחות ולמרות הדיונים שלנו, ולמרות שבאמת הייתה הנחיה של משרד הבריאות להפסיק, ישב רופא בשם יוני, וסיפר לנו שעדיין "דפו-פרוברה" מקובלת במערכת בריאות ועדיין נותנים אותה לנשים אתיופיות.

יעל גרמן: זה מאוד מאוד ציער, מאוד ציער.

יעל גרמן: וגם, כמובן, העובדה שעד היום לא מקיימים את המלצות הוועדה לתרומות דם, ועד היום עדיין זורקים את הדם.

יעל גרמן: דם שהוא מספיק טוב כדי לגייס אותם, לא מספיק טוב כדי לתרום אותו.

יעל גרמן: שמענו אומנם הבטחה שב-1 ביוני סוף-סוף יקבלו את תרומות הדם, ואני מקווה מאוד וסומכת על חברי אלי אלאלוף שידאג לכך שאכן ייתנו דין וחשבון, ואכן זה יגיע לידי מימוש.

יעל גרמן: אבל כששומעים על שני הדברים האלה, אז אנחנו באים ואומרים: יום השוויון הוא יום חשוב וראוי, אבל מן הראוי שאנחנו נפקח ונדאג שהשוויון יהיה גם בפועל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה, אדוני.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על שאפשרת לקיים ולציין את יום יוצאי אתיופיה בכנסת.

אברהם נגוסה: זה יום חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: אני מברך גם את יוזם הדיונים, חבר הכנסת דב חנין.

אברהם נגוסה: הכנסת עשתה היום דבר חשוב, גם בוועדות.

אברהם נגוסה: זה דבר חשוב שאנחנו קיימנו דיון על נושאים שונים.

אברהם נגוסה: כמי שפועל למען מטרה זו כבר שנים רבות, אני מברך גם את ראש הממשלה וגם את הממשלה על הקמת ועדת שרים בראשות ראש הממשלה לקידום שילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: במסגרת זו הוגש לממשלה דוח מקיף על ידי מנכ"לית משרד המשפטים, שהדגיש את האפליה והגזענות כלפי יוצאי אתיופיה והמליץ כיצד למגר אותן.

אברהם נגוסה: בעקבותיו, הוחלט להקים במשרד המשפטים צוות שימגר אותן.

אברהם נגוסה: עם זאת, למרבה הצער, עדיין יש בישראל אפליה וגזענות כלפי יוצאי אתיופיה – בבתי-הספר, במסעדות, במועדונים, בצבא, במשטרה, בחברה.

אברהם נגוסה: לאחרונה פורסם סקר של משרד העבודה המוכיח כי יוצאי אתיופיה מודרים מענפים שבהם רמת ההשתכרות גבוהה.

אברהם נגוסה: ראמ"ה, הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך, פרסמה לאחרונה כי נרשמה עלייה בהישגי התלמידים יוצאי אתיופיה, אך במקצועות מסוימים הפערים גדולים.

אברהם נגוסה: נוסף על כך, לפני כשנתיים פרסמה ראמ"ה כי התלמידים ילדי אתיופיה מדווחים על אלימות מצד מורים כלפיהם בשיעור כפול מאשר כלפי כלל התלמידים.

אברהם נגוסה: הבוקר קיימתי ועדה בראשותי – במסגרת היום שאנחנו מציינים, כמו ועדות אחרות – בנושא השכלה גבוהה.

אברהם נגוסה: לראשונה הציגה בפנינו המועצה להשכלה גבוהה, מל"ג, כיצד היא נערכת לשלב את יוצאי אתיופיה בתוכנית החומש שלה.

אברהם נגוסה: בהזדמנות זו, אני מברך את הוועדות השונות בכנסת שקיימו דיונים בנושאים שונים.

אברהם נגוסה: למרות שהתקבלה החלטת הממשלה להעלות את הממתינים באדיס אבבה ובגונדר, עדיין אלפים ממתינים, מופרדים מקרוביהם מדרגה ראשונה – הוריהם, ילדיהם, אחיהם.

אברהם נגוסה: זוהי פגיעה קשה בזכות הבסיסית של אזרחים שווי זכויות.

אברהם נגוסה: אני שואל אתכם: באיזו עלייה אחרת מתקיימת פגיעה כל כך קשה?

אברהם נגוסה: לצערי, למרות התוכניות המרשימות לשילובם של יוצאי אתיופיה עדיין קיימת סגרגציה בבתי-הספר ובגני הילדים; למרות התוכניות המרשימות שהוכנו, אושרו ותוקצבו, ולמרות העובדה שהוקם הצוות למיגור הגזענות והאפליה, חלק מהתוכניות – היישום שלהן בפועל הוא אטי מאוד.

אברהם נגוסה: עולים חדשים עדיין תקועים במרכזי קליטה ללא פתרון דיור; מעמדם והעסקתם של מנהיגיה הרוחניים – לבעיה הזאת עדיין אין פתרון.

אברהם נגוסה: ולכן, אני קורא לשרי הממשלה האחראים לביצוע התוכניות היעילות שאושרו ותוקצבו לפעול לאלתר ליישומן בשטח כלשונן.

