ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 228, 2017-05-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ד באייר תשע"ז, 10 במאי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – הודעת השר לביטחון הפנים ולנושאים אסטרטגיים והסברה גלעד ארדן על מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון בהצעתן של חברות הכנסת יעל גרמן ועאידה תומא סלימאן בנושא: אוזלת היד באכיפת "חוק הסרטונים".

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, אני מתכבד להזמין את שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן לעלות לדוכן ולהשיב על שאילתה דחופה מס' 335, מאת חבר הכנסת מאיר כהן: התפטרות הרופאים מהדסה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מודיע שיהיו שואלים נוספים, אם יהיו כאן במליאה – חברי הכנסת יואב בן צור ואיילת נחמיאס ורבין, שהעלו את הנושא לנשיאות במסגרות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יקרא את נוסח השאילתה.

מאיר כהן: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, ב-1 ביוני 2017 תיכנס לתוקפה התפטרות תשעה רופאים מהמחלקה ההמטו-אונקולוגית ילדים בהדסה.

מאיר כהן: מדובר בדיני נפשות, אדוני.

מאיר כהן: רצוני לשאול: 1.

מאיר כהן: מה נעשה במשרד למניעת התפטרות הרופאים? 2.

מאיר כהן: מה ייעשה אם אכן ההתפטרות תיכנס לתוקף?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, כבוד שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: אני מודה לך, ידידי חבר הכנסת מאיר כהן, על שאתה מעלה את זה.

מאיר כהן: עם עוד – – –

יעקב ליצמן: עם עוד.

יעקב ליצמן: אני מודה לכולם, כי הנושא קרוב ללבי.

יעקב ליצמן: השקעתי בנושא הזה שעות על גבי שעות בתקופה האחרונה, בחודשיים האחרונים.

יעקב ליצמן: ההתחייבות שלי היא שהילדים יקבלו את הטיפול שצריך.

יעקב ליצמן: לא אתן להפקיר את הרפואה של הילדים, ואעשה את כל מה שבכוחי שהם ימשיכו לקבל את הטיפול הכי הכי טוב.

יעקב ליצמן: מי שרוצה לעבור לבית-חולים אחר – אשמח; סיכמתי עם מנהל בית-חולים הדסה – בלי עלות של תיקים: מה שהם לוקחים כל הזמן עבור צילום תיקים וכל הדברים, הכול יהיה חינם.

יעקב ליצמן: מי שרוצה, אדאג לו באיזה בית-חולים שהוא רוצה שהוא יוכל לקבל.

יעקב ליצמן: בכל אופן, אני אומר לגבי המקרה הזה: לצערי, זה מקרה שלא יכולתי להיכנס לזה ולהגיד מי צודק – מנהל בית-החולים או מנהל המחלקה.

יעקב ליצמן: אבל לא יכול להיות בעולם דבר כזה, שיבוא מנהל מחלקה שמסתכסך עם מנהל בית-החולים, ייקח אתו שישה או תשעה – לא יודע מה המספרים – –

מאיר כהן: – – –

יעקב ליצמן: שמעתי ביומיים האחרונים.

יעקב ליצמן: לא יודע, לא משנה לי כרגע שישה או תשעה.

יעקב ליצמן: לא משנה לי.

יעקב ליצמן: – – והוא יברח מבית-החולים, יפקיר את החולים.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות בעולם דבר כזה.

יעקב ליצמן: זה נגד שבועת הרופאים.

יעקב ליצמן: גם בשביתה שהייתה, שביתת הרופאים, לא הפקירו את המחלקה הזאת, שום מחלקה לסוג החולים הזה.

יעקב ליצמן: אז לא אתן.

יעקב ליצמן: ומנהל המחלקה רוצה לעבור לבית-חולים אחר – לא אמנע את זה ממנו, אבל לא יכול להיות מצב שהוא ייקח אתו.

יעקב ליצמן: מחר יעבור מקום, לבית-החולים, יהיה סכסוך בין מנהל בית-החולים למנהל המחלקה, ויפקירו את כל החולים.

יעקב ליצמן: זה לא יהיה.

יעקב ליצמן: מה עוד שבית-החולים – הם ביקשו להיכנס כשהיו אצלי; אין לו רישיון, הוא לא יכול לקבל רישיון.

יעקב ליצמן: לקבל רישיון ייקח לפחות שנתיים, עד שמכינים צוות והיערכויות.

יעקב ליצמן: זה לא עניין של איזו מחלקה קטנה; זה מוח עצם, זה דבר רציני ביותר.

יעקב ליצמן: לא אתן ולא אפקיר את הדברים, אני אומר לכם את זה.

יעקב ליצמן: הילדים קרובים ללבי.

יעקב ליצמן: לא אסתכל על מה שהם עושים בימים אחרונים עם התמונות.

יעקב ליצמן: לדעתי זה מכוער, הניצול הזה.

יעקב ליצמן: מנצלים ילדים נגדי, מילא, נגד משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה מכוער.

יעקב ליצמן: לקחו איזו חברה – לא משנה; אני יודע, אני לא רוצה לתת לו פרסום מעל במת הכנסת.

יעקב ליצמן: פשוט פושעים, מה שהם עושים.

יעקב ליצמן: אני מדבר על אלו שלקחו את – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא הילדה, לא הילדה.

איילת נחמיאס ורבין: את הילדה אני מכירה.

יעקב ליצמן: מי?

איילת נחמיאס ורבין: את הילדה שמצולמת שם אני מכירה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הפרסום – – –

יולי יואל אדלשטיין: תכף תוכלי לשאול.

יעקב ליצמן: אבל אני מדבר כרגע על שמנצלים את הילדים לקמפיין – מכוער.

יעקב ליצמן: אני מוחה על זה.

יעקב ליצמן: לא אכפת לי שיכתבו עלי מה שהם רוצים, אבל עצם הדבר, לנצל את זה, עם התמונות של הילדים – לא ראינו דבר כזה.

יעקב ליצמן: בושה וחרפה.

יעקב ליצמן: אבל עכשיו אני מדבר על עצם הדבר הזה.

יעקב ליצמן: אני מתחייב, אני אומר לכם.

יעקב ליצמן: מחר המנכ"ל – קודם כול, הבהרנו למנכ"ל, לרוטשטיין, שהוא צריך לדאוג שיהיה רצף טיפולי.

יעקב ליצמן: מחר המנכ"ל של משרדי ישב עם רוטשטיין, עם הצוות, לבדוק מקרוב שהוא מקבל את המשך הטיפול, מה שיהיה.

יעקב ליצמן: יש ישיבה מסודרת עם ראשי משרד הבריאות, והם יבדקו מקרוב את הרצף הטיפולי, ואני בטוח שהכול יסתדר.

יעקב ליצמן: מי שרוצה לעבור בית-חולים – אני אחראי, אעבוד בשבילו שהוא יוכל ללכת לאן שהוא רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת מאיר כהן אין שאלות נוספות, אבל יש לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שכפי שאמרתי, הייתה רשומה מראש, וגם חבר הכנסת דב חנין יוכל לשאול שאלה נוספת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני שר הבריאות, אנחנו מדברים על הנושא הזה הרבה מאוד זמן, למעשה אפשר להגיד מאז 14 בינואר, כשדיברתי אתך לראשונה.

איילת נחמיאס ורבין: פניתי בשבוע שעבר, כפי שאתה יודע, במכתב פתוח אל רופאים, וביקשתי מהם להשעות את ההתפטרות עד שהמחלקה – – –

יעקב ליצמן: אגב, הערה: ישבתי עם חלק מהרופאים – לא מנהל המחלקה – –

איילת נחמיאס ורבין: לא עם וינטראוב.

יעקב ליצמן: לא, עם אחרים.

יעקב ליצמן: – – לנסות לשכנע אותם: תגידו לי מה אתם רוצים – אני אביא לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: השבוע ביקרתי במחלקה.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה גם אמרתי לך: אני, את הילדה שמצולמת בתמונה – קוראים לה נעיה, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: אימא שלה, מאורה, היא שצילמה את התמונה.

איילת נחמיאס ורבין: השבוע ראיתי אותה במצב קצת יותר טוב במחלקה, אבל לא במצב מעולה.

איילת נחמיאס ורבין: ילדה מדהימה.

איילת נחמיאס ורבין: השבוע כבר אמרתי לך: אני לא יודעת להשתמש במילה אחרת, אז פשוט אתחנן לפניך שתעשו גישור טראומה, כמו ברפואה; שיבוא בר סימן טוב, מנכ"ל משרדך, איש ראוי וטוב, ישב עם הצדדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה עושה מה שאתה יכול.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, אדוני השר: הפתרון שהם ילכו למחלקה אחרת בארץ הוא לא פתרון כל כך – בוא נגיד את זה ככה: הוא לא פתרון טוב.

איילת נחמיאס ורבין: הסכמתי אתך על שערי צדק, צדקת בעניין הזה, אבל אני אומרת לך, אדוני השר: מי שפגש את אלמוג, את זד, את חמזה, את תהילה, את נעיה, את הילדים האלה, את הצוות, מבין שחייבים לשמור איכשהו על המחלקה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני מכירה את הכישורים שלך.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאם אתה, אתה והמנכ"ל, תיכנסו לזה, אני יודעת שאתה יכול לעשות את השינוי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתחננת לפניך, זאת שעת השין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אתמול קיימנו במליאת הכנסת, על פי החלטת נשיאות הכנסת, דיון מליאה מיוחד בשאלת הביטוח הסיעודי.

דב חנין: הדיון הזה לא סוכם.

דב חנין: אני מקווה שהסיכום וההצבעה יהיו בשבוע הקרוב.

דב חנין: אבל אני יכול לומר לך, אדוני השר, שכל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון – ובאמת השתתפו חברי כנסת ממגוון עמדות ודעות – כולנו היינו בדעה שחייבים להכניס את הביטוח הסיעודי לסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: אדוני השר, אני יודע שאתה מחויב לנושא הזה, ואני יודע שאתה מנהל בנושא הזה מערכה ומאמץ כדי לעשות את זה.

דב חנין: אני גם שמח שיש היום כסף בקופת המדינה, ונותנים פתרונות לכל מיני סוגיות חברתיות, ואני מברך על כל פתרון של כל סוגיה חברתית.

דב חנין: האם יש סיכוי שבימים הקרובים נגיע סוף-סוף לפריצת הדרך הזאת של הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, ביקשתי – מיניתי את קובי אמסלם.

יעקב ליצמן: מאיפה אני מכיר את קובי אמסלם?

יעקב ליצמן: הוא לא עובד במשרד הבריאות, מעולם לא עבד במשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: קובי אמסלם היה ממונה על השכר בשביתת הרופאים.

יעקב ליצמן: הוא מכיר את הרופאים, מכיר את הדרישות, מכיר את הכול, והיה מקובל על כולם בדיונים.

יעקב ליצמן: מיניתי בן אדם צדדי, שאין לו שייכות.

יעקב ליצמן: ולכן אני מתפלא – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אבל אם הם לא הסכימו לשבת – – – אחר.

יעקב ליצמן: רק רגע, רק רגע.

יעקב ליצמן: ואיזה פלא שבוועדת העבודה כל חברי הכנסת התפלאו שמיקי לא קיבל אותם, והמנכ"ל – – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יעקב ליצמן: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא – – –

יעקב ליצמן: רגע, רגע, תנו לי רק לסיים.

יעקב ליצמן: אשר למנכ"ל משרד הבריאות – הוא יושב שם אין-סוף ישיבות, אתי ובלעדי, אִתם.

יעקב ליצמן: הוא מנסה כל הזמן.

יעקב ליצמן: לפעמים אני יכול להבין את העיקשות.

יעקב ליצמן: לפעמים.

יעקב ליצמן: אני לא מבין.

יעקב ליצמן: אני מניח שאם תשבי – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אדוני השר, תקשיב.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני – – –

יעקב ליצמן: לי חשובים הילדים, לא חשוב לי כלום.

יעקב ליצמן: ההורים.

יעקב ליצמן: גם ההורים וגם הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל המנכ"ל – – –

יעקב ליצמן: לא מעניין אותי פוליטיקה, ואני לא עם צד זה או צד אחר.

איילת נחמיאס ורבין: נהדר.

איילת נחמיאס ורבין: אז גם המנכ"ל היה פה לא בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא עשה פה מסע השחרה, הוא פרסם מגילת "המן הרשע" על מיקי וינטראוב.

איילת נחמיאס ורבין: יש גבול, אדוני השר – – –

יעקב ליצמן: המנכ"ל של בית-החולים – לא, לא, אל תגידי, כי יחשבו עוד מעט על מנכ"ל משרד הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: חס וחלילה.

איילת נחמיאס ורבין: מנכ"ל בית-החולים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, נחצו פה קווים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת שהרופאים – – –

יעקב ליצמן: בסדר.

יעקב ליצמן: אבל את יודעת, אמרת שמנכ"ל משרד הבריאות הוא בסדר.

יעקב ליצמן: אז הוא עובד כבר שעות על גבי שעות, עובד ויושב אתם כל הזמן.

יעקב ליצמן: אין לנו מה להציע יותר ממה שכבר הצענו.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך מה, אדוני השר, יש שם מנהל מחלקה חדש, ואין רופאים, כי אין רופאים בארץ בתחום שיכולים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא כל כך קל.

יעקב ליצמן: הוא נכנס רק לפני שלושה ימים.

יעקב ליצמן: הוא עובד, תנו לו צ'אנס לבדוק.

יעקב ליצמן: בינתיים אני מתחייב על שני דברים: טיפול רציף, ומי שרוצה לעבור בית-חולים – שיבוא אלי, אני אומר את זה מעל גלי התקשורת: אישית אני אטפל בזה.

מאיר כהן: אדוני השר, האם ישבו אצלך מנהלת המחלקה ומנהל בית-החולים?

מאיר כהן: אצלך כשר הבריאות.

יעקב ליצמן: מנהל המחלקה ומנהל – – –

יעל גרמן: לשעבר.

איילת נחמיאס ורבין: פרופ' וינטראוב ופרופ' רוטשטיין.

יעקב ליצמן: ויטראוב ישב אתי – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יעקב ליצמן: – – והוא בא עם יונתן הלוי, והוא לא רצה אפילו לשמוע אפשרות כזאת.

יעקב ליצמן: ניסיתי את זה.

מאיר כהן: אה, הוא לא?

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא הסכים?

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא ניאות לשבת עם רוטשטיין?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אתה רוצה להתייחס לדוברים?

יעקב ליצמן: טוב, אני אגיד לך את האמת, יש לי בשורה קצת, אבל היא עדיין בחיתוליה, זה עדיין בהתחלה.

יעקב ליצמן: בפעם הראשונה אני יכול להגיד לאדוני שהשבוע ישבתי במשרד האוצר גם עם השר, גם עם הממונה על התקציבים, גם עם סגן הממונה על התקציבים, ושמעתי בפעם הראשונה התייחסות רצינית – מה שלא היה עד היום – לתוכנית שלי.

יעקב ליצמן: אני לא אומר: קבלו את דעתי.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אני לא אומר: לי יש תוכנית, take it or leave it.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אני אשמח – עד היום אפילו לא שמעתי מה שהם רוצים.

יעקב ליצמן: אי-אפשר להגיד לי רק לא, תגיד לי מה כן.

יעקב ליצמן: זה לא? – נחפש פתרון.

יעקב ליצמן: הפעם שמעתי.

יעקב ליצמן: הם לא רוצים להעלות מסים?

יעקב ליצמן: מכבד.

יעקב ליצמן: אבל תביא תקציב, או–או.

יעקב ליצמן: בלי כסף אי-אפשר.

יעקב ליצמן: בפעם הראשונה ישבנו וביקשו מהם כמה דברים, בירורים.

יעקב ליצמן: אני עובד על זה עכשיו.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להגיד לך אם בשבוע הקרוב או לא, אבל יכול להיות שתהיה בשורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות, חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר להגנת הסביבה, חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: השר אלקין ישיב על שאילתה דחופה מס' 334, מאת חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: השלכת פסולת מעבר לקו הירוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, תושבי כוכב יאיר וצור יגאל עדים להשלכת מאות טונות של אדמה ופסולת סמוך לגדר היישוב, שנמצא מעבר לקו הירוק.

יעל גרמן: זאת, תוך חריגה מהאישור שניתן לבעל השטח לבצע עבודות חקלאיות בלבד.

יעל גרמן: לאחרונה, דרך אגב, נוספה גם פסולת; לא רק ערמות עפר, אלא גם ממש פסולת בניין.

יעל גרמן: 1.

יעל גרמן: מדוע לא הוצא צו הפסקת עבודה?

יעל גרמן: 2.

יעל גרמן: מדוע השטח לא נסגר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים וחברי הכנסת וחברת הכנסת גרמן ששאלה את השאילתה, קודם כול חשוב לחדד משהו כללי, שהוא מאוד רלוונטי לשאלה שלך: נושא האכיפה כנגד המשליכים פסולת בשטחים פתוחים בשטחי C – לא בשטחי התיישבות אלא בשטחים פתוחים – הוא בסמכות של יחידת הפיקוח של המינהל האזרחי, לא של המשרד להגנת הסביבה, והיא הגורם הממונה על זה ובעלת הסמכויות באזור.

זאב אלקין: זאת אומרת שפקחי המשרד לאיכות הסביבה אינם רשאים לפעול בשטחי C שלא דרך המינהל.

זאב אלקין: אנחנו עושים את זה דרך קמ"ט איכות הסביבה שפועל במינהל האזרחי, וגם לו אין צוות פיקוח משלו – בשונה מכל הארץ, שיש לנו שטחי פיקוח מחוזיים.

זאב אלקין: כך בנוי, לפחות כרגע, בעת הזאת, המינהל האזרחי.

זאב אלקין: יכול להיות שנכון לשנות את זה, אבל יש צוות פיקוח כולל, שכפוף ישירות לראש המינהל האזרחי, ומשם הלאה עד לשר הביטחון וסגן שר הביטחון.

זאב אלקין: הם שקובעים את סדרי העדיפויות והתעדוף של הפיקוח.

זאב אלקין: קמ"ט איכות הסביבה רק מביא לידיעתם ומבקש מהם, כמו גם קמ"טים אחרים, את הפעלת הפיקוח.

זאב אלקין: במקרה הספציפי ששאלת לגביו היה מפגע מתמשך בשטחים אלו.

זאב אלקין: הוא לא חדש.

זאב אלקין: למעשה, אלה קרקעות פרטיות של חקלאים פלסטינים, אותה חלקת קרקע שאת מדברת עליה.

זאב אלקין: קמ"ט יו"ש הסיר, בשיתוף יחידת פיקוח של המינהל האזרחי, את המפגע בסוף 2016, ממש לאחרונה, לפני כמה חודשים, ואפילו ביצעו לאחר מכן דיגומי קרקע על מנת לוודא כי אין חומרים מסוכנים בשטח הזה מאותה מטמנה פיראטית שנוצרה שם.

זאב אלקין: יחד עם זה, לפני שבועיים המפגע חזר, פחות או יותר לאותו מקום, כאשר כמה משאיות פיראטיות שפכו פסולת ושאריות בטון בשטח פתוח סמוך לגדר היישוב, כפי שאת מציינת.

זאב אלקין: כמו שכבר הסברתי, האחריות לפיקוח היא של יחידת הפיקוח, אז קמ"ט איכות הסביבה, בעקבות תלונה שהגיעה מראש המועצה, העביר אותה ליחידת הפיקוח.

זאב אלקין: אנחנו יודעים שיחידת הפיקוח נכנסה לביצוע האכיפה; הוחרמו ממש עכשיו, כעת, שתי משאיות שם, במקום הזה, וכמובן, זו הרתעה מסוימת לשם הפסקת יצירת המפגע.

זאב אלקין: כמובן, יש קשר ישיר בין יחידת הפיקוח לבין ראש המועצה בנושא הזה.

זאב אלקין: האם זה ייתן את כל המענה?

זאב אלקין: אני לא בטוח, כי בסופו של דבר הסיבה לכך היא שתי בעיות שפוגשות האחת את השנייה וצריך להתמודד אתן: אחת מהן היא כל הסוגיה של זיהום חוצה גבולות, סוגיה שמאתגרת את מדינת ישראל.

זאב אלקין: בהרבה מאוד מובנים יש פה מעבר הדרגתי, יש פה סוגיה בין שטחי A ו-B לשטחי C, כי אין לנו שום סמכות אכיפה בשטחי A ו-B.

זאב אלקין: עשינו פעולה חריגה יחד עם משרד הביטחון בנושא של המפחמות, אבל זה היה אולי החריג היחידי כמעט מהסוג הזה.

זאב אלקין: באופן שוטף אין לנו כמעט שום יכולת לפעול לאכיפה בשטחי A ו-B, ואז כמובן זה מייצר זיהום גבולות, מים, קרקע ופסולת לתוך C, וכמובן השלב השני זה מתוך C לשטח הריבוני של מדינת ישראל.

זאב אלקין: אנחנו כרגע עובדים על תוכנית מקיפה להתמודדות עם זיהום חוצה גבולות, יחד עם המינהל האזרחי ויחד עם משרדי ממשלה רלוונטיים אחרים.

זאב אלקין: לדעתי גם צפוי בקרוב דוח מבקר המדינה בנושא הזה, ואני מאוד מאוד מקווה שנדע לבנות ולהביא לאישור הממשלה תוכנית משמעותית שמתמודדת עם זיהום חוצה גבולות, כולל תופעות מהסוג שאת מתארת.

זאב אלקין: הסוגיה השנייה, שגם היא קשורה באופן ישיר ליצירת המפגע הזה, לסיבות העמוקות, היא כל הסוגיה של פסולת בניין.

זאב אלקין: סוגיית פסולת הבניין לא מוסדרת טוב במדינת ישראל היום.

זאב אלקין: זה ידוע לא מהיום.

זאב אלקין: היו ניסיונות בעבר להסדיר את זה בחקיקה ולבנות כלים אפקטיביים, כי רוב הפסולת שמגיעה לשם כנראה עוברת במעברים ומגיעה מתוך שטח מדינת ישראל; היא לא נוצרת בשטח C, לפחות במקרה הזה, ואם היו כלים, כלי אכיפה טובים בנושא של פסולת בניין, לפחות בתוך השטח הריבוני של מדינת ישראל, אז היינו במצב יותר טוב.

זאב אלקין: אנחנו כרגע עובדים על קידום של חקיקה בנושא פסולת בניין.

זאב אלקין: יש חילוקי דעות עם השלטון המקומי, או יותר נכון בתוך השלטון המקומי – בגדול, בין הגדולים לבין הקטנים, שמאוד רוצים את זה, והגדולים מהססים.

זאב אלקין: אני מאוד מאוד מקווה שנצליח כמה שיותר מהר להביא את החוק גם להסכמות עם משרד הפנים דרך הסכמות עם השלטון המקומי, או לפחות לאיזושהי הכרעה לאן פנינו, כי אני חושב שהחוק הזה הוא מהמשימות החשובות שצריכות להיות של המשרד בתחום החקיקה בשנה-שנתיים הקרובות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת יעל גרמן, וגם לחבר הכנסת דב חנין יש שאלה נוספת.

יעל גרמן: זו לא שאלה, זו, ראשית, תודה על תשובה מאוד מקיפה ומאוד מאוד יסודית.

יעל גרמן: שמחתי לשמוע שבאמת אתם היום מטפלים בכל הנושא של פסולת בניין, שאכן במשך שנים – – –

זאב אלקין: אנחנו רוצים לטפל, עוד לא מטפלים.

יעל גרמן: אה, אוקיי, אז לפחות על הכוונה.

יעל גרמן: אני רק רוצה באמת לחדד את התשובה: אתה יודע על השלכת הפסולת מלפני שבועיים, וזה טופל.

יעל גרמן: אני מאוד מודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מצטרף לברכה בעניין קידום חקיקה לטיפול בפסולת בניין.

דב חנין: אכן, בעיה מאוד מאוד כבדה.

דב חנין: שאלתי, אדוני השר, היא בנושא אחר.

דב חנין: אני אומר אותה מתוך מקום של תסכול מסוים.

דב חנין: עמק ססגון, בכניסה לתמנע, הוא שכיית חמדה.

דב חנין: מי שכמוני גדל על הטיולים במדבר יודע כמה האזורים האלה של המדבר הם מיוחדים באמת וכמה הם מרגשים ויפים.

דב חנין: ולכן, כשהייתה תוכנית להקים בדיוק במקום הזה מלון, היא עוררה התנגדות מאוד מאוד גדולה, ובעקבות ההתנגדות הזאת היה מאבק, וכאן נכנסנו לתהליך יוצא דופן, שמשרדך היה מאוד מעורב בו בצורה מאוד יפה וחיובית.

דב חנין: גם אנחנו בכנסת ניסינו לסייע, עם ארגוני הסביבה, והגענו להסכמה על חלופה, שהיא חלופה טובה: אפשר להקים שם את המלון, וארגוני הסביבה התחייבו מראש שלא להגיש התנגדויות, כדי שהתהליך של אישור המלון במקום האחר, צמוד לתמנע, יהיה מהיר וקל, ואפילו הייתה הסכמה לתת פיצוי מסוים ליזם.

דב חנין: כל הדבר הזה, הנפלא, תהליך של הסכמות שאנחנו כל כך היינו רוצים שיקרה גם במקומות אחרים, נופל על רקע של התעקשות שלצערי מגיעה מצד משרד התיירות.

דב חנין: אני לא רואה לה שום טעם אמיתי, מכיוון שאפשר להקים את המלון, בהסכמת כולם, במקום מאוד יפה, צמוד לתמנע, אפילו תוך ויתור על שטח של שמורת טבע לטובת המלון.

דב חנין: מחר המועצה הארצית אמורה לדון בערר בנושא הזה.

דב חנין: מה בדעת אדוני לעשות?

דב חנין: האם אדוני מתכוון להתייצב בדיון הזה ולהביע את עמדתו?

דב חנין: ועוד שאלה מאוד קצרה: אדוני הוביל את הנושא של סגירת מכל האמוניה.

דב חנין: לאחרונה יש אי-בהירות בנושא הזה.

דב חנין: איפה אנחנו עומדים ומה עומד לקרות?

יולי יואל אדלשטיין: שאלה ממש קצרה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

דב חנין: לא התחייבתי על התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: האומנם?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זאב אלקין: לגבי הנושא הראשון, כמו שאתה יודע היטב, חבר הכנסת חנין, למשרד שלנו הייתה עמדה מאוד מאוד ברורה, שפחות או יותר תאמה גם את עמדת רט"ג וגם את העמדה של ארגוני הסביבה, והיינו חלק מהתהליך הזה של מציאת פתרון חלופי.

זאב אלקין: בזמנו, כשהתוכנית עלתה לדיון לאישור בוועדה המחוזית, אני אפילו פניתי לשר התיירות באופן אישי וביקשתי ממנו את הסכמתו לדחיית הישיבה כדי לנסות לגבש באופן יותר מהודק פתרון מוסכם.

זאב אלקין: לצערי, לאחר שהוא בדק את העניין, הוא הגיע למסקנה שזה לא נכון ולא קיבל את הצעתי.

זאב אלקין: אנחנו הצבענו בוועדה כפי שהצבענו, זה גם לא סוד שהתנגדנו לתוכנית שאושרה, אבל נשארנו במיעוט.

זאב אלקין: אני אגיד משהו כללי: אני, ככלל, מנסה להימנע מלהתערב באופן פעיל בפעילות נציגי המשרד בוועדות תכנוניות.

זאב אלקין: אני חושב שזה נכון.

זאב אלקין: אני לא חושב שצריכה להיות – אלא אם כן מדובר על סוגיות מדיניוּת, אבל בסוגיות פרטניות הם צריכים להוביל את זה באופן מקצועי, ויש למשרד אנשי מקצוע מצוינים בוועדות התכנוניות, והם שבסופו של דבר פועלים ומצביעים לפי עמדתם המקצועית.

זאב אלקין: במקרה הספציפי הזה עמדתי לא הייתה שונה מעמדת אנשי המקצוע, אז היה לי קל מאוד לגבות אותם, אבל בסופו של דבר הם פעלו לא בגלל שאני הנחיתי אותם, אלא כי זאת הייתה עמדתם המקצועית.

זאב אלקין: עמדתנו המקצועית לא השתנתה.

זאב אלקין: אני יודע שהוגש ערר.

זאב אלקין: תהיה הצבעה; אני מניח שאנשי המקצוע של המשרד להגנת הסביבה, הנציגים שם, יצביעו בהתאם למה שהם חושבים לנכון.

זאב אלקין: שוב, אני לא מתערב בזה באופן פעיל, אבל עמדתי כעמדתך – שיהיה נכון להקים את המלון במקום אחר.

זאב אלקין: אנחנו רק קול אחד במוסדות התכנון, אז לא תמיד אנחנו מנצחים, ולפעמים יש חילוקי דעות גם בין משרדי ממשלה.

זאב אלקין: זה תהליך בריא וטבעי.

זאב אלקין: אנחנו משמיעים את הקול ואת התפיסה שלנו.

זאב אלקין: אני מאוד מקווה שאולי בכל זאת המועצה הארצית תלך עם הקו שהצגנו בזמנו במועצה המחוזית, אבל כמובן אינני יכול להיות ערב לכך, ואני לא יודע מה הסבירות לזה.

זאב אלקין: עכשיו, לגבי שאלתך השנייה – זו כמובן סוגיה רחבה מכדי לפרוס את כולה כאן, מעל במת הכנסת.

זאב אלקין: אני אתייחס בקצרה.

זאב אלקין: קודם כול, עמדתנו לא השתנתה.

זאב אלקין: אני חוויתי פה חוויה מרתקת, שאמרנו דברים מאוד מאוד ברורים, גם בדיון בכנסת שהתקיים בוועדת הפנים, ועל אותם דברים שאמרתי, בלי לשנות אותם, פעם קיבלתי תשבחות ופעם גידופים מאותם גורמים בדיוק.

זאב אלקין: לא הבנתי למה זה קרה, אבל זה קורה לפעמים.

זאב אלקין: הכול תלוי הקשר.

זאב אלקין: אנחנו אמרנו למעשה כבר בסוף חודש פברואר שלדעתנו מצד אחד מכל האמוניה וכל מערך האספקה – זה לא רק המכל עצמו; מערך האספקה הקיים היום איננו עומד ברף הנכון שהמשרד להגנת הסביבה מעמיד, והיות שלא הוצגה לנו שום תוכנית חלופית ברורה עם לוחות זמנים ברורים, כפי שדרשנו בזמנו מחיפה כימיקלים, קיבלנו החלטה שהיתר הרעלים לחיפה כימיקלים לא יוארך, כפי שאתה יודע, ונתנו תקופת התארגנו למשק עד ל-1 ביוני, כי ידענו שהמשק צריך זמן מסוים להתארגן לאלטרנטיבות לאספקת אמוניה, בייחוד כל שאר שחקני המשק שהם לא מפעלי דשנים.

זאב אלקין: כי לא בטוח ששלושה חודשים זה זמן מספק לצרכני דשנים, אבל יש עוד הרבה צרכנים קטנים במשק – כולל, אגב, בתחומים שלנו, אלה שמשתמשים באמוניה לצורך הורדת פליטות, כמו בז"ן, נשר ואחרים.

זאב אלקין: בית-המשפט, כידוע, קיבל החלטה אחרת.

זאב אלקין: בית-המשפט – קודם המקומי ואחר כך המחוזי – קבע את התאריך 1 באפריל.

זאב אלקין: בעיני זו הייתה החלטה שגויה, כי הוא לא הביא בחשבון את צורכי המשק הכלליים ואת ההשלכות של העניין.

זאב אלקין: אני חושב שהיה נכון לתת את זמן ההתארגנות שבו נקבנו.

זאב אלקין: כידוע, מתקיים דיון, עדיין בלי פסיקה ברורה, בבית-המשפט העליון.

זאב אלקין: אנחנו הצגנו שם בדיוק את אותה עמדה שאני מציג כאן

זאב אלקין: כרגע – היא לא השתנתה – ש-1 ביוני הוא הזמן הנכון להפסקת פעילות המערך הנוכחי.

זאב אלקין: נכון לעכשיו יש חוסר בהירות משפטית, כי לדעתי בית-המשפט העליון כן הקפיא בינתיים את פסק הדין של המחוזי, וכן אפשר לפחות להתחיל בתהליך הזמנת אונייה, אך חיפה כימיקלים נקטו פרשנות משפטית אחרת ולא השתמשו בהזדמנות הזאת – לדעתי, בניסיון להפעיל לחץ על המדינה, שבעיני הוא היה מוטעה.

זאב אלקין: זה רק החמיר גם את מצבם וגם את מצבו של המשק.

זאב אלקין: אינני בטוח אם בלוחות הזמנים שנשארו, גם אם בית-המשפט יגיד דברים יותר ברורים, לפי בקשה של חיפה כימיקלים – הוא עוד לא אמר, הוא רק קיבל את עמדות הצדדים – ניתן כבר בכלל להביא אונייה ולפרוק אותה, ואחר כך לרוקן את המכל כדי לעמוד בדרישות שלנו, של 1 ביוני.

זאב אלקין: לכן, יכול להיות שזה כבר מעשה אבוד.

זאב אלקין: יש כרגע בעיות אמיתיות עם התחום הזה של האמוניה במדינת ישראל, כולל בסוגיה של הורדת פליטות.

זאב אלקין: יש כרגע זיהום יתר בגלל מחסור באמוניה, ואנחנו לא יכולים לאכוף, כי כרגע האשמה היא לא על הגופים המזהמים, ואסור לנו, לפי חוות דעת משפטית, לאכוף אם נעשו כל המאמצים ויש פה כוח עליון שקיים.

זאב אלקין: אנחנו כן נוכל לאכוף אחרי 1 ביוני, לפי התפיסה הבסיסית שהגשנו, ו-1 ביוני מתקרב, אז לא הייתי מציע לאף אחד לבנות על זה לטווח ארוך.

זאב אלקין: אני מקווה מאוד שלמרות הקשיים שנוצרו – ויש היום פסי ייצור שנעצרו בכל מיני מפעלים, עוד פעם, לא רק בחיפה כימיקלים, בגלל מחסור באמוניה – אני מקווה שאם עוד חודש, חודשיים, כל שאר המשק ימצא לעצמו פתרון לאמוניה – הוא קיים בתחום של איזוטנקים.

זאב אלקין: סוגיית הדשנים מורכבת מאוד, אין כרגע פתרון ברור, ולכן אנחנו נמצאים בהחלט בסכנה של הפסקת פעילות של ייצור דשנים במדינת ישראל, עם כל ההשלכות של זה על מקומות עבודה, הכנסות המדינה וכו'.

זאב אלקין: הוצגו לנו פתרונות, ורובם נדחו על ידינו מטעמים סביבתיים.

זאב אלקין: יש עוד פתרונות שבבדיקה, או שלנו או בבדיקת היתכנות.

זאב אלקין: זה העדכון עד עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר להגנת הסביבה חבר הכנסת זאב אלקין ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר לשיתוף פעולה אזורי וממלא מקום שר התקשורת, חבר הכנסת צחי הנגבי, לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 337, שהופנתה לראש הממשלה, מאת חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: המשך איסור עליית ח"כים להר הבית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת גליק יקרא את השאילתה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות, אדוני השר, בכניסתך לנעליים של ממלא מקום ראש ממשלה, אני מאחל לך שמזה רק תעלה מעלה מעלה.

צחי הנגבי: השרים לא מתוקים?

צחי הנגבי: רק חברי הכנסת?

יהודה גליק: אתה גם חבר כנסת.

צחי הנגבי: יפה.

יהודה גליק: בהיותך, אתה מתקתק כפליים.

צחי הנגבי: תודה.

יהודה גליק: אדוני ראש הממשלה ואדוני השר, בהמלצת המשטרה, ועדת האתיקה של הכנסת החליטה שמעתה יש להתיר כניסת ח"כים להר הבית.

יהודה גליק: למרות זאת בקשתי לעלות להר הבית נענתה בסירוב, ונאמר לי שהסירוב נובע מהוראה ישירה של ראש הממשלה.

יהודה גליק: על כן, ברצוני לשאול: 1.

יהודה גליק: מדוע ראש הממשלה ממשיך למנוע עליית ח"כים להר הבית בניגוד לחוק?

יהודה גליק: 2.

יהודה גליק: מתי ראש הממשלה יתיר לח"כים – כלל הח"כים כולם, ואנוכי ביניהם – לעלות, בהתאם להמלצת המשטרה?

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מה תשובת ראש הממשלה, אדוני השר?

