ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 229, 2017-05-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שני, י"ט באייר תשע"ז, 15 במאי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 7) (הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת דוד אמסלם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון מס' 15) (הרחבת ההגדרה נכס המשמש למגורי נכה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת דוד אמסלם.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/4213/20 וכלה בהצעת חוק פ/4240/20: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – בחירת חבר מועצה למילוי מקום ראש רשות וסגניו), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, עליזה לביא, יעל גרמן, מנואל טרכטנברג, דב חנין ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הטלת ארנונה על בתי-אבות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (תנאים לפטור מארנונה למוסד מתנדב), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הקמת ועדה לתביעות פיצויים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – הכפפת הרשות למשרד ולשר קבועים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – הגבלת מספר המתנדבים שמפנה גוף מוכר), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מתשלום דמי ביטוח לסטודנטים על בסיס הכנסות ההורים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – צמצום יכולת ההשפעה של חשודים על התנהלות גוף מוכר), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק איסור מתן חופשה במערכת החינוך בל"ג בעומר, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן ויואל חסון; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – הנחה בארנונה לאזרח ותיק המתגורר בדירה שאינה בהחזקתו), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – התאמות לסטודנטית לאחר לידה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שרן השכל, ניסן סלומינסקי, עודד פורר, יעקב מרגי, זהבה גלאון, רוברט אילטוב, יואל חסון, דוד ביטן, יואב בן צור, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, משה גפני, ישראל אייכלר ועליזה לביא; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – שמירת מקום ישיבה ללא תוספת תשלום בתחבורה ציבורית), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (פרישה מסיעה והגבלת הזכות לכהן כיושב-ראש ועדה או כסגן),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יגאל גואטה ויואב בן צור; הצעת חוק למניעת עישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – איסור עישון בגני שעשועים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה ורחל עזריה; הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – שלילת הכרה ממכינות המעודדות סירוב פקודה והסתה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, יעל גרמן, תמר זנדברג, נחמן שי ואיציק שמולי; הצעת חוק קיצור תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה לבחירת שופטים), מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – הטבות לניצולים שעלו לאחר שנת 1953), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ודב חנין; הצעת חוק השמירה על המקומות הקדושים (תיקון – אזורי התפילה ברחבת הכותל המערבי והסמכויות להנהגת סדרי התפילה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018) (תיקון – אי-הטלת מס ריבוי דירות על דירה מושכרת), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הלוואות למיגון דירות באזורי קו העימות, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת חיים ילין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חובת אישור חוקי עזר שעניינם ימי המנוחה על ידי שר הפנים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני, מרדכי יוגב, אורי מקלב, יעקב אשר, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יעקב מרגי, מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, בצלאל סמוטריץ, יגאל גואטה ויצחק וקנין; הצעת חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון – שחרור אסיר שביצע רצח או ניסיון לרצח), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אמיר אוחנה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודת זיכוי ליחיד ששוכר דירת מגורים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מסלול מקוצר חובה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, יואב בן צור, יגאל גואטה, אורי מקלב, נורית קורן, אוסאמה סעדי, קארין אלהרר ודוד ביטן;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לביטול ההתיישנות בעבירות מין (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, שולי מועלם-רפאלי ומיכל רוזין; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – חובת פרסום שאלון לאיתור חשש לניגוד עניינים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ורועי פולקמן; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ייצוג הולם בשמות מקומות ציבוריים), התשע"ז–2017, פ/4174/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, גם לי יש הודעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גאה ושמח להודיע לכם שלפני שעות אחדות קיבלתי בשמכם, בשם הכנסת, את פרס משרד המשפטים לשקיפות שלטונית, פרס דו-שנתי שמביע הערכה של צוות השופטים, של הוועדה שקבעה את הזוכים, לצעדים שהכנסת עשתה בתחומים האלה, של שקיפות, הקמת מאגר החקיקה, שידור ישיר מוועדות, אפליקציה של הכנסת והצבעות אלקטרוניות בוועדות, ועוד כהנה וכהנה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אני מודה לחברי הכנסת ולמינהל הכנסת, לכל אלה שסייעו בנושא החשוב הזה, להוות דוגמה למוסדות ממשלתיים, אחרים, בכל הקשור לנושא של שקיפות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שחברי הכנסת יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר יפתח היום את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף השבוע נפגשתי עם מורי נהיגה, וגם עם תלמידים.

חמד עמאר: התלמידים והמורים סיפרו לי שהם צריכים לחכות למבחן נהיגה שישה חודשים.

חמד עמאר: את הנושא הזה אנחנו העלינו כאן בכנסת כמה פעמים.

חמד עמאר: במקרה או לא במקרה, היום נפגשתי עם נציגי משרד התחבורה, שהגיעו אלי עם נייר עמדה של עובדי משרד התחבורה ונתנו לי גם נתונים: בשנת 2002 היו 149 בוחנים, היום יש לנו – בשנת 2017, 15 שנה אחרי – יש לנו 130 בוחנים; אוכלוסיית המדינה גדלה כמעט בשני מיליון, אבל במקום שיגדילו את מספר הבוחנים – הקטינו.

חמד עמאר: אני יודע שיש מכרז עכשיו, והמכרז צריך להיסגר בעוד כחודשיים, אבל בינתיים אנשים מחכים.

חמד עמאר: כל נושא ההפרטה – קיבלתי נתונים גם על עודף תקציב, עודף יתרה מההכנסות מהמבחנים – 40 מיליון שקל לשנה, והמכרז יוצא לשבע שנים.

חמד עמאר: תכפילו שבע כפול ארבעים – כמה המדינה מוכנה להפסיד כדי להפריט את נושא מבחני הנהיגה.

חמד עמאר: נוסף על כך, כל הבטיחות שלנו – ואני שמעתי את שר התחבורה ואותו תלמיד יכול לגשת למבחן בתוך יומיים, שלושה, ועוד מבחן יקבל – כל מה שקורה לנו עכשיו במבחן התאוריה, שאתה ניגש היום, ולמחרת עוד פעם ניגש, ומי שעושה כסף זה מי שקיבל את המכרז.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום הוא היום ה-28 של שביתת האסירים, שביתת רעב, והדרישות הן דרישות אנושיות שמתייחסות לתנאי הכליאה.

אחמד טיבי: אין דרישה לשחרור מיידי.

אחמד טיבי: אין דרישה ששירות בתי-הסוהר לא יכול לעמוד בה, ולמשל עניין ביקור האסירים, שיפור הטיפול הרפואי הירוד, תנאי העברה בפוסטה, טלפון ציבורי מפוקח, התנגדות למעצר מינהלי.

אחמד טיבי: דרישות כאלה, מן הדין שהיו נענות לפני הכרזת השביתה.

אחמד טיבי: ועכשיו הטיפול בשביתה הוא על ידי הדלפות, תרגילים מניפולטיביים מלוכלכים, מלכודות קטנות וקטנוניות.

אחמד טיבי: יש להיענות לדרישות האלה, אדוני היושב-ראש, כי אין להעניש אסירים פעמיים, גם בהחלטת בית-משפט וגם בטיפול מידרדר – של דרישות שהיו קיימות לפני החטיפה של החייל גלעד שליט, שהובטח להחזיר אותן אחרי החזרתו.

אחמד טיבי: הדברים האלה לא בוצעו, והייתה הפרת הבטחה.

אחמד טיבי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת כנסת רחל עזריה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה, אני רוצה היום לברך גם את משרד החוץ וגם את קשרי החוץ של הכנסת.

חיים ילין: הם הובילו משלחת שהגיעה לעוטף עזה, היום היינו במעבר כרם שלום.

חיים ילין: בפעם הראשונה, אני חושב, לפי דברי קשרי חוץ, הכנסת מגיעה למעבר כרם שלום, בתוכו.

חיים ילין: היו בין 20 ל-30 חברי כנסת מכל המדינות בדרום אמריקה – הסברה, הסברה, הסברה ועוד הסברה.

חיים ילין: קשה להם אפילו להבין איך 1,000 משאיות ביום עוברות לרצועת עזה.

חיים ילין: הם ראו את המנהרות, הם ראו איך הכלכלה צריכה להתפתח ולא מתפתחת.

חיים ילין: אם אנחנו נסביר, תאמינו לי – ונגיד לעולם שאם אנחנו מורידים את הנשק, אין מדינת ישראל, אבל אם הטרור יוריד את הנשק, יהיה שלום – אם המסר הזה יחלחל גם לאו"ם, אני אומר לכם, אני חותם לכם: צבא של שגרירים יבואו היום ויילחמו על מדינת ישראל.

חיים ילין: כל העולם יתהפך, בסוף כולם יבינו.

חיים ילין: זו התרומה, ואני רוצה לברך את הכנסת, שבאמת, למרות כל הביקורת שיש, וכל מה שעושים – הם מדהימים בקטע הזה ומארחים כמעט כל אחד, ונותנים במה להסביר.

חיים ילין: שותפים למהלך הזה לפחות עוד שישה חברי כנסת, שהולכים לנאום להם ולהעביר את המסר הזה.

חיים ילין: בסוף, בהסברה אין פוליטיקה ואין מפלגות, יש רק דבר אחד: מדינת ישראל.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת כנסת רחל עזריה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השרה, לפני כמה שנים היינו במחאה גדולה, צעדנו ברחובות וצעקנו שהעם דורש צדק חברתי.

רחל עזריה: הייתי במחאה, באוהל הירושלמי, יומם וליל, ואחר כך הובלתי את מחאת העגלות, ואחד הדברים שגילינו אז הוא שבעצם, מי שנולד אחרי שנת 1980 לא יכול לקנות דירה במדינת ישראל.

רחל עזריה: אחד הדברים הכי חשובים שגם הבנו – וזה גם מה שאנשים צעקו: אל"ף זה אוהל – זה איך אנחנו מאפשרים לאותם אנשים לקנות דירה.

רחל עזריה: הבנו שאחת הנקודות המרכזיות היא שמ-2008, בעצם משבר הריבית העולמי גרם לזה שהאפיק הכי משמעותי להשקעה הוא קניית דירה.

רחל עזריה: ואנשים קנו דירות.

רחל עזריה: הם לא אנשים רעים, הם אנשים טובים.

רחל עזריה: הם עשו את הדבר הכי הגיוני עם הכסף שלהם.

רחל עזריה: אבל התפקיד שלנו כמחוקקים הוא לראות את העיוות הזה שהתרחש במשק, שכל מי שנולד אחרי שנת 1980 לא יכול לקנות דירה בגלל המשבר של הריבית, ולראות איך אנחנו מתקנים את זה.

רחל עזריה: עשינו את זה על ידי מס דירה שלישית.

רחל עזריה: אחד הדברים שאני חייבת לומר פה – כי אני לא יכולתי לראות את זה ולא יכולתי לשמוע את זה, איך אנשים שצעדו ביחד ברחובות וצעקו "צדק חברתי", ואמרו "אל"ף זה אוהל", ואמרו שאי-אפשר לחיות בשום מקום במדינה ושאנחנו צריכים לדאוג להם, פתאום הם אלה שמתנגדים.

רחל עזריה: ואל תגידו לי, בבקשה אל תגידו, שזה עניין פרוצדורלי, כי אנחנו מחליטים ומצביעים על החוקים האלה בדיוק כמו שהוחלט משנת 1985, משנת המשבר הכלכלי הגדול – שמצביעים בחוק ההסדרים.

רחל עזריה: ואפילו יותר מזה, בשנת 1985, האופן שבו החליטו שהכול ייעשה בחוק ההסדרים, גם זה נעשה אל תוך הלילה בהצבעה אחת ארוכה ואין-סופית וכמעט בלתי אפשרית.

רחל עזריה: בסופו של דבר, זה הקושי הגדול לקבל החלטות, לדאוג לכך שהמדינה תשתמש במכשירים הכלכליים שיש לנו, וחלק מזה זה מיסוי, כדי לאפשר לדור הבא לקנות דירות ולחיות פה.

רחל עזריה: אני חושבת שהאחריות שלנו היא בראש ובראשונה לדור הבא, אנשים ששירתו בצבא, הולכים למילואים, מגדלים ילדים, ממלאים את בתי-הספר ואת גני הילדים, ואנחנו צריכים לדאוג להם גם לדירה.

רחל עזריה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול השתתפתי ודיברתי בכנס שארגנה המועצה האזורית בראשות ראש המועצה עובד נור וסגניו, גם ערבי וגם יהודי, בכפר נאעורה שבמועצה האזורית גלבוע, כפר שנמצא באזור של שותפות ודו-קיום מאז הקמת המדינה ועוד קודם לכן.

איתן ברושי: הייתה שם לפני ימים מספר פעילות עוינת של "תג מחיר".

איתן ברושי: הייתה השתתפות רבה של יהודים וערבים בכנס מחאה ובכנס הזדהות עם התושבים, מחאה וגינוי התוקפנות הזאת כנגד ערבים.

איתן ברושי: אבל אני רוצה להגיד עוד משפט, אמרתי את זה גם שם: צריך לומר שהתופעות של "תג מחיר" נמשכות כבר כמה שנים, אולי למעלה מחמש שנים.

איתן ברושי: בדיוק נמצא פה גם שר הביטחון, ואני יכול לומר שמדינת ישראל לא יכולה להשלים עם המשך התופעות האלה.

איתן ברושי: בכל פעם הם ילכלכו, מישהו יבוא וינקה, ואולי יהיה איזה מעצר, ספק אם בכלל ימצאו את האשמים.

איתן ברושי: מדינת ישראל, שהוכיחה שהיא מגיעה לכל מקום בעולם כדי לתפוס את מי שמאיים על ביטחונה, לא מסוגלת לפתור את הבעיה של "תג מחיר".

איתן ברושי: כאילו אנחנו המחתרת ולא הם.

איתן ברושי: כאילו אנחנו לא הריבון 50 שנה אחרי ששת הימים.

איתן ברושי: לא ניתן להסביר איך התופעות האלה לא נגמרות.

איתן ברושי: במקום להתנצל כל הזמן, במקום לגנות, צריך לתפוס אותם וצריך לומר חד-משמעית: הגיע הזמן לא רק לטפל ביתושים, אלא קודם כול לייבש את הביצות.

איתן ברושי: כל אחד שמגיע לפעולה כזאת בלילה בלב עמק יזרעאל – אני גר שם – ובמקומות אחרים, יוצא מאיזשהו מקום, הוא חוזר לאותו מקום.

איתן ברושי: הוא יצא מאיזה בית, יש לו משפחה, יש לו חברים, יש לו מחנכים, יש לו מנהיגים ויש לו כנראה גם רבנים.

איתן ברושי: האחריות מוטלת על כל השרשרת הזאת.

איתן ברושי: צריך לומר מכאן שישראל לקראת שנת ה-70 לא יכולה להסביר – בטח לא להתפאר במציאות של "תג מחיר", בעיקר שהיא לא משתלטת על זה.

איתן ברושי: אין לזה יותר הסברים.

איתן ברושי: צריך להפסיק עם התופעה הזאת ולומר: עד כאן, זה לא יכול להימשך ואין סיבה שזה יימשך.

איתן ברושי: יש לנו היכולת והידע כדי לטפל בנגע הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על נושא שקשור לעבודתם הפרלמנטרית של חברי הכנסת ולהגבלת העבודה הפרלמנטרית הזאת.

ג'מאל זחאלקה: השר לביטחון הפנים גלעד ארדן החליט למנוע מ-116 חברי כנסת לבקר אסירים פלסטיניים, ולאפשר רק לארבעה.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר שהוא בניגוד למה שהיה נהוג בעשרות השנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: כבר 40 שנה, אולי יותר, מאפשרים את הביקורים האלה, מסדירים אותם ללא בעיות, כמעט ללא הגבלות.

ג'מאל זחאלקה: מאז שמר ארדן נכנס, הוא התחיל לסנן, למנוע, לצמצם, עד שהוא קיבל את ההחלטה הסופית הזאת.

ג'מאל זחאלקה: זה פוגע במהות העבודה הפרלמנטרית.

ג'מאל זחאלקה: הדברים נכונים היום, כבוד היושב-ראש, כשיש שביתת רעב של אסירים, כאשר חובתנו הפרלמנטרית היא לפקח על הנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: צריך לתת לחבר כנסת אפשרות להיכנס לכל מקום כל עוד הוא לא פוגע באנשים, או שאנשים לא יכולים לפגוע בו.

ג'מאל זחאלקה: זו חובתו, זו עבודתו.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שאני בביקורי אצל האסירים האלה אגלה דברים ואביא אותם לכנסת כאן – אפשר להציל חיים, לתקן עיוותים, לטעון טענות נגד הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שהיושב-ראש לא מגבה את ההחלטה הזאת, כי היא פוגעת במהות עבודתנו הפרלמנטרית.

ג'מאל זחאלקה: היום אסירים, מחר מי יודע מה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תאגיד השידור החדש כאן, ועכשיו, הפציע הבוקר.

נחמן שי: לא היו בשידורי הרדיו הבדלים מהותיים, ואני ממתין לראות מה יקרה בשידורי אחר הצהריים של הטלוויזיה.

נחמן שי: בעיני הדבר טוב.

נחמן שי: אף אחד לא תכנן לעשות פה מהפכה גדולה.

נחמן שי: אני חושב שהשידור הציבורי כמרכיב חשוב בדמוקרטיה הישראלית צריך ללכת בדרכו.

נחמן שי: היה צריך לנקות הרבה עשבים שוטים, הם היו מאוד גבוהים.

נחמן שי: אני מקווה שהדבר הזה נעשה או ייעשה.

נחמן שי: אבל במקביל, התאגיד עתר לבג"ץ, ובג"ץ אכן קבע, כהוראת ביניים, לא לבצע את ההפרדה בתוך התאגיד הזה בין תחום החדשות לתחומים אחרים.

נחמן שי: אני רוצה לקרוא מפה לממשלת ישראל, וגם אפילו לכנסת – אני יודע שזה עבר והמכבש כבש: בואו נשקיע בזה חשיבה נוספת, אולי הזמן יעשה את שלו, ויובן שאין בזה שום היגיון – לא תוכני, לא טכני, לא ארגוני.

נחמן שי: זו סתם תוספת של אמצעים, עלויות, בלבול.

נחמן שי: מודל כזה אני לא מכיר בשום מקום בעולם, ומה שהשוו לערוץ 22 לא קיים.

נחמן שי: לכן זאת ההזדמנות עכשיו לומר: תרפו את ידיכם מהתאגיד.

נחמן שי: הוא יצא סוף-סוף, עכשיו תנו לו לחיות את חייו.

נחמן שי: נמשיך לעקוב אחריו כמו אזרחים, כמו חברי כנסת, אבל מספיק להתעסק אתו.

נחמן שי: יש במדינת ישראל כמה נושאים יותר חשובים מאשר הנושא הזה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, נכבדתי השרה, חברי, אמש התבשרנו על פרסום מקומם של אוניברסיטת בן-גוריון, שבה החליטו להעמיד לדין משמעתי את דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה, פרופ' דיויד ניומן, לאחר שהטריד מינית סטודנטית לתואר שלישי.

יעל גרמן: פרופ' ניומן נמצא אשם.

יעל גרמן: ומה הוועדה גזרה עליו? נזיפה.

יעל גרמן: לא להאמין שדיקן, שצריך להוות דוגמה בכירה ליחסי סגל–סטודנטים, נמצא אשם, וקיבל נזיפה.

יעל גרמן: איך קורה דבר כזה?

יעל גרמן: מסתבר שמי שקיבלה את ההחלטה היא ועדה פנימית שמורכבת מסגל בכיר של האוניברסיטה, סגל שאף אחד לא יודע מיהו ומה שמו, ועלול גם לעמוד בניגוד עניינים.

יעל גרמן: בנוסף, אין שקיפות לא רק בהרכב של הוועדה, אלא שאין בכלל פרסום של פרוטוקול שמסביר את הקשר בין השיקולים לגזר הדין.

יעל גרמן: מר ניומן נמצא כרגע בשבתון בחו"ל, והוא ממשיך במחקרו ובעבודתו כמרצה בכיר.

יעל גרמן: כלומר, העובדה שהוא אינו מכהן כרגע בתפקידו היא מכורח הנסיבות, ולא בגלל הרשעתו.

יעל גרמן: מהר מאוד הוא ישוב לתפקידו מבלי מפריע.

יעל גרמן: ומה עם הסטודנטית?

יעל גרמן: המקרה באוניברסיטת בן-גוריון אינו המקרה הראשון, והוא בוודאי לא יהיה גם האחרון אם התקנות באוניברסיטה – בכלל האוניברסיטאות והמכללות – לא ישתנו.

יעל גרמן: יש לפעול לגילוי מיידי של החברים בוועדה ושל השיקולים שהביאו לקבלת ההחלטה הזו וכל הבאות אחריה.

יעל גרמן: אני מבקשת מכל האוניברסיטאות והמכללות להתעורר ולפעול בתוכן להסדרת הנושא, כדי למנוע את התופעה שכנראה נפוצה בין כותליהן.

יעל גרמן: ניתן לקחת דוגמה, דרך אגב, מאוניברסיטת ירושלים, שהסדירה את הנושא בצורה מאוד ראויה.

יעל גרמן: מחר יצאו מבאר שבע להפגין מאות סטודנטיות וסטודנטים.

יעל גרמן: אם לא נקשיב ונשנה עכשיו את המערכת והתקנון, אנחנו בהכרח מעודדים את התופעה ומפקירים את הקורבן הבא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אכרם חסון: בחרתי לדבר על שני נושאים בקצרה.

אכרם חסון: הנושא הראשון קשור לאחינו הצ'רקסים, ואני מברך את ראש מועצת כפר כמא, שנמצא כאן יחד עם הסגן והצוות הבכיר.

אכרם חסון: הם היו בכנסת וביקרו אצל חברי הכנסת.

אכרם חסון: הם מציינים 153 שנות גלות שנכפתה עליהם לאחר שגורשו מארץ המולדת בשנת 1864.

אכרם חסון: רק מעטים בחברה הישראלית מכירים את הקהילה הצ'רקסית בישראל בכלל ואת רצח העם שהם עברו עם גירושם ממולדתם בפרט.

אכרם חסון: הם פועלים בשנים האחרונות כדי להעלות את המודעות לקהילה הצ'רקסית בישראל, ובתוך כך – את החשיפה לתרבות, למורשת ולהיסטוריה המפוארת שלהם.

אכרם חסון: כמובן, כולנו, ללא הבדל דת, גזע ומין, חייבים להכיר ברצח העם הצ'רקסי.

אכרם חסון: כמו כן, יושבת אתנו כאן ביציע קבוצה מבני העדה הדרוזית.

אכרם חסון: אתנו סלמאן קבלאן, יושב-ראש ועד עובדי פקחי התנועה בנתיבי ישראל, גם נציג מעין אל-אסד, גם מכפר ראמה וגם מבית ג'ן.