אברהם נגוסה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם נגוסה, יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

אלי אלאלוף: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, באמת גם אני מאלה שרוצים לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על כך שאפשרת את יום השוויון, לפי הצעתו של חבר הכנסת דב חנין, ולדון ביום הזה – היום הראשון, הפעם הראשונה שיש יום כזה דווקא על הקהילה היהודית מאתיופיה.

אלי אלאלוף: תרשו לי ללכת לאור הניסיון הקודם והוותיק שלי מהסוכנות היהודית.

אלי אלאלוף: ב-1990 הייתי מנהל מחוז הדרום, ופעלנו גם לעידוד העלייה מרוסיה, שנתיים או שנה לפני כן, וודאי גם העלייה מאתיופיה.

אלי אלאלוף: ושם, בפעם הראשונה, אני חייב להגיד, נתקלתי בגזענות; נתקלתי בגזענות – חבר הכנסת ידידי חברי דוד, תרשה לי למשוך את תשומת הלב של מאיר.

מאיר כהן: כן.

אלי אלאלוף: מאיר מהדרום, כמוני.

אלי אלאלוף: בוקר אחד, במשרדי הסוכנות היהודית, אני מגיע כהרגלי בסביבות השעה 08:00, ואני מוצא בחדר שלי קבוצה של קייסים, שבעה קייסים יושבים – –

מאיר כהן: אני רוצה שפעם תזמין אותנו לבית-הכנסת הזה, שכולם ידעו מה זה.

אלי אלאלוף: כן, כן, כן.

מאיר כהן: זה סיפור מרתק.

אלי אלאלוף: – – יושבים במשרדי.

אלי אלאלוף: ואני נכנס ואומר למזכירה, לציפי, אני אומר לה: מה קרה לך?

אלי אלאלוף: מה זה?

אלי אלאלוף: אז היא אומרת: החליטו, באו, התיישבו.

אלי אלאלוף: והיופי שלהם, ההתרשמות – אני לא האיש הכי מאמין בעולם, למרות שאני מרגיש יהודי נפלא, לעצמי – אני רואה אנשים שרק היופי היה מתחרה בנוכחות האלוהית שלהם.

אלי אלאלוף: והם אומרים לי – באמצעות משה באטה, מתורגמן, חבר שלנו – אומרים לי: באנו לבקש ממך שתקים לנו בית-כנסת.

אלי אלאלוף: בסוכנות היהודית מקימים בתי-כנסת?

אלי אלאלוף: אני לא צריך להסביר לכם יותר מדי.

אלי אלאלוף: ברגע זה הרגשתי שליח מצווה ענקית.

אלי אלאלוף: לא חשבתי שאני מסוגל ליישם את המשימה האדירה הזאת, ואמרתי להם: תראו, אני לא יודע איך עושים את בסוכנות, אבל תנו לי כמה זמן, אני אנסה, אִתכם, לשכנע מישהו.

אלי אלאלוף: התקשרתי למתי קונס, אדריכל קצת מוזר ומדהים בבאר-שבע.

אלי אלאלוף: ואני אומר למתי: תשמע, אין לי תקציב, אין לי כסף.

אלי אלאלוף: בנית בחיים שלך בית-כנסת אתיופי?

אלי אלאלוף: הוא אומר: מה פתאום?

אלי אלאלוף: איפה אני אבנה דבר כזה?

אלי אלאלוף: ואז הוא בא במקום, וישב אתם, ואני יצאתי מהחדר, כי התחילו דיונים על הקמת בית-הכנסת היהודי האתיופי הראשון בבאר-שבע.

אלי אלאלוף: אני אקצר לכם, כי זה נמשך – כמעט שנה של תכנון, כי בית-הכנסת של קהילת יהודי אתיופיה הוא בית-כנסת מיוחד.

אלי אלאלוף: אחד הדברים שאני זוכר ותמיד חוזר – אסור שמים יגעו בקירות של בית-הכנסת.

אלי אלאלוף: אתה יודע, זה פשוט מדהים.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: כי אתה שוטף ידיים, עושה נטילת ידיים – זה טומאה, וטומאה לא יכולה להתקרב לבית-כנסת.

אלי אלאלוף: אז אלו אנשים שחשבו בצורה כזאת, כל כך עמוק, על מה זה טומאה.

אלי אלאלוף: ודבר שני, שהיה הכי מרשים: אנחנו זקוקים לסוכה לפני הכניסה לבית-הכנסת.

אלי אלאלוף: מה פתאום סוכה?

אלי אלאלוף: הדעות הקדומות שלי אז היו עוד יותר חזקות, ואני מתנצל על כך.

אלי אלאלוף: אמרו: כי אצלנו הסוכה תאפשר לזקני העדה לשבת לפני תחילת התפילה, לקבל כל אחד שבא ולברך אותו לפני שהוא נכנס להתפלל.

אלי אלאלוף: תראו איזו מחשבה מדהימה.

אלי אלאלוף: תראו איזו גישה מדהימה.

אלי אלאלוף: בעקבות זה, באמת איפה שיכולתי אמרתי: אני מחפש כסף לבנות בית-כנסת לקהילה היהודית מאתיופיה.

אלי אלאלוף: ויום אחד – אני זוכר את זה, 14 ביולי.