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

צחי הנגבי: ראשית, אני שמח שבחלקי, חבר הכנסת גליק, המתוק שבמתוקים, נפלה הזכות להשיב לך, כי אני – –

יהודה גליק: – – –

צחי הנגבי: – – כי אני לא רק מלווה אותך הרבה שנים ויודע עד כמה לבך הומה את המיית שיבת העם היהודי להר הבית, אלא גם נפלה בחלקי הזכות, בשנת 2003, לקבל החלטה על פתיחת הר הבית מחדש לביקוריהם של כלל בני האדם – יהודים, לא יהודים, נוצרים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אפילו רשום בפרוטוקול של הכנסת שאדוני השר – –

יהודה גליק: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – הודיע על כך בישיבת ועדת הכנסת – –

צחי הנגבי: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: – – שיזם איזה חבר כנסת דאז, יולי אדלשטיין.

צחי הנגבי: יולי אדלשטיין, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: ועמדת בהבטחתך באותה ועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעיד על כך.

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: זה היה כשהייתי השר לביטחון הפנים, וראיתי בעיניים כלות את המצב שבו המשטרה אוכפת את ההנחיה של ערפאת למנוע כניסתם של יהודים להר הבית.

צחי הנגבי: ניסינו להגיע להסדר עם הווקף – תמיד עדיפה הסכמה משותפת – והסיפור די עצוב.

צחי הנגבי: דווקא אנשי הווקף הסכימו שזה פשוט לא הגיוני להמשיך במצב שבו מאז ספטמבר 2000 או 2001 – אני כבר לא זוכר, כשאריק עלה להר הבית.

יולי יואל אדלשטיין: 2000.

יהודה גליק: 2000.

יולי יואל אדלשטיין: סוף 2000.

צחי הנגבי: מספטמבר 2000 נמנעת ממבקרים שאינם מוסלמים – יהודים, דרוזים, תיירים, נוצרים, הודים לא יכולים לעלות להר הבית.

צחי הנגבי: ויצאה משלחת של אנשי הווקף לערפאת להבהיר לו שעמדתם היא לקבל את הדרישה של ישראל.

צחי הנגבי: לא הייתי שם, אבל שמעתי שהם גורשו בצעקות, מכות ויריקות על ידי יאסר ערפאת מתוך החדר, והם חזרו בידיים ריקות.

צחי הנגבי: ואז לא הייתה ברירה, וכפי שאכן יושב-ראש הכנסת ציין, הודעתי מראש לכנסת ולוועדת הכנסת שבכוונתנו לפתוח את הר הבית, נדמה לי שב-20 באוגוסט 2004 הוא נפתח, ועד היום ולנצח נצחים כולם יכולים לבקר בהר הבית על בסיס ההסדרים.

יהודה גליק: כולם למעט בעלי – – –

צחי הנגבי: מייד נגיע לנושא השאילתה.

צחי הנגבי: סליחה שהארכתי, אבל אני יודע שהנושא חשוב.

צחי הנגבי: ומאז, 13 שנים, עלו, אני מתאר לעצמי – מעבר למיליוני המוסלמים שתמיד עלו ועולים וימשיכו לעלות, עלו גם מאות אלפים של מבקרים מחוץ-לארץ, תיירים מכל העדות והדתות, ומאות אלפי ישראלים, אם לא יותר, פוקדים את הר הבית בשעות הקבועות.

צחי הנגבי: עכשיו, זה לא סוד שיש רגישות לאחרונה, במהלך החודשים האחרונים, בכל סוגיית הר הבית, מן הטעמים שמוכרים לכולנו.

צחי הנגבי: ואכן, ניתנה הנחיה שבעת הזאת נבחרי ציבור – ואנחנו יודעים למי הכוונה; אתה לא מלבה את האש בהר הבית, אבל יש כאלה שהם נבחרי ציבור ולצערנו הייתה להם מחויבות להסלים ולהבעיר את המצב.

צחי הנגבי: ולכן, בנושא הזה הרגישות לא ירדה.

צחי הנגבי: אומנם העובדה שהמצב היום שקט משמחת את כולם, אבל עדיין יש כאלה שהשקט הזה הוא לצנינים בעיניהם.

צחי הנגבי: ואני יכול לומר לחבר הכנסת גליק שהנושא עומד על שולחן הגורמים הרלוונטיים בכל המסגרות, בכל הארגונים, ולא יורד מסדר-היום.

צחי הנגבי: חבר הכנסת גליק הגיש עתירה לבג"ץ בסוגיה הזאת.

צחי הנגבי: הנושא תלוי ועומד בפני בית-המשפט הגבוה לצדק, ותגובת המדינה, באופן טבעי, תינתן במסגרת ההליך המשפטי, כמקובל.

צחי הנגבי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה, אדוני השר, שאלה נוספת לחבר הכנסת גליק, וחברי הכנסת מסעוד גנאים ודב חנין גם הם מבקשים לשאול שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: אדוני השר, מעניין לעניין באותו עניין.

יהודה גליק: שנת ה-50 לניצחון, גדול הניצחונות של העם היהודי אי-פעם, גדול הניצחונות הצודקים בכלל מאז ומתמיד, 50 שנה עכשיו, וריבונותנו בירושלים בספק.

יהודה גליק: אני אתן לך רק שלוש דוגמאות קטנות בעניין הזה: דבר ראשון, הייתה החלטת ממשלה שמשרדי הממשלה ייבנו פה.

יהודה גליק: משרד ראש הממשלה עומד – זה הזמן להניח אבן פינה ולבנות את משרד ראש הממשלה החדש, השנה, שנת ה-50 לריבונותנו בירושלים.

יהודה גליק: דבר שני, בארמון הנציב בירושלים האו"ם מפר ברגל גסה את החוק, מצפצף עלינו, מקדם את האינטרסים הפלסטיניים, ואנחנו שותקים ומבליגים.

יהודה גליק: נקודה שלישית, מדאיגה מאוד: בימים האחרונים פעם אחר פעם מתפרסמות ידיעות, שמגיעות עוד מארצות הברית, שמדינת ישראל פונה ומבקשת מטראמפ: בבקשה, אל תעביר את השגרירות לירושלים, רק לא זה.

יהודה גליק: אנא, אדוני ראש הממשלה, או אדוני השר, בייצגך את ראש הממשלה, תתייחס לשלוש הנקודות האלה: ריבונותנו בירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת גליק.

צחי הנגבי: לנקודה – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני השר, נאסוף את כל השאלות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מהתחלה החלטת ראש הממשלה יש בה אפליה ויש בה דורסנות כלפי הזכות שלנו כחברי כנסת ערבים ומוסלמים להיכנס למסגד אל-אקצא.

מסעוד גנאים: אני מבין את ראש הממשלה אם הוא רוצה למנוע מיהודה גליק או משרים אחרים, שהם באים רק כדי לעשות פרובוקציות ולהכריז שם שהם רוצים להחריב את מסגד אל-אקצא כדי לבנות בית שלישי או בית-מקדש.

מסעוד גנאים: בשבילנו כמוסלמים, אדוני היושב-ראש, כולם יודעים: מסגד אל-אקצא הוא מקום קדוש למוסלמים.

מסעוד גנאים: אין על זה ערעור ואין לאף אחד זכות שם, וגם הוא זכות שלנו כערבים, כי הוא שטח כבוש.

מסעוד גנאים: יכולים לפתור את הבעיה הזאת כאשר מסירים את הכיבוש, אבל אין להשוות בינינו, כחברי כנסת ערבים ומוסלמים, לחברי כנסת כמו יהודה גליק, כמו אורי אריאל וכמו אחרים, שבאים לשם רק כדי להתסיס ולעשות פרובוקציות ולהכריז הכרזות הרסניות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

חיים ילין: מר גליק, אתה אומר את זה – – –

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, שאלתי אליך היא כממלא מקום שר התקשורת.

דב חנין: אתמול הציבור בישראל התרגש לראות בשידור חי – – –

צחי הנגבי: לדעתי אין לך סמכות לשאול שאלה בדרך הזאת.

צחי הנגבי: היושב-ראש יחליט.

דב חנין: יש לי סמכות.

דב חנין: אדוני יכול לבחור לא לענות.

יולי יואל אדלשטיין: המצב הוא כזה: שאלה נוספת אפשר לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: אם השר בוחר שלא להשיב, כי זה לא בנושא של השאילתה המקורית, אז תוכל להעביר לו תשובה בכתב בהזדמנות, לחבר הכנסת השואל.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתה לא חייב להתייחס לנושא אחר מדוכן הנואמים.

צחי הנגבי: אני כבר תקופה ארוכה שר תקשורת בפועל, ממלא מקום שר התקשורת, וחבר הכנסת חנין לא מצא לנכון לשאול אותי שום שאלה.

דב חנין: קודם כול, אני תמיד – – –

צחי הנגבי: זה מאוד מעליב.

דב חנין: קודם כול, אני תמיד משתדל לשאול שרים – – –

צחי הנגבי: ובהזדמנות החגיגית הזאת שאני עונה בשם ראש הממשלה אתה – – –

דב חנין: נדמה לי שאתה בשם ראש הממשלה גם שר התקשורת, אדוני.

צחי הנגבי: לא, הוא התפטר מתפקידו כשר התקשורת.

דב חנין: אה, הוא התפטר מתפקידו כשר התקשורת?

דב חנין: זה חדשות גדולות.

צחי הנגבי: זה לא חדשות, זה – – –

דב חנין: זה חדשות ענקיות.

דב חנין: אם הוא התפטר מתפקידו כשר – – –

צחי הנגבי: הוא התפטר לפני כמעט שלושה חודשים, ולכן – – –

דב חנין: לא, הוא לא התפטר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, מה שאלתך לשר התקשורת?

צחי הנגבי: אתה צריך להכיר את חוק-יסוד: הממשלה.

דב חנין: אני מכיר היטב.

דב חנין: הוא לא התפטר.

צחי הנגבי: הוא התפטר, התפטר.

דב חנין: אדוני ממלא מקום באופן זמני לשלושה חודשים – –

צחי הנגבי: לא, אבל לא שלו.

דב חנין: – – עד 21 במאי.

צחי הנגבי: לא שלו.

דב חנין: אה, לא שלו.

צחי הנגבי: לא.

דב חנין: אוקיי.

דב חנין: בכל מקרה – – –

צחי הנגבי: זה החוק.

דב חנין: בסדר גמור.

דב חנין: אז אני שואל את אדוני כממלא מקום שר התקשורת, ואם אדוני יבחר שלא להגיב, כמובן זכותו, לפי התקנון.

צחי הנגבי: אני אגיב, אגיב.

דב חנין: אתמול אנחנו כולנו ראינו את השידור הקשה, המרגש, האחרון, של מהדורת מבט.

דב חנין: כך באבחת גרזן הסתיים פרק של כמעט 50 שנה של שידור ציבורי במסגרת רשות השידור.

דב חנין: זה עדיין לא סוף הסיפור, כי אותה התעללות שהייתה בעובדי רשות השידור תהיה עכשיו בעובדי התאגיד.

דב חנין: הרי ברור לכולם שהמטרה היא שלא תהיה רשות שידור ולא יהיה תאגיד; שלא יהיה שידור ציבורי.

דב חנין: זאת מטרה פוליטית שהממשלה אולי רוצה לקדם.

דב חנין: השאלה היא, האם אתם לא רואים בדרך גם בני אדם?

דב חנין: אתם לא רואים את העובדים האלה?

דב חנין: את העובדות האלה?

דב חנין: את האנשים האלה, שבאמת נותנים את מיטב כישרונם כדי לשרת את הציבור בשידור ציבורי?

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי – זה לא נוגע רק לחבר הכנסת חנין – שאלות שלא קשורות ישירות לשאילתה המקורית, אתה יכול לבחור שלא לענות עליהן.

צחי הנגבי: אני אגיב.

צחי הנגבי: אני אתחיל בתשובה לחבר הכנסת חנין, כי באמת אין גבול לחוצפה.

צחי הנגבי: דווקא חבר הכנסת חנין הוא מאלה שאינם מתאפיינים בדברי כזב.

צחי הנגבי: להפך, הוא באמת שומר על אמינות.

צחי הנגבי: סלח לי שאני נותן לך מחמאות.

צחי הנגבי: אבל אתה פה – אולי ביודעין ואולי שלא ביודעין – בחרת להעליל עלילות על ראש הממשלה ועל הממשלה.

צחי הנגבי: כי ההחלטה של אתמול איננה קשורה לא לראש הממשלה, לא לממשלה, לא לכנסת, לא לקואליציה ולא לאופוזיציה.

דב חנין: מי סגר את רשות השידור?

צחי הנגבי: אתה מדבר על ההחלטה שנפלה אתמול אצל כונס הנכסים הרשמי להודיע על הפסקת שידורי מבט.

דב חנין: אין קשר לכנסת?

דב חנין: ברור – – –

צחי הנגבי: אתה אשם בהחלטה הזאת בדיוק כמו כל אחד אחר, בהיותך חבר הכנסת, גם אם הצבעת נגד.

דב חנין: – – –

צחי הנגבי: אבל בכל מקרה זו הייתה החלטה שהפתיעה את כולם, היא לא הייתה קשורה לאיזושהי מדיניות ממשלתית.

צחי הנגבי: אנחנו שמענו עליה כשכונס הנכסים הרשמי הודיע עליה בוועדה, כמדומני בסביבות השעה 19:00, בערב, לקראת שידור מהדורת מבט, וכולנו צפינו באמת בעצב במהדורה האחרונה.

צחי הנגבי: הנימוקים של כונס הנכסים עדיין לא נשמעו בפומבי; אני מניח שמתוך רצונו להבטיח שעובדי רשות השידור שהתקבלו לתאגיד לא יעסקו היום בשידורים של רשות השידור, שאמורה הלילה לסיים את תפקידה ההיסטורי, ויירתמו החל מהיום לתאגיד החדשות החדש שהכנסת עתידה להקים במהלך השעות הקרובות.

צחי הנגבי: אני בטוח שלכונס הנכסים הרשמי לא היו שיקולים פוליטיים, והוא לא קיבל החלטה מתוך זה שהוא עיוור למצוקתם של העובדים.

צחי הנגבי: ממילא זה היה אמור, כזכור לכם, להסתיים ב-30 באפריל, לפני עשרה ימים.

צחי הנגבי: אז במקום ב-30 באפריל זה הסתיים אתמול בלילה.

צחי הנגבי: לגבי עצם העובדה על התאגיד וכל הבכי והנהי, אנחנו ביקשנו מכם פעם אחר פעם – "מכם" זה האופוזיציה; ממך אישית, דב חנין, וממרצ ומהמחנה הציוני, כל מי שפה יילל במשך התקופה האחרונה על מר גורלה של הרשות – ביקשנו מכם בקשה פשוטה: חמישה קולות שיצטרפו ל-66 של הקואליציה, פחות מפלגת כולנו, שלא מוכנה לפרוץ את התקציב, והיינו מקבלים מכם חמישה קולות – – –

גלעד ארדן: – – –

צחי הנגבי: אולי היית מתקזז.

צחי הנגבי: בכל מקרה, עם חמישה קולות היינו מקבלים יכולת להשאיר את רשות השידור על כנה מהטעמים שפירטנו בעבר וכו'.

צחי הנגבי: אבל אתם לא הסכמתם – –

דב חנין: מה אתם – – –

צחי הנגבי: – – לא נתתם לנו את חמשת הקולות האלה, ולא ארבעה ולא שלושה ולא שניים ולא אחד.

גלעד ארדן: – – –

צחי הנגבי: יש פה קריאות ביניים של שר.

צחי הנגבי: אני לא מכיר את הפרוצדורה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: זה לחישות ביניים.

גלעד ארדן: זה שיח פרטי בין שרים ממונים על רשות השידור לשעבר.

צחי הנגבי: משהו במה שאמרתי לא מדויק?

דב חנין: על חשבון הקולות – – –

צחי הנגבי: אבל לא רציתם לתמוך.

צחי הנגבי: כי מה שרציתם זה שתהיה לכם עוד עילה לבקר את הממשלה, לגנות את הממשלה.

דב חנין: אתה יודע – – –

צחי הנגבי: "אנחנו את נפשנו הצלנו" – אנחנו, האופוזיציה, אנחנו נגד.

צחי הנגבי: 1,000 עובדים מפוטרים.

דב חנין: בגללנו?

צחי הנגבי: יכולתם להציל את זה אם לא היה לכם – – –

דב חנין: מי קידם את פירוק רשות השידור?

צחי הנגבי: זה לא משנה מי קידם.

צחי הנגבי: יכולתם לתת לנו חמישה קולות ולהתגבר על העובדה שאין לקואליציה רוב להשאיר את רשות השידור על כנה.

צחי הנגבי: אני אישית פניתי אליך בשעתו, ופניתי אל זהבה גלאון ופניתי אל כולכם.

צחי הנגבי: אתם העדפתם להתחבא מאחורי נימוקים פורמליים – – –

דב חנין: לא פורמליים.

דב חנין: מהותיים.

צחי הנגבי: מה מהותי בזה שאתה לא הסכמת לעזור לנו להשאיר את רשות השידור?

צחי הנגבי: מה מהותי בזה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר'ה, בואו נתכנס קצת.

דב חנין: מהותי מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, כמו שאמרנו, השאילתה הייתה בנושא אחר.

יולי יואל אדלשטיין: מאפשרים לך לשאול שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: השר בחר לענות לך, אבל בואו לא נתפוס את כל סדר-היום עם זה.

צחי הנגבי: נחזור לנושא המקורי.

צחי הנגבי: הערתי לחבר הכנסת גליק, קודם כול כחבר הליכוד – סלח לי שאני מעיר לך בפומבי, אבל אתה דיברת בפומבי.

צחי הנגבי: כל ידיעה שמופיעה בעיתון אתה פתאום כבר מאמץ אותה אל לבך וקובע שהיא עובדה.

צחי הנגבי: קצת פרופורציה.

צחי הנגבי: יש ידיעה שהממשלה ביקשה מטראמפ שלא יעביר את השגרירות לירושלים.

צחי הנגבי: זה נראה לך הגיוני?

צחי הנגבי: זה נראה לך דבר שאפשר להגדיר אותו כפחות ממופרך?

צחי הנגבי: אתה נותן לזה יד ומעלה את זה כחלק מהשאילתה?

צחי הנגבי: קצת שליטה עצמית.

יהודה גליק: – – – להכחיש את זה.

צחי הנגבי: זה דבר שכשלעצמו נועד לפגוע בממשלה, ותפקידך לא לפגוע בממשלה.

צחי הנגבי: ככל הזכור לי, אתה חבר בסיעה שהיא סיעת השלטון.

צחי הנגבי: אז יש דברים שאני מבין שהם בוערים אצלך.

צחי הנגבי: נושא הר הבית זה לגיטימי, לגיטימי שאתה הולך לבג"ץ נגד ראש הממשלה בעניין הזה.

צחי הנגבי: אני עוד יכול לכבד.

צחי הנגבי: אבל בנושאים אחרים – קצת שליטה עצמית וקצת איפוק.

צחי הנגבי: אם אתה רוצה תשובה, תיכנס לראש הממשלה – יש לך, ככל הידוע לי, פגישה אתו היום – ותשאל אותו: האם זה יכול להיות שאתה ביקשת מנשיא ארצות הברית שלא להעביר את השגרירות לירושלים?

צחי הנגבי: אז הנה, העלית את זה.

צחי הנגבי: זה עורבא פרח.

צחי הנגבי: לא היה ולא נברא.

צחי הנגבי: לכל ישראלי ולכל יהודי, בלי קשר לשום מפלגה, יש זיקה לבירת ישראל, ויש לנו עניין שהעולם כולו יכיר בבירת ישראל, אף שאנחנו יכולים לחיות גם בלי ההכרה הזאת שלהם.

צחי הנגבי: 3,800 שנה הצלחנו, ונמשיך ככה לעדי עד.

צחי הנגבי: אבל היינו רוצים שכל המדינות, בוודאי הקרובה והחזקה שבידידותנו, ארצות הברית, יעבירו את השגרירויות שלהם לבירת ישראל, ירושלים.

צחי הנגבי: בעניין מה שאומר מסעוד גנאים, זה באמת כבר הסתה שאין לה בסיס ואין לה יסוד – – –

יהודה גליק: – – –

צחי הנגבי: אני לא יודע להגיב על משרד ראש הממשלה, צר לי.

צחי הנגבי: זה לא נושא שאני מכיר את פרטיו.

צחי הנגבי: אני יכול להעיד על חלקת האלוהים הקטנטנה שלי, שזה המשרד לשיתוף פעולה אזורי.

צחי הנגבי: נכנסתי למשרד לפני חודשים, והתפלאתי לשמוע שאין לשכת שר בירושלים, אלא היא ממוקמת בבניין כלשהו בתל אביב, בבית אמות משפט.

צחי הנגבי: נתתי הנחיה למנכ"ל המשרד להעביר את לשכת השר לירושלים.

צחי הנגבי: היא כבר למעשה עברה את תהליכי הבינוי של מינהל הדיור הממשלתי בבניין בגן הטכנולוגי בירושלים, ובקרוב מאוד, בעוד שבועות לא רבים, אני אקבע את המזוזה של המשרד לשיתוף פעולה אזורי, שקיים ככל הזכור לי כמעט 20 שנה, אבל לשכת השר הייתה ממוקמת עד היום בתל אביב.

צחי הנגבי: היא תהיה ממוקמת בירושלים.

צחי הנגבי: לגבי האו"ם, הנושא הזה נמצא כרגע, כפי שאתה יודע, בדיונים בממשלה.

צחי הנגבי: יש גם דיונים בבג"ץ בסוגיה הזאת בעקבות עתירה בנושא שהגישה, ככל הזכור לי, עמותת רגבים.

צחי הנגבי: הממשלה החלה בדיוניה בסוגיה הזאת בשבוע שעבר, וודאי תגבש את עמדתה בקרוב.

צחי הנגבי: לגבי מה שאמר חבר הכנסת מסעוד גנאים, באמת, להאשים דווקא את יהודה גליק, שהוא כל-כולו איש שלום ואיש תרבות ולא עושה שום פרובוקציה בשום מקום, זה קצת מצחיק.

צחי הנגבי: סלח לי.

צחי הנגבי: אנחנו יודעים בדיוק מי עושה את הפרובוקציות בהר הבית.

צחי הנגבי: האנשים האלה – נמנעה כניסתם.

צחי הנגבי: השר לביטחון הפנים גלעד ארדן פעל נחרצות נגד המוראביטון ונגד המוראביטאת, וקיבל החלטות חזקות ונוקשות.

מסעוד גנאים: – – –

צחי הנגבי: לא בכדי הר הבית שקט.

מסעוד גנאים: – – –

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: שרים בממשלת ישראל הם כאחד האדם, והם היו שם כמו שאני ביקרתי שם לא פעם.

צחי הנגבי: המטרה של כולנו היא אכן לשמור על הר הבית כמקום מקודש ליהודים, למוסלמים, לכל בני האדם, לכל האנושות.

צחי הנגבי: נכס של העולם כולו.

צחי הנגבי: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההשוואה הזאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי על תשובותיו המגוונות, גם בשם ראש הממשלה וגם בתפקידו כממלא מקום שר התקשורת.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הדחופה האחרונה להיום היא מאת חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו השר לביטחון פנים, חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אתה מוזמן לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישיב על שאילתה דחופה מס' 336, בנושא: מזגנים ומאווררים בבתי-הסוהר.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, השבוע הודיע מפקד אגף 8 בכלא מעשיהו, אגף לשומרי מצוות, כי בחדר יהיו שני מאווררים.

יצחק וקנין: ברוב החדרים יש שמונה אסירים, כלומר לשישה מהם לא יהיה מאוורר.

יצחק וקנין: רצוני לשאול: 1.

יצחק וקנין: הנכון הדבר? 2.

יצחק וקנין: אם כן – מדוע אין מזגנים באגף 8? 3.

יצחק וקנין: הכיצד יתפקד אסיר ללא מאוורר בקיץ הלוהט?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר לביטחון פנים.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נשאלתי על ידי חבר הכנסת וקנין על מספר המאווררים בחדר באגף 8 בבית-הסוהר מעשיהו, ובכלל על קיומם של מזגנים באגף.

גלעד ארדן: אני אפרט.

גלעד ארדן: זה כמה שנים שירות בתי-הסוהר מנפק מאווררים לתאי האסירים.

גלעד ארדן: בעבר, דרך אגב, כדאי לדעת, אסירים רכשו מכספם מאווררים במרכזי מכר.

גלעד ארדן: מטרת המהלך הייתה ליצור שוויוניות בין כלל האסירים, וגם להתמודד עם עומס חשמל שנבע מבעיות תשתית.

גלעד ארדן: נוסף על כך, כחלק מההיערכות לעונת הקיץ, שירות בתי-הסוהר נוקט פעולות שונות אשר מטרתן היא הקלה על ההתמודדות עם תנאי החום השוררים במתקנים.

גלעד ארדן: בין היתר שב"ס מבצע מדי שנה רכש מאווררים על בסיס צורך ביחידות.

גלעד ארדן: כל אגף פלילי אשר עובר שיפוץ, מותקנות בו מערכות מיזוג אוויר, מותקנות ונטות מיוחדות ליניקת אוויר חם והוצאתו מהאגפים, נרכשים מצננים תעשייתיים אשר מפזרים מים במרחבים הציבוריים, נפרסות מערכות טפטוף וצינון מעל לחצרות במרחבים הציבוריים ומותקנים קולרים למי שתייה באגפים.

גלעד ארדן: באגף 8, כמו בכל האגפים בבית-הסוהר מעשיהו, אין מזגנים בתאי האסירים.

גלעד ארדן: בכל תא, לפי בדיקה שנעשתה לבקשתי עם קבלת השאילתה הדחופה לפני יומיים, יש לפחות שלושה מאווררים, חשוב להדגיש שהמאווררים – כך זה בבתי-הכלא – הם לא אישיים, אלא מיועדים לאוורר את כל חלל המגורים, ולכן אין בהכרח התאמה בין מספר האסירים בתא לבין מספר המאווררים בתא.

גלעד ארדן: נוסף על המאווררים בתאים, במסדרון בכל אחד מהביתנים באגף 8 מותקן מזגן.

גלעד ארדן: מכיוון שהתאים באגף 8 אינם נעולים במשך כל שעות היממה, המזגן פועל במסדרון ומצנן את החדרים, נוסף על המאווררים.

גלעד ארדן: אציין גם כי השטחים הציבוריים באגף 8, בית-הכנסת והמדרשה, ממוזגים גם הם.

גלעד ארדן: יצוין כי ביום שני האחרון נמדדה, לבקשתי, הטמפרטורה בתוך תאי האסירים באגף 8 בשעה 12:00, בצהריים, בשעה שהטמפרטורה בחוץ הייתה קרוב ל-35 מעלות צלזיוס, והיא הייתה 24 מעלות צלזיוס.

גלעד ארדן: עד כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אין שאלה נוספת לחבר הכנסת יצחק וקנין, אבל לחברי הכנסת יוסף ג'בארין וג'מעה אזברגה יש שאלות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, יוסף ג'בארין.

גלעד ארדן: על אגף 8?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: תן לי לנחש שזה לא על אגף 8.

יוסף ג'בארין: אם אנחנו מדברים על תנאי מעצר, אז לעניין שביתת האסירים – האם כבוד השר לא חושב שיש בכל זאת מקום לנהל משא ומתן עם האסירים השובתים?

יוסף ג'בארין: כי בסך הכול מדובר בדרישות הומניטריות, דרישות בסיסיות של אסירים: ביקורי משפחה, טיפול רפואי נאות, טלפון ציבורי, כאשר כפי שאתה יודע, גם רוצח ראש הממשלה, מבצעי הרצח באבו ח'דיר וכדומה זוכים לכל התנאים הללו.

יוסף ג'בארין: והשאלה השנייה – האם השר מתכוון להשתמש בחוק החדש של הזנה בכפייה אל מול השביתה הנמשכת?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, ואז נשמע את התייחסות השר – אם השר בוחר להתייחס, כי זה לא הנושא המקורי.

ג'מעה אזברגה: כבוד השר, אני מצטרף לשאלה של חברי יוסף ג'בארין, ואני מוסיף: מתי כבודך מתכוון לפרסם או להעביר לנו דוח מח"ש על האירוע של אום אלחיראן, שנהרג בו יעקוב אבו אלקיעאן – ב-18 בינואר, ואנחנו כבר במאי?

ג'מעה אזברגה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: כיוון שהשאלות לא קשורות, אז גם אני בתשובה לא חייב לענות בדיוק, נכון?

גלעד ארדן: אני יכול להרחיב את היריעה קצת מעבר.

גלעד ארדן: אני מניח שמה שמותר לשואל מותר גם למשיב.

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד לא תחרוג באופן משמעותי מזמנך.

גלעד ארדן: לא לא, אני אגיע מן הכלל אל הפרט, אדוני, לכן שאלתי.

יוסף ג'בארין: דווקא אנחנו נותנים לך הזדמנות.

גלעד ארדן: לא, אני מאוד מודה ומעריך את ההזדמנות.

גלעד ארדן: קודם כול, אני מביע את צערי על כך שבגלל רמות הפשיעה הגבוהות בחברה הערבית, נפגעים שם רבים חפים מפשע – נשים, ילדים, שלצערי הרב נפגעים, כרוב נורמטיבי שרוצה חיים שקטים וטובים.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני השקעתי את רוב מרצי בקדנציה הזאת, עד כה, שמתי דגש חזק מאוד בנושא הביטחון האישי והעמקת שירותי המשטרה לחברה הערבית.

גלעד ארדן: אז קודם כול, חבל לי וכואב לי שחברי הכנסת שאמורים לייצג את הציבור הערבי, אזרחי מדינת ישראל, שמגיע להם לקבל שירותי משטרה, לא מסייעים בידי בנושא הזה, לא מסייעים ליצור לגיטימציה אצל הדור הצעיר להצטרף למשטרה, לא מסייעים למשטרה לבנות תחנות משטרה בתוך היישובים הערביים, שיאפשרו להעלות את רמת הביטחון האישי, ובמקום זה הם ממשיכים לבזבז ולהשקיע את זמנם בייצוג מחבלים ובייצוג אויביה של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: חבל, אבל אני לא אתעלם מהשאלה, והתשובה שלי היא שאין מקום ואין הצדקה לניהול משא ומתן, בטח לא תחת איומי שביתה – א.

גלעד ארדן: כי שירות בתי-הסוהר עומד בכל הסטנדרטים הבין-לאומיים ובדין הבין-לאומי, ובדין הישראלי בוודאי, בתנאי החזקת המחבלים, האסירים הביטחוניים; ב.

גלעד ארדן: כיוון שעל פי הבנתנו, השביתה לא עוסקת באמת בתנאים שלהם, אלא היא עוסקת במיצוב הפוליטי של מרואן ברגותי וברצונו לחזק את מעמדו בקרב הציבור ברשות הפלסטינית.

גלעד ארדן: לכן, אין סיבה לנהל משא ומתן כזה.

גלעד ארדן: אולי אחת העילות המרכזיות לשביתה בכלל לא קשורה לממשלת ישראל – היא קשורה לצלב האדום ולהחלטה שלו להפסיק לממן את ההסעות של ביקור המשפחות השני בחודש, שהיה מתקיים בדרך כלל.

גלעד ארדן: אם הצלב האדום או הרשות הפלסטינית יחליטו לממן את מה שהם, אם כבר, חובתם לממן, וזה את המשך ביקורי המשפחות, יכול להיות שזה יוכל לסייע בחלק מהבקשות של האסירים, אבל זה בוודאי לא יבוא מצד ממשלת ישראל, ובטח לא תחת איומים.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1944/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת מסירת הקלטת שיחת טלפון לצרכן), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת יואב קיש, ומי שימסור לנו את עמדת הממשלה הוא שר הכלכלה והתעשייה, חבר הכנסת אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ההצעה שאנחנו נצביע עליה עכשיו – ואני חושב שהיא עומדת לקבל את תמיכת כל הבית – היא הצעה שנועדה להגן על הצרכן הישראלי.

יואב קיש: ראוי שיהיו כמה שיותר כאלה.

יואב קיש: במה מדובר?

יואב קיש: כולנו יודעים שהיום רבות מהעסקאות במשק נעשות בין הצרכן לבין חברות, בדרך כלל מהגדולות, בטלפון.

יואב קיש: באותה סיטואציה החברה מקליטה את הצרכן, ולעתים, כשמתגלעים חיכוכים על מה סוכם ומה היה, החברות משתמשות בהקלטה לצורכיהן שלהן.

יואב קיש: הצרכן, לעומת זאת, כשהוא פונה ומבקש את ההקלטה, בחלק מהמקרים הוא נתקל בדלת סגורה, והתשובה היא: סליחה, זה שלנו ואנחנו לא מוסרים את זה.

יואב קיש: ההצעה הזאת באה לחייב את אותן חברות שהקליטו – ודרך אגב, פה צריך לשים לב: יש חברות קטנות שאולי לא מקליטות.

יואב קיש: אין פה הכרח לחייב הקלטה, כי יש לזה משמעויות כספיות לאותן חברות, ואין בכוונתי להיכנס לניהול הפיננסי או לעלויות של אותה חברה.

יואב קיש: לכן, חברה שלא הקליטה לא נכנסת למסגרת של הצעת החוק הזאת.

יואב קיש: חברה שהקליטה וההקלטה של הצרכן נמצאת בידיה, אם הצרכן יפנה ויבקש לקבל את השיחה שהוא ערך עם החברה, החברה תהיה מחויבת למסור לו אותו.

יואב קיש: דרך אגב, גם פה מדובר על סכום שהאזרח יצטרך לשלם, סכום נמוך, מדובר על – אני חושב שאולי השר ידע לעדכן על כמה מדברים, אבל זה סכום מאוד נמוך, סדר גודל של 20, 30 שקלים, זה הסכום שמדובר בו – גם, פשוט, עוד פעם, להגן גם על החברות, שלא תהיה עכשיו מה שנקרא תופעת ה-hassle, או הצקה, שלפעמים יש לקוחות שפשוט יחפשו: תביאו לי את כל ההקלטות, ויערכו איזושהי מלחמה באמצעות הדבר הזה.

יואב קיש: ולכן גם ראוי שתהיה עלות מינימלית שבאה גם במידה מסוימת לשמור על החברות.

יואב קיש: ולכן, יש בהצעה הזאת איזון: מצד אחד שמירה על חופש פעולה עסקי של חברות, ומצד שני חיזוק מעמדו של הצרכן הישראלי.

יואב קיש: אני חושב שהדבר הזה ראוי.

יואב קיש: אני מבין גם ששר הכלכלה ישיב על ההצעה הזאת, וממה שראיתי גם בשיחותי אתו הוא הולך ללכת לרפורמה משמעותית בכל מה שקשור לנושא ההקלטות, והוא אולי ידבר על זה.

יואב קיש: אבל אין ספק שההצעה הזאת, שהניעה גם את כל המהלך, ראויה שתקבל את תמיכת הבית.

יואב קיש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: ישיב שר הכלכלה והתעשייה, חבר הכנסת אלי כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת קיש, קודם כול, אני רוצה לברך אותך על ההצעה.

אלי כהן: מדובר בהצעה חשובה, שבאמת המטרה שלה היא ולהגן על הצרכן.

אלי כהן: אנחנו קיבלנו לא מעט תלונות ופניות על רקע זה שיש לא מעט עסקאות של מכר טלפוני, עסקאות מרחוק, לא מעט על ידי חברות טלמרקטינג, שהופכות חלק מהלקוחות – ובעיקר לקוחות מאוכלוסיות מוחלשות, כמו קשישים ואחרים – לטרף קל.

אלי כהן: לא מעט פעמים הם מקליטים את השיחות והם עושים שימוש בהקלטה במקרים שבהם הלקוח לא עומד בהתחייבות שלו.

אלי כהן: בין היתר מקדמים היום ברשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן הצעה שמאוד דומה להצעה שלך, חבר הכנסת קיש, שלמעשה תיתן אפשרות לצרכן להשתמש באותה הקלטה, כך שאם באמת הצרכן טוען שיש פערים, הוא יוכל לבוא ולעשות בזה שימוש.

אלי כהן: אני חושב שזה כלי נוסף לבוא ולהגן על הצרכנים, לבוא ולהגן על אוכלוסיות מוחלשות, ולכן אנחנו רואים כאן את הדברים עין בעין.

אלי כהן: וגם בצורה רשמית, כפי שקבעה ועדת השרים לענייני חקיקה – כאמור אנחנו הבענו, משרד הכלכלה והתעשייה, כמשרד המקצועי, את תמיכתנו בהצעת החוק שאתה מגיש, חבר הכנסת קיש, שמחייבת עוסק שמקליט שיחות עם הצרכנים הנוגעות לעסקאות מכר להעביר העתק של ההקלטה לצרכן שביקש זאת.

אלי כהן: בפועל, כיום העוסקים נמנעים מלהעביר את אותה הקלטה, ודווקא כאן יש אלמנט של הגנת הצרכן.