אכרם חסון: היום הם היו בכנסת כדי לדבר על 300 עובדים אשר עובדים כפקחי תנועה בחברות התאמה ומיקוד ונותנים שירותים לנתיבי ישראל, והם מועסקים בתת-תנאים; הם כמובן לא מקבלים שכר הוגן – מקבלים את שכר המינימום, 4,000 ומשהו, ראיתי את התלושים שלהם.

אכרם חסון: בושה, שהפקחים האלה, שעבדו, ולמדו, והשקיעו בעצמם שנים רבות, עובדים יותר מעשר שנים ומקבלים משכורת של 4,000–5,000 שקל בלי שום תנאים.

אכרם חסון: לכן, אנחנו ביקשנו מידידנו וחברנו אלי אלאלוף לקיים ישיבה דחופה בעניינם בוועדת העבודה והרווחה.

אכרם חסון: לשמחתי, הוא נענה, ואני מודה לו ומקווה שכל חברי הכנסת יעזרו לנו לפתור את בעייתם.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום העם הפלסטיני מציין 69 שנים לנכבה, אותה נכבה של 48', שכתוצאה ממנה מרבית העם הפלסטיני, יותר מ-80%, נהפכו לפליטים.

יוסף ג'בארין: הנכבה הזאת נמשכת עד היום הזה, ומשתקפת במצבו של העם הפלסטיני, שמונה היום 11–12 מיליונים; כ-1.5 מיליון סובלים מאפליה וקיפוח ויחס של אזרחים מדרגה שנייה או שלישית בתוך מדינת ישראל; 4–5 מיליון פלסטינים בשטחים הכבושים בשנת 67', שעד היום נשללת מהם הזכות להגדרה עצמית ליד מדינת ישראל, בגבולות 67', ו-4–5 מיליון פליטים פלסטינים, עד היום נשללת זכותם לחזור לאדמותיהם.

יוסף ג'בארין: העולם ממשיך לדבר על זכויות אדם, זכויות קבוצות מיעוט וזכות עמים להגדרה עצמית, ואני תוהה איפה השיח הזה כיום ואיפה זכויותיו של העם הפלסטיני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, גם אני רוצה לדבר על פתיחת התאגיד היום.

איילת נחמיאס ורבין: מי מאתנו הח"כים שעסק בנושא התאגיד בחודשים – או, צריך להגיד: בשנתיים האחרונות – יודע שזה יום שראוי לציין אותו.

איילת נחמיאס ורבין: מכיוון שזה איזשהו יום חגיגי, אני נוטה שלא לדבר על הפוליטיזציה הרבה סביב סיפור התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לברך גם את אנשי רשות השידור שהשתלבו בתאגיד – וכמו שקראתי להם בדיונים, העובדים ההיברידיים, כי להם באמת במידה מסוימת היה הכי מורכב – ואת עובדי התאגיד החדשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתפללת בלבי שהשידור הציבורי, שאנחנו נראה ונחווה אותו, יהיה שידור ציבורי חזק, נטול אינטרסים פוליטיים, נטול השפעות שליליות, ובאמת, כזה שמכבד את הציבור בישראל על כל הגוונים שלו.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול פנינו, חברת הכנסת עליזה לביא ואני, לתאגיד, וביקשנו מהם לבחון מחדש חלק מלוח המשדרים, משום שראינו שלא מופיעות מספיק נשים בלוח המשדרים של הרדיו.

איילת נחמיאס ורבין: הטלוויזיה – אני עדיין לא יודעת לומר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד מקווה שהם ייענו, ושבכל מקרה, באמת, התאגיד ישקף את כל המגזרים ואת כל הציבורים החשובים במדינה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני באתי ביום הנכבה לדבר על כך שהנכבה נמשכת ב-2017 בנגב; אתמול בערב ביקרתי בכפר הלא-מוכר סעווה, אשר בו נהרסו שמונה בתים – 50 ילדים ונשים נשארו ללא קורת גג.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על 2017.

ג'מעה אזברגה: יישוב שהוא לא מוכר, מבקשים להכיר בו – הורסים, אבל ללא פתרון.

ג'מעה אזברגה: לא מוצאים פתרון.

ג'מעה אזברגה: הורסים את הבית – בית פשוט, בית אולי מפח, אבל הוא כבוד של אדם, חיה בו משפחה, נשים וילדים, והוא משמש מחסה מהשמש ומהקור.

ג'מעה אזברגה: עם כל זה, באים הבולדוזרים של משרד הפנים והורסים את הבתים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על תופעה של 1,000 בתים בנגב שנהרסים בכל שנה, ללא פתרונות.

ג'מעה אזברגה: כל הפתרונות שמדברים עליהם שרים למיניהם, הכול שקר וכזב.

ג'מעה אזברגה: לא נכון, לא קיים שום פתרון – אך ורק להרוס וזהו, ולהשאיר את האנשים בלי קורת גג.

ג'מעה אזברגה: אנחנו כנראה מדברים ב-2017 על נכבה מתמשכת לעם הפלסטיני, ובמיוחד בנגב.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אתמול עם ישראל חגג את ההילולה הגדולה ביותר שיש לנו במדינת ישראל, ההילולה של רבי שמעון בר-יוחאי.

מיכאל מלכיאלי: הרבה ביקורת שמענו בתקשורת על כשלים, אבל אני חושב שעם כל הכשלים, זה גם זמן לומר מילה טובה למשרד הדתות, למרכז הארצי לשמירה על המקומות הקדושים, שעשו עבודה נפלאה – עשו עבודה, לארח כחצי מיליון אנשים כמעט עם אפס תקלות.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני חושב שזה הזמן גם להרים דגל בכל נושא התחבורה.

מיכאל מלכיאלי: מדינת ישראל חוותה אירועים משמעותיים מאוד, בלי תקלות – וכל כך הרבה חוזרות על עצמן משנה לשנה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מקווים שעד השנה הבאה יימצא הפתרון לנושא התחבורה ולא נראה את העומס שראינו בשנה האחרונה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור לשעת שאלות עם שר החינוך והתפוצות חבר הכנסת נפתלי בנט, אבקש מחברי הכנסת לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ילין.

חיים ילין: אני צריך ללכת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני כמה ימים הלך לעולמו חבר הכנסת והשר לשעבר הרב בני אלון, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרו בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בני אלון היה מראשי הציבור הדתי-לאומי, וכיהן כשר התיירות וכחבר הכנסת, אבל לפני הכול, בני אלון היה שליח ציבור מהמעלה הגבוהה ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: את כל כוחו ומרצו הוא הקדיש למען התפתחותה של ארץ-ישראל ועילויו של עם ישראל, מתוך אמונה, רוחב דעת ויצירתיות מיוחדים במינם.

יולי יואל אדלשטיין: את הפעילות שלו הניעה אידאולוגיה עמוקה; היה לו תמיד זיק בעיניים.

יולי יואל אדלשטיין: לכל אורך דרכו הפוליטית, גם במציאות המורכבת מאוד, הוא תמיד ראה לנגד עיניו את החזון, את המטרה, והקדיש את כל המאמצים להשיג אותם.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לפני שקמו כל התוכניות להכשרת מנהיגים, בני אלון היה מנהיג, מנהיג עם דרך ועם סדר-יום ערכי ומוסרי.

יולי יואל אדלשטיין: המנהיגות שלו באה לידי ביטוי גם ביכולת לחשוב מחוץ לקופסה, לחדש וליזום – למשל בפתרונות למשבר התיירות בזמן האינתיפאדה השנייה, או במתווה שרקם לפתרון הסכסוך עם שכנינו הפלסטינים.

יולי יואל אדלשטיין: הנכונות לחלום בגדול, בלי לוותר על היישום של כל פרט ופרט, הייתה סמלו של בני.

יולי יואל אדלשטיין: לפני כמה שנים פרש אלון מהחיים הפוליטיים, אבל המשיך בפעילות ציבורית אינטנסיבית.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר לומר שהוא היה משרד הסברה של איש אחד.

יולי יואל אדלשטיין: במקומות רבים על פני הגלובוס, מארצות הברית ועד יפן, הוא קידם את מעמדה של מדינת ישראל, ובכל מקום לימד, הסביר ושכנע, בצורה מיוחדת ומעוררת כבוד.

יולי יואל אדלשטיין: בשם כל חברי הכנסת, אני מבקש לשלוח תנחומים לרעייתו אמונה ולכל משפחתו, שסיימו רק לפני ימים מספר את השבעה עליו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את שר החינוך והתפוצות, חבר הכנסת נפתלי בנט, לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: השר, אני מבין, רוצה לפתוח בדברים לזכרו של בני אלון, ודאי שאנחנו בכבוד רב נאפשר לו לעשות זאת, ואז נזכיר את הכללים לשעת שאלות ונעבור לשעת שאלות.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל מי שהכיר את בני אלון יודע שלפני פוליטיקאי, לפני איש ציבור, הוא היה בן אדם – מענטש, מה שמכונה – בן אדם טוב, טוב לב, שהתייחס בכבוד לכל בן אדם שפנה אליו.

נפתלי בנט: בלוויה, שנכחתי בה לפני שבוע, אשתו, הסופרת אמונה אלון, סיפרה שכששאלו את בני אלון במה הוא רוצה לעסוק כשיגדל, הוא ענה: במה שעם ישראל צריך אותי.

נפתלי בנט: וכך הוא התנהל כל חייו.

נפתלי בנט: ברוך אומר ועושה – גם איש של חזון, אבל גם איש של מעשה.

נפתלי בנט: כל דבר שהיה נראה לו לא בסדר, הוא הלך והקים, הלך ופעל – כרב, כפרויקטור וגם כפוליטיקאי.

נפתלי בנט: בתחילת דרכו, כשהוא למד אצל הרב צבי יהודה והרב גורן, הוא הבין שלא מספיק שהוא ישב בבית-המדרש אלא שהוא צריך לצאת לעשייה – הקים את ישיבת ההסדר "בית אורות" בירושלים, שינה את פני הדברים, פתח יחד עם אשתו הוצאת ספרים מצליחה וערך חלק מספרי הרב קוק.

נפתלי בנט: הוא מהיחידים שאפשר לומר עליהם שהפוליטיקה ממש קראה לו, לא להפך.

נפתלי בנט: הרב בני גם היה מהראשונים לזהות שהימין צריך להעמיד חזון ולא רק לומר "לא" ליוזמות שלום מדומות.

נפתלי בנט: הוא הציג מתווה אזורי מפורט ומסודר, כשמדובר על החלת החוק הישראלי ביהודה ושומרון, והוא צפה מה שהרבה ביטחוניסטים אחר כך לא צפו.

נפתלי בנט: איש עם ראייה רחבה, עמוקה, אבל יחד עם זה איש פרקטי מאוד, עם משפחה מקסימה.

נפתלי בנט: הוא הכיר את אשתו אמונה כשהם היו עוד נערים – נדמה לי, אל תתפסו אותי במילה – מגיל 15.

נפתלי בנט: יהי זכרו ברוך.

נפתלי בנט: אני פה לרשותכם בשעת השאלות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר, על דברי הזיכרון לחבר הכנסת לשעבר והשר לשעבר בני אלון.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בשעת השאלות עם שר החינוך והתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: מן ההודעה הזאת כבר משתמע שהשעה תהיה לא שעה אלא שעה ועשר דקות, כי השר ממונה על שני משרדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכולנו שלכל שאלה אני אקבע סבבים – שלושת רבעי הזמן לאופוזיציה, רבע מן הזמן לחברי קואליציה; עד שתי דקות לכל שואל או שואלת, עד שלוש דקות לשר, לתשובותיו.

יולי יואל אדלשטיין: מיותר לציין שהשאלות שהשר יישאל הן שאלות שנוגעות לפעילות שני המשרדים שהזכרתי או לפעילות הממשלה שבה השר חבר.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ההקדמה.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים ברורים, ואנחנו נצביע על מנת שנוכל להירשם לשאלות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה לצורך ההרשמה לאלה שמעוניינים לשאול שאלות.

נפתלי בנט: לא נרשמים מראש?

נפתלי בנט: ההצבעה זה ההרשמה?

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה זאת ההרשמה.

נפתלי בנט: יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: ואף אחד לא יוכל לדעת מראש את השאלות.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל עם הסבב הראשון: חברת הכנסת סתיו שפיר, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, חבר הכנסת יוסף ג'בארין וחבר הכנסת אברהם נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: זה הסבב הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: סתיו שפיר, איילת נחמיאס ורבין, יוסף ג'בארין ואברהם נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת שפיר, עד שתי דקות לשאלתך.

סתיו שפיר: תודה לך, היושב-ראש.

סתיו שפיר: כבוד שר החינוך, בחודש האחרון נשמעו קריאות ממפלגתך שקוראות להשתמטות מהצבא בשל ביקורת על התנהלות כזו או אחרת בצבא, ובעיקר על השירות המשותף של נשים וגברים בצבא ההגנה לישראל.

סתיו שפיר: עד כה לא נשמעה שום תגובה מצדך.

סתיו שפיר: כמו כן, בהתייחס לאירועי העבר, שבהם נקטת עמדה מהירה ביותר כדי להוציא גופים כאלה ואחרים מבתי-הספר, מאוד מפתיעה שתיקתך לנוכח האמירות האלה, שמגיעות היישר מתוך כוכבים כאלה ואחרים בתוך המפלגה שלך.

סתיו שפיר: אני רוצה גם להוסיף לזה עניין נוסף, ואשמח מאוד אם תרצה להרחיב על כך.

סתיו שפיר: מפלגתך נוקטת כמה עמדות, לא לחלוטין ברורות, בקשר לתוכניות כאלה ואחרות לסיפוח השטחים.

סתיו שפיר: על חלק מהתוכניות האלה שמענו מפיו של חבר הכנסת סמוטריץ בשבועות האחרונים, והן כללו סוגים שונים של תרחישים לגבי הסיפוח: חלקן אמרו פלסטינים בלי זכויות שוות כחלק ממדינת ישראל, חלקן דיברו על טרנספר החוצה, וחלקם אף נקטו איומים כאלה ואחרים למי שלא יסכים לאף אחת משתי האופציות האלה.

סתיו שפיר: התוכנית שלך, שאתה פרסמת, תוכנית ההרגעה או תוכנית בעלת שמות לא מרגיעים אחרים, גם היא מעולם לא מוצתה ולא הוסברה כראוי.

סתיו שפיר: אני מבקשת לדעת מהי עמדתך, מהי עמדת מפלגתך, מה משרד החינוך מקדם ומה הוא מכניס לתוכניות הלימודים בהתאם לעמדה הזאת.

סתיו שפיר: אשמח לתשובתך.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, עד שלוש דקות לרשותך.

נפתלי בנט: טוב, לגבי סוגיית ההשתמטות מצה"ל, כהרגלך את טועה בעובדות.

נפתלי בנט: אני יצאתי בצורה מאוד חדה, שבשום מצב לא משתמטים מצה"ל.

נפתלי בנט: גם אם לא מוצאת חן בעינינו המדיניות, לא דוחים התגייסות לצה"ל – –

סתיו שפיר: למה – – – עדיין יושב פה – – –

נפתלי בנט: – – והבהרתי את זה, אבל אם את בוחרת לא לקרוא – צריך לומר, תראו, אין לנו צה"ל אחר.

סתיו שפיר: – – – מותר להיכנס לבתי-ספר – –

נפתלי בנט: יש ויכוחים מאוד מאוד קשים – –

סתיו שפיר: – – ולקרוא להשתמטות?

נפתלי בנט: – – בחברה הישראלית בין ימין לשמאל סביב הסוגיות של שירות משותף, וזו סוגיה ראויה לדיון.

נפתלי בנט: אגב, לתפיסתי, נעשו כמה שגיאות בצה"ל, אבל אני לא רואה איזו קונספירציה של צה"ל לקדם אג'נדה פוסט-ציונית.

נפתלי בנט: אני לא רואה דבר כזה.

נפתלי בנט: אני חושב שמה שצריך לתקן, שיתקנו.

נפתלי בנט: אני יודע שגם פחות או יותר מתקנים את זה.

נפתלי בנט: אגב, לא מסיבות דתיות אלא מסיבות מבצעיות.

נפתלי בנט: בעיני, היעד המרכזי של צה"ל זה לנצח במלחמות, להגן עלינו על ידי העוצמה של צה"ל, למנוע מלחמות.

נפתלי בנט: זה לא מקום, לא לקדם אג'נדות של הימין ולא לקדם אג'נדות של השמאל, אלא לנצח במלחמות.

סתיו שפיר: – – – לאג'נדה – – –

נפתלי בנט: לגבי נושא – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, סליחה, אדוני השר, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שפיר, כאן בשעת שאלות, שאלה–תשובה, לא דו-שיח.

סתיו שפיר: זה הבהרה של התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: תשמעי – –

סתיו שפיר: שירות נשים זה עניין של ימין ושמאל?

יולי יואל אדלשטיין: – – אם יישאר זמן מן התשובה, תהיה הבהרה.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי לא בעמידה ולא תוך כדי הדברים של השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: אגב, במשך שנים הייתה פקודה שנקראת פקודת השילוב הראוי.

נפתלי בנט: העסק עבד.

נפתלי בנט: יצאו באמת עם הפקודה החדשה, שיצרה הרבה מאוד זעזועים.

נפתלי בנט: אני יודע שצה"ל עכשיו עמל על בחינה של כל הנושא הזה, כדי להביא בסופו של דבר את התוצאות הטובות ביותר למדינת ישראל.

סתיו שפיר: מה זה אומר?

נפתלי בנט: אני בעד שילוב מושכל.

נפתלי בנט: מושכל.

סתיו שפיר: מה זה מושכל?

סתיו שפיר: מה זה אומר?

נפתלי בנט: מושכל.

נפתלי בנט: זה מורכב.

נפתלי בנט: זה מורכב.

נפתלי בנט: בסוף – את שואלת מה זה שילוב מושכל?

נפתלי בנט: שילוב מושכל הוא שילוב שקודם כול, מעל הכול, צה"ל מנצח במלחמות – הכול כפוף לזה.

נפתלי בנט: ואז, ככל האפשר, לשלב, עם שכל ישר.

נפתלי בנט: זו התפיסה שלי.

סתיו שפיר: – – –

נפתלי בנט: למשל, האם בצוות שלי בסיירת מטכ"ל צריכות להיות נשים?

נפתלי בנט: כנראה גם את תסכימי שזה לא הגיוני, לאור האתגרים הפיזיים, אלא אם כן את חולקת.

נפתלי בנט: אני חושב.

נפתלי בנט: האם בגבול בקעת הירדן אפשר לשלב בנות ואז גם להקל על הנטל?

נפתלי בנט: נראה לי הגיוני.

נפתלי בנט: אני סומך על מפקדי צה"ל בעניין הזה; לא את מפקדת צה"ל ולא אני.

נפתלי בנט: אני סומך עליהם, צריך לתת להם את הרוח הגבית, שהם צריכים לשמור עלינו קודם כול.

סתיו שפיר: מה אתה עושה כשמתוך מפלגתך קוראים להשתמטות מהצבא?

נפתלי בנט: שאלת לגבי סיפוח והחלת ריבונות – –

סתיו שפיר: מה אתה עושה כשמתוך מפלגתך קוראים להשתמטות מהצבא?

נפתלי בנט: – – אבל שאלת מה עמדת משרד החינוך בעניין, אז אני מופתע מהשאלה הזאת, סתיו.

נפתלי בנט: אני מופתע מהשאלה.

נפתלי בנט: את שואלת מה עמדת משרד החינוך לגבי – – –

סתיו שפיר: לא, שאלתי מה דעתך.

נפתלי בנט: את כנראה חיה באיזו ספֵרה שמשרד החינוך אמור לעשות פוליטיזציה.

סתיו שפיר: למה אתה לא רוצה לענות?

סתיו שפיר: שאלתי מה עמדתך.

נפתלי בנט: אני לא אתן לזה לקרות, גב' שפיר.

נפתלי בנט: אני לא אתן לזה, לא תהיה פוליטיזציה במשרד החינוך.

נפתלי בנט: אני לא אכניס אג'נדות בעד סיפוח, לא אג'נדות נגד סיפוח, כי משרד החינוך הוא של כל ילדי ישראל – דתיים, חילונים, יהודים, ערבים, אנשי ימין, אנשי שמאל.

נפתלי בנט: יש לי ארבעה ילדים משלי במערכת החינוך, לא מוכן שהם יעברו פוליטיזציה.

נפתלי בנט: לכן אני דוחה את השאלה הזאת, על מה אנחנו, במשרד – – –

סתיו שפיר: מה עמדת הבית הלאומי?

נפתלי בנט: אני בעד תוכנית בנט.

נפתלי בנט: לכי תכתבי בגוגל, הכול כתוב שם.

נפתלי בנט: אבל האם אכניס את זה למערכת החינוך?

נפתלי בנט: בשום פנים ואופן.

נפתלי בנט: גם אם תתעקשי, אני לא אכניס פוליטיקה.

סתיו שפיר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתה של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: מה זה הרעש שמפריע?

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הקואליציה וכל החברים סביבו – או חברות, ליתר דיוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: יש בכל זאת משהו סמלי בזה שאנחנו נמצאים פה בל"ג בעומר.

איילת נחמיאס ורבין: אני הצלחתי, אדוני השר, לסדר את הילדים שלי במקומות אחרים ולכן הם לא פה.

איילת נחמיאס ורבין: נדמה לי שחבר הכנסת פורר הביא באופן סמלי את שלושת ילדיו, כדי שנראה מה זה אומר שהורים צריכים להסתדר.

איילת נחמיאס ורבין: בשנתיים האחרונות פניתי אליך כמה פעמים, הצגתי בפניך תוכניות, בדקתי איך אנחנו ביחד, כולנו – משרד החינוך, משרד האוצר, מורים והורים כאחד – מתגייסים לאחת הבעיות המרכזיות של מערכת החינוך בישראל, והיא פער מאוד מאוד גדול בין ימי החופשה של המשק לבין ימי החופשה של מערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל היא שיאנית בהרבה דברים, בהרבה דברים טובים, אבל גם בעניין הזה ישראל היא שיאנית, ובמקרה הזה דווקא שיאנית שלילית.

איילת נחמיאס ורבין: ואז הגיע פתאום ל"ג בעומר, ואדוני החליט של"ג בעומר, בגלל שהוא נופל ביום ראשון ואת המדורות צריך להדליק בשבת, הוא יזיז – שלושה שבועות לפני החופשה – יזיז את החופשה מיום ראשון ליום שני.