אלי אלאלוף: 14 זה Quatorze juillet, אז קל לי לזכור אותו.

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה – – –

אלי אלאלוף: אני יורד עם שלמה הלל, האדיר הזה, אחד מהקודמים בתפקידך, ואני אומר לו: תשמע, שלמה, אפשר לגייס כסף לבניית בית-כנסת לאתיופים?

אלי אלאלוף: אז הוא אומר: זה מה שחסר להם?

אלי אלאלוף: אז אמרתי לו: כן, הם רוצים את זה.

אלי אלאלוף: ואם לא – אז לא, תגיד לא.

אלי אלאלוף: כדאי שנבנה להם בית-כנסת.

אלי אלאלוף: ושלמה, ברוב חוכמתו, לא רצה להעמיד אותי על מקומי יותר מדי.

אלי אלאלוף: הלך.

אלי אלאלוף: ובחול המועד סוכות של אותה השנה, 1990, הוא מתקשר ואומר לי – אז הוא היה יושב-ראש קרן היסוד – –

קריאה: קרן היסוד.

אלי אלאלוף: – – תבוא.

אלי אלאלוף: אני בא – אני מודה, לא הייתי מגולח – ונכנס יחד עם אריה חלפין, חבר שלי, ואני אומר לו: מה רצית?

אלי אלאלוף: הוא אומר: יש לי כסף בשבילך לבית-הכנסת האתיופי.

אלי אלאלוף: אמרתי לו: אני לא מאמין.

אלי אלאלוף: אתה צוחק עלי?

אלי אלאלוף: אז הוא אומר לי: יש לי, אבל בתנאי שאתה לא בונה רק בית-כנסת.

אלי אלאלוף: אמרתי: תן לי.

אלי אלאלוף: אז מה אני אבנה?

אלי אלאלוף: הוא אומר: גם מרכז קהילתי להם.

אלי אלאלוף: ואז הוא אומר לי: עכשיו מיליון דולר – כמה מטרים?

אלי אלאלוף: 800?

אלי אלאלוף: אמרתי לו: כן.

אלי אלאלוף: אז הוא אומר לי: קצת לבית-הכנסת והרבה למרכז הקהילתי.

אלי אלאלוף: ואז, פה אמרתי לו דבר שאני מצטער, מודה; מאז אני חושב שסלח לי: מה אתה מבין באתיופים?

אלי אלאלוף: אתה, שהבן שלך נשוי לבחורה מדהימה מאתיופיה – מה אתה מבין?

אלי אלאלוף: ולא ידעתי שהוא כזה סבא של ילדים אתיופים מדהימים.

אלי אלאלוף: ואז אני אומר לו: תן להם להחליט.

אלי אלאלוף: תראו את החוכמה של הקייסים; חבל שעזבו.

אלי אלאלוף: אני חוזר אליהם באמצעות אותו מתורגמן נפלא, משה באטה, ואני אומר לו: משה, תשאל אותם מה עושים עם 800 מטר, ככה, לילדים, מרכז קהילתי; הסברנו במושגים שהיו מובנים להם.

אלי אלאלוף: ואז אמרו: מאוד פשוט.

אלי אלאלוף: אם זה היה – סליחה, אני אדבר עלינו, על המרוקנים – איזה בית-כנסת לעומת מרכז קהילתי, תן להם איזה 100 מטר, והשאר בשביל בית-הכנסת.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אצלם זה היה: תן לנו איזה 200–250 לבית-הכנסת; כל השאר לילדים.

אלי אלאלוף: תראו את החוכמה.

אלי אלאלוף: לא אמרתי למה, כי זה כל כך הפתיע – מפני שככה יבואו אלינו, ונראה אותם, ונמשיך ונלווה אותם.

אלי אלאלוף: אבל לצערי, לסיפור היפה הזה – א.

אלי אלאלוף: יש בית-כנסת, זה נבנה בזכות אותה תרומה מדהימה, והייתה לי הזכות גם להשלים את המבנה בקרן רש"י.

אלי אלאלוף: אבל מה קרה אז?

אלי אלאלוף: המלחמה לקבלת קרקע מול עיריית באר-שבע – היות שהם כבר לא בעולם הזה, אני לא אזכיר את שמותיהם – והגזענות שהתבטאה בזה שאני בא לבקש בית-כנסת (אומר במרוקנית ומתרגם.

אלי אלאלוף: ) מה פתאום?

אלי אלאלוף: אמרו לי בערבית.

אלי אלאלוף: מה הם צריכים בית-כנסת?

אלי אלאלוף: למה צריך לתת להם?

אלי אלאלוף: בשנת 1990.

מאיר כהן: תסביר את מה שאמרת.

אלי אלאלוף: למה הם צריכים בית-כנסת, השחורים האלה?

אלי אלאלוף: תנחשו איך הגבתי.

אלי אלאלוף: זה היה קשה.

אלי אלאלוף: מערכות הדת של המדינה שלנו היו לדעתי הראשונות שפגעו, למרות הרב הראשי לשעבר, זיכרונו לברכה, עובדיה יוסף, ושייבדל לחיים ארוכים, הרב שלמה עמאר היום, שתומכים ותמכו ביהדות אתיופיה כיהדות לכל דבר.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד את זה, מפני שאני שמח – לא שמח, אני מציין כעובדה שהממשלה הקימה במשרד המשפטים ועדה או צוות למיגור הגזענות כלפי יוצאי אתיופיה.