אלי כהן: כפי שציינתי, בימים אלה אנחנו עובדים כדי לראות באמת את אותם מקרים, על מנת שלא לפגוע גם בעסקים קטנים ובינוניים, שלא ליצור נטל רגולטורי שיעלה ויכביד, ועם זאת, כן לעשות את אותו תיקון, שהוא חשוב לטובת הגנת הצרכן, לטובת אותן אוכלוסיות, וכולנו יודעים ומכירים את זה.

אלי כהן: החלטת ועדת השרים, חבר הכנסת קיש – בתיאום אתך – היא שאנחנו מאשרים את זה בטרומית, וההצעה תעלה לקריאה ראשונה בתיאום עם הממשלה, על מנת שנראה את הנוסחים – ונעשתה גם עבודת מחקר.

אלי כהן: אני שוב רוצה להודות לך על הצעת החקיקה החשובה הזאת, שתגן על הצרכנים, ואני בהחלט קורא לבוא ולתמוך בה.

אלי כהן: אז מכאן היא תמשיך, חבר הכנסת קיש, בתיאום, לקריאה ראשונה.

אלי כהן: מאשר, אדוני?

יואב קיש: מאשר.

אלי כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אלי כהן.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שזה מקובל גם על חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו נצביע על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת מסירת הקלטת שיחת טלפון לצרכן), התשע"ה–2015, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת מסירת הקלטת שיחת טלפון לצרכן, התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 36 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת מסירת הקלטת שיחת טלפון לצרכן), התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 28), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4023/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מדמי השתתפות באשפוז סיעודי), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, לרשותך עד עשר דקות להציג את הצעת החוק שלך.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר הבריאות, ידידי הרב ליצמן, הצעת החוק הזאת באה לתקן עוול משווע שמתמשך על פני כל שנות קיומה של מדינת ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק הזאת באה לתקן את אחת הבעיות הקשות ביותר של החולים הסיעודיים.

מנחם אליעזר מוזס: ידוע שתוחלת החיים בזמננו, ברוך השם, הולכת ועולה, ובשל כך יש יותר זקנים ויותר אנשים הזקוקים לטיפול הסיעודי.

מנחם אליעזר מוזס: ידוע שהאשפוז אינו ממומן במלואו על ידי קופות החולים, והחולה הסיעודי הנצרך לאשפוז גריאטרי משתתף בעלויות הגבוהות של האשפוז.

מנחם אליעזר מוזס: כמו כן, החולה נאלץ להמתין זמן ממושך עד לקבלת אישור אשפוז ממשרד הבריאות, הנקרא בלשון לעז "קוד".

מנחם אליעזר מוזס: עד שמקבלים את הקוד ועד לקבלת האישור עליו לממן בעצמו את מלוא עלויות האשפוז, שזה אלפי שקלים.

מנחם אליעזר מוזס: גם כאשר הבקשה מאושרת, אין החזר רטרואקטיבי על תקופת האשפוז שעד לקבלת האישור, והחולה או משפחתו נאלצים לשאת בעלויות המלאות עבור תקופה זו.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: השר גלעד ארדן, יש לך קול מאוד חזק.

טלי פלוסקוב: השר גלעד ארדן, אני מבקשת קצת להנמיך.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, קצת שקט באולם, בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: ומשפחה שבקושי משתכרת, וגם מקבלי השלמת הכנסה – כפי ששמעתי קודם מהיושבת-ראש, היא מכירה הרבה מקרים כאלה, וגם אני מכיר המון מקרים כאלה, שצריכים להוציא בינתיים מכספם או לקחת הלוואות בבנק על מנת לממן את אשפוז הוריהם בתקופה הראשונה, ולא מקבלים רטרואקטיבית בחזרה את התשלום ממשרד הבריאות עבור אשפוז שכבר אושר בפועל וההורה נמצא כבר בבית-האבות הסיעודי.

מנחם אליעזר מוזס: יתרה מזו, אם נגזר על ההורים להיכנס להיות בבית-חולים סיעודי, חודשיים הוא צריך לשלם קנס, או במילים אחרות – פעם קראו לזה פיקדון שלא יוחזר.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע מה זה פיקדון – אני יודע: פיקדון זה לקבל בחזרה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל פיקדון שלא יוחזר?

מנחם אליעזר מוזס: חודשיים – הם צריכים לשלם קנס, השתתפות עצמית.

מנחם אליעזר מוזס: העוול הנוסף הוא שגם מקבלי קצבת זקנה נאלצים להשתתף בעלות האשפוז של הוריהם בני ה-90 – יש כבר גם מקרים כאלה – ולהפריש מקבצת הזקנה הזעומה שלהם את דמי ההשתתפות.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק הזאת לא נועדה לפתור את כלל הבעיות הקיימות במערך האשפוז הסיעודי – שבזה אנחנו מצפים, בעזרת השם, שהאוצר ייענה לדרישתו הנחרצת של שר הבריאות הרב ליצמן, וכולנו תומכים בו בנושא חוק הסיעוד; החוק הזה יפתור הרבה הרבה בעיות ועוולות שנעשות במערך האשפוז הסיעודי.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני יכול לקרוא לזה איזה פרומו, איזה קדימון, לחוק הזה, ובזה יתחיל, בעזרת השם, הפתרון, קצה הפתרון, לכל הבעיות האלה.

מנחם אליעזר מוזס: לפיכך, מוצע לקבוע כי אישור בגין אשפוז גריאטרי יינתן בתוך חודש ימים לכל היותר, ובכך יתקצר משך הזמן שבגינו נדרשים המאושפז או משפחתו לממן את ימי האשפוז.

מנחם אליעזר מוזס: כמו כן, השתתפות משרד הבריאות באשפוז תהיה רטרואקטיבית, החל מיום האשפוז בפועל.

מנחם אליעזר מוזס: עוד מוצע לקבוע כי לא ייגבו על ידי המוסד המאשפז תשלומים חד-פעמיים כהשתתפות עצמית.

מנחם אליעזר מוזס: לבסוף, מוצע לקבוע כי בן משפחה המקבל מהמוסד לביטוח לאומי קצבת זקנה לא ישתתף בעלות האשפוז של בן משפחתו.

מנחם אליעזר מוזס: בסופו של דבר, אני מברך את כל המאושפזים ואת כל הסיעודיים ובני משפחותיהם, שבאמת השם יעזור, והם יוכלו – אנחנו, כולנו – לברך על המוגמר, ושהם יהיו בריאים ושלמים ואנחנו נברך על המוגמר על הצעת חוק הסיעוד, שאנחנו עומדים בקרוב, בעזרת השם, להביא לממשלה ולכנסת.

מנחם אליעזר מוזס: כולנו עומדים מאחורי חוק הסיעוד שמובא בהסכם הקואליציוני.

מנחם אליעזר מוזס: זה היה צריך להתבצע כבר לפני שנה, לפי ההסכם, ואני מקווה שעכשיו יתחיל המהלך במלוא המרץ.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שכל באי הבית, כל חברי הבית, יתמכו בחוק הצודק הזה ללא הבדל, קואליציה ואופוזיציה.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב, שמי שיקרא את זה, את דברי ההסבר, יבין שהוא תומך כאן בדבר הכי הכי נכון שצריך לקרות אם מישהו נזקק.

מנחם אליעזר מוזס: ואני מאחל לכולם – הרי כולם נזקקים בסופו של דבר, האבא, האימא, וכל אלה – שלא יצטרכו לעבור את כל מה שעוברים היום בוויה דולורוזה הזאת, ובעזרת השם, הכול יבוא על מקומו בשלום.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: ישיב שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מוזס נגע בעדינות בנושא הכי חשוב, לדעתי, בימים אלו, שזה נושא הסיעוד.

יעקב ליצמן: אומנם זה מכסה רק חלק, לא את הכול, וכידוע, משרד הבריאות בראשותי מקדם בימים אלה רפורמה בסיעוד בכלל.

יעקב ליצמן: זה מטופל מול שר האוצר, ואני חייב להגיד שיש התקדמות רצינית מאוד בימים האחרונים.

יעקב ליצמן: אני מקווה שנוכל להעביר את זה בקרוב.

יעקב ליצמן: במסגרת הרפורמה עתידים להיערך שינויים עקרוניים ומהותיים בכל הקשור לאשפוז הסיעודי.

יעקב ליצמן: הצעת החוק שלפנינו עוסקת אומנם בנושאים מסוימים בלבד מתוך מכלול הנושאים העתידים להיפתר במסגרת הרפורמה.

יעקב ליצמן: יחד עם זאת, לאור חשיבות נושא האשפוז הגריאטרי, ומתוך רצון לבצע במהרה שינויים נדרשים ולספק מענה הולם – גם אם לא לכל הנושאים הדורשים פתרון במסגרת זו – אני מציע לתמוך בהצעה, תוך דרישה שתיאום הנושא ייעשה מול משרדי.

יעקב ליצמן: אני מבקש את הסכמת המציע.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת מוזס, תודיע לנו שאתה מסכים לדרישה שתחכה עם החוק להתקדמות של חוק הביטוח הסיעודי.

מנחם אליעזר מוזס: בהחלט – – –

יעקב ליצמן: בהחלט כן.

יעקב ליצמן: אז ברגע שאתה מסכים, אני מציע להעביר את זה בקריאה טרומית.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר ליצמן.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו כעת נצביע על הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מדמי השתתפות באשפוז סיעודי), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מדמי השתתפות באשפוז סיעודי), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 43 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מדמי השתתפות באשפוז סיעודי), התשע"ז–2017, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו עוברים, אני רוצה לברך ביציע את ילדי קריית שמונה שהגיעו לכאן.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1492/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – התקשרות להענקת זכויות במקרקעין ביישוב מיעוטים עם מי שנבצר ממנו להשלים את שירותו הצבאי), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת חמד עמאר ורוברט אילטוב.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, אני וחברי חבר הכנסת רוברט אילטוב הגשנו את הצעת החוק הזאת על מנת לתקן עיוות: בחור צעיר מתגייס לצבא, עושה את השירות שלו, אבל במהלך השירות שלו נפצע או חולה כתוצאה מהשירות ולא צובר שנתיים שירות, ואז הוא מאבד את כל הזכויות שלו במקרקעין.

חמד עמאר: את מתארת לעצמך – צעיר שעושה את הכול, אבל זה לא בידיים שלו, והוא לא רצה שהוא ייפצע ולא רצה שהוא יחלה.

חמד עמאר: אבל כתוצאה מזה הוא חלה או נפצע והשתחרר מהצבא, וניגש למכרז למינהל מקרקעי ישראל על מנת לקבל חלקה של חייל משוחרר, ואז דוחקים אותו הצִדה ואומרים לו: אתה לא סיימת שנתיים שירות, כי אתה מחויב ב-24 חודש.

חמד עמאר: אפילו מביא תעודה של נכה, ואפילו יש לו 80% נכות כתוצאה מהפציעה, ו-60%, הוא לא מצליח להיכנס למכרז.

חמד עמאר: ולכן, אנחנו באים לתקן, כדי שחייל שכתוצאה מהשירות הצבאי שלו נפצע או חלה יקבל את אותן הטבות של חייל שעשה מעל שנתיים שירות.

חמד עמאר: אני חושב שכל הכנסת, כל חברי הכנסת יתמכו בחוק הזה, כי חוק כזה בא לתקן את העיוות הזה, העיוות הקשה שנתקלתי בו, עם הרבה צעירים מהעדה הדרוזית, שפנו אלי, הגיעו אלי הביתה וסיפרו לי את הסיפור שלהם.

חמד עמאר: אני אמרתי: אני חייב לתקן את זה.

חמד עמאר: חייבים להביא את זה לכנסת, חייבים להריץ את זה כמה שיותר מהר, והיום, כשחייל אמור לקבל 90% הנחה גם בפיתוח, גם בקרקע – אם החוק הזה יעבור, הוא יקבל את ההטבה הזאת.

חמד עמאר: ואני רוצה בהזדמנות הזאת לספר לכם שאני מנהל היום מאבק משפטי נגד מינהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון על ביטול מכרז לחלקות לחיילים משוחררים בשפרעם, בגלל שהמכרז יצא ללא ההנחה של 90% – מה שעבר בממשלה ואושר בממשלה – ואותם חיילים שרצו לגשת למכרז ראו שאין 90% אז לא ניגשו, ונוצר מצב שאנשים שלא עשו צבא ניגשו למכרז והם רוצים לזכות.

חמד עמאר: דיברתי גם עם שר השיכון וגם עם שר האוצר על מנת לבטל את המכרז הזה.

חמד עמאר: אמרו: אין אפשרות.

חמד עמאר: הלכתי לבית-המשפט, הוצאתי צו ביניים והצלחתי לעצור את המכרז.

חמד עמאר: אני מקווה שאנחנו נזכה במשפט ונבטל את המכרז, ואז אותם חיילים יזכו ב-90% ויזכו בקרקע, שהייתה מיועדת מראש לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: הקרקע מיועדת, המכרז יצא לחיילים משוחררים, ויצא מצב שאף חייל משוחרר אחד לא ניגש, וההפך הוא הנכון – אנשים שלא עשו צבא, הם יקבלו את הפיתוח, את הקרקע, של אנשים שעשו צבא.

חמד עמאר: אני מקווה שבית-המשפט ייתן לנו את הפסיקה הנכונה ויבטל את המכרז.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר האוצר יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – התקשרות להענקת זכויות במקרקעין ביישוב מיעוטים עם מי שנבצר ממנו להשלים את שירותו הצבאי), של ידידי חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק כהן: עמאר, אני מדבר אתך.

יצחק כהן: ועדת השרים לענייני חקיקה תומכת בהצעת החוק בקריאה הטרומית בלבד, בתנאי שקידום הנושא ייעשה בהסכמת משרד האוצר, משרד המשפטים ומשרד הביטחון, באמצעות תקנות חובת המכרזים.

יצחק כהן: מקובל עליך התנאי?

יצחק כהן: עובר בטרומית ומתקדמים בתיאום כל המשרדים.

חמד עמאר: כן.

יצחק כהן: אז אבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יצחק כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ברושי ביקש להתנגד להצעת החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חמד עמאר, אם תרצה להגיב, אתה תוכל לחזור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני ביקשתי להתנגד כדי לומר גם לחברי חמד עמאר שהצעת החוק הזאת טובה לכולם, ולא רק לדרוזים או לבדואים שמשרתים בצה"ל.

איתן ברושי: אדוני סגן שר האוצר, הייתי לפני כמה ימים בגליל וביישוב ציפורי.

איתן ברושי: אני רוצה שתשמע.

איתן ברושי: אתם אחראים עכשיו לדבר הכי מסובך שיש – מחירי הקרקעות גם בצפון וגם בדרום.

איתן ברושי: פגשתי אנשים – ואנחנו כולנו בעד הקלות למשרתי צה"ל, אבל הייתי אומר שמשרתי צה"ל הם לא רק הדרוזים והבדואים – ואני מאוד מעריך את זה – אלא גם אנחנו משרתים בצבא.

איתן ברושי: מי שנמצא בהתיישבות בגליל ובנגב הולך להיות חסר אפשרות לרכוש קרקע למגורים, לא לקזינו ולעסקים.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שההצעות האלה נכונות לכולם.

איתן ברושי: לא נכון לומר שהקרקע מסובסדת למשרתים בצה"ל אם הם לא יהודים, ואם הם יהודים אפשר לקחת כמה שרוצים.

איתן ברושי: לכן קמתי לומר את מה שאני אומר עכשיו.

איתן ברושי: אנחנו מגיעים למחירים – במקום כמו ציפורי, שבו הייתי לפני כמה ימים, בלב הגליל, ציפורי העתיקה, אתם יודעים כמה היא חשובה – של 700,000 שקל לחצי דונם.

איתן ברושי: מי יכול לעמוד בזה?

איתן ברושי: חייבים לטפל בעלויות הקרקע.

איתן ברושי: זה לא קשור לפיתוח, כי לפיתוח יש כללים של משרד השיכון.

איתן ברושי: לא יכול להיות שהממשלה תיתן עדיפות לחיילים דרוזים או בדואים – וזה נכון – ותתעלם ממי שמשרת בצה"ל ובא ממקומות אחרים.

איתן ברושי: לכן קמתי להתנגד, בצער מסוים, לעניין.

איתן ברושי: אבל הגיע הזמן שהאוצר, שקיבל את ארגז הכלים המלא, כולל אחריות לרשות מקרקעי ישראל – אנחנו בעד שוויון, אבל שוויון בין יהודים לערבים וגם בין ערבים ליהודים.

איתן ברושי: תוזילו את הקרקע למגורים, בוודאי במקומות הללו.

איתן ברושי: מי ששירת בצה"ל צריך לתת לו עדיפות.

איתן ברושי: קודם כול, לעודד שירות אצל הדרוזים והבדואים, אבל לא פחות מזה – לתת את התנאים האלה גם למי שמשרת בצבא, לרבות ההסתייגויות שמי שמשרת וגם אם הוא יהודי מגיעה לו קרקע למגורים, בוודאי באזורי עדיפות לאומית.

איתן ברושי: תתקנו את זה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חמד עמאר, האם אתה מעוניין להשיב?

חמד עמאר: לא.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: – – –

איתן ברושי: אין שום דבר.

איתן ברושי: מה אתה מספר סיפורים?

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – התקשרות להענקת זכויות במקרקעין ביישוב מיעוטים עם מי שנבצר ממנו להשלים את שירותו הצבאי), התשע"ו–2015, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – התקשרות להענקת זכויות במקרקעין ביישוב מיעוטים עם מי שנבצר ממנו להשלים את שירותו הצבאי), התשע"ה–2015, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 34 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – התקשרות להענקת זכויות במקרקעין ביישוב מיעוטים עם מי שנבצר ממנו להשלים את שירותו הצבאי), התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חבר הכנסת אלי אלאלוף מבקש להצטרף וחברת הכנסת שרן השכל וחבר הכנסת ירון מזוז מבקשים להצטרף כתומכים להצעת החוק הנ"ל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, רבותי.

טלי פלוסקוב: כמובן, התוצאה לא משתנה, אבל לפרוטוקול אנחנו רושמים אותם כתומכים.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3637/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (הגדרת אדם כשיר), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת איל בן ראובן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, לרשותך עד עשר דקות להציג את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שעד שאתה תדבר יקראו לשר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, הפעם אהיה קצר.

איל בן ראובן: יש לנו ערב ארוך היום אז אני אהיה קצר.

איל בן ראובן: ביחס לשלושת החוקים שהעברתי עד כה בכנסת, החוק שאני מעלה כאן עכשיו לקריאה טרומית הוא לכאורה טכני, אך אני מתייחס אליו אחרת.

איל בן ראובן: זהו חוק חשוב מאוד בדרך ארוכה של קידום השוויון בין נשים לגברים בכל תחומי התעסוקה, השירות והקידום בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: את הרעיון לחוק קיבלתי מממונה בטיחות בשם אלי כהן, שאתו אני עובד בנושא אחר שבו אני מטפל בשנה האחרונה – בטיחות בענף הבנייה.

איל בן ראובן: אלי הפנה את תשומת לבי לכך שבפקודת הבטיחות בעבודה ההגדרה של מי כשיר לעבוד על מכונות שאינן מגודרות, שהן מכונות בתנועה, למשל טרקטור, הם גברים בלבד; זה מה שכתוב.

איל בן ראובן: זה מצב לא צודק ולא מותאם למציאות בשטח.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שהופתעתי.

איל בן ראובן: בפקודת הבטיחות בעבודה עשרה פרקים, והעיקריים שבהם עוסקים בבריאות, בבטיחות וברווחת העובדים.

איל בן ראובן: מטרת הפקודה היא לתמוך במשק העבודה באופן כזה שסביבת העבודה תהיה בטוחה ונטולת אירועים מסוכנים.

איל בן ראובן: כל מעסיק בישראל צריך להקפיד למלא אחר הוראות הפקודה כדי לשמור ולהבטיח את בריאותם ורווחתם של עובדיו.

איל בן ראובן: קשה להאמין, אבל ראשיתן של התקנות האלה היא בקובץ חוקים מתקופת השלטון העות'מאני, המכונה "חוק בתי-החרושת", שקיבל תוקף גם על ידי השלטון הבריטי מאוחר יותר.

איל בן ראובן: בשנת 1954 צורף לפקודה חוק ארגון הפיקוח על העבודה, ובשנת 1970 הפקודה שוכתבה.

איל בן ראובן: הבעיה היא שמאז ועד היום היא לא עודכנה.

איל בן ראובן: הפקודה הזאת מיושנת, לא עדכנית, ובמסגרת פעילותי לקידום בטיחות בבנייה אני מתכוון בהחלט להגיש הצעות חוק נוספות לתיקונים נקודתיים ולעדכון הפקודה.

איל בן ראובן: בעניין החוק שאני מציג כאן עכשיו, מטרתו לבטל את האי-שוויוניות, ובמקרה הזה – התייחסות לגברים בלבד ככשירים לעבוד על מכונות בתנועה, "מכונות שאינן מגודרות", על פי ההגדרה, בפעולות שללא ספק נעשות, גם היום, גם על ידי נשים בישראל; אני יודע שבמושב אצלי נשים נוסעות על טרקטורים ועובדות, זה חלק מהעניין – וליצור שוויון מלא בין שני המינים, התייחסות לנשים והחלת הסעיף על שימוש במכונות האלה גם עליהן.

איל בן ראובן: האמת היא שזה אבסורד שנוסח הסעיף הזה לא תוקן עד היום.

איל בן ראובן: אני חייב לומר, כמו שאמרתי, שהופתעתי.

איל בן ראובן: לכן התיקון הזה מתחיל בנוסח החוק, דרך ההתייחסות בשטח ועד לנורמות חקיקה, שאני מקווה ומאמין שבעתיד יכללו שוויון מלא.

איל בן ראובן: כיום, למרות שנשים בישראל הן במעלה הדרך, לשמחתי, עדיין קיימים פערים רבים בתחום התעסוקה, בשכר ובקבלה לתפקידים בכירים.

איל בן ראובן: מעסיקים רבים, הן במגזר הציבורי והן במגזר הפרטי, עדיין לא הפנימו את איסור אפליית נשים, ועדיין פועלים פה ושם על פי דעות קדומות באשר לתעסוקת נשים.

איל בן ראובן: לצד זאת, בשנים האחרונות יש תהליך של צמצום הפערים בישראל, ואני מברך על כך ומקווה שיימשך עד לשוויון מוחלט.

איל בן ראובן: אני מוכרח לציין פה גם את צה"ל, גוף שבו ביליתי שנים רבות, והוא מתקדם בנושא לכיוון של יותר ויותר שילוב של נשים בתפקידים משמעותיים, כולל בלחימה, למען שוויון הזדמנויות.

איל בן ראובן: אין היום בישראל של שנת 2017 מקום לפגיעה בנשים ולקיפוח.

איל בן ראובן: ראוי שהשוויון בין נשים לגברים יתקיים בכל התחומים, ובתחומי התעסוקה והבטיחות בפרט, ולכן אני קורא לכם, חברי הכנסת, להצביע בעד החוק הזה ולהיות שותפים לתיקון שהיה כבר אמור וצריך להיעשות כבר מזמן.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה מבקשת לשנות את הגדרת "אדם כשיר" כפי שמופיעה בסעיף 38ב לפקודה.

חיים כץ: הסעיף הנ"ל, המגדיר מיהו אדם הכשיר לבצע פעולות במכונות שבתנועה, מגדיר אדם כשיר כ"גבר שהגיע לגיל 18 ונתמלאו בו שני תנאים רלוונטיים".

חיים כץ: בכך מפלה הפקודה נשים לרעה.

חיים כץ: הצעת החוק מבקשת לשנות את הגדרת "אדם כשיר" כך שתכלול גם גבר וגם אישה, ללא הבדל מגדרי, באמצעות שינוי הגדרת "אדם כשיר" כך שבמקום "גבר" יבוא "אדם".

חיים כץ: יצוין כי אף על פי שלא ברור אם כוונת הפקודה הייתה כי אדם כשיר יהיה רק גבר ולא אישה, על מנת למנוע אפשרות שאישה תופלה ביחס לגבר בעניין ביצוע פעולות במכונות שבתנועה, כפי שמובא בסעיף האמור, נדרש תיקון הפקודה.

חיים כץ: כיום נשים עובדות במפעלים, מפעילות מכונות שבתנועה, ואין כל סיבה שיהיה שוני בין גבר לאישה לעניין זה.

חיים כץ: קל וחומר בענייננו, כאשר מלבד התנאי הגילאי, כדי להיכנס תחת ההגדרה "אדם כשיר" נדרש מינוי בכתב על ידי תופש המפעל והכשרה מספקת לעבודה זו.

חיים כץ: לפיכך, אין כל סיבה שאישה אשר נתמנתה על ידי תופש המפעל והוכשרה במידה מספקת לעבודה האמורה תופלה לרעה לעניין זה.

חיים כץ: על כן, ואף אם אין זו כוונת הפקודה, כדי למנוע אפליה אפשרית, יש צורך לשנות את הגדרת "אדם כשיר" כך שתכלול גבר ואישה, ללא הבדל מגדרי.

חיים כץ: החלטת ועדת השרים לחקיקה היא לתמוך בהצעה, בכפוף לתיאום עם משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ומשרד המשפטים.

חיים כץ: מסכים לכפוף?

חיים כץ: מסכים לכפוף.

חיים כץ: נרשם בפרוטוקול.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר חיים כץ.

טלי פלוסקוב: היות שאני שמעתי שיש הסכמה בין חברי הכנסת לממשלה, אנחנו עוברים להצבעה, וכעת נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (הגדרת אדם כשיר), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (הגדרת אדם כשיר), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 44 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (הגדרת אדם כשיר), התשע"ז–2017, עברה בקריאה טרומית, ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: השר אלי כהן מבקש להצטרף כתומך, לפרוטוקול.

מרב מיכאלי: גם אני, כתומכת.

טלי פלוסקוב: גם חברת הכנסת מרב מיכאלי, כתומכת, ודאי.

טלי פלוסקוב: גם חברת הכנסת יעל כהן-פארן תומכת בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3568/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות למענק עבודה מועדפת ועבודה נדרשת לעובד עצמאי), התשע"ז–2016, של חברי הכנסת יואל חסון ועודד פורר.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק, ינמק, חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות, כרגיל.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, לפני כמעט שנה פנה אלי בחור צעיר, משוחרר טרי, ששירת כקצין בהנדסה קרבית – והוא גם ביקש ממני מתוך צניעות לא לחשוף את שמו – וכתב לי כך: בקשה לבדיקה לאפליה – זה היה הנדון של המכתב.

יואל חסון: הוא כותב לי: אספר בקצרה.

יואל חסון: השתחררתי משירות צבאי בשנת 2012, ולאחרונה הגשתי בקשה לביטוח לאומי לקבלת מענק עבודה מועדפת.

יואל חסון: התשובה שקיבלתי היא כי "לא התקיימו יחסי עובד–מעביד, ולכן אינך זכאי לקבלת המענק".

יואל חסון: ואני שואל: מדוע?

יואל חסון: הרי כולם יודעים את הקושי של הקמת עסק במדינה ואת ההתמודדויות הנלוות לכך.

יואל חסון: מדוע ששכיר יקבל מענק ועצמאי לא יקבל?

יואל חסון: – שואל אותי אותו קצין משוחרר מהנדסה קרבית.

יואל חסון: ועוד הוא כותב: אני מבין שזו לשון החוק, אבל למה האפליה?

יואל חסון: אני – הוא מספר על עצמו – שפתחתי עסק וגיליתי יוזמה, לא מקבל תמיכה.

יואל חסון: שירתי בצבא והשתחררתי בדרגת סגן; כיום אני משרת במילואים, ושמח לעשות זאת למרות הקושי של עזיבת העסק.

יואל חסון: אינני מצליח להבין מדוע לא אקבל מענק עבודה מועדפת כמו כל חייל משוחרר שעומד בקריטריונים של העבודות שבהן המדינה מעודדת צעירים לעבוד.

יואל חסון: ואז הוא מבקש ממני את תשובתי.

יואל חסון: הדבר הראשון שעשיתי, גברתי היושבת-ראש, זה לא הצעת חוק.

יואל חסון: לפני שפניתי אל חברי חבר הכנסת פורר, לא הלכתי על הצעת חוק.

יואל חסון: פניתי אל שר הביטחון בשאילתה וסיפרתי לו על הבעיה הזאת ועל האפליה הזאת.

יואל חסון: שר הביטחון השיב תשובה טובה, מעודדת, והוא כותב בסוף: הנני סבור כי נכון לשקול מתן מענק עבודה לצעירים, חיילים משוחררים, שמקימים עסקים עצמאיים בתחום שבו המדינה רואה חשיבות מיוחדת, וזאת לפי החלטת משרד הכלכלה, משרד האוצר והביטוח הלאומי.

יואל חסון: שר הביטחון למעשה אומר לי בתשובה: אני בעד, אני תומך – גם אני וגם מערכת הביטחון.

מאיר כהן: אבל הוא לא מחליט, עם כל הכבוד.

יואל חסון: נכון, נכון, אבל הוא שר הביטחון, הוא אחראי לצבא ההגנה לישראל, דעתו חשובה בהקשר הזה, אבל הוא גם מציין במכתב מי הגורמים הרלוונטיים, כמובן.

יואל חסון: ואז פניתי אל חברי חבר הכנסת עודד פורר וביקשתי ממנו לחבור אלי בהצעת החוק הזאת, ופעלנו לנסות להשיג להצעת החוק הזאת תמיכה, שבאמת תקבע שהאנשים – – –

עודד פורר: בלי תיאום בוועדת שרים.

יואל חסון: נכון, אני מודה.

יואל חסון: בלי תיאום ובלי עדכון, אבל לא משנה.

יואל חסון: הצעת החוק במקורה פשוטה מאוד: היא באה ואומרת שחייל משוחרר, אם יקים עסק עצמאי שעומד בקריטריונים שהמדינה תקבע, יוכל ליהנות מהמענק של עבודה מועדפת.

יואל חסון: זה הכול.

יואל חסון: אנחנו, אגב, רוצים לעודד עסקים קטנים, רוצים לעודד עשייה.

מאיר כהן: – – – עבודה מועדפת – מדבר על האנשים שעובדים?

יואל חסון: אני יודע, מבין את החוק, אבל זה מה שאני רוצה לשנות.

יואל חסון: ואני לא צריך לספר לכם, חברי חברי הכנסת, כמה קשה היום להקים עסק כעצמאי במדינה הזאת, והקושי הרבה יותר גדול כאשר מדובר בחיילים משוחררים, אנשים צעירים, שנאלצים להפסיק את חייהם לשלוש שנים כדי לשרת בצבא, ואז מתחילים בנקודה הרבה יותר קשה בגיל יותר מבוגר, ואותם חיילים משוחררים צריכים לעבוד ולהקים עסק בלי שום עזרה, וחשבתי שאפשר ושזה לא סיפור לשנות את החוק ולאפשר גם לחיילים משוחררים לקבל תמיכה מהמדינה.

יואל חסון: אף אחד לא מתווכח.

יואל חסון: בכל שיחות הטלפון שעשיתי מאז שהנחתי את הצעת החוק – לא משרד הביטחון, לא הביטוח הלאומי – כולם מבינים את החשיבות.

יואל חסון: גם כולם יודעים, חברי חברי הכנסת בקואליציה, שמדובר בסכומים באמת זניחים, לא משמעותיים, בתקציב המדינה; בתקציב ממש ממש זעום.

יואל חסון: ואני פשוט לא מבין – הממשלה הזאת כל כך מתהדרת בפטריוטיות, בגאווה לאומית זקופה.

יואל חסון: כמה חוקים העברתם בכנסת הזאת בשנתיים האחרונות כמו פטריוטים גדולים?

יואל חסון: חוק הדגל, חוק הלאום, חוק העמותות, חוק החרם – איזה חוקים לא העברתם פה?

יואל חסון: איזה פטריוטים ענקיים.

יואל חסון: אבל אתם יודעים טוב מאוד שהחוקים האלה לא שווים כלום.

יואל חסון: יש להם אפס השפעה על מה שראש הממשלה שלנו אוהב לקרוא לו "החיים עצמם".

יואל חסון: אתם יודעים, מלכת צרפת מארי אנטואנט, אומרים שממקום מושבה בארמון המפואר היא אמרה לעם אז, ערב המהפכה: אם אין לחם, תאכלו עוגות.

יואל חסון: אז אני יכול להגיד לכם, חברי חברי הכנסת בקואליציה, חברי בממשלה: אתם יכולים להגיד לחיילים המשוחררים: אם אין לחם – תאכלו דגל, פשוט תאכלו דגל, כי חוץ מדגל אתם לא מוכנים לתת להם שום דבר.

יואל חסון: יש כאן הזדמנות אמיתית באמת לעזור לחיילים משוחררים, להתחיל עסק עצמאי ועבודה מועדפת בקריטריונים שהמדינה תקבע.

יואל חסון: זו רוח החוק.

יואל חסון: ואתם מציגים להם דגל: תאכלו דגל, זה מה שאתם תאכלו.

יואל חסון: אז אני אומר לכם שלהיות פטריוטים זה לא להאכיל את העם בדגלים, אלא לעזור לאזרחים באמת, לעזור לחיילים באמת.

יואל חסון: לא מדובר כאן אפילו בעשרות מיליונים; מדובר במיליונים בודדים.

יואל חסון: ואני אגיד לך גם, חברת הכנסת נאוה בוקר, שהיית צריכה לתמוך בחוק הזה, כי לא מספיק לחוקק חוקים של לאומיות ושל דגל, אלא צריך גם לעזור לחיילים משוחררים שרוצים להקים עסק משל עצמם.

יואל חסון: ואני אומר לשר החינוך שלא עוזר לצאת בקמפיינים למען חיילי צה"ל או שהמפלגה שלך יוצאת בקמפיינים נגד שירות נשים בצה"ל, אלא אולי יש לך הזדמנות לעזור לחיילים.

יואל חסון: ואני אומר גם לשרה רגב שלהיות פטריוטית זה לא ללכת למשפחת אלאור אזריה כדי לצלם לעצמך סרטון תוך כדי שאת מדביקה את התואר "בושה" לצבא ההגנה לישראל.

יואל חסון: אז מה, בושה גם לחיילים?

יואל חסון: בושה גם לחיילים שרוצים לעבוד בעבודה עצמאית?

יואל חסון: באמת זה עד כדי כך כבד לתקציב המדינה?

יואל חסון: עד כדי כך אתם לא יכולים לעמוד בזה?

יואל חסון: אז באמת, להיות פטריוטים, חברי לקואליציה, שרי הממשלה, זה לשפר את החיים של אזרחי המדינה הזאת; להיות פטריוטים זה לדאוג לחיילי צה"ל לא בספינים ציניים על הגב שלהם אלא במעשים, בדאגה לתנאי המחיה שלהם, תוך כדי השירות הצבאי וגם אחריו.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק הקטנה – היא קטנה, היא לא כזאת גדולה.

יואל חסון: אני גם לא מתיימר לומר שהיא היסטורית.

יואל חסון: היא באמת הצעת חוק קטנה, שבאה לטפל בלקונה קטנה שיש לגבי חיילים, אדוני השר, שעובדים או רוצים להקים עסק עצמאי.

יואל חסון: היא באמת לא פומפוזית, והיא לא הכי פטריוטית בעולם.

יואל חסון: היא בסדר.

יואל חסון: אז מה, אם היא לא פומפוזית והיא רק בסדר, אבל היא עוזרת לקבוצה לא גדולה אבל חשובה של חיילים שרוצים להקים עסק עצמאי, אז אתם, הממשלה, חברי לקואליציה, בוחרים להפיל אותה?

יואל חסון: לא לתמוך בה?

יואל חסון: למה?

יואל חסון: מסתכלים עלינו היום חיילי צה"ל, משוחררים, שלא כולם רוצים לעבוד בתחנת דלק או בבית-מלון או בכל מיני עבודות מועדפות מהסוג הזה.

יואל חסון: יש כאלה – ואנחנו צריכים את האנשים האלה – שרוצים להיות אינסטלטורים, שרוצים להקים עסק קטן, כל עסק, ואותם פחות או יותר 10,000 שקלים יכולים באמת להיות נקודת ההתחלה שלהם.

יואל חסון: אז למה לא לתת להם את זה?

יואל חסון: אתם עכשיו העברתם חוקים במיליארדים – שהם טובים.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חוקים טובים שר האוצר הביא עכשיו.

יואל חסון: הם עולים מיליארדים למדינה, ואני מברך עליהם.

יואל חסון: עכשיו על התאגיד, על שירות השידור הציבורי – מאות מיליונים.