איילת נחמיאס ורבין: למרות שאני מניחה שאתה יודע, אני לא רוצה להכניס את אדוני השר לכל הדיונים שהיו פה, כולל עם חברי הכנסת החרדים, על כך שבעצם לא היה צורך בכלל בהזזת החופשה; על כך שהיו ילדים שלא יכלו לנסוע אתמול לבית-הספר משום שלא היו להם אוטובוסים, משום שאתה הזזת את זה מבלי לתאם את זה עם משרד התחבורה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לך שאני באופן אישי הסעתי את הבן שלי לבית-הספר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כאמור, זה לא עניין אישי שלי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שיש בהרבה מקומות בארץ הורים שנאלצו להסיע את ילדיהם.

איילת נחמיאס ורבין: אני פניתי אליך שוב ושוב ואמרתי לך: בוא נעשה עבודת מטה ונראה מה אפשר לעשות כדי לבוא בדברים עם המורים, כדי להרחיב, למשל, את בית-הספר של החופש הגדול – ואני מכבדת את זה שהשנה הרחבת אותו לכיתה ג'; בוא נראה מה עושים עם ימי האסרו-חג המיותרים, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: עוד רגע, בשבועות, יש לנו עוד יום אסרו חג מיותר.

איילת נחמיאס ורבין: בוא נראה מה עושים עם הדברים האלה, בוא נתקשר.

איילת נחמיאס ורבין: דיברו אתך מ"הורים עובדים לשינוי", באמת ניסינו לבוא בדברים.

איילת נחמיאס ורבין: ואז, בשבוע שעבר, אמרתי לעצמי: כלו כל הקצים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, אני הגשתי את הבג"ץ בעניין החופשות.

איילת נחמיאס ורבין: ל"ג בעומר – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מייד מסיימת, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, פשוט היו פה הרבה הפרעות מהצד.

איילת נחמיאס ורבין: אני אמרתי לעצמי – אני לא אוהבת להגיש בג"צים, אני לא חושבת שזה כלי שצריך להשתמש בו.

איילת נחמיאס ורבין: אני משתמשת בו במשורה, אם בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אתה מעולם לא ענית, לא על פניותי, לא על בקשותי.

איילת נחמיאס ורבין: ואמרתי לך: בואו נדבר על איך עושים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ימי ראשון, חופשה – זה לא הדיון; הדיון הוא הרבה יותר עמוק וחיוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני הגשתי את הבג"ץ הזה, אדוני, משום שאתה חייב תשובות למיליוני הורים במדינת ישראל; אגב, אדוני השר, גם למורים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, עד שלוש דקות.

נפתלי בנט: נדמה לי שזה לא סוד שבשנתיים האחרונות קצב המהלכים וההישגים לטובת ההורים, לטובת ילדי ישראל, הוא חסר תקדים.

נפתלי בנט: מקום המדינה היו כיתות של 40 ילדים – מה שנקרא "סרדינים"; ולא דיברנו – ביצענו.

נפתלי בנט: עכשיו כיתות א' וכיתות ב' הן בממוצע של 27 ילדים.

נפתלי בנט: בשנה הבאה – כיתות ג', שנה אחרי – כיתות ד'.

נפתלי בנט: הלאה: הכותרת של הקמפיין שלכם, מפלגת העבודה, זה היה הקמפיין שלכם: סייעת שנייה בגני הילדים.

נפתלי בנט: אבל דיברתם על זה – ביצעתי.

איילת נחמיאס ורבין: כל הכבוד, אדוני השר.

נפתלי בנט: ביצעתי ב-4,600 גני ילדים.

נפתלי בנט: מי שמנהל מערכת יודע שאין "זבנג וגמרנו".

נפתלי בנט: בטח, אני רוצה הכול.

נפתלי בנט: אני רוצה הכול.

נפתלי בנט: זה כמו – יש לי ילד בן חמש, הוא עוד לא מבין שאתה יכול לרצות הכול, אבל תהליכים לוקחים זמן כי יש כסף מוגבל.

נפתלי בנט: אפשר להעלות את המסים במדינת ישראל ולתת הכול – לקחת ולהחזיר מכיס אחד לכיס אחר; אנחנו מתנהלים באחריות.

נפתלי בנט: הנושא הזה הוא נושא כאוב, אבל בשונה ממה שמנסים להציג, אין פתרונות קסם.

נפתלי בנט: אין פתרונות קסם, אחרת כבר מזמן, אני מניח, יגאל אלון היה פותר את זה, או שי פירון.

נפתלי בנט: כולנו רוצים טוב.

נפתלי בנט: אין פה פתרון קסם.

איילת נחמיאס ורבין: לא אמרתי שיש.

נפתלי בנט: לא קרה שום דבר שונה בשנה האחרונה, למעט זה שהתקדמנו מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו לוועדת החינוך לא ענית.

נפתלי בנט: ואני אתן לך עוד התקדמויות: לראשונה השנה, אני יכול לבשר לכם, גם ילדי כיתות ג' מצטרפים לקייטנות הקיץ, מה שלא היה בשנה הקודמת.

נפתלי בנט: אנחנו כל הזמן מתקדמים, כל הזמן, אבל זה עלויות של מיליארדים, כי בסוף הרי המורים חתומים על הסכם שכר.

נפתלי בנט: אני יכול להסביר לך את העניין.

נפתלי בנט: אם את תביאי ותשכילי להביא את ארגוני המורים שיעבדו עוד כמה ימים בחינם – זה מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: לא בחינם.

נפתלי בנט: אם, לחלופין, יש לך מקור תקציבי של מיליארדים – תגלי לי איפה זה.

נפתלי בנט: אין פה קסמים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, זה לא מקור תקציבי.

נפתלי בנט: אני דווקא מופתע.

נפתלי בנט: אולי עודד פורר יגיד לשר הביטחון לוותר על 35-F, ואני פותר את הכול.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

עודד פורר: כמה עולה למשרד החינוך – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

נפתלי בנט: הכול, אבל במקום – דווקא אתה, עודד פורר, חבר כנסת בקואליציה, אתה – יש לך אחריות.

עודד פורר: כמה עולה להזיז – – –

נפתלי בנט: לך יש אחריות יתרה – –

עודד פורר: אם העלית את הנושא: כמה עולה להזיז את ל"ג בעומר מיום ראשון ליום שני?

עודד פורר: תענה על השאלה.

נפתלי בנט: – – כי כשאנחנו מאשרים – – –

עודד פורר: כמה עולה?

עודד פורר: תענה לשאלה, למה אתה לא עונה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – – –

נפתלי בנט: בסדר.

נפתלי בנט: בואו, אגלה לכם עוד סוד: שר הביטחון, הוא עכשיו בא לבקש עוד כסף.

עודד פורר: אל תברח מהשאלה, אל תברח לתקציב.

עודד פורר: כמה עולה להזיז את ל"ג בעומר?

נפתלי בנט: זה התקציב הגדול ביותר במדינת ישראל, והוא רוצה עוד כסף.

עודד פורר: מה קשור התקציב?

נפתלי בנט: אני אמסור לו שעודד פורר נגד.

עודד פורר: – – – מיום ראשון ליום שני.

נפתלי בנט: כי הרי אתם רוצים קסמים.

נפתלי בנט: אין קסמים – –

עודד פורר: כמה עולה להזיז את ל"ג בעומר מיום ראשון ליום שני?

יוליה מלינובסקי: אתה רואה – – –

נפתלי בנט: – – אמר מילטון פרידמן בכלכלה – – –

עודד פורר: יש לך אחריות – – –

יוליה מלינובסקי: – – –

נפתלי בנט: אבל שוב, יצא לי, יצא לי לנהל – – –

עודד פורר: לקחת החלטה.

עודד פורר: תעמוד מאחורי ההחלטה שקיבלת.

עודד פורר: למה אתה בורח?

עודד פורר: ממה אתה מפחד?

נפתלי בנט: טוב, אני רואה שסיעת ישראל ביתנו מאוד לוחמנית היום.

עודד פורר: ממה אתה מפחד?

נפתלי בנט: יכול להיות שקיבלתם איזו הוראה?

נפתלי בנט: יכול להיות שזה – מה קרה?

עודד פורר: אתה פנית אלי.

עודד פורר: תענה לשאלה ששאלו אותך.

נפתלי בנט: מה קרה?

עודד פורר: תענה על השאלה ששאלתי אותך.

נפתלי בנט: אני שואל את עודד פורר: מה קרה?

עודד פורר: ממה אתה מפחד?

עודד פורר: שאלו אותך שאלה.

נפתלי בנט: אני לא שומע.

נפתלי בנט: יכול להיות שאת הנייה חיסלו היום?

נפתלי בנט: זה מה שאתה אומר?

נפתלי בנט: אני לא שומע.

עודד פורר: אתה לא שומע.

נפתלי בנט: את הנייה חיסלו היום?

נפתלי בנט: מה השאלה?

נפתלי בנט: מה קרה לישראל ביתנו?

נפתלי בנט: מה, אתם כל כך גאים בהתעללות של שר הביטחון בציונות הדתית?

נפתלי בנט: במה שהוא מתעמר בפנימייה הצבאית?

יוליה מלינובסקי: – – –

עודד פורר: אתה לא מתבייש – – –

נפתלי בנט: אתם לא מתביישים?

נפתלי בנט: מה קרה?

נפתלי בנט: תראה לי שירות צבאי כמו בוגרי הפנימייה הצבאית.

נפתלי בנט: מה, ליברמן אולי שירת כמו בוגרי הפנימייה הצבאית?

נפתלי בנט: תתביישו.

עודד פורר: אתה לא מתבייש?

עודד פורר: אתה שר החינוך, אתה עומד על הדוכן אחרי שהתנגדת לתת עדיפות למי ששירת בצה"ל בוועדת השרים.

עודד פורר: משרד החינוך שלך התנגד לתת עדיפות – – – ביום ראשון.

נפתלי בנט: אני מבין שקיבלתם הוראה משר הביטחון לתקוף אותי.

עודד פורר: על מה אתה מדבר?

עודד פורר: תתבייש לך.

נפתלי בנט: אני מבין שאיווט ליברמן אמר: לכן תשבו פה, לכן – – –

עודד פורר: תתבייש לך.

עודד פורר: שר החינוך, תתבייש לך.

נפתלי בנט: אני רק שואל: איפה הוא?

נפתלי בנט: איפה הוא?

נפתלי בנט: איפה שר הביטחון?

יוליה מלינובסקי: שר החינוך, שר החינוך – – –

נפתלי בנט: אם זה כל כך חשוב לו, אם איווט שלח אותך ואת יוליה ואת השרה – שיגיע, לא צריך לפחד.

נפתלי בנט: אני לא כזה מפחיד.

יוליה מלינובסקי: – – –

נפתלי בנט: לאן ברח שר הביטחון?

נפתלי בנט: מה קרה?

נפתלי בנט: שיעמוד מאחוריכם.

עודד פורר: ממה אתה בורח?

עודד פורר: ממה אתה מפחד?

עודד פורר: לא מתאים לך.

נפתלי בנט: בצה"ל המפקד עומד בראש.

נפתלי בנט: המפקד עומד בראש, הוא לא שולח את החיילים, הוא לא נותן פקודה.

יוליה מלינובסקי: תענה על השאלות.

עודד פורר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: עודד, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: זו השאלה שלי, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה תשובה לשאלה שלי.

נפתלי בנט: איילת, את שירת בצה"ל יותר משר הביטחון, אולי את יודעת.

נפתלי בנט: מה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה תשובה לשאלה שלי.

נפתלי בנט: אני רוצה שתנועת ישראל ביתנו, תסבירו, מה זאת הלוחמנות הזאת?

נפתלי בנט: תפנו את הלוחמנות ל"חמאס" בעזה ולא לציונות הדתית.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אנחנו רוצים תשובה אמיתית, לא?

עודד פורר: תתבייש לך.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, לפני שאתם מביאים את הנשק הבלתי-קונבנציונלי, אולי תשתמשו גם בקונבנציונלי – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אבל איילת, הם לא באו, חברת הכנסת נחמיאס – הם לא באו לשמוע.

נפתלי בנט: מישהו שלח אותם, איווט ליברמן שלח אותם כמו כלבלבים קטנים: לכו תנשכו.

קריאות: לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אדוני השר, לא מתאים, לא מתאים.

נפתלי בנט: סליחה, אני חוזר בי, חוזר בי, חוזר בי.

נפתלי בנט: חזרתי בי לגמרי.

נפתלי בנט: הוא שלח את החיילים – חלילה, חלילה, חלילה.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא התכוונת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר – – –

נפתלי בנט: אני חוזר בי לגמרי.

נפתלי בנט: הוא שלח את הסיעה לתקוף והוא לא פה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומר להגנתם שאנחנו עוסקים בעניין הזה של החופשה – – –

יוסי יונה: יש משבר קואליציוני.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע.

נפתלי בנט: אבל האמינו לי, אני פה, אני לא בורח.

נפתלי בנט: אני פה עומד כל העת שאתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: – – – זה בזמן השאלה שלי – – –

נפתלי בנט: אני מציע – אני מציע שנחזור לדבר על חינוך, זו שעה של חינוך ותפוצות.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: כל אימת שאתם רוצים לדבר פוליטיקה, אני אשמח, מה שאתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אני פה לרשות

נפתלי בנט: כם כמה זמן שצריך.

נפתלי בנט: אין בעיה, הכול בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המצב הוא כזה – כן, אדוני השר, גם לך זה נוגע.

יולי יואל אדלשטיין: המצב הוא כזה: א.

יולי יואל אדלשטיין: לא אוסיף זמן; יש לנו שעה ועשר דקות, תהיה שעה ועשר דקות, אין באפשרותי להוסיף זמן לדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: העניין הזה התפתח מסיבה אחת פשוטה, לא צריך להיות גאון ונביא.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי את זה לחברת הכנסת סתיו שפיר ואני אומר גם לך, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין: אם זה שאלה ותשובה, הדיון יהיה ענייני; אם אנחנו מתחילים בפינג-פונג, אני לא יכול למנוע – כל אחד לא בא לפה לשבת כסטטיסט, לכל אחד יש לו מה לומר.

יולי יואל אדלשטיין: השר גם ידוע במיומנות שלו להוביל את הדיון לכל מיני כיוונים, אני לא בטוח שהוא נורא ייבהל מכל קריאות הביניים האלה, ואז אנחנו נבזבז פה שעה ונלך מרוצים כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו רוצים – ויש הרבה שואלים, לא כולם יגיעו לשאלות.

יולי יואל אדלשטיין: באו ח"כים וביקשו, חשוב להם לשאול שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אז מעכשיו, חברי הכנסת ואדוני השר, ישאלו שאלה – ואני לא גננת, באמת, לא אחפש אשמים – –

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, אני מסכים – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אם יש דיאלוג שמתפתח, אתה מפסיק את התשובה גם אם אתה יזמת, הח"כ יזם – מפסיק את התשובה ועוברים לשאלה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות כך נספיק משהו של חברי הכנסת.

נפתלי בנט: אני מסכים אתך במאה אחוז.

נפתלי בנט: נדבר על קפיצת המדרגה המדהימה של השנתיים האחרונות במדעים, מתמטיקה, אנגלית, במערכת החינוך.

נפתלי בנט: לעצם העניין של החופשות, אני מסתכל על הדברים, אני לא עומד לעמוד פה ולהבטיח הבטחות קסם.

נפתלי בנט: שוב, זה מיליארדים, צריך לדעת.

נפתלי בנט: אם יש לך פתרון קסם שלא עולה כסף, אני אשמח לשבת אתך ולשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה הבאה, שהיא של חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשות אדוני, בבקשה.

יוסף ג'בארין: השר בנט, מספסלי הקואליציה שואלים אותך אם אתה לא מתבייש בנושאים שהם העלו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד שיש לפחות שני נושאים שאני מטפל בהם ואתה צריך להתבייש במצבם בכל מה שקשור למשרד החינוך.

יוסף ג'בארין: הדבר הראשון זה העובדה שזה שנתיים יותר מ-5,000 ילדים בגילאי לימוד חובה בני שלוש וארבע, בנגב אינם נמצאים במסגרת לימודית.

יוסף ג'בארין: אנחנו בוועדת החינוך כבר מתחילת הקדנציה הזאת מנסים לקדם את הנושא, בלי שום התקדמות ממשית.

יוסף ג'בארין: בשבוע האחרון יו"ר הוועדה, חבר הכנסת מרגי, ביקש שאתה אישית או מנכ"ל המשרד תתייצבו בוועדת החינוך כדי לפתור את הנושא הזה אחת ולתמיד.

יוסף ג'בארין: אז אני אומר – זה בטח נושא שאתה צריך להתבייש בו, שיותר מ-5,000 ילדים עד היום הם בלי מסגרת חינוכית, למרות חוק לימוד חובה.

יוסף ג'בארין: הנושא השני – אני פניתי אליך לפני כמה שבועות וביקשתי בקשה קטנה; ביקשתי שמשרד החינוך ינפיק את תעודת הבגרות לתלמידים הערבים בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: חשבתי שאני מייד אקבל תשובה שאומרת: בטח, הנה, היא תתורגם לשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: ופתאום אתה כותב לי שאין אפשרות להנפיק את תעודת הבגרות בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: למה?

יוסף ג'בארין: כי אתם מסתמכים על מרשם האוכלוסין, שמופיע רק בשפה העברית.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזאת באמת תשובה שצריך להתבייש בה, כבוד השר.

יוסף ג'בארין: אתה בא מההייטק ומהעולם המתקדם, וכדומה, ונסמך על מרשם האוכלוסין כדי להגיד שאי-אפשר להגיד להוציא תעודת בגרות בשפה הערבית?

יוסף ג'בארין: נראה לי שאתה כבר מתחיל ליישם את חוק מדינת הלאום, עוד לפני שבכלל חוקק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

נפתלי בנט: טוב, אני רוצה להתייחס לשאלות הרציניות של חבר הכנסת ג'בארין, גם ביחס לחינוך הערבי, החינוך הבדואי, וספציפית לנושא תעודות הבגרות.

נפתלי בנט: אני מאמין גדול בשוויון הזדמנויות אמיתי לכל ילדי ישראל, בכללם הערבים.

נפתלי בנט: זה לא סוד שלראשונה מקום המדינה הכנסתי לימודי עברית כבר מגן חובה, ולא מכיתה ג', כפי שהיה עד שנכנסתי.

נפתלי בנט: זה לא סוד שאני הגברתי משמעותית את התקציבים בחינוך הלא-פורמלי, לא סוד שנתתי רוח גבית גדולה מאוד למדעים, מתמטיקה ואנגלית.

נפתלי בנט: עם זאת, הפערים הם גדולים, ובמיוחד – גם בתוך החברה הערבית החברה הבדואית היא הרחק מאחור.

נפתלי בנט: אתה גם צודק שזה בעיקר נובע מפער תשתיות.

נפתלי בנט: סיירתי לא מעט בשטח, ואנחנו עובדים, עובדים על לצמצם את הפער.

נפתלי בנט: העלויות הן עצומות.

נפתלי בנט: זה מבחינתי בהחלט יעד, וגם מיניתי אצלי צוות שעובד על הסוגיה של הפערים בחברה הערבית והבדואית.

נפתלי בנט: גם בהחלטת הממשלה מס' 922 – אתגרים בחברה הערבית, עם אותן תוכניות שאנחנו מובילים, גם באיכות ההוראה, בתקצוב דיפרנציאלי, בנשירה ובחינוך טכנולוגי.

נפתלי בנט: אני לא יודע לעשות זבנג וגמרנו.

נפתלי בנט: אני לא אעמוד פה ואגיד לך: מחר אני יודע לעשות ככה, אבל אנחנו מאוד ממוקדים בזה.

נפתלי בנט: לגבי בחינות הבגרות – – –

יוסף ג'בארין: הבעיה מוכרת לך?

נפתלי בנט: בהחלט, ואני גם אשמח לחבר אותך לאנשים אצלנו.

נפתלי בנט: פה אנחנו לא עומדים – בצד המדיני אולי אנחנו עומדים משני צדי המתרס.

נפתלי בנט: פה – לא.

יוסף ג'בארין: 5,000 תלמידים.

נפתלי בנט: פה אנחנו באותו צד.

נפתלי בנט: פגשתי לא מעט מנהלים בדואים, אני גם נותן רוח גבית חזקה לתוכנית לחיזוק, ליצירת מעין אליטה חזקה של צעירים בדואים, אם אתה מכיר את "כוכבי המדבר" ודברים אחרים.

נפתלי בנט: לגבי בחינת הבגרות – סליחה, תעודות הבגרות – בעצם משרד החינוך לא כותב בעצמו את השמות.

נפתלי בנט: הוא שואב את השמות ממרשם האוכלוסין.

נפתלי בנט: ככל שתתקבל החלטה להוסיף – אני חושב שזו החלטה גדולה, ברמת המדינה.

נפתלי בנט: אם היא תתקבל, אנחנו כמובן ניישמה גם במבחני הבגרות.

נפתלי בנט: אנחנו לא נושיב אנשים לתרגם, גם אין בזה צורך, אין מישהו שלא יודע לקבל – בעברית במדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: יש צורך – כבוד היושב-ראש, הצורך הוא לאלה שלומדים במוסדות להשכלה גבוהה בשטחים או בירדן.

יוסף ג'בארין: הם צריכים את התעודה בערבית.

נפתלי בנט: הבנתי.

נפתלי בנט: אז לעניין הספציפי הזה: זה גם לא סוד שאני פועל ככל יכולתי ליצור היצע בהשכלה גבוהה כדי לא לאלץ צעירים ערבים לצאת – לא לחברון ולא לירדן.

נפתלי בנט: אני חושב שבסך הכול זה לא דבר טוב למדינת ישראל.

נפתלי בנט: א.

נפתלי בנט: מדינה צריכה לדעת לספק השכלה גבוהה בעצמה.

נפתלי בנט: ב.

נפתלי בנט: לעתים חוזרים משם יותר מוקצנים ופחות חלק מהחברה הישראלית.

נפתלי בנט: אז אני בכלל – ולכן אני מגדיל את ההיצע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נפתלי בנט: אני אבחן את הסוגיה הספציפית, כי תיארת מצוקה אמיתית: בחור הולך לחו"ל, ושם – הבנתי, אני אתן את דעתי.

נפתלי בנט: תרשמו את הסיפור הזה, אולי פר פנייה ייחודית נוכל לתרגם את הסיפור.

נפתלי בנט: בסדר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה, ואז נכריז על הסבב הבא.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, שאלתי מתבססת על שלוש עובדות: 1.

אברהם נגוסה: לפני שבוע פורסם דוח של הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך, ראמ"ה, וממנו עלה שבבחינת המיצ"ב הפערים בין יוצאי אתיופיה לבין יתר התלמידים במקצועות עברית, מדעים ואנגלית, מגיעים להבדל של 70 עד 80 נקודות ומגיעים לכ-100 נקודות במתמטיקה; 2.