אלי אלאלוף: להשתמש במילים האלה זה אומר שיש היום, גם היום, גזענות במערכות מול יהודי אתיופיה.

אלי אלאלוף: אני יודע שצריך להפסיק, אבל אני לא יכול לשכוח את החוויה כשיחד עם מאיר, בזכות אברהם וחיליק בר, היינו באתיופיה.

אלי אלאלוף: חברים, זה שיש באתיופיה יהודים שמרגישים יהודים ואנחנו מנתחים אותם בכל מיני הגדרות כדי שלא יגיעו לארץ, זה גם ביטוי של גזענות.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים לעשות הכול, ובקצב.

אלי אלאלוף: למרות שקיבלנו, מאיר ואני, רק אתמול מכתב משר הפנים, שאומר שהוא עושה את כל המאמצים להעלות אותם בקצב גדול יותר, אני חייב לציין שגם היום, כלפי יהודי אתיופיה הגרים באתיופיה אנחנו לא עושים מספיק.

אלי אלאלוף: אני מודה למי שהשתתף היום.

אלי אלאלוף: היה דיון – והדיווח של יעל היה מדהים – על נושא הבריאות.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה שתהיה גזענות בטיפול הרפואי ביוצאי אתיופיה, ויש גזענות.

אלי אלאלוף: אמרת את השם המפורש של אותה תרופה שמכניסה צמרמורת בצעירות מאתיופיה כשהן לוקחות את זה, נגד היריון, ושמענו דברים מאוד קשים בנושא מצב בריאות הנפש שלהם, ואני חושב שיש מקום להמשיך ולהיאבק.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו; חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, אדוני, הבמה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת ביטן, שמתבקש להנמיך את קולו.

אילן גילאון: חבר הכנסת ביטן מתבקש שלא להסתיר את הקואליציה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן.

חיים ילין: לדעתי אם הוא היה פה לבד הוא היה מתווכח גם עם עצמו.

אילן גילאון: כן, כמו שאומרים, noblesse oblige – להיות בתפקידך זה מחייב קצת משמעת עצמית.

יולי יואל אדלשטיין: אצלו זה לא נקרא מתווכח, הוא לוחש משהו לאוזניו.

אילן גילאון: הוא מנגיש את קולו לכבדי השמיעה.

אילן גילאון: בהחלט.

אילן גילאון: קודם כול, תודה לחברי חבר הכנסת דב חנין הנפלא, שתמיד מעלה נושאים שאני מאוד מזדהה אתם.

אילן גילאון: תראה, אדוני היושב-ראש, בעת הזאת, למעשה כל אדם שיש לו מצפון, כל אדם שיש לו מוסר אנושי, צריך בתודעתו להרגיש שהוא עצמו אתיופי.

אילן גילאון: לכאורה, זאת הייתה צריכה להיות העלייה הנקלטת באופן הטוב ביותר מכל העליות.

אילן גילאון: הם הבנימין בבנינו שבאו מן התפוצות, ואנחנו אוספים אותם אל חיקנו.

אילן גילאון: אנחנו, אדוני, כבר יותר מסודרים.

אילן גילאון: האמצעים שלנו הם אחרים מאלה היו בקליטת העליות הקודמות.

אילן גילאון: אנחנו הרבה יותר מבוססים.

אילן גילאון: על כן, קשה להבין מדוע הבעיה הזאת עם הקליטה של העלייה האתיופית – כל כך חורקת.

אילן גילאון: הרי אחרי ככלות הכול היה אירוע עלייה הירואי לעולי אתיופיה: מבצע משה, מבצע שלמה.

אילן גילאון: העלייה הייתה ממש עצומה וגדולה, וכבוד למדינת ישראל שכך נהגה, לאסוף את בניה.

אילן גילאון: אבל הקליטה לא הייתה הולמת, חבר הכנסת נגוסה, לעלייה של עולי אתיופיה; לא היה הרבה קשר בין העלייה ההירואית לבין הקליטה.

אילן גילאון: תמיד זה מזכיר לי כלה שנישאת על כפיים בידי חתנה, עוברת את סף הדלת, ואז היא נחבטת ברצפה.

אילן גילאון: וזה מה שקרה.

אילן גילאון: אנחנו שואלים את עצמנו, אדוני היושב-ראש, מה השוני בין אותן עליות שבאו אחת אחרי השנייה – לכל עלייה היו חבלי קליטה.

אילן גילאון: מדוע חבלי הקליטה של העלייה מאתיופיה קשים יותר מחבלי הקליטה של כל העליות עד כאן?

אילן גילאון: האם אנחנו באמת חברה עיוורת צבעים, עדות, מין, נטייה מינית?

אילן גילאון: האם אנחנו באמת שופטים אנשים על פי מעשיהם, יכולתם, דבריהם, או שאולי בכל זאת אנחנו מונעים על ידי סטריאוטיפים ודעות קדומות וחשד מפני מה שאנחנו לא מכירים?