יואל חסון: על חיילים משוחררים, עבודה עצמאית, שיהיו עצמאים, אנחנו לא מוצאים את המיליונים הבודדים בשנה כדי לעזור להם?

יואל חסון: אז אני רוצה לפנות אליך, אדוני השר, שישיב לי כנראה, השר כץ.

יואל חסון: נכון?

חיים כץ: – – –

יואל חסון: אני רוצה באמת להציע – ואני עד היום עמדתי בסיכומים אתך תמיד, מהיום הראשון שאני פה ושאתה פה: בוא נעביר את זה בטרומית.

יואל חסון: בוא נעביר את זה בטרומית.

יואל חסון: לא יקודם עד שנגיע להסכמות על הקריטריונים, על הסוגיות.

חיים כץ: – – – הצעה נגדית.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: תציע לי.

יואל חסון: אני אשמע בקשב.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: אז תציע לי כשתעלה.

יואל חסון: תציע לי כשתעלה.

חיים כץ: אז זה כאילו אני עונה לך, נכון?

יואל חסון: לא, אז – – –

חיים כץ: – – – מאחר שלא הסכמת לדחות את זה בחודש ימים, אז זה גם היום – – – תקבל תשובה והצבעה בעוד חודש וחצי גג.

חיים כץ: למה להפיל את זה?

יואל חסון: יש לזה סיכוי?

חיים כץ: יש סיכוי, כן.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אז אתה רוצה להשיב?

יואל חסון: אבל תשיב את זה, תגיד את זה.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: השר בעצם מציע כרגע לדחות את התשובה וההצבעה למועד אחר.

חיים כץ: כן.

טלי פלוסקוב: אם אתה תסכים, אנחנו פשוט נסתפק בהצגה של החוק, בהצעה של החוק – –

יואל חסון: טוב.

טלי פלוסקוב: – – והסיכום ביניכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, מה תחליטו?

יואל חסון: אתם יודעים מה?

יואל חסון: אני גם רואה, תוך כדי שאני מדבר, את ההנהונים של אנשים, של חברי הכנסת, שבאמת מבינים שזה כסף קטן שיעזור לציבור גדול וחשוב, ואני שומע את מה שהשר אמר, שהוא מבקש הצבעה במועד אחר, בחודש וחצי – לדחות עד חודש וחצי – –

חיים כץ: זה יהיה בתוך המושב.

חיים כץ: אני לא הולך – – –

יואל חסון: – – בתוך המושב הזה, וניתן לזה צ'אנס נוסף.

יואל חסון: אז אני מקבל את הצעתו של השר, ואני דוחה את ההצבעה למועד אחר – עד חודש וחצי.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי.

חיים כץ: מאה אחוז.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

חיים ילין: למה לא אמרתם?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא, השר לא עולה.

טלי פלוסקוב: השר לא משיב כרגע.

טלי פלוסקוב: גם התשובה וגם ההצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4047/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול מבחן ההכנסה לצורך קבלת גמלת סיעוד), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: מכאן ברכות לקארין אלהרר על לידת הבן.

טלי פלוסקוב: תנמק את הצעת החוק הזאת חברת הכנסת יעל גרמן – בשמה, כמובן.

טלי פלוסקוב: גברתי, בבקשה, עשר דקות לרשותך.

יעל גרמן: ודאי, ודאי.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, נכבדי השרים, כמו שאמרה היושבת-ראש, לאור נסיבות – – – שיהיה קצת שקט.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים קצת שקט, בייחוד מהצוותים של המפלגות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מרכז הסיעה של ישראל ביתנו, הבית היהודי, בבקשה לצאת החוצה לשיחות תיאום.

טלי פלוסקוב: שיחות תיאום – לא באולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: גברתי.

יעל גרמן: תודה לך.

יעל גרמן: כפי שאמרה היושבת-ראש, לאור נסיבות משמחות במיוחד – הולדת הבן השני של חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר – אני אציג את הצעת החוק שלה כאן במליאה.

יעל גרמן: לפני מעל חודש פנתה אל חברת הכנסת אלהרר אזרחית מופתעת שגילתה עניין אבסורדי בחוק הביטוח הלאומי.

יעל גרמן: כיום, כידוע – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מצטערת שאני שוב עוצרת אותך.

יעל גרמן: עוד פעם.

יעל גרמן: אני מסכימה.

יעל גרמן: אני לא שומעת את עצמי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: אי-אפשר לעבוד ככה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לעבור באולם ולהוציא החוצה כל מי שמדבר כאן.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: כל מי שמדבר, כולל יושב-ראש הקואליציה – אני מבקשת לצאת החוצה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יעל גרמן: אתחיל מהתחלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: לפני מעל חודש פנתה אל חברת הכנסת קארין אלהרר אזרחית מופתעת שגילתה עניין אבסורדי בחוק הביטוח הלאומי.

יעל גרמן: כיום, כידוע, בשביל שאדם שנמצא במצב סיעודי יוכל לקבל קצבת סיעוד עליו לעבור שני שלבים: בשלב הראשון בוחנים את מצב ההכנסות שלו ובודקים אם הוא לא עשיר מדי; בשלב השני הוא עובר את המבחן הסיעודי הידוע, ובו יש בחינה אם האדם אכן תלוי בזולת: האם הוא מתקשה לבצע פעולות יום-יום; זקוק לעובד או לדמות חיצונית שתסייע לו; האם הוא זקוק להשגחה צמודה בבית או בדיור המוגן.

יעל גרמן: המבחן השני ברור – הרי אין המדינה מחויבת לתת לאדם קצבת סיעוד אם הוא לא סיעודי – אבל המבחן הראשון, מבחן ההכנסות, הוא בעייתי ביותר.

יעל גרמן: למעשה, אם אזרח לא עובר את מבחן ההכנסות, כלל לא יבחנו אותו במבחן הסיעוד; מצבו הסיעודי לא ייבדק והוא יידחה על הסף.

יעל גרמן: זה לשון החוק.

יעל גרמן: חשוב להבהיר: סיעוד הוא עניין יקר מאוד.

יעל גרמן: רק אתמול קיימנו כאן דיון של המליאה על הסיעוד והבנו עד כמה חשוב שאנשים יוכלו לקבל גמלת סיעוד ויוכלו אכן להיות מטופלים בביתם שלהם.

יעל גרמן: היום אדם נדרש להוציא כספים רבים על ציוד רפואי, תרופות, טיטולים, סיוע בבית, מזון מיוחד, עובד זר ועוד ועוד.

יעל גרמן: קצבת הסיעוד למעשה לא מכסה את כלל ההוצאות, ולכן מבחן ההכנסה מכעיס אף יותר.

יעל גרמן: אזרחי מדינת ישראל משלמים ביטוח לאומי כל חייהם, סכום חודשי שמועבר למדינה כדי שזו תדאג לך בעת צרה.

יעל גרמן: ביום מן הימים האזרח יקבל את הקצבה הרלוונטית – במקרה זה קצבת סיעוד.

יעל גרמן: קצבת הסיעוד למעשה מבטיחה סיוע של עובד בביתך או בדיור המוגן שבו אתה נמצא.

יעל גרמן: אבל המדינה לא מעוניינת לסייע לכל אחד; היא דורשת לבחון את מצב ההכנסות, מתוך התייחסות לכמה גורמים בעייתיים בהכנסה, ובלי להתייחס להוצאות.

יעל גרמן: מה כל כך בעייתי?

יעל גרמן: הנה דוגמה: משפחות שאינן עשירות ואין באפשרותן לממן את השהייה בבית-האבות הסיעודי, והן רוצות כן לממן להורים המבוגרים דיור מוגן, נאלצות למכור את הבית שבו התגוררו ההורים וממנו לממן את הדיור המוגן, אבל המדינה מצדה מונעת מהם לקבל סיעוד, מכיוון שהיא באה ואומרת: יש בידיכם נכס שמכרתם, ולכן יש לכם אמצעים, ואנחנו לא נממן את ההורים.

יעל גרמן: לעומת זאת, משפחה שיש לה אמצעים, שבלי למכור את הדירה יכולה לשכן את האבא או את האימא בבית אבות, והיא משכירה את דירת ההורים כי היא לא זקוקה לכסף – והיא מקבלת, כמובן, תמורת השכירות סכום כסף נאה כל חודש – המדינה כן מכירה במקרה זה בהוצאה על הדיור המוגן ומקזזת את ההוצאה על הדיור המוגן כחלק מההכנסה שלה, שאותה היא מקבלת מן השכירות.

יעל גרמן: מוזר, לא? לא רק מוזר, אלא מרתיח.

יעל גרמן: הוכחה לכך שסעיפי החוק הללו מיותרים ולא מאפשרים בדיקה אמיתית של המצב של המשפחה, ובכך מונעים מרבים את הקצבה הכל-כך חשובה הזאת.

יעל גרמן: לא רק שהתנאים הקיימים כיום בחוק יוצרים עיוות משמעותי ומפלה בין משפחות ומונעים ממבוגרים רבים לקבל את קצבת הסיעוד שלהם, אלא נשאלת השאלה למה אנשים ששילמו כל חייהם צריכים להילחם על המעט שהם יכולים לקבל כאשר הם מגיעים לתקופה הכל-כך קשה בחייהם.

יעל גרמן: הצעת החוק שלפניכם, של חברת הכנסת קארין אלהרר, מבקשת לתקן את העיוות ולדרוש שמבחן ההכנסה לא ייכלל לצורך קבלת קצבת סיעוד.

יעל גרמן: אתה סיעודי?

יעל גרמן: אתה זקוק לסיוע?

יעל גרמן: המדינה תיתן לך את מה שמגיע לך.

יעל גרמן: אבל ועדת שרים לענייני חקיקה הפילה ביום ראשון את הצעת החוק הזאת.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: שאלה מצוינת, מפני שביטוח לאומי בעצמו סבור שהתיקון לחוק הזה הכרחי.

יעל גרמן: ביטוח לאומי בכבודו ובעצמו הסכים שאכן יש כאן עיוות שצריך לתקן.

יעל גרמן: התיקון הזה הגיע מהשטח, מאנשים, ממשפחות שמנסות להתקיים ולעזור להורים לחיות בכבוד לעת זקנה בדיור מוגן או בביתם.

יעל גרמן: אז קארין אלהרר חברתי וגם אני קוראות לכם, לקואליציה, לשקול שנית את ההחלטה התמוהה שלכם.

יעל גרמן: הביורוקרטיה ותתי-הסעיפים הללו מקשים על אזרחים רבים ששילמו את חובם כל השנים למדינה.

יעל גרמן: החוק כלשונו כיום מפקיר את הצרכים של האנשים המבוגרים ושוכח את העלויות הכבדות שמשפחות רבות משלמות על טיפולים, תרופות, ציוד רפואי, סיוע של עובד זר – והרשימה עוד ארוכה.

יעל גרמן: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה לראות לנגד עיניה רק הכנסות וכסף מכל משפחה.

יעל גרמן: כשם שהביטוח הלאומי ומדינת ישראל ידעו לגבות את החובות מכל משפחה ומכל האזרחים, ראוי שהמדינה תדע להשיב ולבחון בחינה מעמיקה יותר את מצבו הבריאותי של הקשיש, ולא רק את הכנסותיו; ואם כבר בוחנים את ההכנסות, הרי היה ראוי לבחון אותן לעומק ולמנוע מצב זה, כפי שתיארתי.

יעל גרמן: מגיע לקשישים שלנו לחיות בכבוד את שנותיהם הקשות האחרונות.

יעל גרמן: ומחובתי, כך כותבת חברת הכנסת קארין אלהרר, לזעוק את זעקתם בפניכם.

יעל גרמן: אני קוראת לכם: שנו את ההחלטה שלכם כאן ועכשיו ואפשרו בחינה מחודשת של ההצעה החיונית והצודקת הזאת.

יעל גרמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לעדכן אותך שאני מטפלת בנושא הזה, ודיברתי עם הביטוח הלאומי בנושא הזה, והם לא תומכים בביטול של מבחן ההכנסה לחלוטין אלא הם תומכים אולי במדרגה נוספת, כדי לתת יותר אופציות.

טלי פלוסקוב: זאת עמדתם.

טלי פלוסקוב: פשוט דיברת על עמדתו של הביטוח הלאומי, ואני שוחחתי אתם ואני יודעת.

יעל גרמן: אבל ברור שזה אבסורד שמשפחה שיש לה כסף ומשכירה את הבית – – –

טלי פלוסקוב: זה משהו אחר.

טלי פלוסקוב: השאלה היא כמה זה עולה.

טלי פלוסקוב: בואו נשמע.

דוד ביטן: – – – מועד אחר.

טלי פלוסקוב: בואו נשמע את תשובתו של השר.

חיים כץ: אם הם רוצים תשובה והצבעה במועד אחר, לא מפריע לי.

דוד ביטן: מי זה, מי דיבר?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: הנה, היא פה.

טלי פלוסקוב: היא פה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

דוד ביטן: – – – תשובה והצבעה במועד אחר פה?

יעל גרמן: אני צריכה לשאול את קארין, זו הצעת החוק שלה.

טלי פלוסקוב: אנחנו יכולים לעבור להצעת החוק הבאה ואת תבדקי, או שנמתין?

טלי פלוסקוב: אז בבקשה, לבדיקתכם אם ניתן להעביר את התשובה וההצבעה למועד אחר.

טלי פלוסקוב: אנחנו נמתין.

טלי פלוסקוב: ניקח בחשבון, בכל אופן, שמדובר באישה שילדה וממשיכה לעבוד.

טלי פלוסקוב: בואו ניתן את האפשרות.

יעל גרמן: נכון מאוד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממתינים.

טלי פלוסקוב: אחרי התשובה שנקבל מחברת הכנסת קארין אלהרר, נעבור להצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – העברת מידע ומסירת מסמכים הקשורים להסכם הלוואה לדיור), התשע"ז–2017, ויציג לנו את ההצעה חבר הכנסת מיקי לוי, וזאת הסיבה שאני אומרת את זה, כי אני לא רואה – אה, הנה, עכשיו הוא כאן.

קריאה: – – – תשובה והצבעה במועד אחר.

יעל גרמן: אני לוקחת על עצמי – – –

טלי פלוסקוב: סיכמתם?

טלי פלוסקוב: רבותי, אני חוזרת לחוק של חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: התשובה וההצבעה במועד אחר – החוק שהציגה לנו חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3873/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, עכשיו אכן אנחנו עוברים להצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – העברת מידע ומסירת מסמכים הקשורים להסכם הלוואה לדיור), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו על הצעת החוק הזאת סגן שר האוצר, שגם אותו כרגע אני לא רואה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התביישתי לגלות ביום ראשון האחרון שהצעת חוק המונחת לפניכם, הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח), לא עברה בוועדת השרים לחקיקה.

מיקי לוי: התביישתי, אבל לא הופתעתי.

מיקי לוי: הרי כבר התרגלנו ששרי הממשלה הזאת וחברי הקואליציה האלה מתעסקים רק בעצמם, בוויכוחים ובריבים בין ראשי הקואליציה, בפגיעה בתקשורת החופשית, בתאגיד – במה לא?

מיקי לוי: רק דבר אחד פחות חשוב להם: קידום רווחתו של הציבור וענייניו.

מיקי לוי: אחרת באמת שאי-אפשר להבין מדוע לדחוק חוק כל כך מתבקש, אשר אין לו עלות ציבורית, שום עלות, ולו שקל אחד; חוק שרק בא לעזור ללקוחות הבנקים.

מיקי לוי: הרי מה החוק הזה בסך הכול מבקש, חברי חברי הכנסת?

מיקי לוי: לאפשר לציבור, ללקוחות הבנקים שלקחו משכנתה, לקבל בתוך יום עסקים אחד, באינטרנט, את הנתונים והדוחות הכספיים של תשלומי המשכנתה, בלי לכתת את רגליהם לסניף הבנק.

מיקי לוי: כל כך פשוט.

מיקי לוי: כל כך ברור.

מיקי לוי: תסבירו לי, מדוע אנשים שלקחו משכנתה צריכים לבזבז זמן יקר ולהגיע לבנק?

מיקי לוי: הרי כל שאר הנתונים נמצאים היום באתר האינטרנט.

מיקי לוי: הבנקים מתגאים חדשות לבקרים בכל מקום במהפכה הדיגיטלית שהם עושים – המבורכת, יש לומר.

מיקי לוי: במסגרת המהפכה הזאת הם מצמצמים עלויות וסוגרים סניפים, סוגרים סניפים, וחוסכים.

מיקי לוי: אז מדוע להחריג את תשלומי המשכנתה?

מיקי לוי: מדוע אנשים לא יכולים לקבל את כל הפרטים בתוך יום עסקים אחד באתר האינטרנט או במייל מקודד?

מיקי לוי: וחמור זה – מדוע הממשלה מגִנה על האינטרסים של הבנקים במקום להגן על האינטרס הציבורי?

מיקי לוי: תשובות – אַין.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, כולנו יודעים שרכישת דירה היא הצעד הכלכלי הגדול ביותר שאדם עושה בחייו, ובמסגרתו ההחזר החודשי על ההלוואה לדיור שהוא לוקח מהבנק הוא ההוצאה החודשית הגדולה ביותר.

מיקי לוי: לפיכך, לא יכול להיות שהדוחות השוטפים של תשלומי המשכנתה לא יהיו נגישים לו.

מיקי לוי: ב-2017 זה מצב בלתי מתקבל על הדעת.

מיקי לוי: ואנחנו, אם אנחנו לא נכריח את הבנקים, הם לא יעשו זאת מיוזמתם.

מיקי לוי: חובה לחייב את הבנקים לאפשר לזוגות הצעירים שלקחו משכנתה לחשוף באופן יעיל ועדכני את דוחות המשכנתה.

מיקי לוי: יכול להיות שעצם העיון בהם יביא לפריסה אחרת של התשלומים, דהיינו חישוב מסלול מחדש; יכול להיות שיגלו פרטים שהם לא מכירים או לא זוכרים – זה לא משנה.

מיקי לוי: זכותם המלאה לקבל גישה מלאה, בלי חסמים וקשיים, להוצאה הכי גדולה בחשבון המשפחתי.

מיקי לוי: הציבור משלם ריבית גבוהה מאוד על המשכנתה שהוא לוקח, ממיטב כספו.

מיקי לוי: מדוע שלא לאפשר לו לבדוק מפעם לפעם ולראות היכן הוא נמצא?

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אין שום סיבה להתנגדות הזאת של הממשלה להצעת החוק.

מיקי לוי: זו פשוט פוליטיקה קטנה ומכוערת, על גבו של הציבור.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להתייחס גם לסוגיה נוספת בתחום הבנקאות, שבה אני עוסק רבות: הפחתת עמלות והנגשת מידע לציבור.

מיקי לוי: לפני כמה שבועות הגשתי הצעת חוק הנוגעת בהגבלת עמלות הסליקה שחברות האשראי רשאיות לגבות מעסקים קטנים, שלהם אין כמעט יכולת מיקוח מול החברות בשוק שאינו תחרותי.

מיקי לוי: הצעת החוק הטרידה מאוד את בנק ישראל, ועל כן זומנתי ללשכתה של נגידת בנק ישראל והמפקחת על הבנקים והתבקשתי שלא לקדם בעת הזאת את הצעת החוק, ולהמתין חצי שנה, ובה, לדבריהן, ייכנס לשוק סולק נוסף, שיהיה ייעודי, במיוחד לעסקים קטנים – כל זאת כדי להגדיל, כמובן, את התחרות, שהרי בנק ישראל, כרגולטור, אמור לפעול גם בלי הצעתי להגדיל את התחרות בענף, תוך הכנסת חברות נוספות.

מיקי לוי: חברים, שתבינו; 0.7% בחוק, ועוד העמלה הצולבת.

מיקי לוי: בפריפריה העמלה הזאת – מצאתי גם מפעלים ועסקים קטנים שהגיעו ל-2.75%, ל-3.5%.

מיקי לוי: טירוף.

מיקי לוי: איך הם יכולים לחיות?

מיקי לוי: בתמימותי, הסכמתי להצעה, אך בחודשים שחלפו מאז הפגישה גיליתי כי למרות העובדה שסולק חדש נכנס לשוק, הכנסתו היא בבחינת ניסיון להשתיק את הביקורת על היעדר תחרות בשוק.

מיקי לוי: אותה חברה, שמעולם לא גבתה עמלות מעסקים, כנראה תשמש עלה תאנה, לא תיצור תחרות בשוק ולא תקל על העסקים הקטנים.

מיקי לוי: ואם לא די בכך, חלה עליה הגבלה של אותו רגולטור שהיא לא פחות משערורייה; אותה חברת סליקה וחברות חדשות שייכנסו בעתיד מוגבלות בהיקף כספי של 3 מיליארד שקלים בלבד – 3 מיליארד שקלים בשוק שמגלגל יותר מ-300 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: 1%.

מיקי לוי: זה רציני?

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, זהו לעג לרש וניסיון לצחוק לכולנו בפרצוף.

מיקי לוי: כאשר ניסיתי לברר את פשר ההגבלה ולהבין מדוע בקשות להכנסת סולקים נוספים לענף ממתינות כבר שנתיים ללא מענה, התברר לי כי בנק ישראל פשוט חושש מהפסד ברווחים של חברות האשראי.

מיקי לוי: אתם מבינים את זה?

מיקי לוי: הבנתם את זה, חברים?

מיקי לוי: בנק ישראל חושש מפגיעה ברווחים של שלוש חברות האשראי, ובמקום למלא את תפקידו כרגולטור של הציבור, הוא בוחר להגן על רווחים מפלצתיים של חברות האשראי והבנקים.

מיקי לוי: ורק היום, חברים, רק היום, פורסם באחד מהעיתונים הכלכליים כי חברת כרטיסי האשראי Cal הגיעה ברבעון האחרון לרווח עצום, של 50 מיליון שקל.

מיקי לוי: מאיפה גבו את הרווחים האלה אם לא מכלל הציבור?

מיקי לוי: ולתת לזה יד?

מיקי לוי: לתת יד לרווחי חברות כרטיסי האשראי?

מיקי לוי: בושה וחרפה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, זה לא הגיוני, זה לא מוסרי – גברתי, מפריעים לי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד אמסלם וחבר הכנסת דוד ביטן – הם אפילו לא מקשיבים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, אתה יכול להפנות את תשומת לבם לזה שאני פונה אליהם?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, זה לא מכובד.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: הוויכוחים – בחוץ.

איימן עודה: איפה שנמצא ביטן – – –

טלי פלוסקוב: לא, אפשר להתווכח, אבל לא באולם, במיוחד כשחברי כנסת נמצאים כאן.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: אני מודה לך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, זה לא הגיוני, זה לא מוסרי, ואסור לתת למצב הזה להימשך.

מיקי לוי: כשזה המצב, אני מבטיח לכם שבקרוב אעלה להצבעה את הצעת החוק שלי בעניין חברות כרטיסי האשראי והגבלת העמלות הנגבות על ידיהן ל-1%, כולל העמלה הצולבת.

מיקי לוי: לסיום, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך מחדש בהצעת החוק – חוק שמאפשר לאלה שלוקחים משכנתה, לציבור, לזוגות הצעירים, לבקש מהבנקים דיווח על המשכנתה שלהם דרך האינטרנט.

מיקי לוי: הרי הבנקים מתגאים שהם נותנים את השירותים האלה וכך מצמצמים גם סניפי בנקים, כדי לצמצם עלויות.

מיקי לוי: אין שום היגיון להתנגד לחוק הזה, מה גם שהוא איננו חוק תקציבי כלל ועיקר.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חשבתי שהחלטת להגיע אלינו דרך הלשכה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבינה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לכל דבר יש סיבה, אומרים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, אז אתה – – –

יצחק כהן: מה הוא כועס?

טלי פלוסקוב: מי כועס?

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת.

טלי פלוסקוב: אני כאן, ואני לא יודעת על מה הם כועסים.

טלי פלוסקוב: בטח עוד מעט נדע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מאיר כהן – – –

מיקי לוי: תגיד את האמת: זו הצעה טובה, אבל אנחנו מתנגדים לה.

יצחק כהן: אחלה הצעה.

יצחק כהן: אחלה הצעה.

חיים כץ: אם אתה אומר לו להגיד, למה לא יגיד?

יצחק כהן: אחלה הצעה, אבל מה לעשות שהממשלה מתנגדת?

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: הממשלה טוענת שזה מיותר.

יצחק כהן: כל מה שאתה מבקש – יש, ואני אפרט.

יצחק כהן: תראה, אנחנו לא צריכים להוסיף עוד רגולציה.

יצחק כהן: גם ככה הטענות בשוק הן שיש עודף רגולציה.

יצחק כהן: אתה רוצה להוסיף עוד רגולציה, עוד מעמסה?

יצחק כהן: תשחרר, תאוורר.

יצחק כהן: הצעת החוק שלך, ידידי מיקי לוי וסגן שר האוצר לשעבר: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – העברת מידע ומסירת מסמכים הקשורים להסכם הלוואה לדיור), התשע"ז–2017.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי, ההצעה טובה, אבל הממשלה מתנגדת.

יצחק כהן: אסביר למה היא מתנגדת – והיא צודקת.

יצחק כהן: בימים אלה מתנהל בכנסת, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, דיון בנושא אשראי הוגן.

יצחק כהן: אתה מכיר את החוק הזה, ונדמה לי שאתה – בבקשה?

קריאה: – – –

יצחק כהן: מכיר את זה.

יצחק כהן: הנושא של החוק, אשראי הוגן, בא להסדיר את ההגנות הצרכניות על לקוחות בנקים וספקי אשראי חוץ-בנקאי במסגרת לקיחת הלוואות מכל סוג שהוא, לא רק משכנתה.

יצחק כהן: במסגרת זו, ידידי חבר הכנסת מיקי לוי, מוסדרים מנגנוני גילוי, ובהם גם מנגנון הגילוי שהצעת החוק שלך מבקשת להסדיר.

יצחק כהן: זה קיים בהצעת החוק של אשראי הוגן.

יצחק כהן: לכן, בשלב זה לא נכון לאשר את הצעת החוק הזאת, אלא יש לקדם את הנושא במסגרת רחבה יותר, באמצעות סיום הליך החקיקה של חוק אשראי הוגן, התיקון, הלוואות חוץ-בנקאיות – אתה מכיר את זה.

יצחק כהן: לתוכנהּ של הצעת החוק – קיימת אי-בהירות בהצעת החוק, שכן בעוד נוסח הצעת החוק נוקט את המילים "מסמכים הקשורים להסכם הלוואה לדיור" – ככה זה מופיע, נכון?

יצחק כהן: – והם כוללים את כל תכולת תיק ההלוואה: הסכם ההלוואה, דוח השמאות, מסמכי ביטוח, מסמכים המעידים על הכנסת הלווים ועוד ועוד עוד, דברי ההסבר להצעת החוק שלך, ידידי, עוסקים בדוחות שוטפים לעניין מצב ההלוואה העדכני.

יצחק כהן: לעניין הדיווחים השוטפים, דרישת הגילוי הנאות ללקוח מוסדרת במסגרת כללי הבנקאות (שירות ללקוח) (גילוי נאות ומסירת מסמכים), התשנ"ב–1992.

יצחק כהן: אני מפנה אותך לסעיף 30(ו) לכללי גילוי נאות; הוא קובע כי תאגיד בנקאי נדרש להודיע ללקוח אחת לשנה על מצב הלוואה שניתנה לו לתקופה העולה על שנה ונפרעת בתשלומים.

יצחק כהן: סעיף 31 לכללי גילוי נאות משלים וקובע כי ככל שהתאגיד הבנקאי מאפשר ללקוחותיו לקבל הודעה או דף חשבון באמצעות מסוף מחשב, הרי שניתן למסור את ההודעה בדרך זו חלף מסירתה באמצעות הדואר.

יצחק כהן: לעניין הסכם ההלוואה, מיקי, נַפנה לסעיף 4(א) לכללי גילוי נאות, המאפשר הצגת הסכם למתן אשראי בחשבונו של הלקוח באתר התאגיד הבנקאי או שליחתו באמצעות דואר אלקטרוני, ככל שהלקוח בחר לקבלו בדרך זו.

יצחק כהן: עליזה, אתם עושים רעש.

יצחק כהן: אני לא שומע.

יצחק כהן: למיטב ידיעתנו, חבר הכנסת מאיר כהן, ותקשיב טוב, כיום מרבית הבנקים מציגים את מצב ההלוואה באזור האישי של הלקוח באתרי האינטרנט שלהם, ובלבד שהלקוח התקשר עם התאגיד הבנקאי בהסכם בנקאות בתקשורת בהתאם לכללי גילוי נאות והוראת ניהול בנקאי תקין מס' 367.

יצחק כהן: אשר לשאלת התמורה, ככל שכוונת הצעת החוק שלך, ידידי מיקי לוי, היא להציג את כל מסמכי ההלוואה, הרי שהדבר כרוך בפעולה של איתור ואיסוף של מסמכים מצד הבנק, אשר לדעתנו, מה לעשות, מצדיקה גביית עמלה.

יצחק כהן: ככל שמדובר בקבלת דוחות סטנדרטיים, ובהם פירוט תשלומים של ההלוואה – מיקי, מיקי – – –

אורי אריאל: יצחק, השתכנענו.

יצחק כהן: לא בטוח שעליזה השתכנעה.

יצחק כהן: אתה השתכנעת, אבל עליזה עדיין לא השתכנעה.

יצחק כהן: ככל שמדובר בקבלת דוחות סטנדרטיים, ובהם פירוט תשלומים של ההלוואה, לוח סילוקין נוסף וכיוצא בזה באמצעות האינטרנט, הרי שכבר היום לא ניתן לגבות עמלה בגין שירות זה.

יצחק כהן: לעניין זה נפנה לחלק 2 לתעריפון המלא, המעוגן בתוספת הראשונה לכללי הבנקאות (שירות ללקוח) (עמלות), התשס"ח–2008, שנקבעו על ידי נגידת בנק ישראל מכוח סמכותה לפי סעיף 9ט לחוק הבנקאות (שירות ללקוח), התשמ"א–1981.

יצחק כהן: לעניין ההצעה שהשירות יינתן בתוך יום עסקים ממועד בקשת הלקוח, נציין שככל שהמידע מצוי באתר האינטרנט של התאגיד הבנקאי כנזכר, הרי שהמידע נגיש ללקוח באופן שוטף, כך שלא נדרשת קביעה כאמור.

יצחק כהן: אשר לאפשרות שהמסמכים הנדונים יישלחו באמצעות דואר אלקטרוני, נדרשת בחינת העלויות הכרוכות בפיתוח יכולת זו, בפרט בכל הנוגע להלוואות שניתנו ויינתנו קודם לכניסת התיקון המוצע לתוקף, ככל שיחוקק.

יצחק כהן: אשר על כן, אבקש מחברי חברי הכנסת בשלב זה לדחות את הצעת החוק ולהסירה מסדר-היום.

יצחק כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני אבקש מכולם לשבת.

יצחק כהן: היושבת-ראש, הוא רוצה לענות.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: אתה רוצה לחזור?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי מבקש לנסות לשכנע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן שר האוצר, מפרגן לי שאתה אומר שזו אחלה הצעה.

מיקי לוי: ככה אמרת לי.

מיקי לוי: אז קודם כול, תודה רבה על היושרה, זו באמת הצעה בהחלט טובה.

מיקי לוי: אני מוכן לקבל את ההצעות שלך, שההצעה הזאת כלולה בתוך ההצעה הממשלתית הרחבה.

מיקי לוי: אז בואו נעביר אותה בסך הכול בטרומית כדי שנוכל לוודא שהיא כלולה בהצעה הממשלתית.

מיקי לוי: נעביר אותה בטרומית.

מיקי לוי: אין לי שום עניין אישי בנושא הזה.

מיקי לוי: תעביר אותה בטרומית, נוודא שהיא בתוך הממשלתית, ואז ממילא הטרומי ירד.

מיקי לוי: אבל אני מניח שההצעה – אדוני סגן השר, אדוני סגן השר, בואו נעביר אותה בטרומית, מכיוון שאתה אומר שהיא כלולה בממשלתית, ונהיה בטוחים שהיא תיכלל.

מיקי לוי: 1. 2.

מיקי לוי: בהמשך לדברים שאמרת, הנה, אני אומר ומתחייב שאני מוכן להסתפק בדיווח השוטף על תשלום המשכנתה, בלי הרישיונות ובלי כל המסמכים האחרים; שום דבר – רק דוחות כספיים, כדי שמבקש כבעל המשכנתה יוכל לחשב מסלול מחדש.

מיקי לוי: הרי לשם כך נועדה הוועדה; זה ילך לוועדה ושם נשנה את זה לטובת האזרח.

מיקי לוי: בהחלט יכול להיות שעשיתי מורחב מדי.

מיקי לוי: הנה, אני מתחייב לך: אני אבקש לכלול אך ורק את הטווח המצומצם של דיווח תשלומים כספי, כדי שהאזרח יוכל לחשב מחדש את המסלול לגבי ההחזרים החודשיים.

יצחק כהן: – – – הצעה לסדר-היום.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: תראה, הצעה לסדר-היום זה לא רציני.

מיקי לוי: תעביר לי את זה בטרומית כדי שזה ייכלל בממשלתית.

יצחק כהן: זה ועדת שרים, לא אני.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: אפשר להעביר את זה בטרומית, אין שום בעיה.

מיקי לוי: עליזה, את עדיין לא נותנת הוראות.

מיקי לוי: תעבירי את ההוראות דרך ביטן.

מיקי לוי: תעבירי את ההוראות דרך ביטן.

מיקי לוי: גברתי, אני מבקש, היא מפריעה לי באמצע הדיון.

טלי פלוסקוב: אני לא כל כך מבינה למה אתה פונה לצוותים.

מיקי לוי: אבל את צעקת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: ולכן אני ממליץ להעביר את זה בטרומית כדי שזה יעבור לוועדה.

מיקי לוי: זה בסך הכול לטובת הציבור.

מיקי לוי: אין בזה עלויות, אין בזה רגולציה.

מיקי לוי: כל אשר ביקשתי – שבעל המשכנתה יוכל לקבל את הדיווחים הכספיים השוטפים שלו כדי שיוכל לחשב מסלול מחדש לגבי ההחזרים דרך האינטרנט.

מיקי לוי: זו כל הבקשה.

מיקי לוי: הצעת חוק כל כך פשוטה, כל כך לטובת הציבור, אבל אתם תפסלו אותה ממילא, אז אנחנו נלך להצבעה.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת, כי כעת אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: נצביע על הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – העברת מידע ומסירת מסמכים הקשורים להסכם הלוואה לדיור), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 43 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – העברת מידע ומסירת מסמכים הקשורים להסכם הלוואה לדיור), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 33 חברי כנסת בעד, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – העברת מידע ומסירת מסמכים הקשורים להסכם הלוואה לדיור), התשע"ז–2017, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3816; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו עוברים להצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – מענק שנתי למקבלי קצבאות מחוץ לארץ), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: וכן, אדוני סגן שר האוצר, אתה תצטרך להשיב לנו על ההצעה הזאת.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני, תראו, ההצעה שמונחת כאן היום היא הצעת חוק שמדברת על ניצולי שואה שמקבלים מה שנקרא רנטה מגרמניה, על האנשים שמקבלים הכי פחות.

אלעזר שטרן: הכנסת – כשיאיר לפיד היה שר האוצר, משרד האוצר נתן להם באותה שנה 2,000 שקל, ולא היה צריך בשביל זה חוק.

אלעזר שטרן: מה הבעיה?

אלעזר שטרן: שזה ניתן להם באופן חד-פעמי.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לכם על מה מדובר: 2,000 שקל ל-2,000 ניצולים; אולי כשאני עומד פה זה כבר נהיה קצת פחות.

אלעזר שטרן: מדובר על 4 מיליון שקל.

אלעזר שטרן: חברי חבר הכנסת, סגן שר האוצר, אני רוצה להגיד לכם מה זה 4 מיליון שקל לניצולי שואה.

אלעזר שטרן: דיון מיוחד בטירוף הזה שאחז אותנו פה, על תאגיד השידור הציבורי, הכינוס בפגרה, כל יום – 300,000 שקל; הדחייה בשבועיים, חברי חבר הכנסת, סגן השר איציק כהן, הדחייה בשבועיים של שידורי התאגיד – 17 מיליון שקל.

אלעזר שטרן: וגם אתה לא מבין למה, כמו רוב חברי – לא הכנסת; הממשלה.

אלעזר שטרן: אז למה אין 4 מיליון שקל לניצולי שואה?

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם את האמת.

אלעזר שטרן: אתה יודע למה, שר הרווחה לשעבר מאיר כהן?

אלעזר שטרן: בגלל שההצעה באה כחתום ראשון מהאופוזיציה.