אברהם נגוסה: בדוח שפורסם בנובמבר ודנו בו בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נכתב שתלמידים ילדי יוצאי אתיופיה סובלים פי שניים יותר מאלימות מורים מאשר תלמידים אחרים.

אברהם נגוסה: 3.

אברהם נגוסה: במערכת החינוך עדיין אין אינטגרציה מלאה של יוצאי אתיופיה; עדיין יש כיתות רבות שרוב התלמידים בהן יוצאי אתיופיה, מתקיימת שם סגרגציה.

אברהם נגוסה: שאלתי: איזה שינויים בכוונתך לעשות במערכת החינוך למען עתידם של תלמידים יוצאי אתיופיה כדי לקדם את שילובם ואת צמצום הפערים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: זו נקודה חשובה מאוד.

נפתלי בנט: בכל הטיפול ביוצאי אתיופיה אנחנו לא מתכוונים אלא כבר עושים; אנחנו מיישמים את התוכנית הרב-שנתית "דרך חדשה", הדרך החדשה, מה שנקרא, שעיקרה מניעת סגרגציה.

נפתלי בנט: כלומר, אם הייתה פעם תפיסה שצריך לתת טיפול ייחודי ונפרד, היום אנחנו תופסים הפוך: צריך אינטגרציה של הילדים, ולכן אנחנו בעצם קרבים למצב שאין, פשוט, סגרגציה.

נפתלי בנט: הדבר הבא – אנחנו נותנים משאבים פרטניים, פר בית-ספר רווי ילדים יוצאי אתיופיה.

נפתלי בנט: אגב, אנחנו גם מבחינים – לא רק עולי אתיופיה, אלא גם מי שהוא יוצא אתיופיה, מתוך הבנה שהאתגר לא נגמר; גם אם אתה ילד שהוריו יצאו מאתיופיה, עדיין בגדול יש אתגרים סוציו-אקונומיים לא קטנים.

נפתלי בנט: אנחנו עובדים מאוד קשה ליצירת דמויות לחיקוי, כלומר מורים יוצאי העדה האתיופית, כדי שאותו ילד לא תמיד יראה רק מורים לבנים, נקרא לזה, כדמויות דוגמה, אלא כולם.

נפתלי בנט: התוכנית היא בסדר גודל של 70 מיליון שקלים לשנה.

נפתלי בנט: יש המון השקעה בהכנה לצבא של חבר'ה יוצאי אתיופיה, מהטעם שבממוצע יש הרבה יותר יוצאי אתיופיה שפורשים מהצבא אחרי תקופה, חצי שנה שנה, מאשר בציבור הכללי.

נפתלי בנט: דווקא אחוזי הגיוס – נדמה לי, אל תתפסו אותי במילה – הם לא שונים בהרבה, אבל בסוף אחוזי ההישארות הם נמוכים.

ענת ברקו: הם גבוהים יותר.

נפתלי בנט: מה?

ענת ברקו: אחוזי הגיוס הם גבוהים יותר.

נפתלי בנט: אפילו גבוהים יותר.

ענת ברקו: ביחידות הלוחמות – 86%.

נפתלי בנט: נכון, זה נכון, חברת הכנסת ברקו.

נפתלי בנט: אנחנו, מטרתנו לא רק שיתגייסו, אלא יישארו, מתוך הבנה שבן אדם שמשלים שירות צבאי משמעותי מלא – זה נותן גיבוי.

נפתלי בנט: אני מבצע מעקבים קבועים אחרי זה.

נפתלי בנט: הזרקור שאתה מייצר אכן מסביר למה זה כל כך נחוץ, העניין הזה, ואני לא מתכוון להרפות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסבב הבא הוא: עליזה לביא, מרב מיכאלי, עיסאווי פריג' ויהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא, עד שתי דקות לרשותך.

חנין זועבי: כמה דוברים נשארו?

יולי יואל אדלשטיין: כמה שהזמן יספיק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פה עד 17:44, עם השר.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד יותר מ-40 דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני פונה אליך בתפקידך כשר התפוצות.

עליזה לביא: אני יודעת עד כמה הנושא הזה קרוב ללבך ועד כמה אתה משתדל לפעול.

עליזה לביא: אנחנו חזרנו, כמה ח"כים פה, ממשלחת של הסוכנות היהודית.

עליזה לביא: נחשפנו למצוקות – – –

נפתלי בנט: איפה?

עליזה לביא: היינו באזור של סן פרנסיסקו, לוס אנג'לס וסן דייגו.

עליזה לביא: סן פרנסיסקו בפעם הראשונה מארחת חברי כנסת מישראל.

עליזה לביא: אגב, היא לא חלק מהסוכנות; את הכספים שלה היא לא מעבירה לסוכנות.

עליזה לביא: הבעיות שם מוכרות לך, אני יודעת.

עליזה לביא: אבל, אדוני, הנושא של הגיור – סוגיה כואבת של הקשר שלנו עם יהדות התפוצות, כולל תזכיר חוק שמתפרסם באישון לילה, מתנה נהדרת לקראת חג השבועות.

עליזה לביא: אתה יודע, במושגים שלנו כאן, רות המואבייה לא הייתה מצליחה להצטרף אלינו, לעם היהודי.

עליזה לביא: יהדות התפוצות מתרחקת מאתנו.

עליזה לביא: מדינת ישראל מאיימת.

עליזה לביא: יהודי שמגיע לאוניברסיטה ומגלה את הזהות שלו, ישראל עבורו היא סדין אדום.

עליזה לביא: מצד שני, מדינת ישראל גם לוקחת לו את המקום בכותל, ואותה אווירה מאוד טובה, שאתה היית בין המובילים שלה, לתת מקום לכל יהודי ויהודייה בעולם – פתאום גם המתווה הזה נגוז ואיננו.

עליזה לביא: והפחד, כעס, מאוד מאוד גדולים, גם בהיבט המדיני-ישראלי, לבטח בהיבט היהודי.

עליזה לביא: התזכיר הזה, אסור לו שיהיה.

עליזה לביא: זה גט כריתות ליהדות העולם.

עליזה לביא: איך אתה, מהמקום שלך, מתכוון לטפל בסוגיה הכואבת, המדממת, הפוצעת הזאת?

עליזה לביא: אנחנו מדברים על אזורים שבהם 80% התבוללות, ואנחנו צריכים להבין מה צריך באמת לתת.

עליזה לביא: באותה נשימה, רבני אירופה פונים אלינו.

עליזה לביא: אנחנו שולחים דיינים, אנחנו לא מקבלים את הגיור שנעשה שם על ידי דיינים מקומיים, שמכירים את המתגיירים.

עליזה לביא: הרבנות כאן דורשת שאלו יהיו דיינים ישראלים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: – – שרחוקים מהאווירה ומההבנה והרגישות שצריכות להיות בדור שלנו.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

נפתלי בנט: תודה רבה לחברת הכנסת לביא.

נפתלי בנט: חזרת מסן פרנסיסקו, אני אספר לך, הורי, שניהם – אבא, זכרו לברכה, ואימא – עלו מסן פרנסיסקו.

נפתלי בנט: הם היו מה שנקרא היוםunaffiliated , מנותקים לגמרי מהיהדות, לא אורתודוקסים ולא כלום, ובעצם הם עברו מסע מאוד ארוך, כך שהנושא הזה מאוד נוגע לי.

נפתלי בנט: זה גם לא סוד שאת רחבת ישראל בכותל המערבי אני הקמתי.

נפתלי בנט: אני אספר לכם, זה היה באישון לילה, כי אם היינו מודיעים על זה מראש, כל העולם היה קופץ.

נפתלי בנט: הבנתי שיש בעיה, ופשוט הקמנו פלטפורמה מעץ – – –

עליזה לביא: – – –

נפתלי בנט: נכון, נכון.

נפתלי בנט: אני גאה בזה, כי זה נתן איזשהו פתרון, שהוא לא מושלם לאף אחד ומספיק טוב לכולם.

נפתלי בנט: צר לי שבאמת משני הצדדים יש מי שמנסה לחמם את העניין.

נפתלי בנט: גם ככה אנחנו – גם בלי הבעיה הזאת אנחנו מאבדים מיליוני יהודים בדור הזה להתבוללות.

נפתלי בנט: יש שאלה אם בכלל זו משימה, ייעוד של מדינת ישראל לטפל ביהודי הגולה, גם בהנחה שרובם לא יעלו לארץ.

נפתלי בנט: תשובתי המוחלטת היא: כן.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: קודם כול, נצח ישראל, ושנית, גם חשיבות אסטרטגית, שיהיו – – –

איתן ברושי: איפה יש ויכוח על זה?

נפתלי בנט: אני אספר לך אחר כך, אני לא רוצה – – –

איתן ברושי: פעם ראשונה שאתם ממציאים ויכוח כזה.

נפתלי בנט: דווקא לא, דווקא לא.

נפתלי בנט: אני אספר לך, אני לא רוצה לבייש – – –

איתן ברושי: לא, תספר לכולם, יש פה גילוי.

איתן ברושי: אולי תהיה כותרת מהדיון הזה.

נפתלי בנט: אני לא רוצה לבייש אנשים ידועים בציבוריות הישראלית.

נפתלי בנט: יש ויכוח כזה.

נפתלי בנט: הוויכוח, אגב, הוא הגיוני.

נפתלי בנט: מה הם אומרים?

נפתלי בנט: הם אומרים: מה, אתה תיקח כסף – שקל שאמור ללכת לילדה בשדרות ותעביר לילדה באוקלהומה?

איתן ברושי: בשביל זה קמה המדינה היהודית – – – אם יש לנו על זה ויכוח אז יש לנו בעיה גדולה.

נפתלי בנט: אז יופי, אני שמח, איתן, שאנחנו רואים את הדברים באותה דרך.

עליזה לביא: אתה שר – – –

נפתלי בנט: אני שר התפוצות, ואנחנו עושים פעולות מקיפות.

נפתלי בנט: אגב, בפעם הראשונה אנחנו מגיעים לרבבות סטודנטים בקמפוסים בארצות הברית, יהודים, ומחברים אותם ליהדות דרך ארגונים כמו הלל, כמו חב"ד – לא אכפת לי בכלל מה הגוון, העיקר שיהיה מגע – מגע וחיבור למדינת ישראל, אחרת נתעורר עוד 50 שנה, 100 שנה, ונגלה שאיבדנו את התפוצות.

נפתלי בנט: אלה היקפים מאוד מאוד גדולים.

נפתלי בנט: עכשיו לגבי הגיור, סוגיה מאוד סבוכה.

נפתלי בנט: עמדתי היא שכשאנחנו מדברים על גיור כהלכה אנחנו צריכים לאפשר כמה שיותר, ולמנוע שערוריות כמו השערורייה עם הרב לוקסטיין בארצות הברית, שהוא רב אורתודוקסי לכל דבר ועניין, ופה לא ספרו את הגיור שלו.

נפתלי בנט: לא מקובל עלי.

נפתלי בנט: אני פועל ככל שאני יכול, גם בממשלה ומעבר לזה, בעניין הזה.

עליזה לביא: מה עם התזכיר?

נפתלי בנט: אז אני רואה את הדברים די דומה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני, שלום, אדוני השר, אני רוצה לקרוא לך, ברשותך, כתבה שהתפרסמה לפני – מתי זה היה – כמה חודשים.

מרב מיכאלי: כתב יניב קובוביץ, כתב "הארץ" לענייני משטרה – זאת לא ידיעה חדשותית, זה סוג של דבר.

מרב מיכאלי: בתי בת ה-13 חזרה עם תעודה שמסכמת את המחצית השנייה בכיתה ד'.

מרב מיכאלי: בהערת מחנך נכתב: ילדה נבונה, מגלה התמדה והשקעה בתחום הלימודי, פעילה במועצת תלמידים, ציונים 92, 87, 90, 87, 95 וכן הלאה.

מרב מיכאלי: לעומת זאת, היא קיבלה עבודה במקצוע שאדוני הכניס לתוכנית הלימוד: תרבות עם עולם, ובמסגרת השיעור היא התבקשה לכתוב תפילות שיכולות להיכנס לסידור אבל אינן נמצאות בו.

מרב מיכאלי: בתי, כותב יניב קובוביץ, בחרה בתפילה לשלום חיילי צה"ל והחליטה להפוך את אלוהים לאישה, היא כתבה: מי שבירכה אבותינו, היא תברך גם את חיילי צה"ל וכו' וכו'.

מרב מיכאלי: היא נימקה את הבחירה שלה בכך שאילו אלוהים הייתה אישה, היא לא הייתה שולחת את החיילים מלכתחילה, ואם הייתה שולחת – דאגת אם אינה דומה לגאוות אב על זה שבנו הולך למלחמה.

מרב מיכאלי: והתפילה השנייה שהיא בחרה הייתה תפילת הקידושין, והיא כתבה: ברוך אתה אדוני אלוהינו מלך אלוהינו אשר ברא ששון ושמחה, חתן וחתן, משמח חתן וחתן וכו'.

מרב מיכאלי: הדפיסה את העבודה, כרכה אותה בכריכה מבד ג'ינס עם מגן דוד אדום-כחול לקישוט העבודה, ובהשתדלות רבה, וקיבלה אותה בחזרה עם ציון נכשל.

מרב מיכאלי: כשהיא נדהמה והופתעה, היא ניגשה למורה.

מרב מיכאלי: המורה אמרה לה שהיא לא מוכנה בכלל לבדוק את התפילות המוצעות בעבודה, שכן היא ראתה בעבודה זלזול.

מרב מיכאלי: שאלתי, אדוני:

מרב מיכאלי: האם אלה ההנחיות שלך ושל משרד החינוך, והאם משרד החינוך נותן ציונים לפי השקפה דתית במקום לפי הישגים מקצועיים לימודיים פרופר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: מה את חושבת?

נפתלי בנט: אני אומר, באמת, זה מהשאלות האלה.

נפתלי בנט: אני לא יודע להתייחס לכתב מעיתון של פייק ניוז.

נפתלי בנט: אני לא.

נפתלי בנט: אבל אפשר, בואו נדבר רגע על הביטוי "הדתה" – אין פה הדתה – –

מרב מיכאלי: אני לא אמרתי הדתה – – –

נפתלי בנט: – – יש פה הטרלה.

נפתלי בנט: אני לא יודע מי זה.

מרב מיכאלי: – – – הדתה?

נפתלי בנט: העיתון הזה משקר מבוקר עד ערב – –

מרב מיכאלי: אני אמרתי הדתה?

נפתלי בנט: – – אז אני לא – – –

מרב מיכאלי: אדוני, לא להכניס לי מילים לפה.

נפתלי בנט: זה עיתון פייק ניוז, אז אני לא יכול להתמודד עם אמירה.

מרב מיכאלי: אני אמרתי – – – זה לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – –

נפתלי בנט: לשאלתך.

יולי יואל אדלשטיין: – – אנחנו רק עכשיו דיברנו על זה.

נפתלי בנט: לשאלתך – – –

יולי יואל אדלשטיין: שאלת שתי דקות, השר הקשיב לך.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו הוא עונה.

מרב מיכאלי: אבל הוא לא – – –

נפתלי בנט: עניתי, עניתי.

מרב מיכאלי: אני לא אמרתי "הדתה".

נפתלי בנט: אני רוצה להתייחס, אבל אתם יודעים, רק לפני איזה שבועיים הביאו בתוכנית בערוץ 10, במשך דקות ארוכות, ספר שמראה כביכול משפחה דתית שהיא נורא ערכית ומשפחה חילונית שהיא נטולת ערכים וכו'.

נפתלי בנט: וכתשו אותי וכתשו אותי, עד שהתברר – –

מרב מיכאלי: – – – יולי תמיר.

נפתלי בנט: – – ואותם אנשי פייק ניוז שאת מצטטת – התברר שהספר הוצא בתקופת יולי תמיר.

נפתלי בנט: אז קשה.

נפתלי בנט: אין הדתה – –

מרב מיכאלי: – – –

נפתלי בנט: – – יש הטרלה, של אנשים שנכנסו לטרנס וחושבים שכל היום רוצים להתעסק עם זה.

נפתלי בנט: אני רק אקריא, אקרא לכם, אבל, אחת ממטרות החינוך, מחוק – זה חוק שעבר בחוק החינוך, נדמה לי בתקופת רובינשטיין, שהוא לא בדיוק איש ימין.

נפתלי בנט: אני מקריא לכם:

נפתלי בנט: מטרות חוק החינוך הממלכתי – –

יעל גרמן: – – –

נפתלי בנט: – – סעיף קטן (4): "ללמד את תורת ישראל, תולדות העם היהודי, מורשת ישראל והמסורת היהודית".

נפתלי בנט: רובינשטיין הזה, מה, מאיזו מפלגה הוא היה, שינוי, נכון?

קריאה: – – –

נפתלי בנט: הורתו של – – –

מרב מיכאלי: אני שמעתי אותך – – –

נפתלי בנט: בואו הנה, זו הדתה.

עיסאווי פריג': היה מרצ.

נפתלי בנט: מפלגת העבודה לדורותיה – –

מרב מיכאלי: – – –

נפתלי בנט: – – איזו הדתה נוראה.

נפתלי בנט: הדתה, הדתה, הדתה בראש שלכם.

מרב מיכאלי: – – – מפלגת העבודה – – –

נפתלי בנט: ילדי ישראל – אני גאה בזה, ואני לא מתנצל.

מרב מיכאלי: קודם כול, אדוני – – –

נפתלי בנט: אני אקריא עוד פעם: ילדי ישראל, על פי חוק – על פי חוק – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – אני אמור – אני אעבור על החוק אם אני לא מלמד את תורת ישראל – –

מרב מיכאלי: אדוני – – –

נפתלי בנט: – – את תולדות העם היהודי, את מורשת ישראל, המסורת היהודית.

עיסאווי פריג': – – –

נפתלי בנט: היא לא שייכת לדתיים.

מרב מיכאלי: – – –

נפתלי בנט: בואי אני אגלה לך משהו.

מרב מיכאלי: – – –

נפתלי בנט: התנ"ך לא שייך לדתיים, התורה לא שייכת לדתיים – –

מרב מיכאלי: נכון.

נפתלי בנט: – – המורשת לא שייכת לדתיים – –

מרב מיכאלי: נכון.

נפתלי בנט: – – היא של כל עם ישראל – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – ואני רוצה שכל עם ישראל יקבל את זה – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – כל אחד כפי דרכו והשקפתו.

נפתלי בנט: אבוי לנו – – –

מרב מיכאלי: – – – זה ציון נכשל – כן או לא?

נפתלי בנט: אבוי לנו אם נתרוקן מערכים ציוניים ויהודיים במדינה הזאת.

מרב מיכאלי: אדוני – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה – – –

מרב מיכאלי: – – זה ציון נכשל – כן או לא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים – – –

נפתלי בנט: רגע, אני, יש לי עוד.

נפתלי בנט: אני רוצה, היא שאלה אם זה ציון נכשל – כן או לא.

נפתלי בנט: אני רוצה להגיד עוד משפט.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך 20 שניות.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

נפתלי בנט: יש תופעה כזאת, גם ראש הממשלה – גם ראש הממשלה עושה את זה: יש מערכת חינוך, 2.2 מיליון תלמידים.

נפתלי בנט: מורה בהוד השרון עושה ככה, ואז מרב מיכאלי קופצת – טה טה טה טה טה טה.

נפתלי בנט: ראש הממשלה שומע שבקיסריה לקחו ילדים לראות מסגד – –

יעל גרמן: – – –

נפתלי בנט: – – והמורה הגדילה ראש, והם השתחוו.

נפתלי בנט: באמת תקלה – ננזפה.

יעל גרמן: אתה מנצל את הבמה כדי לתקוף את ראש הממשלה?

נפתלי בנט: ועכשיו ראש הממשלה בכבודו ובעצמו תוקף: הוא שולח לאסלם את ילדי ישראל.

נפתלי בנט: נו, באמת.

נפתלי בנט: אני אומר למרב מיכאלי ולבנימין נתניהו – –

יעל גרמן: ולשר הביטחון.

נפתלי בנט: – – תירגעו, אני לא אכניס לא את הערכים הפוליטיים של מיכאלי ולא את של נתניהו.

נפתלי בנט: אני לא – לא אקח את זה ללב ואני לא אתחיל לפטר על ימין ועל שמאל כל אחד; אני לא אפטר את אותה מורה ואני לא אפטר את אותה מנהלת, כי לא נתניהו ולא מיכאלי ינהלו את משרד החינוך, אלא תהיה פה מערכת מקצועית ורצינית וממלכתית.

יעל גרמן: ולשר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': מכובדי השר, אני אגיד את זה – מרוב השאלות, אני אגיד שתי שאלות קצרות.

עיסאווי פריג': שלשום הייתה הפעם השנייה שראש הממשלה נתניהו תקף אותך על שמינית אשת שמאל קיצונית, כדברו, לאחראית ללימודי האזרחות.

עיסאווי פריג': גם בפעם הקודמת וגם עכשיו לא נשמעה ממך כל מילת גיבוי ליעל גוראון, עובדת משרדך, שראש הממשלה בוחר פעם אחר פעם להשתמש בה במאבקו נגדך.

עיסאווי פריג': כבוד השר, זו ההזדמנות שלך לתת את הגיבוי לממונה על לימודי האזרחות, והזמן הוא שלך.

עיסאווי פריג': ושאלתי השנייה היא: קראנו לאחרונה ששר החינוך עושה לא מעט כדי לתמרץ את התלמידים לעשות חמש יחידות במתמטיקה.

עיסאווי פריג': מה התמריץ של השר כדי שתלמידים ילמדו ערבית?

עיסאווי פריג': האם נכון לומר שיש תמרוץ שלילי או הזנחה של לימודי השפה הערבית?

עיסאווי פריג': כי ראינו לאחרונה, יש להם ספרדית וסינית בעדיפות.

עיסאווי פריג': תלמידים מעדיפים ללמוד, כפי שאמרתי, ספרדית וסינית.

עיסאווי פריג': מה התגובה של שר החינוך על כך?

עיסאווי פריג': האם זה מצב טוב, מבחינתך, או דבר הדורש תיקון?

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: טוב, אתה מעלה פה עוד התקפה קצת ילדותית – –

עיסאווי פריג': למה, למה ילדותית – – –

נפתלי בנט: – – של ראש הממשלה.

נפתלי בנט: לא לא, אתה צודק.

יעל גרמן: – – –

נפתלי בנט: פעם אחר פעם, כשיש לי ביקורת מדינית או עמדה מדינית שונה מראש הממשלה, הוא קופץ: מינית שמאלנית למפמ"רית אזרחות.

נפתלי בנט: זה כאילו אני הייתי תוקף את ראש הממשלה שאתמול הוא מינה שגריר ישראל לגרמניה שהוא האבא של דובר שוברים שתיקה.

נפתלי בנט: מה זה הדבר הזה?