אילן גילאון: זאת שאלה מאוד גדולה, כי הלוא זה עומד בניגוד מוחלט לכל תפיסתה של מדינת ישראל.

אילן גילאון: האובר-ריאקציה, האובר-אקטיביות של משטרת ישראל כלפי הקהילה הזאת, של מוסדות אחרים; השילוב הלא-הפרופורציונלי של האנשים האלה, שהם מוכשרים, אחי ואחיותי שמגיעים מאתיופיה.

אילן גילאון: אני אומר לעצמי: טול קורה מבין עיניך.

אילן גילאון: ולכן, באופן פרקטי אני חושב שעולי אתיופיה צריכים להיקלט מחדש במדינת ישראל, ממש כך: בניית סל קליטה חדש בדמות כל התוכניות הגדולות האלה של השילוב, כל התוכניות האלה של ההטמעה.

אילן גילאון: כי אדוני, אם למדינת ישראל יש שכיית חמדה אחת – וזו משאלתי – היא היכולת שלה לשלב בין כל הצבעים וכל העדות וכל הטעמים וכל הריחות, ולייצר תרבות ישראלית מקורית מדהימה, ולא להשתמש בעדתיות כקרדום כדי לנגח, לא את המעמדיות ולא את העדות האחרות.

אילן גילאון: אי-אפשר במעמד הזה שלא לציין, אדוני היושב-ראש, את אברה מנגיסטו, שעוד מעט מונים שלוש שנים לנפילתו בשבי.

אילן גילאון: ונשאלת שאלה גדולה אם עשינו כל מה שאפשר היה לעשות כדי להשיב אותו, לדעת נתונים עליו; אם הפכנו כל אבן עבור האדם הזה.

אילן גילאון: ולא פעם מתגנב ללבנו חשד שאולי לא עשינו את הכול, בגלל סיבות שציינתי אותן לעיל.

אילן גילאון: ולכן, זאת תקוותי היחידה וזאת משאלתי היחידה: העלייה הזאת צריכה להיות כמי שנישא על כפיים, בתור העלייה האחרונה ובתור הבנימין שבבני ישראל.

אילן גילאון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת קסניה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראש ובראשונה אני רוצה לברך את חברי דב חנין, על יוזמתו החשובה לקיים את היום הזה, החשוב כל כך, בכנסת.

קסניה סבטלובה: שוויון, גבירותי ורבותי, הוא לא פריבילגיה.

קסניה סבטלובה: זו זכות טבעית של כל בן אדם שנברא בצלם.

קסניה סבטלובה: ולכן, כל אחד מ-365 ימות השנה צריך להיות יום השוויון; יום השוויון לעולים מאתיופיה, לעולים מחבר המדינות ומכל מקום אחר, לערבים, ללהט"בים, לכל בן אדם באשר הוא.

קסניה סבטלובה: שנתיים אחרי ההפגנה הגדולה של יוצאי אתיופיה – סליחה, אני מבקשת שיהיה שקט.

קסניה סבטלובה: זה לא מכובד, לא לנושא ולא – – –

חמד עמאר: אדוני יושב-ראש הקואליציה, שומעים אותך עד כאן.

חמד עמאר: אדוני יושב-ראש הקואליציה.

קסניה סבטלובה: אני מבינה שהשוויון של העלייה האתיופית אולי פחות מעניין בצד הזה של האולם, אבל אני עדיין מבקשת לשמור על כללי הנימוס הבסיסי ועל התנהגות הולמת במליאה.

אלי אלאלוף: זה לא הצד, זה רק הפינה.

קסניה סבטלובה: שנתיים אחרי ההפגנה הגדולה של יוצאי אתיופיה – ובמהלכן נשמעו הרבה הבטחות, אפילו נכתבו תוכניות, אך המציאות נשארה אותה מציאות: מציאות של אפליה בת יותר מ-30 שנה.

קסניה סבטלובה: נראה שהמציאות הזאת לא מפריעה כל כך לממשלה הנוכחית – אותה ממשלה שדווקא מוזנת ומתחזקת משיסוי ומהפרדה בין קבוצות שונות בחברה הישראלית.

קסניה סבטלובה: זאת גם הסיבה שוועדת השרים לענייני חקיקה דחתה פעם אחרי פעם, וממשיכה לדחות, הצעות חוק.

קסניה סבטלובה: גם לי יש הצעת חוק כזאת – שעולה מחר להצבעה – ליצירת תוכנית לחינוך לשוויון ולסובלנות בבתי-ספר.

קסניה סבטלובה: זאת תוכנית סדורה, פשוטה ובסיסית, שצריכה להתקיים בבתי-הספר שלנו מהגיל הצעיר ביותר, מהגיל הרך ביותר, לחנך את הילדים לקבלת האחר, לשוויון ולסובלנות.

קסניה סבטלובה: בלי שינוי יסודי בתוכניות הלימוד שלנו ובתבניות החשיבה שלנו מהגיל הרך, לא יקרה השינוי המיוחל בחברה ולא נצליח לייצר שוויון.

קסניה סבטלובה: עלייה אורכת רגע קט בלבד.