אלעזר שטרן: הרי אנחנו רואים מה קורה פה בוועדות הכנסת.

אלעזר שטרן: אתמול הייתי בישיבת ועדת הכנסת, כשרבים בתוך הקואליציה על קרדיט ומכנסים את ועדת הכנסת לפטור מחובת הנחה.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני מבין: קרדיט – קרדיט.

אלעזר שטרן: אבל האם קרדיט צריך להיות כשמדברים על ניצולי שואה?

אלעזר שטרן: למה אני אומר את זה?

אלעזר שטרן: אני לא רוצה להגיד מהו תקציב המדינה בכלל.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה לא רלוונטי.

אלעזר שטרן: אני חושב בכלל, חברתי היושבת בראש, שהאנשים שמקבלים מגרמניה, עם המשבר ביורו בשנים האחרונות – משבר או ירידת ערך, אולי יש לזה גם יתרונות – מדינת ישראל – אנחנו הרי יושבים יחד בוועדות; לפני 1953, אחרי 1953, מקבלים מגרמניה, מקבלים ממדינת ישראל – אני חושב שהגיע הזמן שמדינת ישראל תיקח אחריות על כל הניצולים כולם.

אלעזר שטרן: זה לא משנה מאיפה אתה מקבל ומתי עלית.

אלעזר שטרן: פעם – – –

טלי פלוסקוב: היות שפנית אלי – –

אלעזר שטרן: כן.

טלי פלוסקוב: – – יש לי שאלה אליך.

אלעזר שטרן: בבקשה.

טלי פלוסקוב: כשב-2014 – –

אלעזר שטרן: כן.

טלי פלוסקוב: – – שר האוצר דאז, יאיר לפיד, נתן את 2,000 השקל האלה, למה הוא עשה את זה חד-פעמי?

טלי פלוסקוב: למה הוא לא עשה את זה באמצעות החוק, כדי שלא נצטרך לחזור על זה עכשיו?

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: כי הוא לא רצה – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: הוא לא היה יכול לקחת אחריות להרבה שנים קדימה.

מאיר כהן: תצייני שהוא – – – מיליארד שקלים – – –

מיקי לוי: לא הוגן – – –

טלי פלוסקוב: ברור, ברור.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: על מה שעשיתם אני מברכת מאוד – –

אלעזר שטרן: תגידי לי, חברתי היושבת בראש – – –

טלי פלוסקוב: – – אבל כרגע אנחנו מדברים על הצעת חוק.

טלי פלוסקוב: זה אומר שאתה לא מדבר עכשיו – –

אלעזר שטרן: חברתי היושבת בראש.

טלי פלוסקוב: – – על מענק חד-פעמי.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על חוק.

מיקי לוי: כי היה גירעון של 39 מיליארד שקל.

מיקי לוי: זו הקופה שקיבלנו.

אלעזר שטרן: חברתי היושבת בראש – – –

חיים ילין: – – – שזה הגירעון?

אלעזר שטרן: סליחה.

טלי פלוסקוב: אני כרגע – –

אלעזר שטרן: כן.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: – – באוזן השמאלית שלי – –

אלעזר שטרן: אני מקשיב, כן.

טלי פלוסקוב: – – שמעתי – האם אתה מוכן – – –

יצחק כהן: – – –

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: הנה, סגן השר מעביר לך פתק.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: זה לעזור לארוחת צהריים, איציק?

יצחק כהן: לא – – –

אלעזר שטרן: תכף אתה עלה ותגיד, ויכול להיות שאנחנו נסכים.

אלעזר שטרן: אני רוצה – אתה רוצה להגיד את זה מכאן?

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: רגע, סליחה, סליחה.

אלעזר שטרן: אתה רוצה להגיד את זה מהדוכן?

יצחק כהן: איך שאתה – – –

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: אם השר עולה, אז אנחנו חייבים להמשיך.

טלי פלוסקוב: זאת ההצעה.

אלעזר שטרן: מה שאמר לי – – –

טלי פלוסקוב: – – – גם אותנו להצעה?

אלעזר שטרן: אני אגיד.

אלעזר שטרן: מה שאמר לי חברי סגן השר איציק כהן – שאני אסכים לדחות את ההצבעה, ובוועדה שמינה ראש הממשלה או שר האוצר, בתוך חודש יינתן לזה פתרון.

אלעזר שטרן: אם היה אפשר להבין את מה שאמרתי עד עכשיו – אנחנו, אני בוודאי לא מחפש רישום בספר החוקים.

אלעזר שטרן: מה שאני מחפש כאן זה שלניצולי השואה יינתן הכסף הזה.

אלעזר שטרן: אם סגן שר האוצר מתחייב שבתוך ההסכם שמתגבש באותה ועדה שהקימה הממשלה, בתוך חודש ימים יינתן גם הסכום הזה – במסגרת עבודה רחבה יותר, אפילו לא עם כל האתגר שהצבתי כאן, של השוואה ולקיחת אחריות לכל הניצולים.

אלעזר שטרן: אבל אם הסכום הזה של 4 מיליון שקלים לאותם 2,000 – דרך אגב, שמשרד האוצר שותפים לבקשה הזאת, לצורך.

אלעזר שטרן: אם כן, אז אני בכלל יורד מהחוק.

אלעזר שטרן: אני אפילו לא – אתה יודע מה?

אלעזר שטרן: אני מוכן לדחות את זה גם בחודשיים, בסדר?

יצחק כהן: – – –

אלעזר שטרן: חודש?

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אז אני אומר כבר עכשיו שאני אהיה מוכן להצבעה ונימוק בצד אחר – –

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה במועד אחר.

אלעזר שטרן: – – בהנחה שמה שסגן השר אמר פה – שזה ייפתר תוך חודש.

מאיר כהן: – – – מדבר?

אלעזר שטרן: סליחה?

טלי פלוסקוב: כן.

אלעזר שטרן: זה סגן השר קיבל.

טלי פלוסקוב: אדוני – – –

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: אני שמח.

אלעזר שטרן: אני רק אקצר את הזמן שניתן לי כאן – –

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אלעזר שטרן: – – ונראה לי שלא יסלחו לי – – –

יצחק כהן: – – –

טלי פלוסקוב: רק אני – אתה תבקש.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה – – –

אלעזר שטרן: סליחה?

יצחק כהן: אני הולך להתפלל.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: שנייה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן – –

אלעזר שטרן: כן.

טלי פלוסקוב: – – רק לידיעתך: ברגע שאתה אומר שאתה מסכים, בעיקרון אתה צריך לסיים, אז תעשה את זה בקצרה.

אלעזר שטרן: אז תכף אני אגיד.

אלעזר שטרן: רגע, סגן השר, תשמע כבר וורט יפה שעוד לא שמעת, שקשור למה שאתם עושים לנו פה – לא אתה באופן אישי.

אלעזר שטרן: בפרשת השבוע כתוב – תשמע – – –

מאיר כהן: תגיד לו את זה ביידיש.

אלעזר שטרן: תשמע.

אלעזר שטרן: לא, לא.

אלעזר שטרן: "משפט אחד יהיה לכם" – תשמע – "כגר כאזרח".

אלעזר שטרן: גברתי, אנחנו יודעים כל הזמן את הציוויים על הגרים.

אלעזר שטרן: אנחנו מדברים על זה הרבה.

אלעזר שטרן: אבל יש עשרות פעמים בתורה "לא תונו" על הגֵר, נכון?

אלעזר שטרן: למה יש פה "משפט אחד יהיה לכם כגר כאזרח"?

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: גר זה את ואני.

אלעזר שטרן: אנחנו סוחרים אתם, קונים מהם, הם עובדים אצלנו.

אלעזר שטרן: כולנו שווים.

אלעזר שטרן: למה "כאזרח"?

אלעזר שטרן: אזרח זה מדינה – שגם המדינה תתייחס באופן שוויוני מלא לכלל האזרחים.

אלעזר שטרן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: אני מאוד מעריכה את הדברים שאמרת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/876/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: היות שהגענו פה שוב להסכמה שמועד התשובה וההצבעה יהיה ביום אחר, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מחלה נדירה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, שנייה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

דוד ביטן: עבדאללה, הצבעה במועד אחר.

יואל חסון: גם הצבעה במועד אחר?

עבדאללה אבו מערוף: כן, כן.

טלי פלוסקוב: נפלא לדעת כבר מראש שהתשובה וההצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, הזמן שלך.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרים שנמצאים, אני מקדם את החוק הזה לא כיושב-ראש השדולה למחלות נדירות – אפשר להמשיך?

טלי פלוסקוב: כן, כן, אדוני, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקדם את החוק הזה, את הצעת החוק הזאת, לא כיושב-ראש השדולה למחלות נדירות, אלא בגלל שראיתי שיש עיוות בהגדרה בסעיף 19 לחוק בריאות ממלכתי, שהמילים "מחלות נדירות" לא נכללו בחוק.

עבדאללה אבו מערוף: מדברים על זה כבר כמה שנים, והיו הצעות חוק, גם לפני כן, ולא יודע, משום מה הן לא התקבלו – מחברי כנסת גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן ראיתי לנכון – זו מחויבות שלי – שאכן בהגדרה של מחלות קשות לפי סעיף 19, להוסיף את המילים "מחלות נדירות".

עבדאללה אבו מערוף: הרי מובן מאליו שמחלה נדירה היא גם מחלה קשה.

עבדאללה אבו מערוף: והתקצוב של הוספת "מחלה נדירה" להגדרה של מחלות קשות לא יהיה אף שקל, זה בא על חשבון הקפיטציה.

עבדאללה אבו מערוף: היו דיונים בשדולה, היו דיונים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, וסוף-סוף נאלצנו להציע חוק שההגדרה בסעיף 19 לפי חוק בריאות ממלכתי תכלול גם את המחלות הנדירות, שהן קיימות והן קשות – ויש תרופות למחלות כאלה, יש הרבה תרופות.

עבדאללה אבו מערוף: היות שהמילה "נדירות" לא נכללת בחוק, החולים נשארים זנוחים, ולא מקבלים טיפול שישפר את איכות החיים.

עבדאללה אבו מערוף: לפעמים הם אפילו יכולים להשתלט על המחלה, ובן אדם יכול לקיים את חייו בצורה נורמלית פחות או יותר עם התרופה שמתאימה לאותה מחלה.

עבדאללה אבו מערוף: וגם זה, דרך אגב, יחסוך הרבה כספים, הרבה משאבים, לביטוח לאומי, על העלות שהחולה הפך להיות עם מוגבלויות ועם צרכים מיוחדים בלי תרופה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אם נגדיר גם את המחלות הנדירות בסעיף 19, נוסיף אותן, לא תהיה לנו בעיה.

עבדאללה אבו מערוף: וזו אכן חובתה של הממשלה לעשות, וגם של משרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: ומה שאני אומר: למה עד עכשיו זה לא נעשה?

עבדאללה אבו מערוף: וכשהממשלה אמרה שהחוק לא התקבל בוועדת השרים, אני בטוח, לצערי הרב, שלא הסתכלו על החוק ולא ראו על מה מדובר בחוק.

עבדאללה אבו מערוף: לא אפרט יותר, בגלל שהגעתי להסכמה עם כבוד שר הבריאות שזה אכן מקובל ושזה ייעשה, ולכן אמרנו שהתשובה וההצבעה – במועד אחר.

עבדאללה אבו מערוף: לא אפרט עוד הרבה דברים.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, המחלות הנדירות, שהן נדירות – ההצעה שלי היא גם שהמועצה המדעית בהסתדרות הרופאים תגדיר מחלה נדירה, כמובן; שמבחינה מקצועית זה יהיה מוגדר, וההגדרה תהיה כמו שיש בארצות אחרות, כפי שכבר מקובל הרבה שנים באמריקה, במדינות האיחוד האירופי וגם באוסטרליה וביפן.

עבדאללה אבו מערוף: מדינות האיחוד האירופי קבעו כבר לפני 20 שנים שמחלות נדירות חייבות להיות מחלות מוגדרות שיהיו מוכרות כמחלות קשות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני חושב שהפיגור הזה שאנחנו עדיין נמצאים בו במערכת הבריאות, שמדינת ישראל מפגרת בהגדרת מחלות נדירות כמחלות קשות, הוא כמובן לא לכבודה של מערכת הבריאות בישראל ולא לכבודן של רמת הרפואה והשירות הרפואי והתרופות ומקצועיות הרפואה בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: לכן הסכמנו שהתשובה וההצבעה יהיו במועד אחר.

עבדאללה אבו מערוף: ואני מקווה – לא רק מקווה, אדרוש – שהמחלות הנדירות, המושג הזה, ייכלל בהגדרה של מחלות קשות, והן ייכנסו לפי כל הקטגוריות, לפי כל הקריטריונים, לסל התרופות, ושהחולים יקבלו מה שמתאים להם מהשירות ומהתרופות האלה, להרגיש באיכות חיים ולשפר את איכות החיים שלהם, ואפילו לטפל בהם בצורה הנכונה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: כפי שהבנתי, התשובה וההצבעה במועד אחר?

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1989/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הכנסת (תיקון – ציון מקור חקיקה פרטית), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת עיסאווי פריג', עפר שלח ובנימין זאב בגין.

מיכל רוזין: ההצעה ירדה מסדר-היום.

טלי פלוסקוב: ההצעה ירדה, אדוני?

טלי פלוסקוב: במזכירות הכנסת לא יודעים על כך.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אם ההצעה ירדה – אדוני, אתה רוצה בבקשה בדיקה?

דוד ביטן: אה, ירדה, כן.

טלי פלוסקוב: ההצעה ירדה מסדר-היום?

דוד ביטן: אסביר.

דוד ביטן: אסביר.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק – – –

דוד ביטן: רגע.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: אגיד משהו.

טלי פלוסקוב: שנייה, אדוני, נפעיל מיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דוד ביטן: ההצעה הזאת ירדה כי אין לה מקום בחקיקה, רק בתיקון של תקנון הכנסת.

דוד ביטן: נביא את זה לדיון בהנהלת הקואליציה ובוועדת הכנסת בעניין הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך את עמותת עם סגול, שנמצאת אתנו ביציע, ופועלת ליצירת מצוינות בחברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: ברכות.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, של חבר הכנסת אבי דיכטר וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה לכאן את חבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, לנמק את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

עיסאווי פריג': גילית את אמריקה.

אבי דיכטר: ולמען הסר ספק, (אומר בערבית: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי).

אבי דיכטר: מטרת החוק היא להגן על מעמדה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה יש מדינה לאנשים שהם לא אזרחיה?

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא, אנחנו מתחילים, אל תיתנו לי להוציא אתכם מהאולם.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת.

אמיר אוחנה: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, יש אפשרות להתנגד להצעת החוק על פי התקנון.

טלי פלוסקוב: בקשה אחת כבר הגיעה מחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני רואה.

טלי פלוסקוב: כל מי שרוצה להתנגד – תרימו יד, ובסוף אחליט למי תהיה זכות להתנגד.

טלי פלוסקוב: אבל מי שידבר עכשיו ומי שיפריע פשוט יצא מהאולם, אני כבר אומרת את זה מראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אבי דיכטר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אבי דיכטר: אני חוזר: מטרת החוק להגן על מעמדה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ולעגן בחוק-יסוד את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ברוח העקרונות שבמגילת העצמאות.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, לפני 75 שנה, כשרצח יהודים הפך להיות שואה לשמה, שבה ביקשו הנאצים להשמיד את העם היהודי רק בגלל היותם יהודים, הכמיהה למדינת לאום יהודית הפכה להיות לציווי למי ששרדו ועלו ארצה לאחר השואה.

אבי דיכטר: הכמיהה הזאת דחפה את היהודים שחיו במדינות ערביות ומוסלמיות לעלות בהמוניהם ארצה, כדי לחיות במדינת הלאום של העם היהודי ולא להיות נרדפים בשל יהדותם שם.

אבי דיכטר: הכמיהה למדינת לאום משל עצמם פיעמה בלבם של יהודי דרום אמריקה ודרום אפריקה, שחשו כי הקרקע רועדת מתחת לרגליהם.

אבי דיכטר: גם אותם מיליוני יהודים הגרים במדינות העולם היום רואים בנו, במדינת ישראל, את מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: ואנחנו, אנחנו החיים כאן במדינת ישראל, קיבלנו פיקדון יקר ערך מדור המייסדים של המדינה, אך דחינו; אולי חששנו להגדיר את עצמנו בחוק-יסוד כמדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשש השנים האחרונות הייתה לי הזכות להוביל ביחד עם חברי כנסת רבים ממפלגות רבות את מסע הניסוח של חוק הלאום.

אבי דיכטר: לפני שלוש שנים, בהחלטתה מיום 23 בנובמבר 2014, החליטה הממשלה על העקרונות אשר לפיהם יש לנסח את הצעת החוק הממשלתית.

אבי דיכטר: העקרונות האלה, גברתי היושבת-ראש, זהים כמעט לחלוטין לנוסח שמובא היום להצבעה בקריאה טרומית.

אבי דיכטר: אגב, על הצעת חוק הלאום משנת 2011 חתמו 37 חברי כנסת משלל המפלגות, אופוזיציה וקואליציה כאחד.

אבי דיכטר: על רקע הערות שקיבלתי מחברי עשינו כמה תיקונים בהצעה כדי להרחיב את התמיכה בה, וזו ההצעה שעולה כאן היום, בכנסת, להצבעה בקריאה טרומית.

אבי דיכטר: הצעת החוק מקבעת ואינה פוגעת בזכויות המיעוטים בישראל.

קריאות: – – –

אבי דיכטר: היא מאפשרת לכל אדם בישראל, ללא הבדל דת או לאום, לשמר את תרבותו, מורשתו, שפתו וזהותו.

טלב אבו עראר: חוץ מהערבים.

טלב אבו עראר: הערבים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני אתחיל לקרוא.

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

אבי דיכטר: ההצעה מאפשרת לקהילות החיות בישראל, לרבות בני דת אחת ובני לאום אחד, לקיים התיישבות קהילתית נפרדת.

אבי דיכטר: ההצעה מאפשרת לבני עדה המוכרת בחוק לשבות בימי חגיה, נוסף על ימי השבתון הקבועים במדינה.

אבי דיכטר: המדינה תשמור ותגן על המקומות הקדושים – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: תהיה לכם אפשרות להביע עמדה כאן.

טלי פלוסקוב: לא להפריע.

אבי דיכטר: המדינה תשמור ותגן על המקומות הקדושים לבני כל הדתות ותבטיח חופש גישה אליהם – ואני יודע שזה לא מצרך מוכר בהרבה מאוד מדינות באזור שלנו.

ג'מאל זחאלקה: אתה שקרן.

ג'מאל זחאלקה: מי פגע – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זחאלקה, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ג'מאל זחאלקה: אתה משקר.

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט וגזען.

אבי דיכטר: זחאלקה, זחאלקה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זחאלקה, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

ג'מאל זחאלקה: – – – אל-אקצא.

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט וגזען.

אבי דיכטר: ואולם, ואולם – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זחאלקה, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

ג'מאל זחאלקה: זה החוק של אפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה הוא חוק של אפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: הוא חוק של אפרטהייד.

טלי פלוסקוב: בבקשה לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: זה אפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: אפרטהייד, אפרטהייד, אפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: זה אפרטהייד, מה שאתם עושים.

ג'מאל זחאלקה: זה אפרטהייד – – – (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

ג'מאל זחאלקה: )

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אבי דיכטר: ואולם, הצעת חוק-היסוד הזאת, גברתי היושבת-ראש, קובעת שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי אבל אינה מאפשרת לבני דת או לאום אחר להגדיר את ישראל כמדינת הלאום שלהם; זוהי זכות הניתנת בהצעת החוק הזאת לעם היהודי בלבד.

אבי דיכטר: אין לנו ארץ אחרת.

אבי דיכטר: ישראל היא מדינת כל אזרחיה כפרטים.

יוסף ג'בארין: לנו יש ארץ אחרת?

אבי דיכטר: היא אינה ולא הייתה מדינת לאום של מיעוט כלשהו החי בה.

אבי דיכטר: ישנם אנשים במדינת ישראל, כולל חברי כנסת בבית הזה, גברתי, המתנגדים להגדרה הזאת ומצהירים בפה מלא כי גם לאחר שתיכון מדינה פלסטינית, הם, אותם חברי כנסת, ימשיכו להיאבק על כך שישראל לא תהיה מדינת הלאום של העם היהודי.

אמיר אוחנה: החלק הראשון לא יהיה והחלק השני לא יהיה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני באמת לא יודע אם תקום מדינה פלסטינית, אבל אני סמוך ובטוח שמדינת ישראל תוגדר בחוק-יסוד כמדינת הלאום של העם היהודי.

חנין זועבי: אז למה צריך חוק כזה?

אבי דיכטר: היא הייתה, על פי מיטב הבנתנו, כזאת מאז הקמתה; היא הייתה מדינת הלאום של העם היהודי והיא תמשיך להיות כזאת גם על פי חוק-יסוד – שיעבור, בעזרת השם, במושב הכנסת הנוכחי.

חנין זועבי: – – –

אבי דיכטר: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעה.

אבי דיכטר: הממשלה צפויה להביא הצעת חוק ממשלתית, ואני משוכנע, ויש לי יסוד סביר להניח, ששתי ההצעות תתלכדנה על בסיס מסמך העקרונות שהממשלה קבעה עוד לפני שלוש שנים.

אבי דיכטר: לצערי, ההצעה הממשלתית התעכבה, אבל אף על פי שהיא התמהמהה – בוא תבוא, ויש לי יסוד סביר להניח שבמושב הזה, מושב הקיץ של כנסת ישראל, נשכיל להביא לכאן, מהבית הזה, למדינת ישראל ולעם היהודי באשר הוא, לכל אזרחי ישראל, הצעת חוק-יסוד שקובעת: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, ובא לציון גואל.

אבי דיכטר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

טלי פלוסקוב: הגיעו אלי כמה בקשות להתנגד.

חנין זועבי: – – –

טלי פלוסקוב: אני אזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים להתנגד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, זה התקנון, מה לעשות?

טלי פלוסקוב: כי מה לעשות – מהרשימה הזאת הגיעו הרבה בקשות, אז אני נתתי לאחד.

טלי פלוסקוב: שיקול דעת שלי.

זהבה גלאון: לא, לא.

זהבה גלאון: גברתי.

זהבה גלאון: רק שנייה, רק שנייה – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, דקה.

זהבה גלאון: – – –

טלי פלוסקוב: הטעות שלי.

טלי פלוסקוב: הזמנתי אותך לפני שנתתי לממשלה את הזכות להשיב, לכן אני אבקש ממך לרדת.

טלי פלוסקוב: אני אזמין, להשיב לנו בשם ראש הממשלה, את השר זאב אלקין.

טלי פלוסקוב: אחרי שהוא ישיב תהיה לך אפשרות לחזור לכאן להתנגד.

מסעוד גנאים: זו התחלת מימוש החוק היום, למשל – שבהתחלה הממשלה, אחר כך האופוזיציה והערבים?

טלי פלוסקוב: רגע, אדוני.

טלי פלוסקוב: זה התקנון.

טלי פלוסקוב: מי שעשה טעות זה אני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לרדת מהדוכן.

טלי פלוסקוב: נשמע את עמדתה של הממשלה, ולאחר מכן אנחנו ניתן להתנגד.

זהבה גלאון: התקנון לא קובע שרשימה שיש בה הרבה מבקשים – – –

טלי פלוסקוב: אני אמרתי מה שיקול דעתי.

טלי פלוסקוב: אני אמרתי שזה לא התקנון – – –

זהבה גלאון: את אמרת: זה התקנון.

טלי פלוסקוב: כי זה שיקול דעתי, זה מה שהבאתי בחשבון בהחלטתי.

זהבה גלאון: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, הסברתי לך.

טלי פלוסקוב: התקנון נותן אפשרות ליושב-ראש להחליט למי תהיה זכות.

זהבה גלאון: אבל האם זה שיקול דעת?

טלי פלוסקוב: אז אני החלטתי שזה יהיה מסעוד גנאים.

זהבה גלאון: אבל האם זה שיקול דעת?

טלי פלוסקוב: רבותי, חבל להתווכח על כך.

טלי פלוסקוב: הרי אתם מכירים את התקנון יותר טוב ממני.

זהבה גלאון: – – – בסוגיה כזאת דרמטית את יכולה יותר מאחד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהשר זאב אלקין להתחיל בתשובתו.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הכנסת, קודם כול אני לוקח כמחמאה לממשלה את ההחלטה של חבר הכנסת גנאים לעלות מייד על הדוכן, כי זה אומר שהיה לו ברור שהממשלה הולכת לתמוך בחוק ולכן יש מקום להתנגד; כי פרוצדורלית, אם הממשלה מתנגדת אז אין בכלל מקום למתנגדים.

זאב אלקין: אז אני מאוד מאוד שמח שלחבר הכנסת גנאים ברור שממשלת ישראל יכולה רק לתמוך בחוק הזה, ואין שום דרך אחרת.

מסעוד גנאים: כל החוקים הגזעניים – – –

זאב אלקין: אכן ניחשת נכון – הממשלה תומכת.

עיסאווי פריג': החוק יהיה בקבורת חמור, אל תדאג.

זאב אלקין: קודם כול, לגבי החוק.

זאב אלקין: קודם כול, בצד הפורמלי.

זאב אלקין: הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי מבקשת, כידוע, לעגן בחוק-יסוד חדש ומיוחד לעניין זה את מעמדה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי.

זאב אלקין: ליבת חוק-היסוד המוצע היא הוראת סעיפים 1 ו-2, הקובעים את עקרונות היסוד ואת מטרתו של חוק-היסוד.

זאב אלקין: עקרונות היסוד: "מדינת ישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי, בו הוא מממש את שאיפתו להגדרה עצמית על פי מורשתו התרבותית וההיסטורית; הזכות למימוש ההגדרה העצמית הלאומית במדינת ישראל ייחודית לעם היהודי; האמור בחוק-יסוד זה או בכל דבר חקיקה אחר יפורש לאור הקבוע בסעיף זה".

זאב אלקין: הסעיף השני, שהוא מאוד משמעותי, המטרה: "חוק-יסוד זה, מטרתו להגן על מעמדה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, כדי לעגן בחוק-יסוד את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ברוח עקרונות ההכרזה על הקמת מדינת ישראל".

זאב אלקין: אני שמעתי את הצעקות שהיו כאן על מדינת אפרטהייד.

זאב אלקין: אני חושב שהתבלבלתם.

עיסאווי פריג': – – –

זאב אלקין: אולי לא שמתם לב, אולי לא ידעתם, אבל כבר ב-1947, בהחלטת האומות המאוחדות, הוחלט להקים כאן מדינה יהודית, מה לעשות?

קריאות: – – –

זאב אלקין: אולי זה לא מתאים לחלק מהיושבים באולם הזה, אני מבין את התסכול.

עאידה תומא סלימאן: – – –

דב חנין: – – – מדינה דמוקרטית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת חנין זועבי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

זאב אלקין: אני מבין את התסכול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זועבי, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

חנין זועבי: לא – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זועבי.

זאב אלקין: אני מבין את התסכול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זועבי, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת דקה עד שחברי הכנסת לא – יירגעו.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, אל תגרמו לי לעשות דברים שאני לא אוהבת לעשות.

טלי פלוסקוב: תנו בבקשה לשר להשיב, תהיה לכם אפשרות להתנגד ולהביע את עמדתכם.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זועבי, אני קראתי אותך לסדר פעם שלישית, את לא הקשבת ולא עצרת בזמן.

טלי פלוסקוב: תודה.

חנין זועבי: – – – ב-48 ואיך גירשו – – – שאנחנו לא קיבלנו את החלטת האו"ם ולא מקבלים.

חנין זועבי: (חברת הכנסת חנין זועבי יוצאת מאולם המליאה.

חנין זועבי: )

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שאת מצפה לחינם שחלק מחברי הכנסת מהרשימה המשותפת יירגעו, כי הם לא יירגעו.

זאב אלקין: כל מה שהם מנסים לעשות בבית הזה נועד לקעקע את היסוד הבסיסי ביותר – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

זאב אלקין: – – של המדינה הזאת, בהיותה מדינת הלאום – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אבו מערוף, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

זאב אלקין: נכון, הם לא רגועים, הם לא רגועים.

זאב אלקין: עד שהם לא ישנו את הדבר הזה הם לא יירגעו, וברוך השם, הם לעולם לא ישנו את הדבר הזה.

זאב אלקין: וחוק-היסוד הזה יוכיח לכם פעם נוספת שמה שכתוב במגילת העצמאות ומה שהחליט האו"ם זה גם מה שיקרה.

זאב אלקין: זאת מדינת הלאום של העם היהודי.

קריאות: – – –

דב חנין: זה בניגוד להחלטת האו"ם.

דב חנין: החלטת האו"ם מדברת על – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

טלי פלוסקוב: לא, לא, סליחה, זה לא מכובד לצעוק.

טלב אבו עראר: – – –

טלי פלוסקוב: קודם כול, אף אחד לא שומע מה אתם אומרים שם, אתם רק מפריעים, במקום להתאפק ולתת לאחד האנשים שלכם להתנגד.

ג'מעה אזברגה: – – –

טלי פלוסקוב: כל מי שיפריע – יצא מהאולם.

טלי פלוסקוב: נקודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אזברגה, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ג'מעה אזברגה: – – –

זאב אלקין: הרי זה מאוד אופייני ומאוד מאוד ברור – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אזברגה, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

זאב אלקין: זה כל כך אופייני וכל כך ברור וחד שכל הצעקות באולם הזה מהכיוון של הרשימה המשותפת התפרצו רק כשהקראתי את שני הסעיפים הראשונים.

זאב אלקין: אחר כך בדיונים בתקשורת מנסים להסתתר – ויכוח על סעיף כזה או אחר – – –

זהבה גלאון: זה לא עניין של הרשימה המשותפת.

זהבה גלאון: השר אלקין, כל מי ששוחר שוויון זה עניינו.

זהבה גלאון: מה שאתם הולכים לעשות נוגד את מה שכתוב במגילת העצמאות – – –

זאב אלקין: זה כל כך אופייני שלא חיכיתם לסעיף השפות, שעליו אתם אולי מתווכחים, לסעיפים אחרים בחוק – עוד לא הגעתי לשם.

עיסאווי פריג': מה אתם רוצים להגיד?

זאב אלקין: מה שהקפיץ את הצעקות – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

זאב אלקין: מה שהקפיץ את הצעקות והצרחות בספסלי הרשימה המשותפת זה רק אמירה אחת ממה שהקראתי:

זאב אלקין: מדינת ישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי.

זאב אלקין: לזה אתם לא מסכימים, זה עיקר הוויכוח.

זאב אלקין: הרי תגידו את האמת: זה עיקר הוויכוח, זה מה שמקפיץ אתכם, זה מה שלא מרגיע אתכם – עד כדי כך שחלק

זאב אלקין: כם אפילו מוכנים לתמוך בפעולת טרור כדי לשנות את זה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא במקרה דווקא חברת הכנסת זועבי היא הראשונה שהוצאה מהאולם הזה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת פשוט – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה, ואם אתה לא תירגע עכשיו, אתה תצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – תתבייש אתה, לא אנחנו.

טלי פלוסקוב: אז חבר הכנסת חאג' יחיא, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – אנחנו לא תומכי טרור, הוא מסית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא יוצא מאולם המליאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

זאב אלקין: וכמה שלא תנסו לשנות את העניין הזה, זה אופייה של מדינת ישראל, וזה צריך להיות מעוגן בחוק-יסוד.

זאב אלקין: לכן – – –

זהבה גלאון: למה, זאת לא מדינה דמוקרטית?

זהבה גלאון: אני רוצה להבין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

זאב אלקין: מדינת ישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: – – – מדינת כל אזרחיה.

זאב אלקין: פעם כל המפלגות הציוניות הבינו את זה.

זאב אלקין: אם במרצ לא מבינים את זה, חבל, חבל מאוד.

עיסאווי פריג': – – –

זאב אלקין: שחנין זועבי לא מבינה שזאת מדינת לאום של העם היהודי אני עוד יכול להבין – –

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זאב אלקין: – – אבל כשאת, חברת הכנסת גלאון, לא מבינה את זה – – –

זהבה גלאון: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת גלאון, אני קוראת אותך פעם שנייה.

זהבה גלאון: אבל תקשיב למה שאני אומרת: מדינתו של העם היהודי ושל כל אזרחיה – זאת המדינה פה.

זהבה גלאון: מה אתם רוצים – – – את כל הערבים?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: זהו?

טלי פלוסקוב: סיימנו?

טלי פלוסקוב: הנה, הוא שמע מה שאמרת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: על ראש הגנב בוער הכובע, אתה מכיר את זה?

עיסאווי פריג': שיהיה חוק – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת חסון, אני מוכן להמר בלי לבדוק – – –

יואל חסון: – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת חסון, בלי לבדוק אני מוכן להמר – –

עיסאווי פריג': – – –

זאב אלקין: – – וחבר הכנסת דיכטר בטח יודע את זה יותר טוב ממני, שכשהוגשה הגרסה הראשונה של החוק הזה, שהיה לי הכבוד לנסח אותה כחבר הכנסת יחד עם חבר הכנסת דיכטר – בלי לבדוק בכתובים, אני בטוח שהשם שלך התנוסס על החוק הזה.

זאב אלקין: אני סומך על חבר הכנסת דיכטר – – –

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – פעם שנייה.

זאב אלקין: אבי, אני צודק?

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך פעם שנייה.

זאב אלקין: אין לי ספק שהשם שלך היה בין המציעים של החוק הזה, אז מה קרה?

זאב אלקין: החוק הזה התמתן מאז, אמר פה חבר הכנסת דיכטר; הוא היה יותר קיצוני.

יואל חסון: – – –

זאב אלקין: הנוסח שאני ודיכטר גיבשנו היה יותר קיצוני, אז מה קרה, חבר הכנסת חסון?

זאב אלקין: מה השתנה?

זאב אלקין: מה התהפך?

יואל חסון: אתם השתניתם.

יואל חסון: הפכתם להיות משוגעים, זה מה שקרה.

זאב אלקין: היית חתום עליו.

זאב אלקין: היית חתום בשמך, הגשת אותו בגאווה לכנסת יחד עם האחרים, התכוונת להצביע בעד, אז מה קרה?

אילן גילאון: – – –

זאב אלקין: ואגב, חבל מאוד ששינית את דעתך, חבל מאוד, כי החוק הוא נכון, והייתי מצפה גם מהמחנה הציוני, אם משהו נשאר מהשם הציוני הזה חוץ משם המפלגה, שבדבר הכל-כך פשוט – היותה של מדינת ישראל בית לאומי לעם היהודי – תתמכו.

זאב אלקין: מה כל כך קשה?

רויטל סויד: רק זה כתוב בחוק?

אילן גילאון: – – –

זאב אלקין: מה אתם כל כך מבולבלים?

זאב אלקין: מה זה מפריע לכם?

רויטל סויד: זה כל מה שיש בחוק?

רויטל סויד: רק המשפט הזה?

יואל חסון: תוציא את המשפט הזה, כולנו בעד.

זאב אלקין: אני אגיד לכם מה עוד יש בחוק: חוץ מהמשפטים האלה, שכל כך הקפיצו את חברת הכנסת זועבי וחבריה, יש בחוק היבטים מעשיים שמבטאים את מדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי, סמלי המדינה.

זאב אלקין: זה מה שמפריע לכם, במחנה הציוני?

זאב אלקין: ההמנון, הדגל, הסמל – זה מה שמפריע?

זאב אלקין: ירושלים כבירתה, לקראת יום ירושלים – זה מה שמפריע לכם?

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אתה יודע מצוין שלא.

קריאות: – – –

זאב אלקין: זכות השבות – זה מה שמפריע לכם?

קריאות: – – –

זאב אלקין: קיבוץ גלויות – זה מה שמפריע לכם?

רויטל סויד: אתה עכשיו מטעה.

רויטל סויד: אתה מטעה.

זאב אלקין: הקשר עם יהודי התפוצות – זה מה שמפריע לכם?

רויטל סויד: אתה מטעה.

רויטל סויד: לא צריך בשביל זה חוק.

זאב אלקין: לוח השנה העברי – זה מה שמפריע לכם?

זאב אלקין: השפה העברית – זה מה שמפריע לכם, המחנה הציוני?

קריאות: – – –

זאב אלקין: ימי זיכרון?

זאב אלקין: יום העצמאות?

זאב אלקין: אנחנו רק עכשיו ציינו – זה מה שמפריע לכם?

זאב אלקין: תנו לי שורה אחת – הרי כשחבר הכנסת חסון חתם על החוק הזה ורצה להצביע בעדו – תנו לי שורה אחת, מה מפריע לכם.