נפתלי בנט: זה בזוי, זה לא לעניין, אני לא שופט – –

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: – – וחלילה, אני לא הייתי – –

עיסאווי פריג': – – –

נפתלי בנט: – – תוקף את נתניהו באלף שנה על זה שהוא מינה את האבא של הדובר של שוברים שתיקה להיות – הוא שר החוץ.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: עכשיו, לגופו של עניין – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – יעל גוראון היא מקצוענית אלף-אלף.

עיסאווי פריג': – – –

נפתלי בנט: יש יושב-ראש ועדת אזרחות מקצוען.

נפתלי בנט: תראו את האבסורד, יעל גוראון אישרה את אותו ספר אזרחות שבגינו אתם, מהשמאל, תוקפים אותי.

נפתלי בנט: כל היום תוקפים אותי: המחוון פאשיסטי ימני – אבל מי אישר את זה, אותה יעל גוראון, שעליה נתניהו תוקף אותי.

נפתלי בנט: זאת אומרת, מצד אחד יש לנו, נניח, את תמר זנדברג, שתוקפת אותי על ספר האזרחות, ומצד שני, את נתניהו.

נפתלי בנט: אז אני ניצב בין נתניהו למרצ, בין נתניהו למרצ.

נפתלי בנט: הכול בסדר, היא מקצוענית.

תמר זנדברג: – – – מרכז – – –

נפתלי בנט: בעקבות אותו אישור, אגב – – –

תמר זנדברג: אתה המרכז הקיצוני, אני חושבת.

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: בעקבות אותו דבר, משום מה, ארבעה חברי ועדת אזרחות, שדווקא מזוהים עם השמאל, התפטרו: עמרו אגבאריה, אריה ברנע, אריה קיזל, פאדי נחאס.

נפתלי בנט: אני לא יודע.

נפתלי בנט: אני לא ממנה לא לפי אם אתה ימני ולא לפי אם אתה שמאלני.

נפתלי בנט: אני ממנה לפי מקצועני.

נפתלי בנט: אנשים חזקים וטובים.

נפתלי בנט: יושב-ראש ועדת מקצוע האזרחות הוא מעפרה, לא שמעתי מישהו מהשמאל תוקף: איך העזתם.

נפתלי בנט: כי אתם לא – – –

תמר זנדברג: כי השמאל פלורליסטי – – –

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: נכון, נכון, אז אני מציע – אני מציע שנהיה הגונים, נשפוט אנשים כפי שמרטין לותר קינג אמר:

נפתלי בנט: by their character, by who they are, not by the color of – בקיצור, אנחנו לא נשפוט לפי כל מיני סטיגמות כאלה.

תמר זנדברג: – – –

נפתלי בנט: אני חושב – אין פה הרבה נציגים של הליכוד; אני מציע שראש הממשלה יתמקד בלנהל את המדינה – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – אני אתמקד בלנהל את מערכת החינוך.

נפתלי בנט: ניתן לו גב, כשצריך, כדי לעמוד מול לחצים – –

תמר זנדברג: – – –

נפתלי בנט: – – והכול יהיה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

עיסאווי פריג': – – – שנייה, שנייה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', אתה כבר רואה את – – –

נפתלי בנט: – – –

יולי יואל אדלשטיין: במקום ללמוד ערבית לומדים אנגלית – –

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – והוא מתחיל לענות כאן במקום בערבית – באנגלית – – –

נפתלי בנט: לא לא לא, אבל – – –

ענת ברקו: אז מה הייתה השאלה, עיסאווי?

ענת ברקו: מה הייתה השאלה?

נפתלי בנט: לא, לא, לא, אבל הוא שאל שאלה ראויה לגבי לימודי ערבית.

נפתלי בנט: אה, נגמר לי הזמן.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל אתה בחרת לענות שלוש דקות על השאלה השנייה.

נפתלי בנט: שמע, צריך גם ליהנות, לא?

יוסי יונה: כבוד היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: יישאר לך זמן לשאלות אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: אז בבקשה, אנחנו עם חבר – סליחה, אנחנו עם חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, ואחריו אנחנו נכריז על הסבב הבא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי, חברים וחברות, מתוקים ומתוקות, חברי הכנסת, אדוני השר, קודם כול – – –

נפתלי בנט: איזה חמוד, אה?

יהודה גליק: אדוני השר המתוק, כדרכי, אני קודם כול רוצה להתחיל בדבר פרגון, ברשותך.

יהודה גליק: אני מאוד מאוד מברך אותך על החלטתך הנכונה לדחות את ל"ג בעומר בגלל חילול שבת.

יהודה גליק: זאת החלטה נכונה.

יהודה גליק: חבל שראשי הציבור החרדי לא מצאו מקום לתמוך בך.

יהודה גליק: היה מן הראוי שזה ייעשה מוקדם יותר, כדי שזה לא ייפול בהחלטה.

יהודה גליק: אין ספק שמן הראוי – בכלל לבטל את המדורות, אבל אם לא, לפחות, עם כל הכבוד, לדחות אותן – חילול שבת.

יהודה גליק: סליחה, אבל ברשותך, אדוני, בכל זאת אשאל אותך שתי שאלות.

יהודה גליק: שאלה אחת" כזכור, בשבוע הבא נחגוג 50 שנה לניצחון המוצדק ביותר והמוסרי ביותר והצודק ביותר של העם היהודי אי-פעם.

יהודה גליק: אולי באמת כדאי שהחג הזה ייפול בלוח החופשות?

יהודה גליק: באותו הקשר אני רוצה לציין שהשנה חמ"ד הוציא ספר שנקרא "על כנפי יונה – הרב גורן בדרך לכותל המערבי".

יהודה גליק: ניצלתם את העובדה שהרב גורן כבר לא חי, כי אחרת הוא היה קם עליכם והיה אומר לכם: תקפתם את אונסק"ו ששוכחים את הר הבית, אבל אתם שלחתם את הרב גורן לכותל במקום להר הבית, איפה שהוא הלך.

יהודה גליק: אז מה לנו כי נלין על אונסק"ו אם משרד החינוך משכיח את הר בית?

יהודה גליק: הרב גורן לא הלך לכותל, הוא הלך קודם כול להר הבית.

יהודה גליק: הערה שנייה, ואני ממש מבקש ממך להתייחס: עלה פה נושא האזרחות.

יהודה גליק: קודם כול, ראש הממשלה תקף אותך לא כי אמרת דעה מדינית; הוא תקף אותך כי אתה האשמת אותו בחרמות ובאיום הדמוגרפי ובטרור נגד ישראל – נא לדייק.

יהודה גליק: אבל לגבי נושא האזרחות, וכאן אני רוצה להיות ענייני: על פי הוראות כללי המקצוע באזרחות, המקצוע אמור להילמד בעברית ובערבית באופן זהה, חוץ מהתאמות תרבותיות.

יהודה גליק: אבל הפלא ופלא, בערבית, חוק השבות הוא חוק נתון במחלוקת; בעברית, חוק השבות חוק צודק.

יהודה גליק: האם לעמדת משרד החינוך חוק השבות צודק או לא צודק?

יהודה גליק: באותו עניין: בערבית השמיטו את המשפט שבישראל אין מניעה לבנות מסגדים כמו שיש בחלק ממדינות אירופה.

יהודה גליק: האם, לעמדת משרד החינוך, היה מן הראוי להוציא את זה או לא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יהודה גליק: באותו הקשר: קבוצת מורים ציונים לאזרחות ביקשה להיפגש אתך ולשוחח אתך על נושא האזרחות.

יהודה גליק: סירבת בכלל להתייחס אליהם.

יהודה גליק: לא נפגשת אתם, לא אתה ולא איש מטעמך – לטענתם, כמובן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

נפתלי בנט: טוב.

נפתלי בנט: קודם כול, תמיד כיף לענות לחבר הכנסת גליק שפותח במתוק.

נפתלי בנט: אז, מתוק.

נפתלי בנט: לגופו של עניין – – –

יולי יואל אדלשטיין: על תרופות לילדים שמעת פעם, אדוני השר?

מיכל רוזין: לא בריא, לא בריא – – –

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: זה טוב.

מיכל רוזין: סוכרת – – –

נפתלי בנט: תראו, לגופו של עניין, העלית כמה דברים.

נפתלי בנט: כרגע אני חושב שלא יהיה נבון להוסיף עוד יום חופשה בלוח החופשות.

נפתלי בנט: אני חושב שאם כבר, יש טרוניה גדולה למה יש כל כך הרבה חופשות.

נפתלי בנט: זה קיים מקום המדינה, אבל הרבה דברים שקיימים מקום המדינה מתעוררים עכשיו.

נפתלי בנט: מאידך, אני מקבל את הדבר הבא: יום ירושלים, לצערי, הפך ברבות השנים לחגיגה בעיקר בחמ"ד ובציונות הדתית ופחות ברמה לאומית.

נפתלי בנט: וכפי שהתנ"ך לא שייך לדתיים, גם ירושלים לא שייכת לדתיים; היא של כל עם ישראל.

נפתלי בנט: לכן, המטרה שלי ביום ירושלים הקרוב היא לא רק לחגוג אותו בעצימות מאוד גבוהה – ואנחנו נעשה את זה, מביאים רבבות ילדים – אלא להתניע מחדש את יום ירושלים בכל מערכת החינוך, וזאת ההוראה שנתתי למנהלי המחוזות.

נפתלי בנט: מבחינתי זה לא אירוע חד-פעמי, מרהיב עם לא יודע מה, אלא זה נועד להיות טריגר לחג קבוע של יום ירושלים עם מסכת, הצגה, כל בית-ספר יחליט.

נפתלי בנט: לגבי הנושא של הכותל מול הר הבית.

נפתלי בנט: תראה, לא סוד החיבור העמוק שלך להר הבית וגם לי, כמובן; אני לא עולה להר הבית, אבל זה לא משנה – החיבור של כל יהודי.

נפתלי בנט: אבל גם הייתי נזהר מלזלזל בכותל.

נפתלי בנט: הכותל הוא סמל יהודי, וגם אם אתה לא תופס את זה ככה, או תופס את זה כמאוד נחות אל מול הר הבית, המון אנשים בעם ישראל, וגם אני, לא רואים את זה ככה.

נפתלי בנט: ולכן, הכותל הוא סמל.

נפתלי בנט: הוא לא במקום הר הבית, אבל כבודו במקומו מונח.

נפתלי בנט: לגבי כל ההערות האלה: פעם ראשונה שאני שומע.

נפתלי בנט: תעביר לצוות שלי שם, אנחנו נבדוק אותן, ואם יש דברים לא תקינים, נתקן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עם הסבב הבא.

נפתלי בנט: אני אברך את חיילי צה"ל שהגיעו.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד שמחים לראות את חיילי צה"ל ביציע.

נפתלי בנט: פה זה מעוז הדמוקרטיה, ותודה שאתם שומרים עלינו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסבב הבא הוא: איתן ברושי – סליחה, התבלבלתי פה עם כל המספרים – איתן ברושי, מיקי לוי, זוהיר בהלול ויוליה מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: זה הסבב הבא.

יולי יואל אדלשטיין: איתן ברושי, מיקי לוי, זוהיר בהלול, יוליה מלינובסקי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מודה על ההזדמנות.

איתן ברושי: דבר ראשון, אני רוצה לומר לך, שר החינוך, שהקשבתי כמו רבים לנאום שלך בפרס ישראל.

איתן ברושי: אני חושב שהיה נאום מאוד מיוחד, וחשוב להפיץ אותו במערכת החינוך ובקרב המורים והמחנכים, כי הייתה בו גם משנה סדורה וגם איזשהו מסלול שנכון יהיה להנחיל אותו לרבים.

איתן ברושי: היה נאום חשוב.

נפתלי בנט: תודה.

איתן ברושי: אני רוצה לשאול וגם טיפה להעיר הערה.

איתן ברושי: דיברתי אתך גם בעבר, וזה אקטואלי גם היום, אדוני השר, הצעתי הצעת חוק לעבודה מועדפת בחינוך, שניתן יהיה לבוגרי צה"ל להשתלב בעבודה מועדפת בחינוך, ואפילו הייתה הצעה מסודרת, בהמשך לוועדה ששר הרווחה לשעבר כחלון הקים, שזה יהיה על חשבון עבודה בתחנות דלק.

איתן ברושי: אתה יודע שיש פוטנציאל גדול בקרב בוגרי צה"ל ומסיימי השירות לעסוק בחינוך; אתה יודע שחסר כוח כזה – אפילו לוקחים משירות לאומי לגיל הרך כי אין מספיק כוח אדם; ואתה יודע שיש סיכוי שמי שעובד בעבודה מועדפת בחינוך, יבחר בחינוך כמקצוע ושליחות לחיים, שאתה מטיף לזה.

איתן ברושי: אתה הסכמת עקרונית עם המהלך, אבל זה לא קרה.

איתן ברושי: אני פונה אליך ואני שואל, מדוע לא תתערב?

איתן ברושי: מדוע לא תנקוט יותר עמדה ונחישות ואולי גם תתקצב את זה ממשרד החינוך?

איתן ברושי: היום, ממשלת ישראל, באמצעות הביטוח הלאומי, נותנת מימון של 25 מיליון למתדלקים.

איתן ברושי: זה לא דבר שצריך להתעלם ממנו, אבל זו לא השליחות ולא הבעיה, רובם כבר נותני שירות.

איתן ברושי: אני מבקש ממך, תתערב.

איתן ברושי: אני מציע שאולי אפילו תממן מתקציב משרד החינוך, ותקבל כוח אדם איכותי שבא מתחום החינוך והפיקוד בצה"ל למערכת החינוך שכל כך זקוקה לכוח אדם, בוודאי באזורי העדיפות הלאומית.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: חבר הכנסת ברושי, אני מודיע שאנחנו, עמדת המשרד, עמדתי כשר, היא תמיכה מלאה בעניין הזה.

נפתלי בנט: אני יודע שצוות מקצועי של המשרד דן בעניין.

נפתלי בנט: בסופו של דבר, ההחלטה לא חונה אצלנו אלא דומני שבביטוח הלאומי.

נפתלי בנט: בעקבות פנייתך זאת אני אתן עוד דחיפה מול השר וננסה.

נפתלי בנט: צריך ללמוד לעומק כדי להבין אם יש מורכבויות, אבל אתה צודק, זה מסוג הדברים שאין לי אלא לומר אתה צודק.

נפתלי בנט: כמו שמעונות מגיל לידה ועד שלוש צריכים להיות במשרד החינוך, וכשפונים אלי – צודקים, לא כל דבר מצוי.

נפתלי בנט: לו זה היה בשליטתי זה היה קורה.

נפתלי בנט: אבל בעקבות הפנייה הזאת אני אבדוק שוב.

נפתלי בנט: ותודה גם על המילים לגבי נאום היזמות של פרס ישראל.

נפתלי בנט: זה מדם לבי, גם כיזם בהייטק.

נפתלי בנט: התפיסה שצעיר וצעירה צריכים ליטול את גורלם בידם ולא לקטר אלא לתקן, כמסר, אני חושב שזה תקף במיוחד.

נפתלי בנט: אתם, לפי התג יחידה, אתם מחו"ה אלון?

נפתלי בנט: החיילים, אתם מחו"ה אלון?

נפתלי בנט: כן?

נפתלי בנט: כן, חלק.

נפתלי בנט: גם אתם, כשמשהו לא בסדר במדינת ישראל, לא לקטר – לכו לתקן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: מסר חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אם נקצר קצת בשאלות ותשובות אז נספיק, כי אנחנו בהספק מאוד נמוך היום.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר בנט, ברצוני להפנות לאדוני שאלה בכובעו כשר התפוצות, והיא די דומה למה שאמרה חברת הכנסת עליזה לביא, אבל אני מבקש לחדד, ואם אתה תוכל להשיב גם בחידוד – אני אודה לך.

מיקי לוי: לאחרונה ביקרתי בצפון אמריקה במסגרת קרן משפחת רודרמן, וסיירתי בקהילות היהודיות ונפגשתי עם ראשי קהילות, ואני חייב לציין שחזרתי מאוד מודאג.

מיקי לוי: רק שם הבנתי את עומק השבר שמתפתח בין מדינת ישראל לבין מיליוני יהודים בצפון אמריקה.

מיקי לוי: המונופול שמדינת ישראל נותנת לזרם אחד, הזרם האורתודוקסי, וההדרה של כל הזרמים האחרים, יוצרים קרע ותחושת ניכור מצד רוב יהדות צפון אמריקה, שאינה שייכת לזרם זה.

מיקי לוי: אנחנו, הגרים כאן, במדינת ישראל, לא יכולים להרשות לעצמנו להתנתק ממיליוני יהודים באמריקה.

מיקי לוי: אין לנו הפריבילגיה הזאת, וזאת תהיה טעות היסטורית וחוסר אחריות ממדרגה ראשונה.

מיקי לוי: ברצוני לשאול אותך, אדוני מכובדי השר בנט: האם אתה מודע לעומק השבר ולכעס שקיים בקרב הקהילות בצפון אמריקה?

מיקי לוי: אם כן, מהי עמדתך לגבי יישום מתווה הכותל, שעליו החליטה הממשלה עצמה, שאתה חבר בה, שהוא ללא ספק אחד ממקורות הקרע עם יהדות התפוצות?

מיקי לוי: האם המתווה ייושם, והאם תתמוך בו?

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: אני מאוד מאוד שמח שאתם, גם אתה וגם עליזה, נחושים בעניין הזה, ואני חושב שגם חבר הכנסת נחמן שי כבר שנים עוסק ביהדות התפוצות.

נחמן שי: לקחו לי את השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אז למחוק אותך?

נחמן שי: לא.

נפתלי בנט: אני רק רוצה לחדד את העוצמה: אתה שואל האם אני מודע.

נפתלי בנט: אני אגיד משפט מרחיק לכת, אבל אני מאמין בו: אחד משלושת היעדים הגדולים של מדינת ישראל, לתפיסתי, זה קיום העם היהודי בתפוצות.

נפתלי בנט: זאת אומרת, ביטחון קיום מדינת ישראל, ואז חיזוק המרקם הפנימי, קיטוב, וגם פערים חברתיים, והדבר השלישי בתור זה קיום העם היהודי בתפוצות, גם אם הוא לא יעלה לארץ.

נפתלי בנט: יש פה אמירה.

נפתלי בנט: אנחנו במשך שנות דור היינו נוסעים לגולה או בשביל לגייס כסף או להגיד להם: תעלו.

נפתלי בנט: אבל אם אתה לא מתכוון להוציא את הארנק ולא לעלות, אין לי מה לחפש אתך – התפיסה הזאת כבר לא בתוקף.

נפתלי בנט: כולנו יחד – זה לא, משימה – כולנו יחד עובדים על השינוי.

נפתלי בנט: ולכן אנחנו משקיעים, רק שתבינו, מאות מיליוני שקלים, כרגע, בעודנו מדברים, במאות קמפוסים היום, בארצות הברית, במימון שלנו, בשותפות עם הפדרציות ועם פילנתרופים, קצת דומה למודל "תגלית".

נפתלי בנט: אני יושב-ראש "תגלית".

נחמן שי: זה ה-Mosaic.

נפתלי בנט: Mosaic, בדיוק.

נפתלי בנט: זה נקרא פרויקט Mosaic.

נפתלי בנט: וזה מדהים, זה דבר שלא היה אי-פעם.

נחמן שי: זה יצא לדרך?

נפתלי בנט: יצא לדרך.

נפתלי בנט: חבר'ה, זה פועל, יצא לדרך כבר לפני שנה.

נפתלי בנט: הכול נמדד, מספר הנגיעות, והרעיון הוא לכוון ל-unaffiliated.

נפתלי בנט: ולשאלתך, אני לא קובע איזה זרם, אני רוצה שייגעו.

נפתלי בנט: הלל זה לא זרם אורתודוקסי, יש שם מגוון דעות, כולל דעות שמאוד קשות לי, מאוד קשות לי.

נפתלי בנט: לא אכפת לי, כי אין לי מונופול על זה.

נפתלי בנט: וגם כשנסעתי לחו"ל חטפתי ביקורת מכאן ועד הודעה חדשה מה-base, נקרא לו, על שביקרתי בבית-כנסת קונסרבטיבי – ואני לא מתנצל, מה זאת אומרת?

נפתלי בנט: הורי עברו כברת דרך.

נפתלי בנט: באמריקה זה חלק מהפתרון, זה לא חלק מהבעיה.

נפתלי בנט: ולכן, אתם עולים על נקודה נכונה.

נפתלי בנט: בעיני, אגב, אם אני צריך לתעדף את הבעיות, הבעיה הגדולה ביותר היא לא הסכסוך הישראלי–פלסטיני, והאפקט, וגם לא היחס של ישראל לזרמים, אם כי זאת בעיה; הבעיה הגדולה ביותר – אדישות.

נפתלי בנט: לא מעניין.

נפתלי בנט: אתם חושבים, אני יודע, שמייקל דל או מייק צוקרברג – אני לא יודע, סתם אני זורק שמות – זה מה שמטריד אותם?

נפתלי בנט: פשוט אין קשר.

נפתלי בנט: זאת הבעיה, אדישות.

נפתלי בנט: ואנחנו נישאל עוד 100 שנה: ידעתם שאתם מאבדים מיליוני יהודים, מה עשיתם?

נפתלי בנט: זה דבר שמדיר שינה מעיני.

נפתלי בנט: עמדתי לגבי מתווה הכותל ידועה, אני בעד פשרת הכותל, הגם שלא תמיד ב-base שלי אוהבים את זה.

נפתלי בנט: לא רק שאני בעד, אני הקמתי את רחבת ישראל, בעצמי – לא באתי עם פטיש, אבל בארבעה לילות, לפני ארבע שנים, פתאום הקמנו את זה, וזה נתן מענה.

נפתלי בנט: ואז – שני הצדדים נצים, ובעיני שני הצדדים פה אשמים.

נפתלי בנט: אני תומך ביישום מתווה הכותל.

נפתלי בנט: כמובן, אם הממשלה תחליט אחרת, אני כפוף למחויבות קואליציונית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

מיקי לוי: שאפו לאדוני השר על התשובה.

מיקי לוי: כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, זוהיר בהלול, עד שתי דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: אדוני השר, אני בא אליך בשאלותי – ידיים נקיות, לב צח וצחור, וגם נפש הומיית אנוש.

זוהיר בהלול: אז באמת, לא להתנגח.

זוהיר בהלול: בספטמבר האחרון פרסם מבקר המדינה דוח חמור נגד משרד החינוך, שאתה עומד כידוע בראשו, על אי-קידום תוכניות החינוך לחיים משותפים של יהודים וערבים ולמניעת גזענות במערכת הזאת.

זוהיר בהלול: כנראה באופן מודע משרד החינוך שלך לא ניצל, לא את המשאבים, לא את התקציבים, ולא הריץ את התוכניות האלה, שבעיני הן קריטיות לחברה הישראלית.