קסניה סבטלובה: העולים שבינינו יודעים שבין שהדרך נמשכת כמה שבועות, ברגל מסודאן, ובין שהיא נמשכת כמה שעות, במטוס, אנחנו מדברים על כמה ימים, כמה שבועות במקרה הגרוע ביותר, אבל עדיין זה מסתיים מתישהו.

קסניה סבטלובה: אבל קשיי הקליטה, רבותי, נמשכים לעתים חיים שלמים.

קסניה סבטלובה: זוהי לא גזרה.

קסניה סבטלובה: מדינת ישראל עשתה דברים גדולים, וגם כאן תפקידה וחובתה הם להקל את תהליך הקליטה, למען העולים, למען העלייה, למען המשך עלייה, למען הציונות ולמען מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: תהליך הקליטה הוא לא רק רכישת שפה, מציאת עבודה ומגורים בארץ החדשה; זאת גם התמודדות, לצערנו הרב, עם תופעות של גזענות, אפליה וקסנופוביה, לעתים גם ממסדית, שמקורה במוסדות המדינה.

קסניה סבטלובה: נחזור למחאה מלפני שנתיים.

קסניה סבטלובה: היא הוצתה לאחר היחס הנוראי של המשטרה ליוצאי אתיופיה, נגד אלימות משטרתית – מושג שנשמע כמו אוקסימורון, ניגוד מובנה; תפקידה של המשטרה הוא לשמור על הציבור ועל הסדר הציבורי, ולא להפעיל נגדו אלימות מוגזמת ושלא לצורך.

קסניה סבטלובה: צעירים רבים ממוצא אתיופי, ישראלים, צברים, הופכים לקורבנות לאלימות הזאת, על פי רוב ללא עוול בכפם; פשעם היחיד הוא צבע עורם.

קסניה סבטלובה: גם מפכ"ל המשטרה, ברגע של הסחת דעת או של אטימות, נתן רוח גבית לתופעה הבזויה הזאת כאשר אמר:

קסניה סבטלובה: טבעי לחשוד בבעל עור שחור.

קסניה סבטלובה: האם נסכים שאלה יהיו הפרקטיקות שאנחנו רוצים במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: נצפה שהממשלה והבית הזה יעשו כל דבר אפשרי כדי לשים סוף לתופעה הזאת.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לשאול אתכם: כמה ישראלים שמעו את השם אברה מנגיסטו?

קסניה סבטלובה: לא הרבה, מסתבר.

קסניה סבטלובה: נער ישראלי ממוצא אתיופי, נער שנולד כבר פה, נער שהוא צבר, שהוא ישראלי כמו כולם, לוקה בנפשו, שנכנס בטעות לשטח עזה, והממשלה לא עושה די לשחררו עד עצם היום הזה; לא מעדכנת את ההורים במאמצים שנעשים או לא נעשים, לא מושיטה את היד, לא מרימה טלפון לאותה אימא, שיושבת ומחכה בבית עד היום לבן שלה.

קסניה סבטלובה: פעם אחר פעם דוחים שאילתות שאנו, חברי הכנסת, מגישים למשרד הביטחון ולראש הממשלה בעניינו.

קסניה סבטלובה: האם אתם יודעים, אלה שנמצאים פה, שמנגיסטו באמהרית זה "שליט"?

קסניה סבטלובה: האם מזכיר לכם משהו שם המשפחה הזה?

קסניה סבטלובה: מעניין אם כך היו נוהגים אם שמו באמת היה "שליט" ולא "מנגיסטו".

קסניה סבטלובה: השתתפתי היום בדיונים שונים שעסקו בקליטת דוברי אמהרית בישראל.

קסניה סבטלובה: באחד מהם סיפרו שגם אלה שמצליחים לשבור את כל תקרת הזכוכית, לסיים בגרות, ללמוד לתואר ולסיימו – לעתים גם בהצטיינות – לא צולחים את המחסום של מציאת העבודה, כי למרות שיש להם הכישורים וההשכלה, קשרים, לצערנו, אין להם.

קסניה סבטלובה: תפקידה של מדינה שוויונית כמו זו שמדינת ישראל רוצה להיות הוא למגר את התופעה הרעה הזאת של פרוטקציוניזם, של נפוטיזם, של חוג המיוחסים שרק הוא זוכה למקומות הטובים, למשרות הנחשבות, ולסיים את הפרקטיקות האלה.

קסניה סבטלובה: ושוב, אני רוצה שהיום החשוב הזה לא יסתיים בנאומים שנשאנו כאן אני וחברי.

קסניה סבטלובה: אני מייחלת לכך שתוצאותיו ותוצאות המאבקים של כולנו למען שוויון ונגד גזענות יביאו לכך שלא יהיה צורך עוד ביום המיוחד הזה, כי אז שוויון יהיה מנת חלקם של כל הישראלים – כל אלה שחיים במדינת ישראל, בכל יום, בכל יממה ובכל מקום במדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תשיב השרה איילת שקד, בשם שר הבינוי והשיכון.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית: הצעת חוק המרכז למורשת מלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים ואיחודה בגבעת התחמושת, התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: ציון יום השוויון למען קהילת יוצאי אתיופיה

אילת שקד (שרת המשפטים): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנו מציינים היום את יום השוויון ליוצאי אתיופיה, אותם אחים יהודים אשר עלו ארצה במבצע משה ובמבצע שלמה.