קריאות: – – –

זאב אלקין: חלק גדול מאוד ממה שמופיע פה, אגב, להפתעתכם, מופיע בספר החוקים של מדינת ישראל כבר היום.

זאב אלקין: זה רק מעגן את זה בחוק-יסוד.

זאב אלקין: אולי לא ידעתם והתבלבלתם.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': אתה מבולבל, אתה.

זהבה גלאון: – – – מדובר במילה "דמוקרטית".

זאב אלקין: זה מופיע בחוק, זהבה.

זאב אלקין: מופיע.

זאב אלקין: במגילת העצמאות לא מופיע; פה מופיע.

זאב אלקין: השינוי היחידי זה המילה "דמוקרטית".

זאב אלקין: זה דווקא כאן מופיע.

זהבה גלאון: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: – – – להתנגד?

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, ועדת השרים לחקיקה – – –

טלי פלוסקוב: תסיים.

אילן גילאון: – – –

זאב אלקין: אני מסיים.

זאב אלקין: ועדת השרים לחקיקה – אני עשר דקות.

זאב אלקין: מהזמן שהיה לי, גברתי היושבת-ראש, אני בקושי דיברתי 10%, כל השאר דיברו חברי, אבל – ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה בישיבתה ביום 7 במאי לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית, כפוף לתנאים שלהלן – חבר הכנסת דיכטר, תקשיב היטב לתנאים: 1.

זאב אלקין: ההצעה לא תקודם מעבר – – –

אילן גילאון: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בואו נשמע מה בעצם ועדת השרים ממליצה.

טלי פלוסקוב: סוף-סוף הגענו – – –

אילן גילאון: איך הצלחנו לחיות בלי החוק הזה עד היום?

אילן גילאון: איך?

אילן גילאון: השר, איך הצלחנו – – –

טלי פלוסקוב: לא לא, אתה לא יכול לקבוע על מה אנחנו מדברים.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים לתת לשר לסיים את דבריו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: ועדת השרים החליטה שהצעת החוק תקודם בקריאה טרומית, ולאחר מכן תחכה עד 60 יום להגשת הצעת חוק ממשלתית.

זאב אלקין: הדבר השני – – –

יואל חסון: אפילו עד – – – להתחיל עם זה, פחדנים.

זאב אלקין: הדבר השני – –

יואל חסון: פחדנים.

זאב אלקין: – – הצעת החוק תשוב לוועדת שרים – –

יואל חסון: איזה פחדנים אתם – –

זאב אלקין: – – לענייני חקיקה – –

יואל חסון: – – לא ייאמן.

זאב אלקין: – – לפני קריאה ראשונה.

יואל חסון: הייתם הולכים עם זה עד הסוף – –

זאב אלקין: סעיפים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – –

יואל חסון: – – כולל סיפוח.

זאב אלקין: סעיפים – – –

טלי פלוסקוב: – – אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: כולל סיפוח.

יואל חסון: למה אתם לא מספחים?

זאב אלקין: סעיפים 6 ו-13 – –

יואל חסון: פחדנים.

זאב אלקין: – – להצעת החוק ישונו.

זאב אלקין: והתנאי הרביעי, חברי הכנסת ביטן ודיכטר – –

יואל חסון: אתם פחדנים.

זאב אלקין: – – עד כמה שאני מבין – שהצעת החוק תקודם – –

עיסאווי פריג': – – –

זאב אלקין: – – זה כבר סוכם בקואליציה, בהתאם להסכמות הקואליציוניות – –

משה גפני: – – –

זאב אלקין: – – כפי שגם מופיע בהסכמים הקואליציוניים, חבר הכנסת גפני – הנה, אני חוזר על התנאי הרביעי הזה, שביקש ממני יושב-ראש הקואליציה להגיד אותו כאן, ואלה הדרישות שלנו מחבר הכנסת דיכטר.

קריאות: – – –

זאב אלקין: אני מבין שחבר הכנסת דיכטר מקבל אותן, נכון?

זאב אלקין: חבר הכנסת דיכטר, אתה מקבל את הדרישות?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דיכטר, האם מקובלות עליך הדרישות?

זאב אלקין: חבר הכנסת דיכטר, אתה מקבל את התנאים?

אבי דיכטר: כן.

טלי פלוסקוב: מקובל.

זאב אלקין: חבר הכנסת דיכטר מקבל את התנאים.

זאב אלקין: היות שחבר הכנסת דיכטר מקבל את התנאים – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק – –

יואל חסון: פחדנים, לכו על סיפוח.

זאב אלקין: – – ומבקש מהשרידים של המפלגות הציוניות – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – בחלק הזה של האולם, אם עוד נשארו כאלה – –

יואל חסון: תספח.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: כן, אבל אם אני אעשה חשבון כמה הפריעו לו, זה בדיוק מה שהוספתי.

זאב אלקין: – – ואתם, חברי ביש עתיד, ואתם, חברי מהמחנה הציוני, אם אתם עדיין בעד שהמדינה הזאת היא בית לאומי לעם היהודי – –

קריאות: – – –

יואל חסון: יותר ממך.

זאב אלקין: – – אם אתם עדיין – –

יואל חסון: יותר ממך.

זאב אלקין: – – בעד הסמלים שלה וההמנון שלה – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יואל חסון: אתה רוצה לספח ולהרוס את המדינה היהודית.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

זאב אלקין: – – ואם אתם עדיין בעד השפה שלה – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אתה רוצה לספח.

יואל חסון: אתה סכנה לעם היהודי.

זאב אלקין: – – אם משהו נשאר מהשם "ציוני" ביש עתיד ובמפלגת העבודה, תצביעו בעד הצעת החוק הזאת.

זאב אלקין: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אלקין.

יואל חסון: אתה סכנה למדינה יהודית, אתה והחברים שלך.

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשה להתנגד מחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני – –

יואל חסון: אתם תביאו עלינו מדינה דו-לאומית.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – יש לך שלוש דקות לנמק את התנגדותך.

יואל חסון: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אתה לא רוצה שאני אקרא אותך לסדר פעם שלישית, נכון?

טלי פלוסקוב: לא נראה לי שאתה לא רוצה.

רויטל סויד: עד השלישית.

טלי פלוסקוב: השלישית לא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, להגיד יום שחור – עברו ימים שחורים, אבל זה שחור משחור.

מסעוד גנאים: ושאלתי את עצמי: למה הממשלה – למה ראש הממשלה מתנהג כמו נער מתבגר?

מסעוד גנאים: נער מתבגר, רק הוא יום ולילה אומר: אני אני אני אני, הזהות שלי, הזהות שלי.

מסעוד גנאים: ממה אתה מפחד?

מסעוד גנאים: הן במגילת העצמאות נכתב שם, בהתחלה, שזאת מדינתו של העם היהודי – דבר שאנחנו לא רוצים אותו.

מסעוד גנאים: מה אתה רוצה יותר?

מסעוד גנאים: אני לא מבין.

מסעוד גנאים: אתה רוצה שני דברים.

עיסאווי פריג': הוא רוצה – – –

מסעוד גנאים: 1.

מסעוד גנאים: כדי להתחיל את קמפיין הבחירות שלך, הבא: אני חוקקתי את חוק הלאום, והראיתי לערבים ולעולם שאני האביר, שאני זה שחוקקתי שהמדינה הזאת, הארץ הזאת היא יהודית.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: לשים עוד מכשול – אם, אם יהיה איזה שלום שיביא טראמפ, או אחר, אתה רוצה לשים על השולחן את העניין של יהדות המדינה.

מסעוד גנאים: חברי חברי הכנסת, איך אתם באים היום – הממשלה באה עם חוק שמדינת ישראל היא מדינתו של הלאום היהודי, ועד עכשיו ידוע הוויכוח בין הזרמים ביהדות שעד היום לא מוגדר מיהו יהודי?

מסעוד גנאים: איזו צביעות.

מסעוד גנאים: איזו חוצפה.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: כופים עלינו מי יהודי, שזאת מדינת היהודים או הלאום היהודי, ואתם, אין לכם הגדרה מיהו יהודי.

נורית קורן: – – –

מסעוד גנאים: דבר אחר, גברתי היושבת-ראש – המטרה ברורה: 1.

מסעוד גנאים: זה להגדיר את זכותם של הערבים הפלסטינים הילידים על הארץ הזאת.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: לכן, טבעי שמי שרוצה לראות בעצמו את האדון של הארץ – הוא מפחד מהשפה הערבית, הוא מפחד מכל סימן של השפה הערבית, כי השפה הערבית אומרת: (אומר בערבית ומתרגם:) האדמה מדברת ערבית.

קריאות: – – –

מסעוד גנאים: לכן אתם מפחדים וחוששים מהשפה הערבית.

מסעוד גנאים: עכשיו ראש הממשלה מתווכח, אומר – –

עודד פורר: – – –

מסעוד גנאים: – – אומר שבשנת 1992 חוקק חוק, חוק אדם וכבודו – –

עיסאווי פריג': – – –

מסעוד גנאים: – – אז אנחנו נחוקק חוק של יהדות המדינה.

מסעוד גנאים: וזה סילוף ושקר, כי המדינה שבמגילת העצמאות הגדירה את עצמה כמדינתו של לאום מסוים, מן הטבעי שהיא תחוקק חוקים כדי להגן על המיעוט, כדי להבטיח את חירותו, את החופש שלו, את חופש הביטוי שלו.

מסעוד גנאים: אבל לא זה מה שרוצה ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה רוצה לכפות את יהדות המדינה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מסעוד גנאים: – – על העולם ועל כולם.

מסעוד גנאים: ואני אומר לראש הממשלה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מסעוד גנאים: – – ואומר לכולם: (אומר בערבית: "גברת האדמה, אם כל התחלות, אם כל הקיצים, שמה היה פלסטין, / שמה עכשיו פלסטין.

מסעוד גנאים: ")

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מסעוד גנאים: הארץ הזאת היא (אומר בערבית: ערבית, פלסטינית.

מסעוד גנאים: ירצה מי שירצה וימאן מי שימאן.

מסעוד גנאים: )

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

קריאות: – – –

קריאה: ראחת פלסטין.

קריאה: ראחת פלסטין.

טלי פלוסקוב: האם חבר הכנסת דיכטר רוצה לחזור לכאן לשכנע?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דיכטר, אתה רוצה?

טלי פלוסקוב: בבקשה, יש לך שלוש דקות להשיב על ההתנגדות.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אני פועלת על פי התקנון.

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: יש לך – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, לפי זה – לא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עוד שלוש דקות לרשותך.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת – –

עיסאווי פריג': זה אור ירוק לפאשיזם.

קריאות: – – –

ענת ברקו: לא שומעים.

ענת ברקו: אבי, לא שומעים.

אבי דיכטר: – – אני רואה את הדיון המתלהם – –

יואל חסון: הצעת חוק מתלהמת לדיון מתלהם.

אבי דיכטר: – – ואני שומע את הדיסאינפורמציה נשפכת פה, במשכן הכנסת, כאילו האמת היא רק המלצה.

עיסאווי פריג': – – – ההמלצה.

אבי דיכטר: אני שומע את הדיבור על השפה הערבית – והרי אתם יודעים שבהצעת החוק כתוב בצורה הכי מפורשת: עברית היא שפת המדינה; לערבית מעמד מיוחד, שיאפשר נגישות לשונית של כל שירותי המדינה – –

קריאות: – – –

אבי דיכטר: – – וכפי שייקבע בחוק.

אבי דיכטר: ירדנו מהמונח המנדטורי.

אבי דיכטר: נדמה לי שבגיל – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'בארין, אני קוראת לך לסדר בפעם הראשונה.

יוסף ג'בארין: – – –

טלי פלוסקוב: לא.

יוסף ג'בארין: – – –

טלי פלוסקוב: לא.

אבי דיכטר: – – בגיל 69 מגיע למדינת ישראל להשתחרר מהקביעה המנדטורית על שפות רשמיות ולעבור למילים אמיתיות.

זהבה גלאון: למה שלא נשתחרר מכם כבר?

אבי דיכטר: הדבר השני, אני אומר לכם, אני – –

יוסף ג'בארין: – – –

עיסאווי פריג': ערבית שפתם של – – –

קריאות: – – –

אבי דיכטר: – – עליתי כדי לא לשים מכשול בפני עיוור.

קריאות: – – –

אבי דיכטר: עליתי כדי לא לשים מכשול בפני עיוור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', נשארה לך קריאה שלישית.

אבי דיכטר: אני רוצה לומר לכם – – –

טלי פלוסקוב: תביא את זה בחשבון.

אבי דיכטר: אני רוצה לומר לכם שבקואליציה ובאופוזיציה יש אנשים שתמכו בהצעת החוק, כפי שאמר כאן השר אלקין, עוד ב-2011, כשהייתה קצת יותר מורכבת, ועשינו בה, כפי שאמרתי – –

זהבה גלאון: – – –

אבי דיכטר: – – שינויים כדי לבסס ולהרחיב את הבסיס של התומכים.

אבי דיכטר: אני אומר לך, יואל חסון, יקירי – –

עיסאווי פריג': – – –

איציק שמולי: אתה איש הגון.

אבי דיכטר: – – ההתלהמות שלך – –

איציק שמולי: אתה איש הגון.

איציק שמולי: לא בנוסח הזה.

אבי דיכטר: – – ההתלהמות שלך לא במקומה – –

קריאה: אבל החוק של בני בגין – – –

איציק שמולי: אבל לא בנוסח הזה.

אבי דיכטר: – – ואתה יודע למה.

אבי דיכטר: כמוך יש נוספים – –

קריאה: מה עם החוק של בני בגין?

אבי דיכטר: – – שיודעים מדוע.

אבי דיכטר: אני חושב שכשמסתכלים על ההצעה הזאת – היא החלה לפני שש שנים, היא חוצה מפלגות.

אבי דיכטר: נדמה לי שלמעט המפלגה הערבית – הוורסיה של היום, המשותפת – מכל המפלגות כמעט – –

זהבה גלאון: אנחנו – – –

אבי דיכטר: – – חתמו בתמיכה על ההצעה – –

קריאות: – – –

אבי דיכטר: – – הזאת בשלבים השונים שלה.

אבי דיכטר: אני מצפה שתהיה היום תמיכה גורפת גם בקואליציה, גם באופוזיציה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דיכטר.

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת, כל מי שרוצה להצביע והוצא מהאולם – לחזור לאולם.

טלי פלוסקוב: אנחנו ניתן לכולם להשתתף בהצבעה.

קריאה: אפשר?

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אפשר להכניס אותם.

טלי פלוסקוב: ניתן דקה לחברי הכנסת לחזור למקומם, להצבעה.

טלי פלוסקוב: וכעת, רבותי, אנחנו נצביע על הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

עיסאווי פריג': אור ירוק לפאשיזם.

יואל חסון: איפה אתם ואיפה בגין.

יואל חסון: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – 41 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 48 חברי כנסת בעד, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו סיימנו את החקיקה, נכון לרגע הזה.

טלי פלוסקוב: פגיעה במגדלי הפירות בגולן עקב הפסקת יצוא התפוחים לסוריה בעקבות המלחמה הקשה, ומנגד היתר יבוא פרוע של פירות

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לדיון בהצעות דחופות לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: ההצעה הראשונה שנדון בה: פגיעה במגדלי הפירות בגולן עקב הפסקת יצוא התפוחים לסוריה בעקבות המלחמה הקשה, ומנגד היתר יבוא פרוע של פירות, מס' 6750, 6694, 6703 ו-6746.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: אני אבקש מחברי הכנסת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: כל מי שרוצה להמשיך לדון יוצא החוצה.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, שרים וחברי הכנסת, הסעיף הזה לא חדש, לצערי, אבל הפעם הוא במהדורה מיוחדת, סביב המלחמה בסוריה והמשבר בקרב חקלאי רמת הגולן, שרובם דרוזים.

איתן ברושי: אנחנו עדים למציאות שהוויסות של כמות התפוחים בישראל התבצע בשנים האחרונות בין היתר בזכות היכולת לייצא תפוחים לסוריה – כ-10,000 טונות בשנה.

איתן ברושי: בשנים האחרונות, בעקבות המלחמה והקמת המכשול והמציאות, שהיא מציאות קשה וידועה פה, היצוא הזה נפסק.

איתן ברושי: אבל ממשלת ישראל, מתוך ראייה שלצערי איננה כוללת את כל משמעויות המרכיבים, לא רק שלא נותנת מענה – שלא לגמרי תלוי בה – על חוסר היכולת להוציא תפוחים לסוריה, היא גם מביאה תפוחים מחו"ל.

איתן ברושי: היא לא מביאה רק את התפוחים שאין לה ברירה בהסכמי סחר מאירופה ומארצות הברית, היא גם מאפשרת להביא כמות עצומה של תפוחים ופירות אחרים מכל מיני מקומות בעולם.

איתן ברושי: גם אם יש על זה מכס, הוא קטן מדי או נמוך מדי.

איתן ברושי: התוצאה היא – שביקרתי כמה פעמים בתקופה האחרונה ברמת הגולן, ונפגשתי גם עם דולן, ראש מועצת מג'דל שמס, שעושה עבודה טובה מאוד, וגם עם מגדלי הפירות והתפוחים, ויחד אתם מגדלי הפירות בישראל לא מבינים אם הממשלה הזאת איבדה את הצפון, תרתי משמע, או שזאת סתם שלומיאליות.

איתן ברושי: הטילו על שר החקלאות לענות, אבל מי שקובע בנושאים האלה זה שר האוצר.

איתן ברושי: זאת אומרת, כל האחריות היא על החקלאות, וכל הסמכויות בידי שר האוצר, שלא זקוק לאישור של שום ועדה, כולל ועדת הכספים, על כמויות היבוא והמכסים.

איתן ברושי: נוצרה כאן מציאות.

איתן ברושי: ראיתי כאן לפני כמה ימים ששר החקלאות פנה אל שר הביטחון שהחיילים יאכלו יותר גזר.

איתן ברושי: יש עודפי גזר.

איתן ברושי: אני רק מקווה שלא יעשו קולות של שפן, אבל יאכלו יותר גזר.

איתן ברושי: והנה, יש תפוחים, ולא חסרים תפוחים באיכות יוצאת מן הכלל, והממשלה מביאה ונותנת ליבואנים שקיבלו מקום בקדמת הבמה להביא תפוחים ועוד תפוחים, וגם פירות אחרים, כמו אגסים.

איתן ברושי: פערי התיווך בישראל הם תוצאה של מדיניות שגויה של הממשלה, ולא תוצאה של שיקול דעת של החקלאים.

איתן ברושי: מי שמדליקים משואה הם הסוחרים, ואת החקלאים רומסים ודורסים.

איתן ברושי: אני מבקש, יחד עם חברים שהצטרפו להצעה הזאת, לומר שאנחנו מברכים את הדרוזים וקוראים להם "אחים", ורק לאחרונה, בחגיגות נבי שועייב – אנחנו לא מתכוונים – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

איתן ברושי: משפט סיכום.

איתן ברושי: אנחנו לא מתכוונים רק לאמירה חד-פעמית אלא למחויבות של אחים, ולא רק לנשק – אחים לאורך כל ימות השנה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן ברושי: הממשלה צריכה למצוא פתרון.

איתן ברושי: אני מבקש להעביר את ההצעה לוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שרן השכל, בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: איתן, תודה שהעלית את ההצעה הזאת לסדר-היום.

שרן השכל: אני החלטתי להצטרף אליה בשל מה שקורה בשנים האחרונות לחקלאים.

שרן השכל: זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו רואים שחקלאים שונים – וזה לא משנה אם זה תפוחים או אגסים – נפגעים ממדיניות שהיא פשוט – אני אפילו לא יודעת איך לקרוא לה – מדיניות שהיא פשוט לא עקבית בכל הנושא של יבוא, וכמה לייבא, ועל מה אנחנו מורידים מכס ועל מה אנחנו מעלים מכס.

שרן השכל: התחושה היא שעל פי פקודה של פקיד במשרד החקלאות לכאן או לשם בעצם יכולים לגזור את דינם של חקלאים רבים.

שרן השכל: לא נשארו לנו הרבה חקלאים; נשארו אולי 5,000 חקלאים.

שרן השכל: יש במשרד החקלאות, כבוד שר החקלאות, 1,800 עובדים, איתן ברושי, על 5,000 חקלאים.

שרן השכל: אני חושבת ומאמינה שמשרד החקלאות רוצה בטובתם של החקלאים.

שרן השכל: אני הגשתי אותו דבר גם בנוגע למגדלי אגסים.

שרן השכל: הייתה כמות אדירה של אגסים במקררים, ופתאום לפי איזו הוראה של מישהו במועצת הצמחים החליטו לייבא טונות של אגסים, למרות שהיו מצבורים של אגסים.

שרן השכל: כל פעם אנחנו מקבלים תשובה כזאת או אחרת, מאוד לקונית, ממשרד החקלאות.

שרן השכל: אני מבקשת שאחת ולתמיד באמת נטפל, כדי שהעניין הזה של היבוא, וגם של היצוא וגם של הורדת המכסים – שהדבר הזה יהיה מוסדר; שיהיה מישהו שאחראי לזה, מישהו שגם יכול לתת את הדין במידה שאלפי חקלאים נפגעים.

שרן השכל: זה השכר שלהם, זה עמל של חודשים.

שרן השכל: ברגע שמישהו נפגע מהדבר הזה מישהו צריך לעמוד ולתת את הדין.

שרן השכל: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, אדוני, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החקלאות, חברי חברי הכנסת, נושא היבוא עלה כמה פעמים פה.

יצחק וקנין: גם בשנה הקודמת, כאשר החליטו לבטל מכסים על תוצרת חקלאית, כבר אמרתי את הדברים.

יצחק וקנין: אפשר לייבא היום הכול; כל מה שרוצים אפשר לייבא.

יצחק וקנין: השאלה היא אם בסופו של דבר הדבר הזה עוזר בהורדת המחירים.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, מכל הבדיקות שלנו, כל מה שאנחנו עושים, לצערי הרב, לא משפיע כהוא זה על המחירים במשק.

יצחק וקנין: להפך, אותם יבואנים מנצלים את זה כדי לעשות רווח בצורה קלה.

יצחק וקנין: הדבר הזה גורם שנה אחר שנה לפגיעה בחקלאים, כשגם ככה המצב לא פשוט.

יצחק וקנין: מישהו צריך להבין: כדי להיות חקלאי, אתה נתון להרבה דברים שלא תלויים בך – חסדי שמים, נזקי טבע.

יצחק וקנין: כל הדברים הללו, החקלאי סופג אותם פעם אחר פעם.

יצחק וקנין: לצערי הרב, אנחנו לא עושים שיקולים נכונים.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד שבשנה שעברה – נגעה בזה חברת הכנסת שרן השכל – היה הנושא של יבוא אגסים, וחקלאים נתקעו עם אגסים בתוך חדרי קירור.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: כי עשו יבוא מוגדל מעבר למה שצריך.

יצחק וקנין: אותו דבר גם השנה.

יצחק וקנין: למה לעשות יבוא כאשר יש תוצרת חקלאית בתוך חדרי הקירור?

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: האם הדבר הזה לא נתון לשום שיקול?

יצחק וקנין: יש פה איזה טרנד – ואני מבין את האוצר, ואני מבין אתכם שאתם לא עומדים בלחצים של האוצר, אדוני השר.

יצחק וקנין: אתם לא עומדים בלחצים שלהם.

יצחק וקנין: האוצר חושב שבזה שהוא יפתח את היבוא הוא יוריד את המחירים.

יצחק וקנין: עובדה, גם בבשר, בכל תחום שלא ניקח, לצערי הרב אין הורדת מחירים.

יצחק וקנין: אני בא ואומר: אתם רוצים להוריד מחירים?

יצחק וקנין: תעשו פיקוח, תפקחו על המחירים.

יצחק וקנין: פערי התיווך זועקים לשמים.

יצחק וקנין: אנחנו זועקים פעם אחר פעם.

יצחק וקנין: הקמנו ועדה ועוד ועדה ועוד ועדה, ושום דבר לא קורה.

יצחק וקנין: לא הולכים לשום מקום.

יצחק וקנין: החקלאות נפגעת.

יצחק וקנין: אין אפשרות לספוג את כל המכות האלה, החקלאים לא עומדים בזה.

יצחק וקנין: לכן אני שוב אומר, אי-אפשר לפתוח את היבוא כאשר בתוך המחסנים יש כמויות גדולות גם של תפוחים, גם של אגסים, גם של תוצרת חקלאית אחרת.

יצחק וקנין: אני אומר את זה מכיוון שכבר דיברנו על זה, ואמרנו שצריך לקחת את הדברים בשיקול דעת; לבוא ולשבת ולגמור את הנושא הזה של פערי התיווך אחת ולתמיד.

יצחק וקנין: אני חוזר ואומר: המצב בחקלאות לא מאפשר את הפעולות האלה של יבוא.

יצחק וקנין: אם החקלאים שלנו נשארים עם התוצרת הזאת, רק עצם ההחזקה בקירור – כל אחד מאתנו יודע מה העלויות.

יצחק וקנין: אני חקלאי, ואני יודע על מה מדובר.

יצחק וקנין: לכן אני חושב, שוב, אדוני השר, שצריך לתת את הדעת, ולא כל פעם שהאוצר, חשקה נפשו לעשות איזו כותרת כדי להגיד שהוא מוריד מחירים.

יצחק וקנין: הוא לא מוריד מחירים.

יצחק וקנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת וקנין.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, לעונג לי לומר עוד פעם מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת המציעים, ברושי, שרן והרב וקנין.

אורי אריאל: נתחיל מדברים שלא הכנו בתשובה אלא מדבריכם.

אורי אריאל: צריך לדעת להפריד, ואתם יודעים שיש יבוא עם מכס ויבוא בלי מכס.

אורי אריאל: ביבוא עם מכס היבואנים עושים מה שהם רוצים; אין מי שיעצור אותם אלא הצד הכלכלי.

אורי אריאל: אם יש איזו טענה, שאלה או הערה – ומבחינתי הכול יתקבל בברכה – אז זה אם הורדנו את המכסים, כן או לא.

אורי אריאל: כי עם מכס אין לנו יכולת, יש לנו הסכמי סחר בין-לאומיים, ואם אנחנו לא נאפשר לייבא עם מכס, לא יאפשרו לנו לייצא, אתם יודעים את זה.

אורי אריאל: הרי זו לא ההצעה.

אורי אריאל: עכשיו, בואו נדבר על הורדת המכסים.

אורי אריאל: הורדת המכסים, לדאבון לבי, מקדמת דנא, לא מהיום, היא בידי שר האוצר.

אורי אריאל: הוא אפילו לא מחויב להתייעץ עם שר החקלאות.

אורי אריאל: ככה זה 69 שנים, אני לא המצאתי את זה.

אורי אריאל: ולמרות – אני זוכר את חבר הכנסת ברושי וגם אחרים אומרים: אנחנו נגיש הצעת חוק שמחייבת הסכמה – – –

איתן ברושי: הגשנו, הגשנו.

איתן ברושי: נגיש עוד פעם.

אורי אריאל: אז בבקשה.

איתן ברושי: יש לך זכות וטו בוועדה.

אורי אריאל: לא נכון, רק שנייה אחת.

אורי אריאל: אני לא רוצה עכשיו להתווכח על כל מילה, ברשותך, כי אני חושב שאנחנו מסכימים פה.

אורי אריאל: למה להתווכח על מה שמסכימים?

אורי אריאל: בואו נקדם את זה.

אורי אריאל: אני לא מטיל אשמה עליכם.

אורי אריאל: כל האחריות, אם צריך, היא שלי, של שר האוצר.

אורי אריאל: לא באתי עכשיו להתנצח אתך, איתן.

אורי אריאל: תקשיב.

אורי אריאל: מכיוון ששר האוצר יכול להחליט לבד, זה מה שהוא עושה.

אורי אריאל: זה נכון בבשר, זה נכון בדגים, זה נכון גם בדברים אחרים;.

אורי אריאל: לקראת החגים, זה לא כל השנה, לא בכל מקרה.

אורי אריאל: המצב מספיק בעייתי ואתגרי, לא צריך להגיד דברים שמעצימים ושהם לא מדויקים, כי אז מתעסקים בחוסר הדיוקים, ואני לא רוצה להתעסק בזה.

אורי אריאל: חברת הכנסת שרן, את רוצה להעמיד מישהו לדין?

אורי אריאל: תפני למשטרה, תעמידי אותו לדין.

אורי אריאל: מה זה הסגנון הזה?

אורי אריאל: תסלחי לי, יש פקידים שעושים את עבודתם, וגם צריך לתת להם את הכבוד.

אורי אריאל: אפשר לבקר.

שרן השכל: – – –

אורי אריאל: אפשר לבקר, צריך לבקר – – –

שרן השכל: – – –

אורי אריאל: תבקרו כמה שאתם רוצים, מה זה לתת את הדין?

אורי אריאל: זה מושג שאני לא מכיר.

אורי אריאל: אני מציע למשוך אותו לאחור.

אורי אריאל: לא נותנים פה את הדין.

אורי אריאל: אנשים עושים כמיטב הכרתם והבנתם.

אורי אריאל: בעיני זה מושג מיותר.

אורי אריאל: אני אומר לך, הרב וקנין, את העובדות בנושא פערי התיווך לאשורן, וכל אחד ישפוט אחרי זה אם עושים, מתקדמים, כן או לא.

אורי אריאל: א.

אורי אריאל: יש היום ישיבה עם הלובי החקלאי והאוצר בדיוק על הדברים האלה, ואתה ואחרים מוזמנים.

אורי אריאל: איתן ואני סיכמנו את זה וזימנו את זה, ויש פה ישיבה היום, בעוד שעה, נדמה לי; אני לא יודע מה השעה.

איתן ברושי: ב-17:00.

איתן ברושי: ב-17:00.

אורי אריאל: ב-17:00.

אורי אריאל: וזה בכוונה עם האוצר, לא אתי – לא רק אתי; לא עם שר האוצר, עם אנשי האוצר, אגף תקציבים, כדי שנדבר ביחד, כי זה מורכב, זה לא משרד אחד.

אורי אריאל: אז אתם מוזמנים.

אורי אריאל: ב.

אורי אריאל: בעניין פערי התיווך, היו לנו מחשבות שאפשר כך או אחרת, ואני רוצה בעיקר להגיד מה קורה עכשיו.

אורי אריאל: אנחנו כבר זה כעשרה חודשים, נדמה לי, אומרים – וזה מה שעשינו: הכנסנו את הפירות והירקות לצו לפיקוח על המחירים, ובעקבות ההכנסה הזאת, בוועדת מחירים – כך היא נקראת – שמשותפת לאוצר ולנו הוצאנו צו שמחייב את כל הרשתות הגדולות לעשות הרמת מסך מלאה ולמסור לנו את כל הנתונים על ידי רואי החשבון ועורכי הדין שלהם; לא המנהלים.

אורי אריאל: למה?

אורי אריאל: כי הם יכולים לאבד את הרישיון, הם יודעים את זה, ולכן הם עשו.

אורי אריאל: היו בודדים שלא מסרו, אנחנו הוצאנו להם מכתב שזה פלילי ואנחנו נפנה לערכאות, ואכן קיבלנו השלמה.

אורי אריאל: עכשיו זה נמצא בניתוח, כל המחירים, על ידי משרד רואה חשבון חיצוני – יחד אתנו, אבל על ידי משרד רואה חשבון רציני, שאמור להציג לנו בדיוק את נקודות הכשל כדי שנוכל לעמוד ולנתח נכון, להחליט נכון, וגם לעמוד בבג"ץ, כי ברור שזה יגיע לבג"ץ.

אורי אריאל: זה המצב.

אורי אריאל: השלב הזה של הבחינה ייקח להערכתנו עוד כחמישה שבועות.

אורי אריאל: לוקחים את כל הרשתות, יורדים לפרטים, מבקשים השלמת חומר, נותנים להם להגיב – תהליך שצריך לעבוד בו מסודר, אחרת זה לא יעמוד במבחן משפטי.

אורי אריאל: נבין את הנתונים ואז נקבל החלטה.

אורי אריאל: ויש לנו את הנכונות הפנימית, הארגונית, ואם נצטרך להכניס מוצרים מסוימים לפיקוח על המחירים – מדובר על המוצרים הבסיסיים: תפוח, תפוח אדמה וכן הלאה; אנחנו לא מדברים על אננס ולא יודע על מה – אז כן, כנראה אין מנוס, כי יש כשל שוק ופערי התיווך גדולים מדי, זה ברור.

אורי אריאל: אין מחלוקת בעניין הזה, השאלה היא רק מה הדרך, מה השיטה ואיך מיישמים אותה.

אורי אריאל: בדיוק פה אנחנו עומדים.

אורי אריאל: נתתי לכם את כל המידע.

אורי אריאל: אנחנו שקופים, עונים, ומי ששואל מקבל את כל התשובות.

אורי אריאל: לגבי היבוא בכלל, אני מציע להוריד את צמד המילים "יבוא פרוע".

אורי אריאל: אני אסביר.

אורי אריאל: אנחנו לא מייבאים אם אין לנו הסכמה עם מועצת הצמחים, שהיא הגוף היציג של חקלאי ישראל בתחום הפירות והירקות.

אורי אריאל: עכשיו, יש הצעה של חברת הכנסת השכל לפרק את המועצה – בסדר, בינתיים היא קיימת, היא הגוף היציג.

אורי אריאל: אם לדוגמה מחיר העגבניות עולה – וזה מה שקורה עכשיו – והמחיר גבוה, אז גם מועצת הצמחים, גם החקלאים אומרים: תייבאו, כי אנחנו לא רוצים שהמחיר באמת יהיה 15 שקל, כי הצרכנים כולם מתנפלים עלינו, על החקלאים.

אורי אריאל: הדברים נעשים בתיאום.

אורי אריאל: אני אתן לכם דוגמה.

אורי אריאל: חבר הכנסת ברושי, אנחנו אישרנו לייבא, בתיאום עם מועצת הצמחים, 1,000 טונות מלפפון לתעשייה.

אורי אריאל: תקשיבו טוב, לתעשייה.

אורי אריאל: למה?

אורי אריאל: הרי באחיטוב ובשאר הארץ משמידים היום מלפפונים, אבל הם לא מתאימים לתעשייה, וזה נעשה בתיאום אתם.

אורי אריאל: אני יודע מה יקרה.

אורי אריאל: מחר תהיה תמונה של מלפפונים, כי מישהו ייקח איזה ארגז אחד ויביא אותו לאיזה היפר, סופר, במקום לתעשייה, יהיה ארגז אחד ויגידו: ואללה, מביאים מלפפונים, והם משמידים.

אורי אריאל: חברים, זה נעשה בתיאום עם אחיטוב.

אורי אריאל: בדוגמה הזאת שאני נותן לכם עכשיו, והיא קורית עכשיו, הרישיון ניתן שלשום, בסדר?

אורי אריאל: זה בתיאום עם אחיטוב ובתיאום עם מועצת הצמחים.

אורי אריאל: וזה לא יבוא פרוע, זה יבוא מתוכנן ומתואם.

אורי אריאל: שני הדברים נכונים, ואני אומר לכם באחריות עד הסוף.

אורי אריאל: מי שרוצה, ישאל את ראשי הארגון.

אורי אריאל: אתם מכירים אותם, דברו אתם, אין שום בעיה.

אורי אריאל: לגבי התפוחים, המדינה, כפי שאמרתי, חתומה על הסכמי יבוא ויצוא בין-לאומיים.

אורי אריאל: אנחנו צריכים להקפיד עליהם, כדי שלא יפגעו ביצוא שלנו.

אורי אריאל: אין פה התעמרות בחקלאים.

אורי אריאל: מה שקרה בשנתיים האחרונות שלא קרה עשר שנים – וגם את זה אתם מכירים – 1.

אורי אריאל: הורדנו את המיסוי של העובדים הזרים, הרבה כסף מזומן שהחקלאים היו משלמים כל חודש, סדר גודל של 6,000, 8,000 שקל לעובד, ומי שמחזיק ארבעה – אתם יכולים לעשות לבד את החשבון.

אורי אריאל: 2.

אורי אריאל: הורדנו, אחרי עשור שהחקלאים חתמו על הסכם מים – החקלאים חתמו לפני עשור; עצרנו את עליית מחירי המים ואנחנו מורידים אותם, בתהליך שייקח כמה חודשים, ירידה בסדר גודל של 30% – תלוי איפה, תלוי שפד"ן; אני לא רוצה להיכנס לכל המספרים, לא צריך עכשיו לבלבל את כולם.

אורי אריאל: להגיד שזה כלום, שזאת התעמרות – זאת לא התעמרות, זה שינוי, שינוי גדול, חשוב.

אורי אריאל: מי שעוסק בחקלאות יכול להבין ולעשות את החשבון בעצמו.

אורי אריאל: בעניין התפוחים, צריך לדעת נתון חשוב.