זוהיר בהלול: שאלותי הן כדלקמן: 1.

זוהיר בהלול: האם המשרד בראשותך קובר באופן מודע את התוכניות האלה? 2.

זוהיר בהלול: מה עשה המשרד מאז פרסום הדוח ועד היום?

זוהיר בהלול: האם הנעתם קצת את אמות הספים?

זוהיר בהלול: 3.

זוהיר בהלול: מה עמדתך לאחד מהרעיונות שפעם העליתי, אפילו בפניך, על שילוב מורות ערביות בבתי-ספר עבריים ועל שיתוף ומינוי של מורות יהודיות בבתי-ספר ערביים – א.

זוהיר בהלול: כסוכנות השפעה וב.

זוהיר בהלול: כדי ללמד את השפות כהווייתן?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: מדיניות המשרד לא השתנתה כהוא זה בעניין הזה.

נפתלי בנט: זה לא סוד, אני תומך בדו-קיום בריא וטוב בין החברה הערבית בישראל לבין החברה היהודית במדינת ישראל.

נפתלי בנט: אנחנו נחיה פה יחד.

נפתלי בנט: גם לא סוד שבתחום הזה, על אף הנציות המדינית שלי – אני נץ בתחום המדיני, זה לא סוד, אבל אני משתדל לא להידרדר לדבר הקל הזה של "להיכנס בערבים" – במירכאות – ולהרוויח קולות.

נפתלי בנט: אני לא במשחק הזה ולא הייתי, ולכן אני גם נותן רוח גבית מאוד מאוד גדולה – בסופו של דבר זה אינטרס לאומי שהחברה הערבית תשגשג, ולצמצם את השנאה.

נפתלי בנט: יש תקנה במשרד למפגשים משותפים, תקנת תמיכה שנקראת תקנת מפגשים, והיא תומכת בזה.

נפתלי בנט: יש לנו גם תוכניות שתומכות דרך הרשת בלימוד בחברותא, על בסיס קבוע.

נפתלי בנט: עכשיו גם מ"אתגרים" אנחנו הוספנו מיליון שקל למפגשים, דרך חברת המתנ"סים.

נפתלי בנט: יש הרבה פעילויות למפגשים כאלה, גם במטה לחינוך אזרחי, גם לומדים יחד, גם נפגשים.

נפתלי בנט: זה כל הזמן מתפתח.

נפתלי בנט: יש גם מגמות אמנות ומוזיקה בבתי-ספר תאומים.

נפתלי בנט: רק אגיד לכם מה תפיסתי בכלל, בעניין מפגשים, מה למדתי שמצליח ומה פחות מצליח.

נפתלי בנט: מה שפחות מצליח זה כשבאים למפגש בין דתיים לחילונים או בין יהודים לערבים: ואו, אנחנו הולכים לפגוש ערבי; ואו, אנחנו הולכים לפגוש יהודי.

נפתלי בנט: זה הופך להיות נורא מלאכותי וכמעט חסר ערך.

נפתלי בנט: מה כן עובד?

נפתלי בנט: ואותו דבר, אגב, בין דתיים לחילונים.

נפתלי בנט: אני אספר לכם סיפור; כשאני הייתי תלמיד בישיבה תיכונית היה לנו מפגש, שומו שמים, עם בית-ספר חילוני.

נפתלי בנט: הכינו אותנו חודש מה לענות כשהחילונים יגידו לנו ככה.

נפתלי בנט: זאת אומרת, כאילו לדו-קרב, במקום למפגש.

נפתלי בנט: מה כן עובד?

נפתלי בנט: מה שעובד זה כשנותנים איזושהי משימת לימוד או משהו, יכול להיות בתחום הביולוגיה, או לבנות לוויין ישראלי קטן משותף, משימות אמיתיות יחד, למדתי שזה עובד, ולכן זה מה שאני יותר מאמין בו, ופחות – – –

זוהיר בהלול: או שאתה הופך את זה לאורח חיים.

נפתלי בנט: נכון, נכון, תשמע, אני חייב להגיד לך, זוהיר, אני מאוד אופטימי.

נפתלי בנט: אני מאוד אופטימי בהקשר הזה.

נפתלי בנט: בכל הפרמטרים שאני מסתכל, גם בפרמטרים ההישגיים, גם במדדים השונים, הכיוון הוא טוב.

נפתלי בנט: ולא הייתי עונה אותו דבר לפני 20 או 30 שנה כסתם אזרח.

נפתלי בנט: הייתי פסימי לגבי הנושא הזה.

נפתלי בנט: אני אופטימי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זוהיר בהלול: מה לגבי חילופי מורות?

נפתלי בנט: גם.

נפתלי בנט: יש לנו גם את הסיפור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עם חברת הכנסת מלינובסקי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחר כך כמה שנספיק, עוד חבר כנסת או שניים, כמה שנספיק.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני, מהמקום הקטן שלי, כפי שהגדרת את זה, אני אפילו מתביישת להגיד את זה, רוצה לשאול: האם אדוני מתכוון לפעול להסדרת לוח החופשות של תלמידי ישראל, בדגש על 15 ימים כמו שישה ימי פסח, ארבעה בחנוכה, שלושה ימים של אסרו-חג, אחד פורים ואחד ל"ג בעומר?

יוליה מלינובסקי: ובמנותק ממה שאמרתי קודם על לוח החופשות, האם זה היה סביר להזיז חופשת ל"ג בעומר מיום ראשון ליום שני בהתראה כל כך קצרה, שגרמה נזק גם למורים, גם לילדים וגם להורים, וגם גרמה כאוס תחבורתי, שהתבטא בביטול ההסעות לילדים?

יוליה מלינובסקי: האם זו הייתה החלטה שהצדיקה את כל הבלגן, וגם את העלויות שכרוכות בכך?

יוליה מלינובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

נפתלי בנט: נשאלתי כבר כמה פעמים, אז אני אשיב בפעם השלישית, נדמה לי, אבל יש לי הרבה סבלנות.

נפתלי בנט: לגבי לוח החופשות, יום לימודים זה מאות מיליוני שקלים – ככה זה עולה.

נפתלי בנט: אז אני יכול לעמוד פה ולהפריח ססמאות; האמת היא שזה עולה המון המון כסף.

נפתלי בנט: היום יש עומסים מאוד גדולים על התקציב.

נפתלי בנט: זה אחד היעדים, אבל אני חייב גם להגיד, ולא מתוך זלזול כלשהו – שר הביטחון היום מבקש תוספות תקציביות משמעותיות.

יוליה מלינובסקי: לא שאלתי על שר הביטחון, אלא האם אתה מתכוון – – –

נפתלי בנט: לא, אני לא אומר את זה בכעס, הוא אמון על ביטחון ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מלינובסקי, אנחנו סיכמנו שיש שאלות ותשובות.

נפתלי בנט: אני מכבד את זה, לא צריך להיות במגננה, הכול בסדר.

יוליה מלינובסקי: לא צריך להסיט את העניין למשהו אחר.

נפתלי בנט: מטבע הדברים, זה כמו לנהל משק בית; את הולכת עם הילדים, את יודעת מה התקציב, ואז הילד אומר: אני רוצה ספינר, אני רוצה אקס בוקס, אבל את יודעת שאקס בוקס – –

יוליה מלינובסקי: בוא נדבר על ל"ג בעומר, ל"ג בעומר זה היום.

נפתלי בנט: שנייה, קצת תרבות.

יוליה מלינובסקי: אין לי תרבות.

נפתלי בנט: – – את יודעת שאקס בוקס עולה כסף, ואז את תצטרכי – – –

יוליה מלינובסקי: – – – אני שואלת לגבי ל"ג בעומר.

נפתלי בנט: את רוצה להפריע?

יולי יואל אדלשטיין: השר רוצה להפסיק את התשובה?

נפתלי בנט: טוב, אני אחכה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אין זמן לחכות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מלינובסקי, את רוצה לשמוע את התשובה?

נפתלי בנט: זה נורא קשה.

נפתלי בנט: אני עומד מאחורי ההחלטה, מה שעמד פה על הכף זה מיליון ילדים שלא היו יכולים לחגוג את ל"ג בעומר.

נפתלי בנט: מה שכן, אני בהחלט נתתי הוראה שלגבי השנים הבאות, אפשר עכשיו לדעת גם 100 שנה קדימה מתי יצא הדבר הזה, ושלא נגיע – מה שהיה פה לא בסדר, בעיני, זה ההתראה הקצרה יחסית, של כמה שבועות.

נפתלי בנט: בסופו של דבר, למעשה באופן כמעט מלא, למעט ברשות מקומית אחת, אבן יהודה, כולם למדו אתמול, כסדרם, אבל מה שבאמת ניישם זה שעכשיו נפתח את היומן ונדאג שדבר כזה – גם נסמן את זה ביומן, זה איזשהו דבר שנתקלתי בו באמת, לצערי, מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אכריז אחד-אחד, כמו שאמרתי, כמה שנספיק, בדקות שנותרו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי שר החינוך, לפני כשבועיים נערך יום של קשרי קהילה–משטרה ברמת השרון, עניין חשוב בפני עצמו.

נחמן שי: תלמידי כיתה ה' הובאו לפארק העירוני כדי לראות כיצד המשטרה פועלת, גם זה חשוב.

נחמן שי: מה שהם ראו, אבל, זה שוטרי יס"מ יורים באדם שמילא תפקיד של מחבל, ואחר כך, לפי דבריהם, הם ראו וידוא הריגה, כדי להבטיח שהמחבל לא יקום יותר.

נחמן שי: אני מבקש לדעת, מה עושה משרדך ומי עושה במשרד, כדי לפקח על תכנים כאלה.

נחמן שי: זה משהו שהוא נראה כמו חינוך לא פורמלי או משהו מהסוג הזה, איזושהי פעילות חוץ-בית-ספרית.

נחמן שי: מי בודק את התכנים?

נחמן שי: מי מאשר אותם?

נחמן שי: ובדיעבד, האם אתה מצדד במופעים כאלה?

נפתלי בנט: תראה, חבר הכנסת שי, זה קצת דומה למה שסיפרתי על מיכאלי ועל נתניהו.

נפתלי בנט: באופן טבעי, תבינו, מערכת החינוך היא המערכת הגדולה ביותר במדינת ישראל מבחינת היקף הפעילות, 2.2 מיליון תלמידים כל יום נכנסים לשערי גני הילדים ובתי-הספר, היקפים עצומים.

נפתלי בנט: מטבע הדברים, תמיד בקצה יהיו דברים חריגים.

נפתלי בנט: יש מערכת שמפקחת.

נפתלי בנט: אני אגיד לכם מה אני לא עושה; אני לא קופץ.

נפתלי בנט: כמו שאני לא קופץ על המסגד – –

נחמן שי: מה זה המסגד?

נפתלי בנט: – – המסגד של נתניהו.

נפתלי בנט: ראש הממשלה נוטה בזמן האחרון להגיד אלף פעם שאני שולח ילדים למסגדים.

נחמן שי: אני קראתי, ילדים משתטחים במסגדים.

נפתלי בנט: כן, הרי זה ברור, הרי יש לי מטרה כזאת, מן הסתם.

נפתלי בנט: היה בית-ספר שקפץ לראות מסגד, והילדים השתתפו בסימולציה של תפילה, ילדים יהודים.

נפתלי בנט: זה באמת לא בסדר בעיני, לא צריך להיות.

נפתלי בנט: המורה נשאלה, ננזפה והתנצלה.

נפתלי בנט: האם אני אפטר אותה?

נפתלי בנט: לא, אני לא אפטר אותה, מה קרה?

נפתלי בנט: ככה עובדים?

נפתלי בנט: מי שחושב שעל כל שגיאה צריך לפטר מנהל ומורה, כנראה הוא לא ניהל משהו.

נפתלי בנט: אם הייתי, כמנהל בסטרטאפ שלי, על כל שגיאה מפטר, לא הייתי עושה אקזיט ולא שני אקזיטים.

נפתלי בנט: מי שקופץ לא צריך לקפוץ.

נפתלי בנט: גם הסיפור שלך, על פני הדברים, נשמע לי לא בסדר.

נפתלי בנט: בוודאי לא צריך להראות לילדים וידוא הריגה.

נפתלי בנט: יש מערכת, היא מטפלת.

נפתלי בנט: מורה שחורג, אולי הוא לא שם לב, אולי הוא לא מנוסה.

נפתלי בנט: האם אני אפטר?

נפתלי בנט: לא, אני לא אפטר.

נחמן שי: שאלתי, לא המלצתי.

נפתלי בנט: לא לא, אתה – יש באנגלית ביטוי שנקרא gotcha questions, שאלות gotcha, שזה "תפסתי אותך על חם".

נפתלי בנט: אפשר, אני לא עובד שם, אני לא במשחק הזה, לחפש מקרי קצה, כמו נתניהו והמסגדים או כמו מרב מיכאלי ואני לא זוכר מה.

נפתלי בנט: אני לא שם, יכולים להמשיך לצעוק.

נפתלי בנט: אני מנהל מערכת שהיא בהתקדמות מאוד מאוד יפה, בפן הערכי, בפן המקצועי – המתמטיקה והאנגלית בזינוק שלא היה שנים, באמת, אנחנו מכפילים את מספר מסיימי חמש יחידות מתמטיקה בפריפריה, אלה הדברים הגדולים.

נפתלי בנט: צמצמנו גודל כיתות, הוספנו סייעת שנייה לגנים, הכפלתי את ההשקעה בארגוני נוער כמו "אחרי", כנפיים של קרמבו.

נפתלי בנט: הכפלתי את מסע ישראלי, דברים מדהימים.

נפתלי בנט: ואז – ואני לא פונה אליך, כי אתה דווקא לא באת בטרוניה – אז הקפיצות האלה, של נתניהו את מרב מיכאלי, זה נורא קטנוני.

נפתלי בנט: אני לא מתכוון לנהוג בצורה הזאת.

נפתלי בנט: אני נותן גב למורי ישראל; יש לנו מורים מצוינים, שלפעמים, כמו כולנו, שוגים.

נפתלי בנט: החוכמה – לתת גיבוי לא כשהכול הולך טוב, אלא דווקא כשיש שגיאות פה ושם, ואני מתכוון לגבות את מורי ישראל.

נחמן שי: והאירוע הזה?

נפתלי בנט: אני אבדוק.

נפתלי בנט: אני משוכנע שכבר – הרי קראנו על זה בעיתון.

נפתלי בנט: תקשיב, אני לא בא בבוקר, קורא עיתון ומתקשר למנכ"ל שלי: ראיתי בעיתון.

נפתלי בנט: כי אחרת אני לא אתעסק בעיקר, אני כל היום ארדוף אחרי הכותרת האחרונה שהייתה ב"הארץ" או משהו כזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל בפני חברי הכנסת שהיו כאן במהלך כל הדיון ולא הספיקו לשאול, אנחנו שעה ו-12 דקות פה בדיון.

נפתלי בנט: אני רק רוצה להגיד מילת סיכום.

יולי יואל אדלשטיין: קצר בבקשה, אנחנו שעה ו-12 דקות כבר בדיון הזה.

נפתלי בנט: אני רוצה להודות לכם, אני חושב שרוב חברי הכנסת, רובם ככולם, מאוד אכפת להם ממערכת החינוך בארץ.

נפתלי בנט: אני פתוח לשמוע; איפה שצריך באמת לתקן, לתקן.

נפתלי בנט: איפה שזה יותר קנטרני זה פחות רלוונטי.

נפתלי בנט: היעדים, כאמור: שיפור המדעים, מתמטיקה, אנגלית, צמצום הפערים בין פריפריה למרכז; חיזוק הגיל הרך וחיזוק הפן הערכי, שבא לידי ביטוי בעיקר דרך מרחב החינוך הלא-פורמלי, מתנ"סים, תנועות נוער, ארגוני נוער.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר, שר החינוך ושר התפוצות, על התשובות, ותודה לכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: תן לי להציג את הנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בקשת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר אלי כהן את הסמכויות של שר האוצר המפורטות להלן, למשך תקופת כהונתו של השר משה כחלון בתפקיד שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אנא, אדוני, תמסור לנו את פירוט כל הסמכויות שעוברות לשר אלי כהן.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר אלי כהן את סמכויות שר האוצר המפורטות להלן, למשך תקופת כהונתו של השר משה כחלון בתפקיד שר האוצר: א.

נפתלי בנט: סמכויות שר האוצר לפי חוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, ככל שהן נוגעות באופן מסוים לחברת הוט מערכות תקשורת בכבלים בע"מ או לחברה אחרת מהחברות המשתייכות לקבוצת הוט.

נפתלי בנט: ב.

נפתלי בנט: ככל שהן נוגעות לגז הטבעי – 1.

נפתלי בנט: סמכויות שר האוצר לפי חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע, התשע"א–2011, למעט סמכותו בהתאם לסעיף 39 לאותו חוק; 2.

נפתלי בנט: סמכויות שר האוצר המפורטות להלן, לפי חוק משק הגז הטבעי, התשס"ב–2002: א.

נפתלי בנט: הסמכות לפי סעיפים 4(ו) ו-5; ב.

נפתלי בנט: הסמכות לפי סעיף 8 לחוק, ביחס למי שהוא בעל חזקה; ג.

נפתלי בנט: הסמכות לפי סעיפים 17 ו-18, ביחס לרישיון אחסון או רישיון הולכה לספק שניתנו לבעל חזקה; 3.

נפתלי בנט: סמכויות שר האוצר לפי חוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, התשנ"ו–1996, בכל הקשור למי שהוא בעל זכות נפט לפי חוק הנפט, התשי"ב–1952 (להלן – מפיק נפט); 4.

נפתלי בנט: הסמכות למתן הוראות לפי סעיף 16(4) לפקודת מס הכנסה ככל שיינתנו ביחס למפיק נפט מסוים, אחד או יותר; 5.

נפתלי בנט: סמכות שר האוצר לפי סעיף 3(ה) לצו החברות הממשלתיות (הכרזה על אינטרסים חיוניים למדינה בחברת בתי-זיקוק לנפט בע"מ), התשס"ז–2007.

נפתלי בנט: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, אם כן, בדיון על בקשת הממשלה להעברת סמכויות משר האוצר לשר אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: היא מוותרת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ענייננו העברת הסמכויות משר האוצר כחלון לשר אלי כהן, ואני תוהה מה מהות העברת הסמכויות.

מיקי לוי: טען שר האוצר כחלון ואמר: יש לי נגיעה, אני בעבר הייתי חברו של קובי מימון, וראוי שאני לא אעסוק בעניין – חברות כזאת שאף אחד לא הבין את פשרה, ובשלב מסוים לא טיפל כלל וכלל בנושא הגז והעביר את כל הטיפול הזה הלאה.

מיקי לוי: ועכשיו, הנה אנחנו מגלים שהסמכויות מועברות משר האוצר לשר אלי כהן.

מיקי לוי: והשר אלי כהן, שאותו אני מעריך מאוד באופן אישי – הוא איש ברוך כישרונות, מילא שורה של תפקידים במגזר הפרטי, באמת תפקידים כבדי משקל, שחייבו אותו להיות מקצוען ומבין גדול בנושאים שבהם הוא עסק, בפרט בהכשרת היישוב.

מיקי לוי: כשהוא שירת שם כסמנכ"ל וכיועץ, ניתנו לו אופציות – למיטב זיכרוני, 35,000 אופציות.

מיקי לוי: ולפני כשנתיים, כאשר נכנס במסגרת מפלגת כולנו להיות חבר כנסת, הצהיר – ואני מאמין לו, באמת אני מאמין לו שהוא איש ישר, אני אומר את זה בשיא הרצינות – שמכר את 35,000 האופציות, על פי ידיעה שמופיעה באחד העיתונים הכלכליים.

מיקי לוי: אופציות שהיו בזמנו שוות X כסף, הרבה יותר כסף, והוא מכר אותן ב-50% משוויין, כי הערך שלהן ירד.

מיקי לוי: אבל הקשר של השר אלי כהן לנושא הגז הוא קשר ישיר, ולכן אינני מבין את המהות של שר האוצר בעצם העברת הסמכויות.

מיקי לוי: הנגיעה של השר אלי כהן היא הרבה יותר גבוהה, עשרות מונים יותר גבוהה, מהקשר של שר האוצר כחלון לכל נושא מתווה הגז.

מיקי לוי: ושלא תבינו אותי לא נכון, אני אינני חושד ביושרו של השר אלי כהן, אני מאמין לו באמונה שלמה שהדרך שבה הוא ינהל את המתווה חפה מכל נגיעה.

מיקי לוי: אבל אי-אפשר להתעלם, אדוני היושב-ראש, מהתפקיד הקודם שלו במסגרת חברת הכשרת היישוב, וראוי, חברי חברי הכנסת, שנרים יותר מאשר גבה אחת כאשר הסמכויות האלה מועברות למי שהייתה לו נגיעה ישירה לנושא הגז ומתווה הגז.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: לא ראיתי אותך שם, חבר הכנסת מוזס, זה פלא פלאים.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: טוב, איך אפשר לעלות יום אחרי ל"ג בעומר ולא לדבר על ל"ג בעומר במירון?

מנחם אליעזר מוזס: הייתי – גם אתה וגם אני – יחד עם רבבות רבבות אלפי ישראל, והערכת המשטרה שקרוב לחצי מיליון איש ביקרו במירון.

מנחם אליעזר מוזס: כבר ביום שישי היו 50,000 איש במירון וסביבותיה, בלי עין הרע.

מנחם אליעזר מוזס: עשרות אלפים הגיעו מארצות הברית, מאירופה, המטוסים היו מלאים, הוסיפו מטוסים מיוחדים.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא ייאמן מה שמירון – איזה, כוח משיכה של הרשב"י.

יצחק וקנין: צדיקים במיתתם חיים.

מנחם אליעזר מוזס: אוה, יפה מאוד.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה פשוט לדבר על הקריסה בתחבורה הציבורית במירון, גם לפנות בוקר ובפרט במוצאי ל"ג בעומר, כשהתפזר הציבור הגדול והנכבד.

מנחם אליעזר מוזס: אותן כותרות יש לי – הוצאתי היום את העיתונים – מ-2013, 2014, תשע"ג, תשע"ד.

מנחם אליעזר מוזס: אתה רואה את אותן כותרות.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להסביר לחברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: זה מתחלק לשני חלקים: יש ניהול אירועי ההדלקות, של עשרות אלפי איש בכל הדלקה, ניהול הציון הקדוש, כניסת המתפללים ויציאתם בבטחה, שהייתם במקום, מיזוג אוויר, בטיחות החוגגים, אש, טריבונות, היגיינה, מים.

מנחם אליעזר מוזס: ועל כל זה אחראי קצין נפלא בשם מיכה טובול, העושה עבודתו נאמנה יחד עם המרכז למקומות הקדושים, תחת שר הדתות דוד אזולאי.