אילת שקד (שרת המשפטים): אלפים מהם נהרגו וחלו בדרך החתחתים שנאלצו לעבור עד הגיעם ארצה, לארץ האבות.

אילת שקד (שרת המשפטים): רעב, שוד, רצח ואונס היו מנת חלקם של רבים מהם.

אילת שקד (שרת המשפטים): ולמרות הכול, אהבתם היוקדת לארץ ישראל לא נתנה להם מנוח והביאה אותם הנה, לציון.

אילת שקד (שרת המשפטים): אותו ניצוץ שהניע את אמות הספים של העם היהודי במשך אלפיים שנות גלות, הגעגוע שאיחד את יוצאי אתיופיה עם יהדות אפריקה ואת המתגוררים באסיה עם יהדות אמריקה, לא אפשר אחרת, לא ליהודי אתיופיה ולא למדינת ישראל.

אילת שקד (שרת המשפטים): מה שהתחיל במסירות אין-קץ של מדינת ישראל עבור אלפי יהודי אתיופיה המשיך, לצערי, בהזנחה עם בואם לארץ.

אילת שקד (שרת המשפטים): 26 שנה חלפו מאז מבצע שלמה, והפערים נותרו בעינם.

אילת שקד (שרת המשפטים): ברור שאין שום הבדל בין בן העדה האתיופית לבין בן עדה אחרת.

אילת שקד (שרת המשפטים): בני העדה האתיופית נושאים בכל החובות, מתגייסים לצה"ל, נלחמים, מקריבים את חייהם, משלמים מסים.

אילת שקד (שרת המשפטים): כשאני נכנסתי למשרד המשפטים – יושבת כאן גם חברת הכנסת נורית קורן – יחד ראינו שאין שום שופט או שופטת אתיופים.

אילת שקד (שרת המשפטים): דיברנו על זה גם אתך, חבר הכנסת נגוסה, והתחלנו לחפש, פשוט להציע לאנשים שיגישו מועמדות.

אילת שקד (שרת המשפטים): בתהליך הזה גם הבנתי למה אין אף שופט או שופטת – כי פשוט לא הגישו מועמדות.

אילת שקד (שרת המשפטים): אנשים לא חשבו שהם ייבחרו ולא חשבו שהם יכולים לעבור את התהליך הזה.

אילת שקד (שרת המשפטים): אז באמת, כשנרתמנו לזה, כל חברי הוועדה, איתרנו יחד מועמדים טובים, וניגשו – – –

נורית קורן: מועמדות.

אילת שקד (שרת המשפטים): מועמדות.

אילת שקד (שרת המשפטים): מועמדים ומועמדות, ונבחרו מועמדות, והן עושות עבודה מצוינת.

אילת שקד (שרת המשפטים): אני חושבת שהסיפור הזה רק מוכיח שצריך קצת לעודד; להגיד להם שהשמים מבחינתם הם הגבול; אתם יודעים, היום יש חברי כנסת, ואין שום סיבה, כמובן, שלא יהיו שופטים ושופטות.

אילת שקד (שרת המשפטים): יש לי פה גם דברים של השר גלנט, שר השיכון, שביקש שאגיד: לאחר ניסיונות קודמים של תוכניות חומש שלא הביאו תוצאות, הם גיבשו במשרד הבינוי יעדים.

אילת שקד (שרת המשפטים): נכתבה תוכנית, וניתנות הלוואות לדיור בסכום של עד 600,000 שקלים ל-25 שנים.

אילת שקד (שרת המשפטים): עוד דבר שהמשרד שלי עשה זה הקמת מחלקה שאמורה להילחם בגזענות, בעקבות דוח בנושא הגזענות של ועדת פלמור, של המנכ"לית שלי.

אילת שקד (שרת המשפטים): ניגשו למכרז בשביל לעמוד בראש האגף הזה המון אנשים, ונבחר בחור אתיופי מעולה, פרקליט מעולה.

אילת שקד (שרת המשפטים): גם בפרקליטות עצמה יש שילוב יפה של יוצאי העדה האתיופית, ואני מאוד מקווה שלפחות המחלקה החדשה הזאת שהקמנו במשרד המשפטים באמת תילחם בכל, הייתי אומרת, קמצוץ של גזענות.

אילת שקד (שרת המשפטים): אז אני מאוד מקווה שאנחנו נמצאים בדרך הנכונה.

אילת שקד (שרת המשפטים): אני יכולה להגיד, שוב, מהניסיון האישי, נורית, שהשופטות שבחרנו הן שופרא דשופרא, מה שנקרא, לעילא ולעילא, מצוינות בתפקידן.

אילת שקד (שרת המשפטים): מכאן אנחנו רק יכולים להתקדם וללמוד.

אילת שקד (שרת המשפטים): אני מקווה שלרשות הזאת אצלי במשרד לא תהיה עבודה, אבל גם אם תהיה, אז אני בטוחה שזה יכול לעזור, ושמשנה לשנה גם הנושא הזה יטופל יותר טוב.

אילת שקד (שרת המשפטים): תודה רבה.

חמד עמאר: מה את מציעה?