אורי אריאל: יש ייצור של כ-100,000 טונות, תלוי באיזו שנה, פלוס מינוס; יש צריכה של כ-120,000 טונות.

אורי אריאל: יש פער של 20,000 טונות בין הצריכה לייצור.

אורי אריאל: מה אתם חושבים שיקרה עם זה?

אורי אריאל: רק להעלות את המחיר ואז נוריד את הצריכה?

אורי אריאל: זאת התשובה?

אורי אריאל: עכשיו, ארגון בראשית, של חקלאי הגולן והגליל יחד, אולי הארגון הכי גדול היום, הוא עצמו מייבא.

אורי אריאל: למה הוא מייבא?

אורי אריאל: כי הוא לא מצליח לתת את התשובה בשוק.

אורי אריאל: אלה העובדות, אני בדקתי אותן לאשורן, ומי שרוצה ייתן פרשנות אחרת.

יצחק וקנין: יש לי הערת ביניים על הדברים שלך: לגבי ארגון בראשית, מאחר שאני מכיר קצת את הדבר הזה, אני חושב שצריך להיות לכם פיקוח על כמות היבוא; אם אתם מאשרים 200 טונות, אז שזה יהיה 200 טונות.

אורי אריאל: אבל זה – שנייה, הרב, אני רוצה רק להדגיש – – –

יצחק וקנין: – – – לא עזב אותו.

יצחק וקנין: אתם – – –

איתן ברושי: עם 7,000 – – –

אורי אריאל: לא לא לא לא, זה לא שיח ביניכם עכשיו, עם כל הכבוד.

אורי אריאל: סליחה, תנו לי להשלים, ואם אחרי זה היושב-ראש יאפשר, אני מוכן להמשיך אתכם.

אורי אריאל: אבל יש ישיבה של הלובי, ואני מציע לעשות את זה שם.

אורי אריאל: זה יותר טוב, אני חושב.

אורי אריאל: הרב, אנחנו יודעים לפקח רק על מה שאנחנו נותנים לייבא בלי מכס.

אורי אריאל: עם מכס – כל יבואן יכול להביא כמה שהוא רוצה, וזה עניין כלכלי.

אורי אריאל: אם לא כדאי לו כי התפוח מאירופה, או לא משנה מאיפה, יותר יקר – הוא לא ייבא; אם זה יותר זול הוא ייבא.

אורי אריאל: אנחנו לא יכולים לפקח.

אורי אריאל: אנחנו יכולים לפקח על מה שהוא בלי מכס.

אורי אריאל: אמרתי את זה בתחילת דברי.

אורי אריאל: זה כל ההבדל.

אורי אריאל: כשאנחנו אומרים: אפשר להביא עגבניות עכשיו, אנחנו אומרים כמות.

אורי אריאל: אנחנו אומרים כמות, והיבואנים צריכים לקבל רישיונות בכתב; זה לא: יאללה, תביאו.

אורי אריאל: אותו דבר תפוחים.

אורי אריאל: מי שבלי מכס – עוד פעם, אני מדגיש, בלי מכס – צריך לקבל רישיון אצלנו, ממשרד החקלאות, מיהודי מצוין בשם גלעד אלירז; עוד פעם, מי שבענף, מכיר, הוא נותן את זה תוך יום, מהר.

אורי אריאל: זה עובד, אבל זה רק במכסות.

חיים כץ: אורי, עשית את זה יותר גרוע מהצעת חוק.

אורי אריאל: אני מסיים.

אורי אריאל: טוב, אני סיימתי.

חיים כץ: אתה כבר 40 דקות, 40 דקות על הצעה לסדר-היום.

אורי אריאל: בסופו של דבר אני חושב שבעקבות תשובתי ובעקבות זה שיש עכשיו דיון – עכשיו – עם האוצר על כל הדברים, אני מציע להסתפק בזה.

אורי אריאל: אם יהיה צורך, תהיה עוד פגישה של הלובי, או לבד.

אורי אריאל: אני עומד לרשותכם.

אורי אריאל: אני מבקש בהזדמנות הזאת להצדיע לחקלאים, שהם לתפארת מדינת ישראל, ובעזרת השם נעשה ונצליח.

אורי אריאל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': הבעת דעה של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איתן ברושי: בצלאל, לכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני לא יכול להציע.

בצלאל סמוטריץ': השר הציע להסתפק בזה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נוכל להצביע על הצעתו.

איתן ברושי: אפשר להתנגד?

איתן ברושי: שיעבור לכלכלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, הם מסכימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם מסכימים או לא.

אורי אריאל: בכבוד – – – בוועדה – – – אתה רוצה עוד דיון בוועדה?

אורי אריאל: חבר'ה, תהיו בריאים, מה שנקרא.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני אומר?

איתן ברושי: אנחנו רוצים להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

איתן ברושי: מכבדים את התשובה, אבל המצב מחייב דיון.

בצלאל סמוטריץ': אתם לא מסתפקים.

בצלאל סמוטריץ': אז ראשית, הבעת דעה נוספת, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים – מפליא בעיני, כבוד השר, שצריך לכבד הסכמים של יבוא ויצוא על חשבון החקלאים, כי היו כמה מקרים שיש לנו תוצרת חקלאית קיימת – המקרה היה בשנה שעברה ביבוא שמן זית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלתי בוועדת הכלכלה: הרי מסיק הזיתים מסתיים בחודש נובמבר לכל היותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לקראת פסח אתם רוצים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם חסר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרו: לא חסר, אבל אנחנו רוצים להוריד מחירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, לשפוך את שמן הזית הקיים של הארץ?

עבד אל חכים חאג' יחיא: התפוחים, כל התוצרת – אני חושב שממשלה שמכבדת את עצמה ומכבדת את העם לא צריכה לחתום על הסכמים של יבוא על חשבון אזרחיה ועל חשבון אנשים שאין להם מאיפה להתפרנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, או שמחליטים – ותבוא, איך שאמרת, בשקיפות; לבוא ולהגיד: ממשלת ישראל רוצה לחסל את ענף החקלאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תגידו את זה בקול רם, ואז נדע שיש אפשרות לייבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי נהנה מהיבוא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה האזרח?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי זה לא הוריד מחירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הטייקונים, וכנראה תומכי השרים ותומכי הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו – אומנם התקנון לא כל כך – התקנון הרי לא מאפשר, חבר הכנסת וקנין, למציעים להציע להעביר לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': זה או השר או שיש חבר כנסת אחר שמציע להעביר את זה לוועדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני מבקש ועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נצביע כעת.

בצלאל סמוטריץ': מי שמצביע בעד הוא בעד להעביר לוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': מי שמצביע נגד הוא בעד להסיר מסדר-היום ולהסתפק בתשובת השר.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 11 תומכים, מתנגד אחד, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': בעיות בקליטה סלולרית בנגב, הקושי בהזעקת עזרה ומותו של אזרח

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן המזכירה, אנחנו צריכים את שר התקשורת.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא ייתן תשובה?

בצלאל סמוטריץ': טוב, לא תהיה תשובה.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעה דחופה לסדר-היום: בעיות בקליטה סלולרית בנגב, הקושי בהזעקת עזרה ומותו של אזרח, מס' 6735, 6745 ו-6748.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת חיים ילין וחבר הכנסת טלב אבו עראר.

חיים ילין: אבל אין פה שר.

בצלאל סמוטריץ': השר הודיע שהוא לא ישיב.

חיים ילין: בלי תשובת שר?

בצלאל סמוטריץ': בלי תשובת שר.

בצלאל סמוטריץ': התקנון לא מחייב את זה.

בצלאל סמוטריץ': לעניות דעתי זה לא ראוי, אבל – – –

נחמן שי: חיים, אולי לא נעלה.

נחמן שי: על מה נעלה?

נחמן שי: נדבר למדבר?

נחמן שי: למדבר נדבר, כמו אותו עוזי גדיש, זיכרונו לברכה, ששכב במדבר וחיכה שיושיעו אותו?

חיים ילין: כל מי שנוסע מדימונה דרומה יודע שהוא לעולם לא יוכל לדבר בטלפון אם משהו קורה.

בצלאל סמוטריץ': אני מסכים.

בצלאל סמוטריץ': וגם מי שנוסע בכבישי יהודה ושומרון.

נחמן שי: גם שם צריך לטפל, אני מסכים אתך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שי, אני מציע שנקיים את הדיון מפאת כבודה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אומנם לא לכבודה של הממשלה, התנהלותה, אבל אנחנו חרדים לכבודה של הכנסת.

נחמן שי: כן, גם אני חושב כך, למרות הכעס.

נחמן שי: למרות הכעס.

נחמן שי: הכעס זה יועץ רע.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, רציתי להגיד משהו על ההודעה שיצאה מלשכת ראש הממשלה בעניין סגירת התאגיד, שאיך שלא תהפכו את זה, זה דבר מוזר, חמור באופן חריג.

נחמן שי: אחד מהשניים: אם ראש הממשלה לא ידע שהולכים לעשות את זה, אז איזה מין ניהול מדינה יש פה?

נחמן שי: ואם הוא ידע שעומדים לעשות את זה, איך זה ייתכן?

נחמן שי: כלומר, איך שאתם לא הופכים את זה, את מה שקרה אתמול בערב, זה מחדל ממדרגה ראשונה, שמעלה ספקות כבדים איך מתנהלת מדינת ישראל היום; זה היה רק מיקרוקוסמוס, מיניאטורה.

נחמן שי: תראו, אני רוצה לעבור לנושא עצמו.

נחמן שי: משפחה, בעל ואשתו, עוזי גדיש ואשתו ציפי, נסעו במוצאי שבת, מכוניתם התהפכה, עוזי גדיש נפצע קשה וכנראה גווע למוות במשך שעות.

נחמן שי: אשתו ציפי שכבה לידו, ניסתה להושיט, לגייס עזרה, לטלפן למישהו, למשהו, ומכשיר הטלפון הסלולרי שבידיה היה ללא קליטה.

נחמן שי: אין על זה מחילה, אין על זה סליחה ואין לזה הסברים.

נחמן שי: עכשיו יבוא מי שיבוא – השר איננו – ויאמר: תראו, יש חלקים במדינת ישראל שאין בהם פריסה סלולרית.

נחמן שי: אתה הזכרת את שטחי יהודה ושומרון – על זה הם יכולים להגיד: החוק לא מחייב אותנו לפרוס מחוץ למדינת ישראל.

נחמן שי: תבדוק את זה, שווה.

נחמן שי: אני אומר, זה בתוך מדינת ישראל, נכון?

נחמן שי: אי-אפשר להיתפס פה לשום אמירה פוליטית, ולא צריך.

נחמן שי: מדובר בחיי אדם.

נחמן שי: איך זה יכול להיות שמרחבים עצומים במדינת ישראל אינם מחוברים סלולרית, רק כדי להקל על חברות הסלולר, שאמורות על פי הרישיון שלהן לפרוס משדרים בכל מדינת ישראל?

נחמן שי: ואני גם טיפלתי בזה בעבר, כששאלתי את עצמי למה לא קולטים שידורי רדיו – – –

בצלאל סמוטריץ': תנאי הרישיון.

נחמן שי: תנאי הרישיון, אתה צודק.

נחמן שי: אנחנו אולי נעשה את זה בחוק.

נחמן שי: תנאי הרישיון.

נחמן שי: מחייבים אותם שזה יהיה בכל הארץ, אז הם פורסים במקומות שנוחים להם; באזורי המרכז העמוסים בטח.

נחמן שי: למה הפריפריה צריכה לשלם?

נחמן שי: ואם אני עכשיו הולך למקום הבא, שבו מתברר – היום התפרסם דוח שאומר שזמן ההגעה של אמבולנסים ליישובים שונה מיישוב ליישוב.

נחמן שי: על זה היינו אומרים: אנחנו יודעים, אבל תקשיבו, 50 יישובים נבדקו, וזמני ההתקנה – איפה משלמים יותר?

נחמן שי: איפה סובלים יותר?

נחמן שי: יישובים קטנים, פריפריה ויישובים ערביים.

נחמן שי: זאת אומרת, מי שחי באזורים האלה דפוק כל הדרך: הוא דפוק כשהוא צריך אמבולנס; הוא דפוק כשהוא צריך שירותים; הוא דפוק כשהוא צריך קשר טלפוני במקרה חירום.

נחמן שי: איך שלא יהיה, לגור בפריפריה זה עונש במדינת ישראל.

נחמן שי: זה עונש.

נחמן שי: ואם אנחנו, חברי הכנסת, מחויבים לבוחרים שלנו ששלחו אותנו הנה, והמחויבות הזאת חלה על כולם, כולל על הממשלה, זו העדיפות הראשונה.

נחמן שי: כל אזרח במדינת ישראל באשר הוא גר הוא שווה, צריך לתת אותו דבר ולקבל אותו דבר, וזה לא מה שמדינת ישראל עושה.

נחמן שי: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מודה לנחמן שי, שהעלה את הנושא הזה, הכל-כך כאוב.

חיים ילין: ואני גם שמח, טלי, שאת פה, כי כל מה שאני אגיד – היית יכולה לעלות ולהגיד את אותן מילים, כי שנינו מכירים את האזור מצוין.

חיים ילין: כל מי שרוצה לנסוע מערד או מדימונה דרומה – שיתפלל לאלוהים, יכול להיות שהוא יעזור.

חיים ילין: אין תקשורת.

בצלאל סמוטריץ': בטוח יעזור.

חיים ילין: מה?

חיים ילין: לא, הוא יכול, בטוח, אבל פה הוא לא עזר.

חיים ילין: עכשיו, אני אומר לך, כבוד היושב-ראש, זה לא תרגיל, זאת שיטה.

חיים ילין: מה השיטה?

חיים ילין: אני אסביר לכם.

חיים ילין: לפני 20 שנה, הוט, חברת הוט, הכבלים, קיבלה במכרז ממשלתי של משרד התקשורת אזור עשיר – אשקלון, לצורך הדוגמה, אצלנו, או באר שבע – ותמורת זה שקיבלו אזור שהוא עשיר, זאת אומרת מבחינת מספר המינויים, היו צריכים לחבר גם אזורים רחוקים של הפריפריה: קיבוצים, מושבים, יישובים קהילתיים, וגם מועצות מקומיות קטנות שכלכלית לא היה כדאי.

חיים ילין: בצדק הממשלה באה ואמרה בזמנו: בואו נעשה איזון.

חיים ילין: עכשיו אותו דבר.

חיים ילין: איפה נמצאים דור שלישי, דור רביעי?

חיים ילין: וגם הדור החמישי – איפה הוא יהיה?

חיים ילין: הוא יהיה בדיוק במקומות שכלכלי להם לשים אותם.

חיים ילין: מה לעשות שאפילו לדור 1 אין תקשורת בכביש שנע בכביש הערבה וכל הכבישים.

חיים ילין: אני לא מבקש לבוא עכשיו ולפרוס תקשורת על כל מדבר יהודה, אוקיי?

חיים ילין: שכל מי שמטייל – עכשיו תהיה לו תקשורת.

חיים ילין: לא על זה אני מדבר.

חיים ילין: אני מדבר על זה שבכבישים שהם גם ככה מסוכנים תהיה פשוט אפשרות לדבר.

חיים ילין: עכשיו אספר לך סיפור אמיתי.

חיים ילין: הוזמנתי לסיור באזור ים המלח.

חיים ילין: ביטלתי את הסיור כי היה לי ריאיון מאוד חשוב.

חיים ילין: כשאני נוסע לצפון אין לי בעיה, אני יכול להתראיין בכל נקודת זמן.

חיים ילין: אתה מכיר את זה?

חיים ילין: אתה נלחם להביא את דעותיך בתחנת רדיו ולהיות חשוף, כי אתה רוצה שאנשים יבינו מה אתה חושב ומה אתה עושה.

חיים ילין: ביטלתי את הסיור הזה, כי ידעתי בדיוק מה הולך להיות שם.

חיים ילין: אז עכשיו אני לא מדבר על ריאיון; זה לא חיי אדם.

חיים ילין: אני מדבר על חיי אדם.

חיים ילין: צר לי מאוד ששר התקשורת קיבל החלטה שלא לבוא ולענות; גם אם אין לו תשובה – לשמוע אותנו ולהבין מה המשמעות של לנסוע בדרכים.

חיים ילין: אני חייב אולי להגיד: זה לא עניין פוליטי בכלל, זה לא עניין של ימין ושמאל, זה לא עניין של בדואים או לא בדואים, זה עניין של דבר בסיסי.

חיים ילין: אם במדינת ישראל קיבלנו החלטה ומכרנו את התדרים לאותן חברות, החברות חייבות לשים את כל מה שהן יכולות בשביל שלכולם תהיה תקשורת לכל החברות.

חיים ילין: והן יודעות לעשות את זה; הן יודעות לשים אנטנה אחת ושתהיה תקשורת לכל החברות, ולחלק את המעמסה הכלכלית הזאת בין כל החברות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, צר לי שבדיון הזה לא נוכח שר שייתן תשובות.

חיים ילין: אני מאוד מקווה – – –

יואב קיש: – – –

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: הוא לא השר שצריך לתת את התשובות.

חיים ילין: אני מאוד מקווה שהדיון הזה, יהיה לו המשך.

חיים ילין: ואני מוכן להתחבר גם לדיון שאתה מעלה לגבי איו"ש.

חיים ילין: העלינו את הנושא הזה עכשיו בגלל תאונת הדרכים, אבל אני מוכן בכלל, כל מה שאתה רוצה בנושא תקשורת ופריסת תקשורת במדינת ישראל.

חיים ילין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, ברצוני להתייחס לחוק שעבר לפני כמה דקות, חוק הלאום.

טלב אבו עראר: החוק הגזעני הזה, שסותר את ההגדרה – אם אתם קוראים למדינת ישראל "מדינה יהודית-דמוקרטית" או "דמוקרטית-יהודית", אני חושב שהשארתם עם החוק הזה הגדרה או חלק מההגדרה שהיא באמת מדינה יהודית, לא דמוקרטית, כי מי שמחוקק חוק כדי לפגוע בזכויות המיעוט הערבי בארץ הזאת פוגע בכל הזכויות.

יואב קיש: אין.

יואב קיש: איפה?

טלי פלוסקוב: הנושא כל כך כאוב ואתה – – – פה?

טלי פלוסקוב: ביקשת לדבר על – – –

טלב אבו עראר: אם אתה נותן עדיפות לכל היהודים, לכל אזרח יהודי, על פני אזרח ערבי, זו פגיעה.

יואב קיש: איפה?

יואב קיש: איפה נותן עדיפות?

יואב קיש: למה אתה אומר סתם?

יואב קיש: איפה?

טלב אבו עראר: אני אסביר לך, תן לי להסביר.

טלב אבו עראר: כשהשפה הערבית לפני קום המדינה – ארץ פלסטין.

טלב אבו עראר: אף אחד לא יכול להכחיש שזו ארץ פלסטין – –

יואב קיש: אין דבר כזה ולא היה דבר כזה.

יואב קיש: אין דבר כזה ולא היה דבר כזה.

טלב אבו עראר: – – שמדברת ערבית.

טלב אבו עראר: אתה לא יכול להיות מהגר ולבוא להחליף לי את השפה שלי.

טלב אבו עראר: השפה הערבית היא השפה הרשמית לפני השפה העברית.

טלב אבו עראר: בא החוק הזה – ואתה אומר: אנחנו נשאיר לה מעמד מיוחד.

טלב אבו עראר: איזה מעמד מיוחד?

טלב אבו עראר: אם תפנה לכל אדמה בכל חלק בארץ הזאת, היא תדבר ערבית.

טלב אבו עראר: איך ציין חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים?

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: האדמה מדברת בערבית).

טלב אבו עראר: כל חלק באדמה הזאת, בארץ הזאת, מדבר ערבית.

טלב אבו עראר: ולכן, איך אפשר לקבל את הטענות האלה, מר חבר הכנסת קיש, שאתם כל הזמן אומרים: אנחנו – –

יואב קיש: אבל אל תגיד דברים לא נכונים.

יואב קיש: החוק הזה – אין בו שום אפליה של אף אחד.

יואב קיש: זה הכול.

יואב קיש: חבל, חבל שאתה מסית ציבור, מסית ציבור שלם, סתם.

טלב אבו עראר: – – נדאג לצמצם את הפערים.

טלב אבו עראר: איך אפשר לצמצם את הפערים?

טלב אבו עראר: איך?

טלב אבו עראר: – אתה תיתן לי את הזמן הזה שהוא מפריע לי – איך אפשר לצמצם פערים – – –

טלי פלוסקוב: לא, אבל אתם לא מדייקים.

טלי פלוסקוב: אתם מוזנים מהתקשורת במקום לקחת את הנייר ולקרוא אותו.

יואב קיש: בדיוק.

יואב קיש: חבל.

יואב קיש: אתה מטעה את הציבור.

יואב קיש: מטעה את הציבור.

טלי פלוסקוב: אתם אומרים – – –

טלב אבו עראר: אני, שלמדתי משפטים, למדתי שם דבר, באמת, שעד היום, עד לפני חקיקת החוק הזה, האמנתי בו: שחוק-יסוד במדינה הזאת גובר על כל חוק אחר.

טלב אבו עראר: למה החוק הזה גובר על חוקי-יסוד?

טלב אבו עראר: מישהו יכול לענות לי?

טלב אבו עראר: אתם לא מתביישים?

טלב אבו עראר: חוקי-יסוד של המדינה – למה החוק הזה גובר?

יואב קיש: מה הבעיה שזה לא יהיה – – – מה הבעיה?

טלב אבו עראר: תענה לי משפטית, אל תשלוף מהכיס.

טלב אבו עראר: תענה לי משפטית.

יואב קיש: לא, אין לי בעיה עם זה.

יואב קיש: לא, אין לי בעיה עם זה.

חיים ילין: הבעיה היא שלך ושלי ביחד.

חיים ילין: כל מי שעובר באזורים האלה – אין לו קליטה.

חיים ילין: זה לא שייך לא ליהודי ולא לבדואי.

טלב אבו עראר: אז אנחנו נעבור – – –

חיים ילין: זה שייך לכל מי שיש לו את המכשיר הזה.

חיים ילין: זה הכול.

טלי פלוסקוב: – – –

טלב אבו עראר: ולכן, מכובדי, אנחנו נעבור לנושא האחר, השני.

בצלאל סמוטריץ': צר לי, אבל תם זמנך, וכבר הארכתי לך בכמה – נתתי לך.

טלב אבו עראר: כן, אבל הם הפריעו לי.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': אבל אל תתחיל עכשיו נושא חדש.

טלב אבו עראר: אני הקשבתי להם, לשאלות שלהם.

טלב אבו עראר: תן לי דקה.

טלב אבו עראר: זה נושא חשוב.

בצלאל סמוטריץ': נו, ולכן מה?

חיים ילין: מעורך דין לעורך דין.

בצלאל סמוטריץ': חצי דקה.

בצלאל סמוטריץ': חצי דקה.

טלב אבו עראר: חצי דקה.

בצלאל סמוטריץ': חצי דקה.

טלב אבו עראר: כפי שציין חברי חיים לוין – – –

בצלאל סמוטריץ': ילין.

טלב אבו עראר: ילין, סליחה, באמת חיי אדם חשובים מכל דבר אחר.

טלב אבו עראר: ולכן, אם לאדם הזה הייתה באמת קליטה באזור שלו, הוא היה יכול להתקשר למשטרה, למד"א.

טלב אבו עראר: אבל כנראה חושבים ששם זה אזור או יישוב בלתי מוכר; אולי חשבו כך.

חיים ילין: לא.

טלב אבו עראר: ולכן חברים, בכל הנגב, בכל הנגב, הקליטה חלשה, מאוד חלשה.

טלב אבו עראר: אני כחבר כנסת, בבית שלי – ואת שכנה שלי בערד – אין לי קליטה בבית.

חיים ילין: נכון.

טלי פלוסקוב: – – –

טלב אבו עראר: אין לי קליטה סלולרית.

טלב אבו עראר: לכן, צריך להגביר את הקליטה שם; באמת, לדאוג להציב אנטנות במרכזים, בצירים מרכזיים.

חיים ילין: גם לי אין, ואני לא בדואי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, תודה.

בצלאל סמוטריץ': היה לך המון זמן שיכולת לדבר בו על הקליטה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, למרבה הצער, משום מה, הממשלה בחרה שלא להגיב על ההצעה החשובה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אני אשאל כרגע את הנוכחים במליאה: האם מישהו מבקש – – –

נחמן שי: כלכלה.

בצלאל סמוטריץ': כלכלה, אבל לא בטוח שאדוני יכול להציע.

יואב קיש: כלכלה.

בצלאל סמוטריץ': כלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אז חבר הכנסת יואב קיש ביקש כלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת על העברת הנושא החשוב הזה לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שבעה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

קריאה: שוויון – – –

בצלאל סמוטריץ': שוויון בקליטה הסלולרית אני מוכן.

בצלאל סמוטריץ': בחוק השבות, בקליטה מהסוג השני, אני לא מוכן, אבל שוויון בקליטה הסלולרית אני בהחלט מוכן.

בצלאל סמוטריץ': לא בקליטת עלייה.

בצלאל סמוטריץ': א

בצלאל סמוטריץ': בטחת מאגרי מידע ממשלתיים ואופן השימוש בהם

בצלאל סמוטריץ': נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: אבטחת מאגרי מידע ממשלתיים ואופן השימוש בהם, מס' 6688, 6691, 6692, 6720, 6732 ו-6742.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת יואב קיש.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פלוסקוב ואני נחליף אחד את השני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, האמת היא שחבל שחבר הכנסת חיים ילין יצא ובעצם אין לנו פה שום נציג ממפלגת יש עתיד, לצערי, כי הדברים שלי מופנים בעיקר אליהם.

יואב קיש: מדוע?

יואב קיש: כי היום אני רוצה לדבר על הפוליטיקה החדשה של יאיר לפיד.

יואב קיש: פוליטיקה חדשה – זה היה המסר; יו"ר המפלגה לפיד חוזר על צמד המילים האלה מהיום שבו יש עתיד הוקמה.

יואב קיש: אנשים שואלים באמת: אוקיי, מהי הפוליטיקה החדשה של יש עתיד?

יואב קיש: אז חברים, תחזיקו חזק, היום יש לי תשובה.

יואב קיש: הפוליטיקה החדשה של יש עתיד היא פוליטיקה של ניצול ציני וזול של אוכלוסיות חלשות.

יואב קיש: ועבור איזו מטרה?

יואב קיש: עבור קניית קולות, פשוט מאוד.

יואב קיש: אני מצטט: הרשות למשפט טכנולוגי ומידע במשרד המשפטים הטילה קנס על סך 40,000 שקלים על מפלגת יש עתיד וקבעה כי המפלגה השתמשה בניגוד לחוק במאגר מידע של ניצולי שואה, וזאת על מנת לנצלם ולהביא אותם לקלפי לטובת הצבעה למפלגת יש עתיד בבחירות 2015.

יואב קיש: השר חיים כץ, שר הרווחה, השר חיים כץ, שר העבודה והרווחה, אני יודע – –

קריאה: – – –

יואב קיש: – – אני יודע איזה מאמץ אתה עשית בשביל לקבל מהאוצר את הפרטים של ניצולי השואה, כדי לדאוג, במסגרת ממשלתית, שהם יקבלו את הזכויות שלהם ושאתה תוכל לטפל בהם – אישית אפילו, עד כדי כך.

יואב קיש: מה מסתבר?

יואב קיש: שמפלגת יש עתיד קיבלה את המאגר והתחילה לדאוג שאותם אנשים יבואו להצביע עבורם.

יואב קיש: אתה מבין את השערורייה?

יואב קיש: זאת הפוליטיקה החדשה של חבר הכנסת יאיר לפיד.

יואב קיש: אני פניתי על הממצאים האלה.

יואב קיש: בעיני זה נראה אבסורד שהדבר הזה נסגר בקנס מינהלתי.

חיים כץ: שמונה חודשים לקח לי לקבל את רשימת תעודות הזהות של ניצולי השואה, בהתערבות היועץ המשפטי של הממשלה.

יואב קיש: היית מתקשר ליאיר והוא היה נותן לך את זה בשתי דקות.

חיים כץ: אל תדאג, הוא לא נתן לי.

חיים כץ: ביקשתי – – –

יואב קיש: יאיר לפיד קיבל את זה בצורה לא חוקית.

יואב קיש: חברים, את זה לא אני אמרתי.

חיים כץ: הוא שר אוצר שממונה על הרשות.

יואב קיש: לא חוקית, ולפעילות של מפלגת יש עתיד.

יואב קיש: זה נגמר ב-40,000 שקל קנס.

חיים כץ: לא אכפת לי מה מישהו אחר אמר.

חיים כץ: הרשות לניצולי השואה נמצאת באוצר.

חיים כץ: הם, יש להם את המאגר של כל ניצולי השואה.

יואב קיש: נכון, וזה הלך למפלגת יש עתיד.

חיים כץ: אני, מה שעשיתי – הצלבתי אותו עם הביטוח הלאומי וראיתי מי צריך עזרה.

יואב קיש: אז את זה עשית אחרי שמונה חודשים של מאמץ, ומפלגת יש עתיד קיבלה את זה מהאוצר, ועכשיו השתמשה בזה להביא בוחרים לקלפי.

יואב קיש: על זה הם קיבלו 40,000 שקלים קנס.

יואב קיש: אני שואל: מדוע זאת לא עבירה פלילית?

יואב קיש: למה מישהו לא משלם על זה במקום שלו, או אפילו בכלא?

יואב קיש: איך את האוכלוסייה הכי מסכנה הזאת מנצלים?

יואב קיש: עד היום שולחים להם בדואר שיווק של יש עתיד.

יואב קיש: הם אפילו לא הסירו אותם מהרשימה.

יואב קיש: איזה ביזיון.

יואב קיש: לאן נגיע?

יואב קיש: ביקשתי מהיועץ המשפטי לממשלה שיבדוק לעומק את המעורבות בקניית הקולות הזאת, או הניסיון לקנות קולות של ניצולי השואה על ידי מפלגת יש עתיד.

יואב קיש: אני קורא לו מפה להורות על חקירה, שיבדוק את הנושא מעבר לקנס המינהלתי שהם כבר קיבלו.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם ככה: מעבר לעובדה שמדובר באמת בניצול ציני של אוכלוסייה חלשה, שהמפלגה כביכול טענה שהיא מייצגת אותה, עולה פה חשש כבד למעשה בלתי חוקי וחמור במיוחד.

יואב קיש: אני אסכם: איך אמרנו?

יואב קיש: פוליטיקה חדשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת טלי פלוסקוב, גברתי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת – אני לא יודעת אל מי אני פונה, אבל חברי הכנסת – אני רוצה להגיד כמה מילים על איזו אוכלוסייה אנחנו מדברים.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על אנשים שהרבה פעמים לא יודעים להגן על עצמם; על אנשים שהרבה פעמים לא יודעים למצות את הזכויות שהמדינה נתנה להם.

טלי פלוסקוב: והנה, הגיע מישהו שהחליט לנצל את מעמדו ולקחת את הפרטים שלהם ולהגיע אליהם בכוח.

טלי פלוסקוב: אני טוענת שאם במקום ההודעות האלה שחבר הכנסת יואב קיש דיבר עליהן עכשיו – הודעות פרסום פוליטי – היו שולחים להם הודעות על הזכויות שלהם ואיך למצות אותן, מילא, הייתי מקבלת את זה.

טלי פלוסקוב: אבל לא.

טלי פלוסקוב: עוד פעם, אני מעריכה את הצעד שיאיר לפיד עשה כשר האוצר לקראת ניצולי שואה, שנתן להם מענק שנתי.

טלי פלוסקוב: זה ייאמר לזכותו.

טלי פלוסקוב: אבל לקחת את זה ולהפוך את זה באמת לכלי פוליטי לקראת הבחירות?

טלי פלוסקוב: וברור לכולנו מה זה.

טלי פלוסקוב: ברור.

טלי פלוסקוב: אנשים מספרים לי.

טלי פלוסקוב: לא הבנתי איך.

טלי פלוסקוב: אנשים אומרים: מה אנחנו עושים?

טלי פלוסקוב: נמאס לנו לקבל את זה.

טלי פלוסקוב: רק עכשיו הבנתי איך בכלל הפרטים שלהם הגיעו אליהם.

טלי פלוסקוב: אני עובדת עם הרשות לזכויות ניצולי שואה, המון עובדת אתם, ואני יודעת שכל מה שאנחנו עושים זה לא ברמה הפרטנית.

טלי פלוסקוב: אני בטוחה שלא הרשות לזכויות ניצולי שואה תרמה את השמות של ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: מישהו השתמש בזה – אני לא רוצה להגיד שם.

חיים כץ: אין מקום אחר להעביר את זה.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אנחנו לא עורכי דין כדי לקבוע, כן?

טלי פלוסקוב: אבל אני לגמרי מסכימה עם חברי יואב קיש על כך ש-40,000 שקלים זה לא קנס שמגיע עבור העבירה הזאת.

טלי פלוסקוב: זה צריך לעלות למדינה הזאת הרבה יותר כסף.

בצלאל סמוטריץ': למפלגה.

טלי פלוסקוב: למפלגה הזאת, בוודאי.

טלי פלוסקוב: זה צריך לעלות למפלגה הזאת הרבה יותר כסף, ואם לא כסף – אז כן, פלילי.

טלי פלוסקוב: ואנחנו יודעים מה זה שמירה על הסודיות, ואנחנו יודעים מה זה כשאנחנו חותמים על כל המסמכים שאסור להעביר דברים כאלה לאחרים – גם אנחנו, כחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: ולמה לאחד מותר ולשני אסור?

טלי פלוסקוב: אם הקנס יהיה 40,000 שקלים, אז גם כל אחד יבין: אני אנסה, מה זה 40,000 שקלים?

טלי פלוסקוב: אני אשלם, אבל אז אני אקבל עוד שני מנדטים.

טלי פלוסקוב: שווה לי.

טלי פלוסקוב: לכן אני חושבת שההתייחסות כאן צריכה להיות הרבה יותר רצינית.

טלי פלוסקוב: אני מצטרפת לכל מה שאמר חבר הכנסת יואב קיש – להעביר את הסוגיה הזאת למקום אחר, כדי שאחרים יחשבו פעמיים אם כדאי להם להשתמש בנתונים של משרדי הממשלה לעניינים פוליטיים אישיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת פלוסקוב.

בצלאל סמוטריץ': הדבר הבא הוא עבדכם הנאמן, אז חברת הכנסת פלוסקוב תחליף אותי רגע על הדוכן, ואני אקח את זכות הדיבור.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא, כאמור, הוא חבר הכנסת סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: בצלאל סמוטריץ, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו.

בצלאל סמוטריץ': אני בוודאי מסכים לכל הדברים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש, אני מקווה שלפחות במסגרת הפוליטיקה החדשה השתמשו במאגר כדי להזמין את ניצולי השואה להפרשת חלה.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך שכנעו אותם למה לתמוך בחוק של שוברים שתיקה ואז להתנגד לחוק הלאום, ואיכשהו הוציאו אותם מבולבלים מעניין.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני באמת חושב שהנושא החשוב והמשמעותי זה אופן אבטחת מאגרי המידע במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': מדינת ישראל מחזיקה הרבה מאוד מאגרי מידע – לדעתי קצת יותר מדי, גם במקומות שבהם לא צריך להחזיק.

בצלאל סמוטריץ': הבית הזה סער לא מעט בקדנציה הזאת, בהמשך לקדנציה הקודמת, סביב שאלת המאגר הביומטרי.

בצלאל סמוטריץ': הבטחות ניתנו מעל כל במה שהמאגרים האלה מאובטחים בצורה מקצועית מאוד.

בצלאל סמוטריץ': השאלה היא מי מגן על הציבור ועל האזרחים ועל המאגרים האלה ממצב שבו מי שמחזיק במאגרים האלה בסמכות וברשות מוציא אותם ועושה בהם שימוש.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, צריך להבין, חבר הכנסת קיש: זה הרבה יותר חמור מעצם השימוש במאגר לצורך פוליטי, שזה – אין ויכוח בינינו, זה חמור.

בצלאל סמוטריץ': אני גם מסכים מאוד שזה פלילי.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מצליח להבין מי קיבל את ההחלטה ולמה לא לטפל בזה בהליך הפלילי אלא בהליך המינהלי.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה הרבה יותר חמור.

בצלאל סמוטריץ': הרי המשמעות היא שהמאגר הזה עכשיו נמצא על מחשבים רגילים של פעילי מפלגה, של יועצים אסטרטגיים, של חברות מסחריות, שהן אלה שדרכן – הרי איך מודיעים הודעות בתפוצה גדולה?