מנחם אליעזר מוזס: ויש החלק התנועתי, אשר כשל בשעות הבוקר המוקדמות של יום א', כאשר היציאה מבית שמש, מירושלים, למירון, לקחה שש שעות.

מנחם אליעזר מוזס: מצומת חנניה עמדו שעתיים וחצי עד שלוש כדי להגיע למעגל בתוך מירון.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר קוראים את הודעות המשטרה ומשרד התחבורה, כאשר כל אחד זורק על השני, אז אני חושב, שוב, שצריכים כבר, סוף-כל-סוף, שיהיה איזה מנהל למירון שיתכלל את כל הפונקציות במירון.

מנחם אליעזר מוזס: זה מה שחשוב.

מנחם אליעזר מוזס: כי למעשה כל אחד לעצמו עושה עבודה נפלאה, אבל הסנכרון ביניהם לקוי.

מנחם אליעזר מוזס: וגם במשטרה צריכים קצת אנשים, קצת שנחנך אותם להיות יותר אנושיים.

מיקי לוי: חבר הכנסת מוזס, תדרוש לחבר את רכבת העמק למירון.

מנחם אליעזר מוזס: הנה, רגע, אני בא לרכבת.

מנחם אליעזר מוזס: איך ידעת?

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו אני מדבר על הצד האנושי.

מנחם אליעזר מוזס: תתארו לעצמכם שהגיעה יולדת מארצות הברית למירון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, היה שווה הנושא של העברת הסמכויות רק בשביל שהוא ידבר על מירון.

מיקי לוי: נכון.

מנחם אליעזר מוזס: אוה, אז אני רוצה שתדע, יולדת הגיעה, תאר לעצמך, ולקח לי ארבע שעות, עם כל הגורמים, בגלל שהשוטר הראשון, שהיה צריך בצומת חנניה – הסתכל, יולדת עם תינוק – להגיד: יאללה, קדימה, את לא מופיעה בטאבלט, לא מופיעים בפונקציות, אין לך אישור.

מנחם אליעזר מוזס: אבל זה יולדת, תנו לה לעלות.

מנחם אליעזר מוזס: ארבע שעות לקח עד שראינו אותה כבר על מיטתה, במקום שבו היא הייתה צריכה להיות באכסניה.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא סיפור, אמיתי.

מנחם אליעזר מוזס: אחד שולח לשני, השני לשלישי: זה לא בסמכותי, זה בסמכות קצין זה, קצין זה, קצין זה.

מנחם אליעזר מוזס: עד שהקצין הנכון נתן את ההוראה אז כבר הרכב עם היולדת, נזרק כבר שיעבור דרך צפת.

מנחם אליעזר מוזס: הגיע דרך צפת, ושוב פעם הגיע איזה קצין קשה עורף: תחזרו לצומת חנניה, רק משם נוסעים רכבים פרטיים.

מנחם אליעזר מוזס: באו לצומת חנניה, העבירו אותם עד לשלומי, לעכו.

מנחם אליעזר מוזס: מה הולך כאן, ריבונו של עולם?

מנחם אליעזר מוזס: איפה הפתיחות?

מנחם אליעזר מוזס: איזו מין אטימות.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אם אני מדבר על הרכבת – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: – – מיקי, אתה יודע שהרכבת – אתה מדבר על העמק?

מנחם אליעזר מוזס: יש כבר – – –

יצחק וקנין: סליחה, חבר הכנסת מוזס, כמה זמן אתה עוד צריך?

יצחק וקנין: תגיד לי.

מנחם אליעזר מוזס: לא, לא, רק על הרכבת אני אדבר.

מנחם אליעזר מוזס: תדע לך, תמיד – – –

יצחק וקנין: אז אם אפשר לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: קוראים לזה הרי "רכבת החלומות של מוזס", כל כתב אז, לפני שבע-שמונה שנים, כשדיברתי על זה ובאתי למשרד התחבורה – אומרים: הנה רכבת החלומות של מוזס, מה עם רכבת החלומות שלך?

מנחם אליעזר מוזס: זה מתגשם.

מנחם אליעזר מוזס: עד אחיהוד יש כבר, עד כרמיאל, בעוד שנתיים יהיה עד צומת חנניה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אם אנחנו לא נרחיב את הכבישים – ואתה איש הגליל, אדוני היושב-ראש – מכפר שמאי להרחיב את הכביש, כמו שהוא רץ בצומת חנניה – – –

יצחק וקנין: אדוני הנכבד, אני חייב להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: המציאות הטופוגרפית של מירון לא יכולה להכיל חצי מיליון איש בפרק זמן כזה.

יצחק וקנין: ואני אומר לך, כמי שבא דווקא מהציר של קו העימות, שהוא לא עמוס בתחבורה: פלא פלאים שהמשטרה עומדת בעומס הזה ובלוגיסטיקה הזאת.

יצחק וקנין: זה מעל השכל שלנו, צריך להבין.

יצחק וקנין: את זה צריך לקחת ולהרים.

יצחק וקנין: אין עוד אירוע כזה במדינת ישראל של חצי מיליון איש בפרק זמן כזה.

מנחם אליעזר מוזס: נכון.

מנחם אליעזר מוזס: אבל צריך לדעת שיש תוכניות, רק צריכים כסף.

מנחם אליעזר מוזס: יש תוכנית מכפר שמאי להמשיך עם גשר כמו גשר עכברה עד למירון; יש תוכנית לעשות חמישה מעגלים במקום אחד; יש תוכנית לעבור דרך נחל מירון ולהגיע למעלה דרך רבי יוחנן הסנדלר, ולא שיצטרכו לעלות עד מעלה ההר אנשים, נשים וטף, זקנים ונערים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: יש תוכניות, רק צריכים כסף.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שהוועדה שהקימה השבוע הממשלה תיתן את הפתרון.

יצחק וקנין: כדאי הוא רבי שמעון לסמוך עליו בשעת הדחק.

מנחם אליעזר מוזס: וזה באמת ככה.

מנחם אליעזר מוזס: העיקר שכולם חזרו הביתה בריאים ושלמים, כזה ציבור בכזה זמן קצר.

מנחם אליעזר מוזס: ועל זה באמת כדאי רבי שמעון לסמוך עליו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: כל טוב.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ולאחריו – שרן השכל.

יצחק וקנין: במידה שלא תהיה – מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: ובמידה שגם היא לא תהיה – זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: ואם גם הוא לא יהיה – נחמן שי.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: האמת היא שהיום הוא יום הנכבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי ואני הצגנו הצעת חוק שמבקשת להכיר ביום הזה.

אחמד טיבי: אנחנו יודעים שזה לא יתקבל, אבל זו אמירה.

אחמד טיבי: היות שהיום הוא יום הנכבה, ולפני שבוע התקבל חוק הלאום, שבו מבטלים את המעמד המיוחד של השפה הערבית – השר אלקין וחברת הכנסת ברקו, אתם תמכתם בהצעה הזאת – אני מוצא לנכון לעבור לשפה הערבית.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: היום הוא היום לציון הנכבה.

אחמד טיבי: ביום זה בני העם הפלסטיני נזכרים במאות היישובים שנהרסו והושמדו ותושביהם נעקרו.

אחמד טיבי: הכפרים העקורים הם ההוכחה הטובה ביותר לכך.

אחמד טיבי: טנטורה, שעברה טבח – ביום שישי תתקיים שם פעילות לציון הטבח הזה בטנטורה.

אחמד טיבי: תושבי יישוב זה נהגו לומר עליו: טנטורה, הים שלך נשגב מבינה ועשו בך דברים הנשגבים מבינה.

אחמד טיבי: לפני יומיים היינו גם בחיטין וראינו את תנועת הנוער הערבי לשינוי, אָחִי חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: הייתה נוכחות נפלאה של נוער, הצבע הצהוב מילא את המקום, ושם, בחצר המסגד, הושמע האד'אן, להדגיש את הערביוּת של המקום הזה.

אחמד טיבי: הדבר השני הוא שאנחנו פה ונישאר פה בגלל שהיינו פה, ועובדה זו לא תשתנה.

אחמד טיבי: יש מי שרוצה לגרש את בני המקום מהמקום שלהם, כפי שגירשו ב-1948 כשהתרחשה הנכבה הזאת.

אחמד טיבי: העם הזה נשבע שלא תתרחש שוב הנכבה הזאת, אף שיש שרים שלא מכירים) אפילו לא מכירים בקיומו של העם הפלסטיני.

אחמד טיבי: שרים בממשלה הזאת לא מכירים.

אחמד טיבי: הם רוצים נכבה שנייה.

אחמד טיבי: ולכן, אני פה כדי לומר מעל הדוכן הזה: אנחנו נולדנו כאן, אנחנו בעלי המקום.

אחמד טיבי: לא אורחים, לא אורחים נסבלים, לא תושבים או אזרחים שביקשו ויזה וארכה והגיעו לכאן ממקום אחר בעולם.

אחמד טיבי: כאן נולדנו, כאן נולדו אבותינו, כאן חיים ילדינו.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: היינו פה, אנו חיים פה ונישאר כאן, עבדאללה.

אחמד טיבי: )

עבדאללה אבו מערוף: – – –

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: יישר כוח.

אחמד טיבי: לכן, אני אומר שדברים אלה צריכים להישמע בכל מקום, ומעל לכל במה.

אחמד טיבי: הדבר שהכי מצא חן בעיני בפעילות חיטין, אוסאמה, הוא שכבות הגיל.

אחמד טיבי: היו שם זקנים שגילם 90 שנה – אבו ג'מאל א-סעדי – וילדים שגילם שלוש שנים.

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ופעם אמרה גולדה מאיר: הזקנים ימותו והצעירים יישכחו.

אחמד טיבי: הצעירים האלה, אנו נוטעים בנפשם את האהבה למקום הזה, האהבה למולדת, האהבה לאדמה, לבית הספר, לחדרֵי בית הספר שנהרס, לחלקת האדמה, לגדר, לעליית הגג – –)

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: (– – אלה השרידים של המקום שרחוק מתושביו, שתושביו חיים במרחק קילומטרים.

אחמד טיבי: אין שום מניעה –) יש לדרוש להשיב את התושבים שחיים בדיר חנא, בעראבה, לכפר חיטים.

אחמד טיבי: למה הם לא יכולים לשוב?

אחמד טיבי: הם עקורים וזו אדמתם וזה היישוב שלהם.

אחמד טיבי: איפה הצדק?

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: ולכן, ביום הנכבה הזה חבר הכנסת אוסאמה סעדי ואני הגשנו – – –

ענת ברקו: – – – איפה הצדק.

ענת ברקו: הייתה מלחמה.

ענת ברקו: הייתה מלחמה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך, חברת הכנסת, חברת הכנסת ברקו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: ברקו.

ענת ברקו: ואני בעד השפה הערבית, כפי שאתה יודע.

יצחק וקנין: אבל הוא כבר סיים, סיים את הזמן, אז חבל ליצור ויכוח.

ענת ברקו: זו הייתה מלחמת שחרור, מה לעשות?

ענת ברקו: הייתה מלחמה.

ענת ברקו: הייתה מלחמה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ברקו, (אומר בערבית: הבית צר והחמור בועט.

אחמד טיבי: ) תני לי להמשיך.

ענת ברקו: די, נו, באמת, תת-רמה.

יצחק וקנין: לא, לא, אדוני.

יצחק וקנין: אתה כבר הרבה אחרי הזמן.

אחמד טיבי: ולכן, המקום צר – – –

קריאה: כן, כן.

אחמד טיבי: תנו לי להשלים את המשפט האחרון שלי לפחות.

אחמד טיבי: ולכן, (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: המילים היחידות שיועילו הן המילים האלה ומה שאמרנו לַךְ ולהם, והדבר היחיד שיועיל בנוגע לאלה הוא להשפיל את גאוותם – שומע, אוסאמה?

אחמד טיבי: הדבר היחיד שיועיל בנוגע להם הוא העמדה הנכונה, המתרברבת והשפלת גאוותם.

אחמד טיבי: כך צריך וכך יהיה ושלום עליכם ורחמי האל.

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שרן השכל – מוותרת; מרב מיכאלי – איננה.

יצחק וקנין: זוהיר בהלול, שלוש דקות.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, דווקא בעקבות נאומו של ד"ר טיבי אני מוצא לנכון, דווקא באותו יום שבו הפלסטינים מציינים את הנכבה שלהם והיהודים מציינים את יום העצמאות – פחות או יותר באותה תקופה – דווקא זו הזדמנות לדבר ללבם של חברי הכנסת כאן בכנסת ישראל כדי לומר שאולי זו הזדמנות פז לכונן דווקא מרקמים אחרים של יחסים בין מדינת היהודים לבין הפלסטינים הילידים כאן באזור הזה, במדינה הזו, וגם עם הפלסטינים שנמצאים מעבר לקו הירוק.

זוהיר בהלול: אני חושב שאין מנוס ואין בלתה של הטענה הזו, שלומר "לא" באופן קבוע או מובהק לזכויותיהם של הפלסטינים – לא כך תשרוד מדינת היהודים באהבה ובחדווה.

זוהיר בהלול: נדמה לי שדווקא ההפך הוא הנכון: המדינה החזקה הזו צריכה להכיר בזכויותיו של המיעוט הערבי כאן בישראל כמיעוט לאומי, ומן הצד השני, לחזור אל שולחן הדיונים ולכונן הסכם שלום.

זוהיר בהלול: ערב הגעתו של הנשיא טראמפ לאזור הזה אין צורך במילים כגון: שלא יעז לדבר על הסוגיה הפלסטינית, או: אלה גחמות וזו אידיאולוגיה שפסה מן העולם.

זוהיר בהלול: אני מאוד מקווה שהימין המשיחי, וגם הקואליציה וגם הממשלה הזו, לא ילכו שבי אחרי קונספציה שכבר שבקה חיים.

זוהיר בהלול: הקונספציה האמיתית היא קונספציית החיים וקונספציית הדורות הבאים.

זוהיר בהלול: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מהעיתונות אני למד שוועדת זליכה, שמטפלת באוכלוסיית הנכים במדינת ישראל, התקדמה ועומדת להציע להם גם העלאה בקצבת הזקנה וגם תמריצים כדי לחזור לשוק העבודה ולהשתלב בשוק העבודה ולא לאבד את הקצבאות המגיעות להם.

נחמן שי: אלה הם כיוונים נכונים מאוד וחשובים מאוד, ואני מברך עליהם.

נחמן שי: ראיתי שראש הממשלה רוצה למנות עוד צוות, אז – טוב, לא יודע, שיחלקו ביניהם את הקרדיט הזה.

נחמן שי: אבל אני רוצה לשאול פה שאלה אחת שמאוד מעסיקה אותי; יש עוד ציבור גדול במדינת ישראל שנשען, חלקו לפחות, על קצבאות – קצבת אזרח ותיק.

נחמן שי: יש בארץ כמיליון אזרחים ותיקים, אזרחים ואזרחיות מגיל 62 או מגיל 67, שחלקם הגדול יצאו לגמלאות גם נגד רצונם וגם עדיין ביכולת תעסוקה.

נחמן שי: מרגע שהם יצאו, על רובם נגזרו תנאים קשים יותר מאשר בתקופה שבה הם היו מועסקים.

נחמן שי: והנה, ממשלת ישראל נתנה את דעתה על זה, ובהחלטה מיום 13 בדצמבר 2015, היערכות להזדקנות האוכלוסייה, החליטה על כמה צעדים – אבל כל הצעדים האלה לא יצאו לפועל.

נחמן שי: אתה שומע אותי, חברי?

נחמן שי: לא יצאו לפועל.

נחמן שי: נאמר פה שבתוך 90 יום יכין שר הכלכלה – טיפול בשאלת חובת ההפרשות לפנסיה של המעסיק והעובד לאחר גיל פרישת חובה, וכו' וכו', כדי להקל את התעסוקה שלהם – לא יצא לפועל.

נחמן שי: הוחלט על דבר קטן, יחד עם נציבות שירות המדינה: להעסיק 60 אזרחים ותיקים בשירות המדינה, במקצועות שמתאימים להם, מעבר לגיל הפרישה, כפרויקט ניסיוני למסלול תעסוקה ייעודי במסגרת שירות המדינה, מעבר לגיל פרישה.

נחמן שי: רעיון מבריק, כי המדינה יכולה ליהנות בדרך הזאת מהיכולת שלהם, מהכישרונות שלהם.

נחמן שי: הם גם יעבדו, יקבלו אולי פחות שכר, אבל כולם יצאו נשכרים – לא יצא לפועל.

נחמן שי: אנחנו מדברים על החלטת ממשלה מיום 13 בדצמבר 2015.

נחמן שי: עברו מאז שנה וחצי – שנה וחצי – אנחנו באמצע 2017, ושום דבר לא יצא לפועל.

נחמן שי: בתוך 120 יום הייתה צריכה לצאת התוכנית לפועל.

נחמן שי: כלאם פאדי, איזה 120 יום?

נחמן שי: לא 120 יום, עוד מעט 800 יום עברו מאז, ושום דבר לא יצא לפועל.

נחמן שי: מזה אתם לומדים מה מדינת ישראל חושבת באמת על האזרחים והאזרחיות הגמלאים והגמלאיות שלה – יצאתם, נעלמתם לנו מהעיניים.

נחמן שי: אבל הם לא נעלמים, הם פה, הם יהיו פה, והם ימשיכו להילחם על הזכויות שלהם, אני מבטיח לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שלוש דקות.

יצחק וקנין: אחריה אחרון הדוברים, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברות הכנסת, אני חייבת לומר שרשימת הסמכויות שמועברות כאן משר האוצר לשר הכלכלה בעיני פשוט מעלה יותר שאלות מתשובות.

יעל כהן-פארן: באמת אני לא יכולה להבין: מתי הוקמה הממשלה, לפני שנתיים?

יעל כהן-פארן: אני עוד לא הייתי כאן, נכון?

יעל כהן-פארן: ב-2015.

יעל כהן-פארן: מה קרה מאז?

יעל כהן-פארן: כל הסמכויות האלה היו בידיים של שר האוצר ולא הייתה שום בעיה?

יעל כהן-פארן: בכלל, אם זה לא הפריע לאף אחד, אז למה צריך עכשיו לעשות את ההעברה הזאת?

יעל כהן-פארן: איפה ניגודי העניינים יותר חמורים, אצל שר האוצר, שהוא חבר של קובי מימון, שלכאורה אין לו שום נגיעה בעסקי כגז, כביכול, לפי הצהרותיו הוא, או אצל שר שהוא בעצמו – ושוב, אין לי שום דין ודברים על יושרו ויושרתו – עבד רק דקה לפני שנכנס לכנסת באחת מחברות הגז שחיפשו נפט וגז, בעיקר גז, מול חופי ישראל?

יעל כהן-פארן: באמת, השאלות כאן רבות.

יעל כהן-פארן: מדוע שר האוצר, גם במצב הנוכחי, לא יכול להתערב בנושא של מחיר הגז?

יעל כהן-פארן: זה לא קשור ליזם אחד, זה קשור לכל הגז, זה קשור לכל המשק.

יעל כהן-פארן: תראו לי עוד נושא כלכלי כל כך גדול, כל כך משמעותי, כמו הגז הטבעי, ששר האוצר לא יכול להתעסק בו, לא יכול לעסוק בו.

יעל כהן-פארן: אני לא יכולה להבין דבר כזה.

יעל כהן-פארן: באמת שאיני יכולה להבין.

יעל כהן-פארן: בעיקר עלו מהעיתונות אמירות שהסמכויות הועברו לשר לשעבר גבאי.

יעל כהן-פארן: אז זה פשוט לא נכון, לא הועברו לשר גבאי, ושנתיים בעצם, והמסקנה היא – הסמכויות נשארו בידי שר האוצר, שלא עשה אתן שום דבר, בין אם זה מניגודי עניינים ובין אם זה פשוט מחוסר מעש.

יעל כהן-פארן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלי אפללו – סליחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, שמי כל הזמן אלאלוף, כבר 72 שנה.

יצחק וקנין: אתה יודע למה?

יצחק וקנין: היום דיברתי אתו, כנראה זה נשאר לי בתת-ההכרה.

אלי אלאלוף: כשזה בא ממך, זה רק מאהבה.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי זוהיר – אני חייב להגיד לך משהו, אף אחד לא הזכיר את ההצלחה האדירה בכדורגל, של באר שבע.

אלי אלאלוף: אני לא מבין.

אלי אלאלוף: אני מאוד ממליץ לשרת התרבות והספורט לראות בניצחון, בדרך, בהצלחה של הפועל באר שבע, ניצחון לתרבות העממית.

אלי אלאלוף: מי שלא היה במסיבה במוצאי שבת, אחרי צאת השבת – לראות את המשפחות מגיעות לחגיגה הזאת; לא רק ילדים, לא רק צעירים, לא רק צעירות, לא רק זוגות צעירים, כולל סבתות הגיעו ליהנות מההצלחה האדירה של הפועל באר שבע.

אלי אלאלוף: אז לי יש זכות, יש לי איזה אצבע שהביאה את אלונה ברקת, אז אני רוצה לברך את אלונה ברקת על ההישג הנדיר הזה.

אלי אלאלוף: לבוא לפריפריה, להציג את הקבוצה הטובה ביותר בארץ כבר שנה שנייה, בשילוב של כל אוכלוסיות המדינה, בשילוב זרים, באווירה שהפכה את העיר למשהו אחר ממה שהייתה לפני עשר שנים.

אלי אלאלוף: אז זה קודם כול ניצחון של תרבות העם, תרבות מוצלחת, והישג אדיר ברמת הספורט.

אלי אלאלוף: חברי, אלה שמצאו לנכון להתייחס בצורה סקפטית לבקשה של שר האוצר להעביר את הסמכויות שיש לו בתחומים כאלה לשר הכלכלה – זה רק ביטוי של השקיפות ששר האוצר מנהל בכל הדברים שהוא עושה.

אלי אלאלוף: יש פה דבר אדיר.

אלי אלאלוף: בכנות הוא בא, הציג, שם על שולחן הממשלה, על השולחן של הכנסת, בקשה להעביר את זה לשר הרלוונטי, הנכון.

אלי אלאלוף: לא לשכוח שבתקופת העבר המשרד הזה לא היה מאויש בשר בפול-טיים.

אלי אלאלוף: לכן אני חושב שזאת רק מחמאה לשר האוצר, שביקש בצורה הכנה ביותר והישרה ביותר להעביר את הסמכויות לשר הרלוונטי.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: אחרונת הדוברים, חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לצערי הרב, חבר הכנסת טיבי לא יושב כאן, אבל מאחר שהוא קילל אותי כאן, אומנם בערבית, אני לא אגיד (אומרת בערבית: החמור מתרברב,) ואני לא אמשיך את זה, מפאת כבודה של הכנסת – כמו שהוא בערך אמר, אבל אני שמעתי, וכנראה אני הכתובת הלא-נכונה.