אילת שקד (שרת המשפטים): להעביר את זה לוועדה?

אילת שקד (שרת המשפטים): איזו ועדה?

חמד עמאר: חברי הכנסת, איזו ועדה אתם רוצים?

אילת שקד (שרת המשפטים): מה לעשות?

אלי אלאלוף: – – – אצלי.

קריאה: עבודה וקליטה.

אילת שקד (שרת המשפטים): לא.

אילת שקד (שרת המשפטים): אצל אלי, לא?

חמד עמאר: עבודה ורווחה או הקליטה?

קריאה: – – –

נורית קורן: בקליטה זה היה.

נורית קורן: בקליטה זה היה.

נורית קורן: אולי בעבודה ורווחה.

אלי אלאלוף: אצלנו זה הרבה מאוד נושאים ביחד.

אילת שקד (שרת המשפטים): יש ועדת קליטה ועלייה היום?

נורית קורן: כן, היה היום.

אלי אלאלוף: בהסכמת יושב-ראש ועדת הקליטה.

אלי אלאלוף: הוא מסכים שזה יהיה אצלי.

אילת שקד (שרת המשפטים): שזה אצלך?

חמד עמאר: בוועדת העבודה והרווחה?

אילת שקד (שרת המשפטים): לעבודה ורווחה.

חמד עמאר: נעביר לוועדת העבודה והרווחה.

חמד עמאר: הבעת דעה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה הבעת דעה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהאפליה והגזענות שחווים בני העדה והתושבים האתיופים – הסיבה העיקרית זה עניין המודעות והחינוך.

מסעוד גנאים: נאמר על הגזענות שהיא מקסימום שנאה במינימום סיבה.

מסעוד גנאים: הסיבה היא איך ברא אותי אלוהים – אלוהים שברא אותי עם צבע עור כזה או אחר.

מסעוד גנאים: לכן, למה לשנוא אותי?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר להתגבר על הגזענות רק בעניין של חוקים או של הנחיות, אלא בחינוך.

מסעוד גנאים: חינוך לזה, כפי שנאמר – היה משפט חשוב מאוד: אני לא יכול להיות שווה בלי להכיר בי כשונה.

מסעוד גנאים: בישראל, לצערי הרב, מפחדים מהשונים.

מסעוד גנאים: בלי לקבל את השונה ממני – שונה תרבותית, לאומית, וכל השינויים האחרים – אנחנו לא יכולים להיות שווים.

מסעוד גנאים: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לבקש מאזרחי מדינת ישראל: הגיעה העת לראות את השונה, לקלוט אותו, וכולנו ביחד צריכים להיות עם אחד.

נורית קורן: ולכן, לא נצטרך להסתכל לא על צבע, לא על עדה, לא על שום דבר, וכך יבוא השוויון ונהיה חברה ערכית ושוויונית.

נורית קורן: תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה – להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת העבודה והרווחה להמשך דיון.

חמד עמאר: חברי חברי הכנסת, אני מתכבד לקדם כעת בברכה אורחים נכבדים המבקרים היום במשכן הכנסת ומכבדים אותנו כעת בנוכחותם – משלחת מכובדת המונה נשיאי פרלמנטים וחברי פרלמנטים ממדינות אמריקה הלטינית, ובהן ארגנטינה, אל סלוודור, גוואטמלה, מקסיקו, פנמה, פרגוואי ואורוגואי.

חמד עמאר: ברוכים הבאים לירושלים, בירת ישראל המאוחדת והנצחית, וברוכים אלינו, למשכן הכנסת, לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

חמד עמאר: מדינותינו חולקות ערכי דמוקרטיה, שוויון וחופש ביטוי, והכנסת היא הביטוי הטוב ביותר לכך.

חמד עמאר: ישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, שחלקו סוער ומיטלטל בעימותים קשים בין משטרים דורסניים.

חמד עמאר: רק עשרות קילומטרים מפרידים בינינו לבין סוריה, שם מתרחשות זוועות שמבצע רודן בעמו.

חמד עמאר: במקום שבו אין חופש אמיתי להביע דעה, לחשוב ולחלום, אסור לקחת את מדינת ישראל כמובן מאליו.

חמד עמאר: אורחים יקרים, על המרחק הגאוגרפי הרב המפריד בינינו אנחנו מצליחים לגשר באמצעות קשרי ידידות חמים.

חמד עמאר: אני שמח שהידידות בינינו מתבטאת גם בפעילות של קבוצות הידידות הפרלמנטריות, שמושקעים בהן מאמצים רבים.

חמד עמאר: אני משוכנע כי שיתופי הפעולה הפרלמנטריים יתרמו גם לחיזוק היחסים בין המדינות, יעזרו בהתמודדות עם אתגרי הפנים והחוץ וישרתו את הציבור שלנו ושלכם באופן אפקטיבי.

חמד עמאר: אנחנו מודים לכם ולמדינותיכם על יחסכם החם לישראל.

חמד עמאר: בשם הכנסת וחבריה, אני מאחל לכם ביקור פורה ומוצלח.

חמד עמאר: ברוכים אתם בבואכם.

חמד עמאר: (מחיאות כפיים)

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"א באייר התשע"ז, 17 במאי 2017, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.