ענת ברקו: אז אני אומר כך: אין אף אחד שרוצה להביא אתכם לנכבה, זולתי אתם במשפטי ההסתה כפולי הלשון שלכם.

ענת ברקו: אתם מסיתים ומסיתים בהמוניכם לנכבה ולעוד נכבה, כמו שאבותיכם לא הבינו כי אנו כאן כדי להישאר לנצח.

ענת ברקו: שילמתם על הניסיון להשמיד את המדינה, ותשלמו, כנראה באשמתכם, על האי-השלמה עם קיומנו כאן.

ענת ברקו: יש אי-השלמה, ואנחנו רואים את זה בתמיכה ב"חיזבאללה" ובתמיכה ב"חמאס" ובתמיכה באויבי ישראל ובביקורים של אויבי ישראל.

ענת ברקו: גם כאן, בכל דיון בכנסת, אנחנו רואים את זה.

ענת ברקו: גם משפטי הרמז כפולי הלשון של חבר הכנסת טיבי – ולפעמים לא כל כך כפולי לשון, ולא כל כך שמים לב לדיאלוג שהוא מנהל עם הגיס שלו, חבר הכנסת סעדי – לא ישנו שום דבר.

ענת ברקו: המדינה הזו היא מדינה שמדברת עברית עתיקה הרבה לפני שאבותיכם פלשו לכאן.

ענת ברקו: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

קריאה: לא – – –

יצחק וקנין: אדוני יעלה להשיב.

יצחק וקנין: אף אחד לא אמר לנו כלום.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: השר ביקש להשיב, והוא יכול להשתתף בכל רגע.

יצחק וקנין: הממשלה יכולה לבקש.

זאב אלקין: זו גם בקשת הממשלה, אז ודאי שאפשר לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: ודאי שאתה יכול.

זאב אלקין: תכף נצביע.

זאב אלקין: שנייה, כולכם דיברתם, מה, הממשלה לא יכולה לענות לכם?

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, ניסיתי להקשיב בסבלנות לחלק מהדוברים, כדי להבין למה המחנה הציוני מתנגד להעברת הסמכויות של השר כחלון, שהוא בניגוד עניינים לגביהן.

זאב אלקין: אגב, לא הצלחתי להבין עד לרגע זה.

זאב אלקין: הצלחתי להבין הרבה דברים על הנכים ועל הדברים הנוספים, אבל למה להתנגד ולמה אתם רוצים בכוח להשאיר את השר כחלון עם ניגוד העניינים – אני חייב להגיד שזה נשגב מבינתי.

זאב אלקין: נראה שלפעמים מחויבות אופוזיציונית מחייבת לעשות דברים לא הגיוניים בעליל, אבל אפשר לפעמים להפעיל שיקול דעת.

זאב אלקין: אני מציע לחברי במפלגת העבודה לעשות את זה.

זאב אלקין: אבל אני חושב שהתעלה מעל כולם חבר הכנסת טיבי בדבריו כאן.

זאב אלקין: בזכותו למדנו שיש היום יום הנכבה.

זאב אלקין: אם השר כחלון לא היה בניגוד עניינים, לא היינו יודעים.

זאב אלקין: אז תודה לשר כחלון שגרר את חבר הכנסת טיבי לעלות כאן לדוכן.

זאב אלקין: אני חושב שחבר הכנסת טיבי בדבריו, כשדיבר על ההתנגדות שלו לחוק הלאום, התנגדות שלו בכלל למדינת ישראל – עצם העובדה שעולה פה חבר כנסת ומדבר בזכות הנכבה – נדמה לי שחבר הכנסת טיבי קצת טעה בכתובת, והוא קרוב יותר להלין, הרבה יותר מאשר על חוק הלאום, על חוק אחר שהעברנו: חוק ההדחה.

זאב אלקין: כי בקצב כזה, כן, חבר הכנסת טיבי יחד עם חבריו, הוא ממש, עקב בצד אגודל, הולך וממשיך את המגמה הזאת של חלק מחברי הכנסת ברשימה המשותפת לעשות הכול כדי לפעול נגד מדינת ישראל, בניגוד מוחלט להתחייבותם לפני הבחירות.

זאב אלקין: בסופו של דבר, אני לא אתפלא אם בדרך הזאת, בבטחה, חבר הכנסת טיבי, יחד עם עוד כמה מחבריו, ימצא את עצמו בסוף באותו מצב שמצא את עצמו חברו לסיעה שנאלץ להתפטר מהכנסת.

זאב אלקין: אני מציע לחבר הכנסת טיבי ולחלק מחבריו ברשימה המשותפת לשאול את עצמם פעם נוספת אם הם לא התבלבלו, בפרלמנט של איזו מדינה הם מכהנים.

זאב אלקין: וכפי שאמרתי, אנ מציע לאופוזיציה לחשוב בכל זאת רגע על מה הם מצביעים ולהצביע באופן הגיוני; "צודק" אני כבר לא אומר, אבל לפחות "הגיוני", ולתמוך בבקשת הממשלה.

זאב אלקין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר זאב אלקין.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על בקשת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר אלי כהן את סמכויות שר האוצר המפורטות.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה אחת בלבד.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד הודעת הממשלה – 28 נגד – 11 נמנעים – 1 הודעת הממשלה בדבר העברת סמכויות משר האוצר לשר הכלכלה והתעשייה נתקבלה.

יצחק וקנין: 28 בעד, 11 מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: רבותי, בקשת הממשלה אושרה על כל סעיפיה.

יצחק וקנין: אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת חמד עמאר לפרוטוקול, אם יתברר שלא נקלטה ההצבעה, ודאי.

יצחק וקנין: יצטרכו לבדוק את הדבר.

יצחק וקנין: בכל אופן, אני מוסיף אותו לפרוטוקול.

יצחק וקנין: בקשת הממשלה אושרה.

יצחק וקנין: [מס' מ/1086; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 19633; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 6 – הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני רוצה להביא בפניכם את הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017.

ניסן סלומינסקי: הצעת חוק זו היא הצעת ממשלתית שנועדה להקל, אומנם בדברים טכניים, על האפשרות להגיש דיווחים.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם עד היום לרשם העמותות היו צריכים להגיש דיווחים חתומים באופן פיזי, דבר שמקשה וכו', היום בעידן המודרני אנחנו רוצים לעבור ולאפשר הגשת דיווחים מקוונים של עמותות וחברות לתועלת הציבור.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להסמיך את רשם העמותות שיקבע כי ניתן יהיה להגיש בקשות ומסמכים שונים באופן מקוון, מבלי להגיש את המסמך המקורי החתום.

ניסן סלומינסקי: מדובר בין היתר בהגשת בקשות לרישום עמותה לפי סעיף 2 לחוק ובדיווחים שונים לפי סעיף 38 לחוק וכו', הדוח הכספי והדוח המילולי של העמותה.

ניסן סלומינסקי: עוד מוצע להסמיך את הרשם לקבוע כללים לגבי ההגשה באופן מקוון.

ניסן סלומינסקי: הכללים יעסקו בעניינים האלה: אופן ההגשה של המסמכים; מבנה הטפסים והמסרים האלקטרוניים שיש להשתמש בהם לצורך ההגשה; וכן כללים לעניין הליכי הזיהוי של מגיש הבקשה או המסמך.

ניסן סלומינסקי: הכוונה היא לקבוע הליכי זיהוי שלא יצריכו את העמותות לעמוד בדרישות של חוק חתימה אלקטרונית, שזה יותר מסובך, לא רוצים; רוצים לתת להם אפשרות להגיש באופן מקוון, אבל לא עד כדי כך שיצטרכו את הכרטיס החכם, כך שהן לא יידרשו להנפיק כרטיס חכם לצורך הזיהוי.

ניסן סלומינסקי: לשם כך, מוצע אף לקבוע הוראה מפורשת שמאפשרת להתגבר על ההוראות הקבועות היום בחוק חתימה אלקטרונית לעניין זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הוספנו שבכללים לעניין הליכי הזיהוי, בשל חשיבותם לציבור, יידרש גם אישור של שר המשפטים.

ניסן סלומינסקי: לגבי חברות לתועלת הציבור, מוצע להסמיך את רשם ההקדשות לקבוע כללים לעניין הגשת בקשות ומסמכים באופן מקוון, פחות או יותר בחופף למה שדיברנו לגבי העמותות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה דבר מבורך.

ניסן סלומינסקי: זה מאפשר שכלול, מאפשר ייעול, מאפשר הקלה גדולה גם על העמותות וגם על החברות לתועלת הציבור, ואני פונה לחברי שיאשרו את זה.

ניסן סלומינסקי: לחוק הזה אין הסתייגויות, ואני מבקש מכולם לאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית, תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: כאמור, יש בקשת דיבור אחד של חבר הכנסת אורי מקלב – איננו.

יצחק וקנין: אנחנו, אם כן, עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה שנייה, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–2 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק העמותות (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 29 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' כ/698; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 21598; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 28), התשע"ז–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 28), התשע"ז–2017.

אלי אלאלוף: פקודת הרוקחים היום קובעת כי רוקח לא ינפק שום תכשיר מרשם אלא לפי הוראה של רופא, רופא שיניים, וטרינר וכן כמה אנשים שהם בעלי רשות לעשות את זה.

אלי אלאלוף: רק לפני כמה חודשים אישרנו בוועדת הבריאות שרוקח מורשה שהוא בעל ניסיון של לפחות חמש שנים יוכל להנפיק מרשם רוקח אחרי שעבר קורס של 60 שעות, ובתנאי שזה מאושר על ידי ראש אגף הרוקחות, שנדבר עליו בסוף המסמך.

אלי אלאלוף: מוצע בהצעה שלנו היום שרוקח קליני בעל תואר שני או רוקח קליני בעל תואר שלישי יוכל גם כן להנפיק מרשם רוקח, ללא 60 השעות הנדרשות להכשרתו, היות שהוא עבר, כדי לקבל את התואר שלו, את החומרים הנדרשים, שבהשלמת הקורס.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין פה שבמקום חמש שנים אנחנו מבקשים שהרוקח הקליני יסתפק בניסיון של שנתיים כדי להיות בעל רישיון להנפקת מרשם רוקח.

אלי אלאלוף: הצעת חוק זו היא חלק מתהליך נרחב לקידום ולשילוב של נושא הרוקחות הקלינית במערכת הבריאות, שלצערי עד עכשיו הזניחה את הנושא, שהוא כל כך חשוב ונפוץ בכל מערכות הבריאות בעולם, ובמיוחד בעולם המערבי.

אלי אלאלוף: אנחנו גם ביקשנו ממנכ"ל משרד הבריאות להקים צוות בין-משרדי כדי לקדם את הנושא ולהביא המלצות, דבר שיחסוך כסף למערכת, ויותר מזה, יאפשר ניצול טוב יותר של התרופות שיינתנו לחולים.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין פה מאמץ אדיר של ראש אגף הרוקחות במשרד הבריאות, פרופ' – פעם ראשונה שאני קורא לו כך, כי קיבל את התואר שלו רק בשבועות האחרונים – פרופ' אייל שוורצברג, על המאמצים האדירים שעשה כדי לסדר את כל מערכת הרוקחות בארץ, כולל התמרוקים.

אלי אלאלוף: זה דבר – היום אפשר להגיד שזו מערכת מאוד מאוד מסודרת, והתקנות האחרונות יגיעו לשולחן הוועדה בשבועות הקרובים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לשר הבריאות על תמיכתו בכל המהלכים האלה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות גם למנכ"ל משרד הבריאות, להסתדרות הרוקחים וליוזמה של כמה בוגרות, רוקחות קליניות, שדחפו לנושא הזה.

אלי אלאלוף: אני לא יכול לסיים בלי לציין, איכשהו, עובדה קשה ומצערת והיא שהיום גם רופאים שהם בעלי ניסיון רב במדינותיהם, עולים ותושבים חוזרים – קבלת הרישיון שלהם כדי לפעול בארץ מתעכבת, ורוב הזמן, אני חייב להגיד, בלי הבנת האדם הפשוט, כמוני.

אלי אלאלוף: אני לא מבין את הסיבות – מעכבים, מכבידים.

אלי אלאלוף: רופא בוגר בצרפת יכול לעבוד במדינה מוזרה כמו ארצות הברית, שווייץ או קנדה, ובארץ שלנו מכבידים עליהם.

אלי אלאלוף: אז אני חושב – לא נעים לי להגיד את המשפט הבא שאני הולך להגיד – כנראה אין לנו ברירה אלא להמתין לפנסיה של אותו פקיד בכיר במשרד הבריאות שבגללו המצב הוא כל כך עגום.

אלי אלאלוף: אני מבקש, לגבי הרוקחים הקליניים, את אישור הכנסת בקריאה שנייה ושלישית, כדי לאפשר את שיפור המערכת בכללותה.

אלי אלאלוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יצחק וקנין: כאמור, להצעת חוק זו אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 28), התשע"ז–2017, קריאה שנייה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 24 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יצחק וקנין: 24 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 25 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 28), התשע"ז–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 25 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 28), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום: שאילתות לשר לשירותי דת.

יצחק וקנין: אדוני השר יעלה לדוכן, ישיב על שאילתה מס' 763 של חבר הכנסת נחמן שי: מינוי רב עיר למבשרת ציון.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, המשרד לשירותי דת עומד על מינוי רב עיר נוסף למבשרת ציון, בעלות משוערת של 400,000 ש"ח לשנה.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: מדוע יש צורך למנות רב חמישי ליישוב? 2.

נחמן שי: מדוע למרות פסילתו של הרב בבית-המשפט העליון המשרד מתעקש למנותו?

נחמן שי: 3.

נחמן שי: האם המשרד יישא בעלות המינוי?

נחמן שי: 4.

נחמן שי: מדוע מסרב המשרד למנות מועצה דתית?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אדוני, השר דוד אזולאי, השר לשירותי דת, ישיב.

דוד אזולאי: 1.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, מכובדי חבר הכנסת נחמן שי, זה שנים אין בעיר מבשרת ציון רב עיר.

דוד אזולאי: מה שכן יש זה שלושה רבני שכונות, וכן מנהל מחלקת הכשרות במועצה הדתית, שהוא רב בהכשרתו.

דוד אזולאי: יש דרישה מצד התושבים והרשות המקומית כי במקום יהיה רב עיר במינוי רשמי.

דוד אזולאי: בשורה של פסקי דין הכירו בתי-המשפט בחובה ובצורך למנות רבני ערים.

דוד אזולאי: במקרה זה, של מבשרת ציון, משרד המשפטים מלווה את התהליך מראשיתו, דבר המעיד על חשיבות הצורך במינוי רב, ועל תקינותו של ההליך.

דוד אזולאי: 2.

דוד אזולאי: בהליך בחירת הרב בעת הזאת יש עשרה מועמדים, ואחד מן המועמדים הוא רב שבשנת 1999 שימש כעוזר שר, ובתקופה דאז בית-המשפט העליון פסל את מועמדתו מסיבה זו בלבד, והפסילה הייתה לגופו של עניין ולא לגופו של אדם – – –

מאיר כהן: כבר ב-1999 הוא היה מועמד לרב, ואז פסלו אותו?

דוד אזולאי: כן.

דוד אזולאי: פסלו אותו כי הוא היה – – –

מאיר כהן: ב-1999, יועץ?

דוד אזולאי: כן, הוא היה יועץ שר.

דוד אזולאי: לכן, אדוני השואל, חבר הכנסת נחמן שי, יש פה כאילו איזושהי הטלת דופי, ואני מאמין שלא התכוונת לכך.

דוד אזולאי: 3.

דוד אזולאי: בנושא עלות השכר, אדוני שאל – אני אקדים ואומר כי המשרד לשירותי דת אינו נושא כלל בעלות תקציבית של רבני ערים בכלל, וגם לא ביישוב מבשרת ציון, בפרט.

דוד אזולאי: ככלל, מימון שכר רב עיר ממומן על ידי המועצה הדתית במקום.

דוד אזולאי: במקרה של מבשרת ציון, שכרו של הרב יהיה באופן מדורג, והוא יתחיל בשכר של 20% מעלות שכרו הקבוע בחוק.

דוד אזולאי: כשיחודש הליך הבחירות, המשרד יידע את המועמדים על הכניסה המדורגת לעבודה – על כך שהיקף המשרה יהיה בהדרגה, וכך גם השכר יהיה בהדרגה.

דוד אזולאי: ככל שהליך ההתייעלות במועצה הדתית במבשרת ציון יתקדם, יעלה שכרו של הרב עד ל-100%, אבל אני מדגיש ואומר – רק לאחר ההתייעלות.

דוד אזולאי: 4.

דוד אזולאי: מאז כניסתי לתפקיד אני פועל ללא לאות לשם מינוי הרכבי מועצות דתיות בכל רחבי הארץ.

דוד אזולאי: אני אשמח מאוד שיושגו הסכמות בעניין מול המועצה המקומית במבשרת, ונוכל לכונן הרכב גם אצלם.

דוד אזולאי: כיום החוק קובע כי מינוי הרכב ייקבע לפי חלוקה: 45% מהרשימה ייקבעו לפי מועצת העיר, 45% לפי השר ו-10% לפי שיקול דעתו של הרב המקומי.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, אתה רוצה לשאול שאלה?

יצחק וקנין: כן.

נחמן שי: ידידי השר, במבשרת, ברוך השם, יש רבנים רבים.

נחמן שי: אדוני יודע את זה.

דוד אזולאי: אמרתי.

נחמן שי: לא, נוסף על אותם ארבעה שאדוני הזכיר – שלושה רבני שכונות, ועוד רב מטעם – אני אמרתי ארבעה, עכשיו התברר לי שזה שלושה פלוס אחד.

נחמן שי: אין בית-כנסת – אפילו עבדך הנאמן, שהולך מדי פעם, לא באופן קבוע, לבית-כנסת – תאמין לי: לאן שנושאות אותי עיני – רבנים.

נחמן שי: ואני שמח על כך.

נחמן שי: מה יותר טוב לעם ישראל מרבנים?

נחמן שי: לכן לא ברור לי, באמת ובתמים, הצורך במינוי רב יישובי.

נחמן שי: לא ברור לי.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: יש לנו, ברוך השם, רבנים שיכולים למלא כל תפקיד ולקבל כל החלטה שנדרשת בתפקידם.

נחמן שי: העלות – אומנם התחלת ב-20%, אבל היא הולכת וגדלה, וזה יטיל בסופו של דבר עול כספי על המועצה.

נחמן שי: למיטב ידיעתי, גם ראש המועצה מתנגד.

נחמן שי: הוא גם הביע את דעתו באותה פנייה לבג"ץ.

נחמן שי: האיש אומנם – אתה אמרת לי – נפסל בתפקידו.

נחמן שי: אני לא אוציא דיבתו רעה, אני לא מכיר את הפרטים.

נחמן שי: אני יודע שבשעתו הוא נפסל.

נחמן שי: אבל נעזוב.

נחמן שי: למה לכפות על היישוב רב, במקום – אמרתי קודם – שחיינו מתנהלים בשלווה, בניחותא, בהבנה הדדית בין התושבים?

יצחק וקנין: אדוני חוזר על אותה שאלה ממש.

נחמן שי: אז אני מבקש לדעת אם יינתן לזה – – –

יצחק וקנין: אתה רוצה לקבל את אותה תשובה עוד פעם?

נחמן שי: לאור הדברים, האם יינתן שיקול מחודש?

נחמן שי: האם שקלתם?

נחמן שי: לאור הדברים וההתנגדות וכן הלאה, האם אין מקום לשקול מחדש את ההחלטה?

דוד אזולאי: מכובדי, חבר הכנסת נחמן שי, אני קודם כול מברך על כך שיש הרבה רבנים.

דוד אזולאי: אבל אדוני יודע שרבנים, ככל שיש הרבה, לא תמיד הם נותנים מענה לציבור שרוצה רבנים.

דוד אזולאי: יש הבדל בין רב שמקבל שכר והוא נמצא במועצה דתית, והוא מקבל קהל והוא עורך חופות ומטפל בלוויות, בכשרות וכל מה שקשור, לבין רב שאינו מקבל שכר ואין לו שום מחויבות למועצה הדתית.

דוד אזולאי: לכן אני חושב שתסכים אתי שבכל עיר צריך שיהיה רב עיר.

דוד אזולאי: אבל מה לעשות – במבשרת יש, ברוך השם, כפי שאמרתי לך, שלושה רבני שכונות, והם מקבלים שכר מהמועצה הדתית.

דוד אזולאי: אבל מה לעשות שהמועצה הדתית לא בדיוק נמנית עם המועצות האיתנות מבחינה תקציבית, וגם הרשות המקומית עצמה לא בדיוק נמנית עם הרשויות האיתנות?

דוד אזולאי: ולכן אמרנו – אדרבה, מי שרוצה להתמודד על רב בשכר של 20%, בבקשה.

דוד אזולאי: אני יכול רק להגיד לך, אני כמעט בטוח שלא יהיה מי שיתמודד על תפקיד כזה עם שכר כזה.

דוד אזולאי: לכן כרגע אנחנו במצב של בדיקת העניין.

דוד אזולאי: אבל אנחנו לא הולכים למנות רב כשזה יגרום לגירעון בקופה המקומית.

דוד אזולאי: וככלל תדע, חבר הכנסת נחמן שי, רב עיר שני – בכל רשות מקומית אנחנו לא ממנים רבנים, אלא אם יש איזון תקציבי לרשות המקומית, אם ראש הרשות ביקש שיהיה לו רב נוסף ואם הוא יכול לעמוד בתשלום של שכר הרב שייבחר.

דוד אזולאי: אני מדבר על הרב השני.

דוד אזולאי: ועל הרב הראשון – גם כן, יש שם תנאים מסוימים שכולם צריכים לעמוד בהם.

דוד אזולאי: לכן, ידידי, אני אומר לך כרגע, המצב הוא שאנחנו דרשנו שיהיה שכר של 20% בלבד.

דוד אזולאי: וכפי שאני יודע, נכון להיום, כרגע אנחנו נמצאים בבדיקה של הנושא.

דוד אזולאי: אני לא חושב שמחר הולכים למנות רב עיר.

דוד אזולאי: וגם אם נמנה, זה יהיה על דעתו של ראש העיר, יהיה מכרז כמקובל, יהיה גוף בוחר שהוא מייצג את כל הגורמים ביישוב מבשרת ציון.

דוד אזולאי: אני חושב שבכך גם אתה וגם אני מסכימים שזה מה שהציבור רוצה, מה שהקהל רוצה, וזה מה שיהיה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תודה לשר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נסתיימו השאילתות.

יצחק וקנין: מכיוון שג'מאל זחאלקה לא נמצא אז אין שאילתה נוספת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ' באייר התשע"ז, 16 במאי 2017, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.