בצלאל סמוטריץ': הולכים לחברה מסחרית, נותנים לה את המאגר, והיא, יש לה איזו טכנולוגיה כזאת שמוציאה את המיילים האלה בלי שהם רצים לספאם.

בצלאל סמוטריץ': אז אותם מאגרים של ניצולי השואה, שאמורים להיות מוגנים, נמצאים היום – לכו תדעו.

בצלאל סמוטריץ': וזה בעיני הדבר החמור, עוד הרבה יותר.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו המאגר הזה פרוץ.

בצלאל סמוטריץ': גם, חבר הכנסת קיש, כפי שציינת, נניח שעכשיו יגידו לאנשי יש עתיד: תוכיחו לנו שמחקתם את זה מהמאגרים.

בצלאל סמוטריץ': המאגרים כבר לא אצלם, הם העבירו את זה לחברה ששלחה, והחברה מן הסתם סחרה כזה.

בצלאל סמוטריץ': הרי המאגרים האלה שווים הון תועפות.

בצלאל סמוטריץ': הון תועפות.

בצלאל סמוטריץ': ואני באמת שואל: איך אנחנו כאזרחים – וזה לא פחות מאשר מפחיד – יכולים להיות רגועים?

בצלאל סמוטריץ': יש מאגרים במשרד הפנים.

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה, אני לא מאחל, אבל מחר יבוא איזה שר פנים – לא חלילה הנוכחי – ויחליט שהוא מוציא את המאגרים של משרד הפנים – יש לו שם, כידוע, את כל מרשם האוכלוסין – ועושה על זה בחירות, ומוציא את זה לחברות מסחריות.

בצלאל סמוטריץ': אני, אגב, רוצה להזכיר שממש בשנים האחרונות, אני לא זוכר בדיוק מתי, נכנסו לכלא, כמדומני לארבע שנים, אחד או שניים מעובדי משרד הפנים שפרצו את הקוד של מרשם האוכלוסין והוציאו אותו החוצה וסחרו בו.

בצלאל סמוטריץ': וכמובן, שוב, ברגע שזה יוצא, זה לא נשאר בידיים של מישהו אחד; זה כבר עובר עוד יד ועוד יד ועוד יד, וזאת מציאות מפחידה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב, אדוני סגן השר שאמור להשיב, אני רוצה לקוות שהתשובה שלך לא תתייחס אך ורק למשרד האוצר ולמאגרים של משרד האוצר – –

יצחק כהן: זה לא קשור למשרד האוצר.

בצלאל סמוטריץ': – – אלא בכלל לשאלה איך משרדי הממשלה נערכים להגן ולשמור על המאגרים הללו ועל ביטחונם, ולמעשה על ביטחוננו ועל הפרטיות שלנו, אזרחי מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אני מוטרד מאוד מהעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: אבקש את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעות דחופות לסדר-היום בעניין אבטחת מאגרי מידע – ניצולי שואה.

יצחק כהן: למען הסר ספק, מאגרי המידע של משרד האוצר מאובטחים לפי כל דין ונוהל המחייב שמירת אבטחת מידע, ולא מועבר מידע לגוף אחר אלא בהתאם לחוק הגנת הפרטיות ובהתאם לכללים הקבועים בחוק.

יצחק כהן: פורסם על מפלגת יש עתיד ועל מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל ויושב-ראש העמותה שנמצא כי ביצעו הפרות לפי חוק הגנת הפרטיות, והוטלו קנסות בסכום כולל של 55,000 ש"ח.

יצחק כהן: בעקבות תלונות שהתקבלו הרשות ביצעה הליך פיקוח מקיף, הכולל עריכת חיפושים וחקירות מחשב במשרדי המפלגה והעמותה.

יצחק כהן: על פי ממצאי ההליך, יושבת-ראש עמותת מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל העבירה ליושב-ראש מטה מפלגת יש עתיד, לבקשתו, קבצים הכוללים רשומות המכילות מידע אישי רגיש ומזוהה על ניצולי שואה, וזאת ללא הסכמה מפורשת של הניצולים, תוך פגיעה בפרטיותם ובניגוד לחוק הגנת הפרטיות.

יצחק כהן: בהמשך השתמשה המפלגה במידע לצורכי תעמולה ולשם פניות בדיוור ישיר לניצולי שואה לקראת הבחירות לכנסת העשרים.

יצחק כהן: לאחר תום שימוע שנערך לנציגי המפלגה והעמותה הוחלט כי הגורמים פעלו בניגוד להוראות החוק, ועל כן הוטלו עליהם קנסות מינהליים.

יצחק כהן: על מפלגת יש עתיד הוטלו שני קנסות מינהליים: 1.

יצחק כהן: בסך 25,000 ש"ח, על כך שהיא פגעה בפרטיותם של הניצולים בדרך של שימוש בפרטיהם לשם ביצוע דיוור ישיר ושל שיחות תעמולה ללא הסכמת הנמענים; 2.

יצחק כהן: בסך 15,000 ש"ח, על כך שהיא ביצעה דיוור ישיר לניצולים בלי שפירטה את הפרטים שהחוק מחייב לפרט בעת הפנייה בדיוור ישיר.

יצחק כהן: על יושבת-ראש העמותה הוטל קנס מינהלי אישי בסך 5,000 ש"ח על כך שהעבירה למפלגה קבצים הכוללים רשומות שמכילות מידע אישי רגיש של ניצולי שואה הנשמרים במערכת הממוחשבת של העמותה.

יצחק כהן: על העמותה הוטל קנס בסך 10,000 ש"ח על כך שניהלה והחזיקה מאגר מידע החייב ברישום בפנקס מאגרי מידע בלי לרושמו.

יצחק כהן: עד כאן העובדות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יודע לענות מדוע לא ננקט הליך פלילי בעניין אלא הסתפקו רק בקנס מינהלי?

בצלאל סמוטריץ': של מי ההחלטה?

בצלאל סמוטריץ': מי מוסמך לקבל את ההחלטה הזאת?

יצחק כהן: מי שניהל את ההליך הזה הוא משרדי רמו"ט – הרשות למשפט טכנולוגיה ומידע.

יצחק כהן: לא אנחנו.

טלי פלוסקוב: הטענה שלנו היא שהקנס הוא לא מענה כאן.

טלי פלוסקוב: הסכום הוא כל כך זעיר – – –

יואב קיש: שזה מצדיק את העבירה.

טלי פלוסקוב: נכון.

חיים כץ: אבל הוא לא קבע את הקנס.

חיים כץ: בשביל זה – – – פלילי.

יצחק כהן: לא קשור למדינה, לא קשור לאוצר.

יצחק כהן: לא קשור אלינו.

יצחק כהן: בואו נבין את העובדות.

חיים כץ: – – – בוועדה.

יואב קיש: אני מבקש להעביר את זה לדיון בוועדה.

יצחק כהן: אבל למען הסר ספק, זה לא קשור למשרד האוצר.

יצחק כהן: אין קשר לרשות לניצולי השואה.

יצחק כהן: אין.

יואב קיש: אוקיי.

יצחק כהן: השר כץ יגיד לכם כמה קושי היה בבקשה שהוא ביקש כשר בממשלת ישראל.

חיים כץ: כן, הוא אמר – שמונה חודשים עד שקיבלתי את הנתונים.

יצחק כהן: זה לא פשוט.

יצחק כהן: אנחנו לא מעבירים מידע.

יואב קיש: אני מבקש דיון בוועדה.

יצחק כהן: אני מציע להסתפק בדברי השר.

יצחק כהן: מה שתחליטו.

טלי פלוסקוב: לא, אנחנו רוצים להמשיך דיון.

בצלאל סמוטריץ': יש מישהו מחברי הכנסת שאינם המציעים המבקש להציע לעשות משהו עם הנושא הזה?

שלי יחימוביץ': ביקורת המדינה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי רוצה להעביר לוועדה לביקורת המדינה?

שלי יחימוביץ': כן.

יואב קיש: אולי לוועדת הכנסת, שהיא תחליט.

בצלאל סמוטריץ': אז ועדת הכנסת תחליט לאיזו ועדה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת על הבקשה להעביר את הנושא לדיון בוועדה כלשהי שתיקבע על ידי ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד? נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שבעה תומכים.

בצלאל סמוטריץ': אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מוסיפים את הצבעתו של סגן שר יצחק כהן לפרוטוקול, גם הוא בתמיכה בהעברת הנושא לוועדת הכנסת, שתקבע באיזו ועדה יידון העניין.

בצלאל סמוטריץ': הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – הודעת שר החקלאות ופיתוח הכפר על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון בהצעותיהם של חברי הכנסת ואיתן ברושי בנושא:

נאזם בדר: סגירת חברת זרעים גדרה ופיטוריהם של כ-130 עובדים – פגיעה אנושה בעובדים, בחקלאות מובילה בתחומה ובידע מדעי.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעה דחופה לסדר-היום: החלטת אונסק"ו לגבי ירושלים.

בצלאל סמוטריץ': היחיד מן המציעים שנוכח כעת – אף אחד.

בצלאל סמוטריץ': אני דווקא רואה שסגנית השר, שהייתה אמורה להשיב, נוכחת.

חיים כץ: אבל היא לא תשיב.

בצלאל סמוטריץ': היא לא תשיב.

בצלאל סמוטריץ': לכן הנושא, לצערי הרב, בהיעדר מציעים, יורד.

ציפי חוטובלי: חבל.

בצלאל סמוטריץ': אכן חבל.

בצלאל סמוטריץ': קודם הממשלה לא כיבדה את עצמה, ועכשיו הכנסת לא מכבדת את עצמה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני לא אחלק – אדוני סגן המזכירה, בהיעדר מי מהמציעים סגנית השר לא יכולה להשיב לעצמה, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נאלצים להוריד את הנושא מסדר-היום, לצערי.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מכריזים כעת על הפסקה בסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': סדר-היום יתחדש, בעזרת השם, היום בשעה 20:00.

חיים כץ: 20:00?

בצלאל סמוטריץ': 20:00.

בצלאל סמוטריץ': שמונה בערב, אדוני השר.

בשעה 15: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים – הוראת שעה), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1133; "דברי הכנסת", חוב' זו, עמ' 22009; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בהצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים – הוראת שעה), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים של הכנסת, חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יש כמה הסתייגויות ובקשות דיבור.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג למליאת הכנסת את הצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים – הוראה שעה), התשע"ז–2017.

משה גפני: הצעת החוק הזאת נועדה לתת הטבות באמצעות נקודות זיכוי לבעל ולאישה יותר מאשר היה עד 1 בינואר 2017.

משה גפני: העלות הכוללת, לפי דברי אנשי משרד האוצר – שאני אומנם לוקח קצת בהסתייגות, אבל מדובר בערך ב-1.7 מיליארד שקל שאנשים יקבלו אם החוק הזה יאושר בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: אני מבקש קודם, אדוני היושב-ראש, לומר מה ההבדל בין מה שהיה טרם קבלת החוק הזה למה שיהיה לאחר קבלתו.

משה גפני: הצעת החוק מבקשת להשוות את נקודות הזיכוי שניתנות לאישה בעד ילד מגיל לידה עד גיל חמש – אותו הדבר לגבר.

משה גפני: לפי המוצע, ילד בגיל לידה – תהיה העלאה של 1 נקודת זיכוי לאישה, ו-0.5 נקודת זיכוי לגבר; בעד ילד בגיל שנה ובגיל שנתיים תהיה העלאה של 0.5 נקודת זיכוי לאישה ולגבר; ילד בגיל שלוש – תהיה העלאה של 0.5 נקודת זיכוי לאישה ו-1.5 נקודת זיכוי לגבר; ילד בגיל ארבע ובגיל חמש – תהיה העלאה של 0.5 נקודת זיכוי לאישה ו-2.5 נקודות זיכוי לגבר.

משה גפני: באופן זה, בעד ילד בגיל לידה יהיו זכאים האישה והגבר ל-1.5 נקודת זיכוי, ומגיל שנתיים עד גיל חמש יהיו זכאים האישה והגבר ל-2.5 נקודות זיכוי.

משה גפני: זה מה שהחוק הזה משנה ביחס לנקודות הזיכוי.

משה גפני: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה דברים, ובהם מה עשינו בוועדה – והיה לא קל, ואני רוצה, כמו תמיד, לשבח את חברי האופוזיציה וחברי הקואליציה, שבעבודה משותפת עשינו כמה פעולות, ובסופו של דבר הצבענו בוועדת הכספים על החוק הזה פה אחד.

משה גפני: כל חברי הוועדה כולם הצביעו בעד לאחר כמה שינויים שעשינו.

משה גפני: אף אחד מאתנו לא ידע מה השני הולך להציע, אבל הצענו פחות או יותר את אותם דברים.

משה גפני: הדבר הראשון – כאשר יש תוספת של נקודת זיכוי בשנה שאישה יולדת ילד, כפי שקראתי בטבלה שהבאתי, פעמים רבות, בשנה שהיא יולדת היא חצי שנה לא עובדת בכלל, אז אין לה את כל התוספות בשכר; אין לה דברים שאישה מקבלת כאשר היא עובדת, ואז השכר שלה נמוך, היא לא מגיעה לסף המס, וכתוצאה מכך זו תהיה אות ריקה, או כסף שלא יבוא לידי ביטוי בתוך המערכת הזאת שעליה אנחנו מדברים, ולא עשינו כלום.

משה גפני: אז אולי אנחנו יכולים לשאת נאומים חוצבי להבות, ואנחנו יכולים להגיד: אבל ישב איזה מישהו שהכין את התוכנית הזאת, והוא יצחק כל הדרך אל הבנק, אל כיסוי הגירעון של המדינה, מכיוון שהכסף לא יגיע למטרתו, האישה לא תקבל אותו.

משה גפני: לכן, בעצה אחת אנחנו, חברי הוועדה – כל אחד הציע את זה מזווית ראייה שלו – סיכמנו כדלהלן, וזה מופיע בחוק: שהאישה, על פי החלטתה, יכולה בשנת 2017, שזו שנת הלידה שלה, להחליט שהיא לא מבקשת את נקודת הזיכוי הזאת.

רחל עזריה: – – –

משה גפני: מה?

רחל עזריה: השנה שבה היא ילדה, ולא שנת הלידה.

משה גפני: מה אמרתי?

רחל עזריה: שנת הלידה שלה.

משה גפני: את צודקת.

משה גפני: זה אחד הדברים שבהם אני לא חולק עלייך.

רחל עזריה: יש הישג.

ענת ברקו: אני בטוחה שיש עוד שאתה לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הסכמה כללית, חברת הכנסת – – –

רחל עזריה: כן, אנחנו פה – – –

משה גפני: נכון, את צודקת.

משה גפני: ואכן, בשנה שבה היא ילדה היא לא רוצה את נקודת הזיכוי, זה לא עושה לה כלום, מכיוון שבשנה הזאת היא לא עבדה חלק גדול מהשנה.

משה גפני: היו ויכוחים לא קלים עם אנשי משרד האוצר.

משה גפני: הם אנשים טובים ומוכשרים והכול, אבל לא קלים.

איתן ברושי: אל תגזים.

משה גפני: לא הגזמתי.

איתן ברושי: לא להגזים.

משה גפני: תאר לעצמך עוד אם הייתי אומר את הכול.

משה גפני: הגענו למסקנה בסוף שזה יופיע בחוק, שהאישה זכאית לומר: אניף את נקודת הזיכוי שאתם נותנים לי בכנסת עכשיו – קודם בממשלה – אני מבקשת שזה לא יהיה ב-2017 אלא ב-2018; ב-2018 זה יבוא לידי ביטוי, כי היא עובדת שנה מלאה והיא מקבלת את כל ההטבות של אישה עובדת, וכל השכר הזה ממוסה, וחל על זה מס הכנסה.

משה גפני: היא תקבל, נדמה לי, 3.5 נקודות זיכוי, מכיוון שמתווסף לה מה שמגיע לה ב-2018, מה שהועבר מ-2017, ואז באמת התוצאה תהיה שהיא מקבלת הטבה, ושההטבה הזאת באה לידי ביטוי.

משה גפני: אותו דבר סיכמנו בסוף שזה יהיה גם בשנה השנייה; אם האישה יולדת ב-2018 – החוק חל גם בשנה הזאת – היא זכאית לומר שהיא איננה מעוניינת, מכיוון שזו השנה שבה היא ילדה – רחל, רחל – כי זו השנה שבה היא ילדה, והיא רשאית לומר שהיא רוצה את נקודת הזיכוי בשנה העוקבת, בשנה הבאה.

משה גפני: זה החלק שהיה לא קל, אבל בסדר.

משה גפני: היה חלק שהוא לא קל ולא התגברנו עליו – רק חלקית, אני רוצה לומר כאן, ובזה אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לקראת סיום הצגת הדברים – אנחנו שאלנו למה הוראת שעה.

משה גפני: למה ב-2017–2018?

משה גפני: למה זה לא גם הלאה?

משה גפני: נותנים את ההטבה הזאת – צריך לתת אותה באופן קבוע.

משה גפני: ישב מנכ"ל משרד האוצר בוועדה, ואמר שכן, הוא חושב שהטענה שלנו צודקת.

משה גפני: העלה את זה מיקי לוי מהאופוזיציה והעלו את זה חברים בקואליציה; העלינו את זה כולנו.

משה גפני: למה לא? לא יהיה כסף בעוד שנתיים?

משה גפני: תבוא הממשלה, כמו שהיא תעשה פעולות כשיש גירעון גדול ואין הכנסות – מה שאנחנו מעריכים ומקווים שלא יהיה ושיהיה בסדר, בעזרת השם – ויגידו: אנחנו מפסיקים.

משה גפני: אבל למה שזו לא תהיה הוראה קבועה?

משה גפני: כמעט הגענו להסכמה, עד שנכנסו אלי לחדר, אדוני היושב-ראש, והגיעו אנשי משרד האוצר מגובים ביועצים משפטיים, ואמרו שאי-אפשר, על פי החוק, לקבוע הצעת חוק שעולה כסף לשלוש שנים, בגלל מין דבר שאני עוד אדבר עליו – בגלל הנומרטור; הנומרטור לא מאפשר להביא הצעת חוק תקציבית לשלוש שנים בלי שאנחנו יודעים מה מקורות ההכנסה שיהיו ב-2019.

יולי יואל אדלשטיין: ול-30 שנה – –

משה גפני: אותו דבר.

יולי יואל אדלשטיין: – – אם אנחנו מעבירים הצעת חוק?

משה גפני: אותו דבר.

משה גפני: דרך אגב – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא מבין, אבל אם קיבלת איזשהו חוק של הטבה לניצולי השואה, זה מה – לשנתיים?

משה גפני: כן.

איתן ברושי: לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: מה כן?

איתן ברושי: אנחנו נגד הגרסה הזאת.

משה גפני: שאל יושב-ראש הכנסת את שאלת מיליון הדולר.

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, שאלת תם.

יולי יואל אדלשטיין: אני באמת לא הבנתי.

משה גפני: נכון.

משה גפני: שאלה טובה.

משה גפני: שאלה טובה.

משה גפני: הנומרטור אומר שלא, רק לשנתיים.

משה גפני: אבל אני לא הסתפקתי בדבר הזה, הלכתי ליועץ המשפטי של הכנסת, ואני חושב שיש פה תקלה שאין שנייה לה.

משה גפני: אומר לי היועץ המשפטי של הכנסת: החוק של הנומרטור קובע שהממשלה לא תתמוך בהצעת חוק שבה במשך שלוש שנים אנחנו לא נדע מה מקורות ההכנסה.

משה גפני: הממשלה, כשהיא מקבלת החלטה שהיא מעבירה חוק – כן כן, זה המצב, עם המצב הזה אנחנו נצטרך עכשיו לחיות ולהתמודד; הונחה על השולחן הצעת חוק שלי, פרטית, לבטל את הנומרטור.

משה גפני: אומר לי איל ינון, היועץ המשפטי של הכנסת: זה לא מחייב את הכנסת.

משה גפני: מה שנאמר בחדר אצלי כאשר ישבנו כולנו שם, כשבאו היועצים המשפטיים ואמרו: זה בניגוד לחוק אם אתה מעביר את זה – התברר שזה לא נכון.

משה גפני: אני גם ידעתי את זה, אבל אתה יודע, היום מוכרחים יועץ משפטי.

משה גפני: החוק אומר שאנחנו יכולים לקבל החלטה שהחוק הזה הוא למשך כל החיים, ולא קורה שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: כל דבר.

משה גפני: אנחנו יכולים לקבל החלטה – יש הסתייגות כזאת, שאני לא מציע לקבל אותה, כי הסיכום היה סיכום – – –

יעקב פרי: רגע, ואז לא יחול יותר הנומרטור?

משה גפני: מה?

יעקב פרי: ואז לא יחול הנומרטור?

משה גפני: לא, הנומרטור לא חל עלינו.

משה גפני: אם אנחנו מקבלים החלטה – למשל, אמרתי בוועדה – – –

מאיר כהן: אבל מה חדש?

מאיר כהן: ברור שזה לא חל – – –

משה גפני: בסדר, לא, אבל הטענה המרכזית שלהם בוועדה – – –

מאיר כהן: – – – זו ההתנהגות של האוצר.

משה גפני: האוצר טען בוועדה שזה בניגוד לחוק.

איתן ברושי: – – – הוא יופיע – – –

משה גפני: עכשיו, השרים באמת לא יכולים לתמוך, בגלל הנומרטור, אבל אז אמרתי: אני אפנה לראשי האופוזיציה ואני אגיד להם, תתמכו בחוק – כפי שהם באמת עשו בסוף – אנחנו משחררים את השרים מלהצביע, והחוק עובר, והוא תקף.

משה גפני: שנדע שאנחנו בבעיה; הנושא הזה הוא לא נושא קל ולא נושא פשוט, והאמת היא שלו היו יכולים, היו תומכים בעניין הזה, שההוראה תהיה הוראת קבע.

משה גפני: אבל מה כן עשינו?

משה גפני: הרי בסופו של דבר, גם מה שהבנו ממנכ"ל משרד האוצר וגם מה שהבנו בצורה כזאת או אחרת משר האוצר, לא במישרין – שהוא בעד הוראת קבע.

משה גפני: אמרנו – וזה מופיע בחוק – שבשנת 2018, בעת הגשת התקציב לשנת 2019, או ב-1 בנובמבר 2018, או המוקדם שביניהם, יבוא שר האוצר לוועדת הכספים ויגיד אם הוא מבקש להמשיך את החוק הזה הלאה, באופן קבוע.

משה גפני: ואז יקרה אחד מהשניים: אז גם נדע מהם מקורות ההכנסה בשנת 2018, מה הולך להיות ב-2019, והתוצאה, בעניין הזה, אני מקווה שהיא תהיה תוצאה חיובית.

יולי יואל אדלשטיין: אולי עכשיו יהיה השנה "בייבי בום", כי ההטבה היא רק לשנה וחצי שנתיים, אז מי יודע.

משה גפני: לא, אני מעריך שזה יימשך גם הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: מקווה.

משה גפני: אדוני שר האוצר, אני מסיים.

יואב קיש: לא, אל תסיים.

יואב קיש: אל תסיים.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, זה בסדר.

משה גפני: אה, באמת?

משה גפני: לא, קרה משהו?

יואב קיש: לא, הכול בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא לא, הכול בסדר.

משה גפני: אנחנו במדינה מזרח-תיכונית.

משה גפני: אין בעיה אחת לשבוע; יש אחת לפני הצהריים, אחת אחר הצהריים, אז – – –

דוד ביטן: זה נאום המזל – – – דבר הרבה.

משה גפני: הרבה אני אדבר?

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד שר האוצר שמדבר, ויש הסתייגויות, אל תדאג.

משה גפני: לא, אבל עוד אחרים מדברים, השר עכשיו עולה.

יולי יואל אדלשטיין: יש השר ויש מסתייגים.

קריאה: יש עוד הרבה.

קריאה: פרקי אבות, בקיצור.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, אין צורך בפרקי אבות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מדבר לעניין, אתה יכול להמשיך.

קריאות: – – –

משה גפני: עכשיו, אני רוצה לומר לכם, הייתה טענה, אדוני יושב-ראש הכנסת, שפעמים רבות, כאשר המצב הכלכלי במדינה הוא טוב, בחסדי השם יתברך – יש צמיחה משמעותית, יש אבטלה מאוד נמוכה, שלא הייתה כדוגמתה עשרות שנים, יש מצב שבו אנחנו מבחינת דירוג האשראי בעולם, אילולא החשש מהפצצה הגרעינית באיראן אנחנו במקום הגבוה ביותר; זאת אומרת, אנחנו מדינה שהמשק הכלכלי שלה הוא חזק, יציב, ואין ויכוח לגבי העניין הזה – ואז, נאמר כמה פעמים בוועדת הכספים, למה צריך לתת את הכסף הזה, למשל, להפחתת 1% במע"מ?

משה גפני: אנשים לא מרגישים את ההפחתה הזאת, אם זה לא לאורך זמן, שיש הפחתה קבועה.

משה גפני: מי מרוויח מהפחתת המע"מ ב-1%?

משה גפני: מי שקונה רכב.

משה גפני: אבל עקרת הבית או בעל הבית שהולך למכולת לא נהנים מהעניין הזה.

משה גפני: בא שר האוצר והציע עכשיו הצעה אחרת – את מה שאנחנו אמרנו כל הזמן שצריך לעשות, לפחות בשלב הראשון; אחרי זה יבוא גם הנושא של מס הכנסה שלילי והצהרונים, אבל קודם כול אני מדבר על החוק הזה – בא שר האוצר ואומר:

משה גפני: אני נותן כסף; יהיו נשים שבשנת 2017 תקבלנה 3,000 שקל – יהיו נשים במדרג הזה, גברים ונשים שיקבלו עבור ילדיהם את התוספת שאמרתי; זה לא יהיה מיליארד ו-700 מיליון, אני מפקפק בנתונים של אנשי משרד האוצר, אבל זה יהיה סכום מאוד משמעותי, גם בסך הכול הכללי וגם במה שיגיע לכל אחד ואחד.

משה גפני: אני אומר לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, אנחנו פעם ראשונה נתקלים באמת באופן מעשי בבעיית הנומרטור.

משה גפני: פעם ראשונה.

יואב קיש: בבעיית מה?

משה גפני: בבעיית הנומרטור.

משה גפני: הבעיה הזאת לא הייתה עד היום בפועל.

משה גפני: אני מכה על חטא בעניין הזה.

משה גפני: אני אומר, אני העברתי את זה – – –

יואב קיש: לא חשבת – – –

משה גפני: חשבתי עד גבול מסוים, כי אמרו לי שזה יהיה עד גבול מסוים.

יואב קיש: זה בעיה, אבל אולי זה גם יתרון.

יואב קיש: תלוי איך אתה מסתכל על זה.

משה גפני: לא לא, זאת בעיה, אני אגיד לך גם מדוע.

משה גפני: המשמעות של העניין – יושב-ראש הכנסת אמר את זה עכשיו בהערת אגב, הערת ביניים, שהיא מאוד נכונה – היא שאנחנו לא יכולים, על פי ההיגיון שבנומרטור – אני עוד לא מדבר על איך אנחנו מתגברים על זה – ההיגיון בנומרטור הוא שאנחנו לא יכולים להעביר חוק קבוע.

משה גפני: זו המשמעות של העניין.

יואב קיש: כפוף למגבלות של הנומרטור.

משה גפני: כפוף למגבלות.

משה גפני: עד היום היה – שאז צעקנו עד לשמים; אתם לא זוכרים את זה, החדשים יותר, אבל אני זוכר – כאשר הגבילו הצעת חוק שהעלות התקציבית שלה היא 5 מיליון שקלים, שיצטרכו יותר מ-50 חברי כנסת או 50 חברי כנסת.

משה גפני: היו פה זעקות שבר.

יואב קיש: והיום, בעצם, עם הנומרטור אתה לא יכול?

משה גפני: היום אתה לא יכול לעשות כלום.

משה גפני: אמרתי – מוגבל בעניין הזה; אנחנו כן יכולים.

משה גפני: יבואו אנשי משרד האוצר – אני מזהיר את כולנו: יבואו אנשי משרד האוצר – –

יואב קיש: אה, יגידו לא, אי-אפשר.

משה גפני: – – ויגידו: הנומרטור – אנחנו לא צריכים לשמוע להם.

משה גפני: האמת היא שאנחנו לא צריכים לשמוע להם בשום נושא, אבל בזה אנחנו ודאי לא צריכים לשמוע להם.

משה גפני: זה דבר שמצריך דיון מחודש.

משה גפני: מה המשמעות של הדבר הזה?

משה גפני: יש הסכמה.

משה גפני: אני הבנתי שגם השר היה מסכים לזה; אני הבנתי בוועדה מהאנשים שלו.

משה גפני: אם בסוף שנת 2018 יתברר שאנחנו בקטסטרופה כלכלית – יש גירעון, אי-אפשר לחיות בצורה הזאת – – –

איתן ברושי: אבל למה רק בסעיף הזה?

משה גפני: לא, אז המציאות תהיה שבלאו הכי הממשלה תצטרך להביא או קיצוץ רוחבי או הטלת מסים – אם המצב יהיה; אני מקווה ומתפלל שזה לא יהיה המצב.

איתן ברושי: גפני – – –

משה גפני: אני מקווה שהמצב הזה יימשך, המצב הטוב.

איתן ברושי: גפני, הממשלה יודעת לקחת ייעוץ משפטי כשהיא לא רוצה לקבל את הייעוץ המשפטי שלה.

איתן ברושי: תיקח יועץ משפטי שיסביר לך אחרת.

איתן ברושי: זה לא תורה מסיני, מה שהאוצר אומר.

משה גפני: אני אומר – – –

איתן ברושי: קח יועץ משפטי אחר.

משה גפני: אני הייתי אצל היועץ המשפטי של הכנסת; כאשר עשינו את ההפסקות הייתי אצל היועץ המשפטי של הכנסת – – –

איתן ברושי: – – – לא כדאי לעתור בנושא הדירה השלישית.

משה גפני: לא לא, עזוב את הדירה השלישית.

איתן ברושי: למה היא צריכה לקבל עכשיו?

משה גפני: אני מדבר עכשיו על נקודות הזיכוי.

משה גפני: הוא אומר שזה לא מחייב את חברי הכנסת, ואני סבור, אדוני יושב-ראש הכנסת, שהנושא הזה של הנומרטור, לאחר שהוא הגיע לשולחננו, ולאחר שהמצב הוא שאנחנו צריכים להתחשב בעובדה הזאת מבחינת הממשלה – מבחינת חברי הכנסת לא – זה ראוי לדיון מחודש.

משה גפני: אי-אפשר להשאיר את הכנסת במצב שבו היא איננה יכולה, איננה רשאית, לחוקק חוק קבוע, ולכן הדבר הזה הוא בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: אמרתי, ואני חוזר ואומר: אנחנו קיבלנו החלטה.

משה גפני: אגב, על כל החלטה שאני עכשיו מביא למליאת הכנסת, כזה נינוח ובסדר ואין בעיה – הכול היה מלחמות עולם.

משה גפני: על כל דבר שאמרנו התנפלו עלינו הרבה פקידים.

משה גפני: היו הרבה פקידים של משרד – לא ידעתי שיש כל כך הרבה – הרבה פקידים, ואנחנו היינו לבד, איזה 12–13 חברי ועדה.

משה גפני: אבל בסדר.

משה גפני: בסוף קיבלנו את ההחלטות האלה: קיבלנו את ההחלטה, כפי שאמרתי, שהאישה רשאית להעביר את נקודות הזיכוי שהיא מקבלת, שהיא זכאית להן על פי החוק החדש, לשנה העוקבת.

משה גפני: קיבלנו את ההחלטה ששר האוצר יבוא כאשר הוא יציג את התקציב לשנת 2019 – –

יואב קיש: לא, אבל יש שאלה עקרונית – בהמשך למה שאמרת.

משה גפני: או – רק אני מסיים את המשפט: – – או ב-1 בנובמבר 2018, והוא יגיד מה בדעת הממשלה לעשות בהמשך.

משה גפני: ואם אכן המצב יהיה – אני מעריך שהמצב יהיה כזה שאפשר להמשיך את זה, וההודעה שלו תהיה שממשיכים.

משה גפני: הוא גם ידע להצביע על מקורות ההכנסה, או על המקור שממנו אפשר להוציא את נקודות הזיכוי, את הכסף לנקודות הזיכוי, מתקציב המדינה לשנת 2019.

יואב קיש: שאלה שלוקחת טיפה אחורנית, לגבי הנומרטור, מה שאמרת.

משה גפני: כן.

יואב קיש: בדיון שעשיתם.

יואב קיש: בסופו של דבר, בחוק הבא – לא החוק הזה, עכשיו; בזה סגרתם כמו שסגרתם – האם הכנסת, כשהיא מחוקקת חוק חדש, תקציבי – נכון שהאוצר והממשלה כפופים לנומרטור; האם אנחנו גם כפופים?

יואב קיש: מה תפיסתך?

משה גפני: השאלה היא נכונה, ואני בכוונה הרחבתי בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב – סליחה שאני מתערב בדבריך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אבל פה יש שתי סוגיות, כפי שאמר חבר הכנסת קיש.

יולי יואל אדלשטיין: סיכום זה סיכום.

יולי יואל אדלשטיין: סיכומים צריך לכבד.

יולי יואל אדלשטיין: בנושא הספציפי שבשבילו עלית לדוכן העמדה ברורה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אבקש בהחלט חוות דעת מן הלשכה המשפטית, לראות.

יולי יואל אדלשטיין: זו הפעם הראשונה שנתקלים בבעיה הזאת.

יואב קיש: נכון.

משה גפני: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: מגיע חבר כנסת – –

יואב קיש: הממשלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – הן מהאופוזיציה, הן מהקואליציה, מעביר בתמיכת הממשלה, הצעת חוק כלשהי של לא יודע מה – איזו נקודת זיכוי במס לנכים, לצורך העניין.

יולי יואל אדלשטיין: אז מה, זה תקף רק לשנה-שנתיים?

משה גפני: כן.

משה גפני: שנתיים.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא יכול להיות.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משה גפני: שנתיים.

משה גפני: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו נבדוק את המצב הזה – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: נכון לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: – – מה זה אומר מבחינה משפטית.

יולי יואל אדלשטיין: הרי בהצעת החוק לא כתוב – –

משה גפני: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: – – שתוקף החוק פג בעוד שנתיים.

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי דבר כזה.

טלי פלוסקוב: הוראת שעה.

ענת ברקו: אז זו הוראת שעה.

משה גפני: נכון.

קריאה: הוראת שעה.

משה גפני: התשובה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם זאת הוראת שעה.

ענת ברקו: הוראה שעה.

יולי יואל אדלשטיין: אם זאת הוראת שעה.

קריאה: אבל זאת הוראת שעה.

קריאה: זה כן.

יולי יואל אדלשטיין: כל החוקים לא הוראת שעה.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: לא אם זה הוראת שעה.

משה גפני: הנומרטור אומר שאם את עושה חוק על ניצולי שואה ואת קובעת שבמשך ארבע שנים יהיה תקציב להטבות לניצולי השואה – מה שאת עוסקת בו – הנומרטור יכול לעצור לך את זה אחרי שנתיים; בשנה השלישית זה לא יהיה תקף.

משה גפני: אומר היועץ המשפטי של הכנסת – ובזה אני גם משיב לחבר הכנסת קיש:

משה גפני: אם את מגישה הצעת חוק כזאת וזה עובר פה ברוב, זה תקף, בגלל שהנומרטור לא חל על חברי הכנסת.

יואב קיש: על הכנסת, לצורך העניין.

משה גפני: על חברי הכנסת, על הכנסת.

משה גפני: נכון.

יואב קיש: על הכנסת ככנסת.

משה גפני: אבל המשמעות של העניין, וזה מה שאני אומר:

משה גפני: אנחנו צריכים להודיע קבל עם ועולם שאנחנו לא נתחשב בזה.

משה גפני: אנחנו נחוקק חוקים שאם תהיה להם הסכמה ויהיה להם רוב, הם יתפסו באופן קבוע ולא ייעצרו אחרי שנתיים.

משה גפני: חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: מה?

משה גפני: אתה כבר הבנת את מה שאני אומר או שאני עוד צריך – – –

דוד ביטן: עוד לא.

דוד ביטן: תחזור עוד פעם.

קריאה: – – –

דוד ביטן: לא הבנתי.

דוד ביטן: תחזור עוד פעם, נו.

משה גפני: אבל הם אמרו שהסתדרו כבר.

איתן ברושי: ב-04:00, בבוקר.

דוד ביטן: מי הסתדר?

דוד ביטן: כן?

דוד ביטן: אה, באמת?

משה גפני: ככה אומרים שם.

דוד ביטן: טוב, חבר'ה.

דוד ביטן: אז עוד מעט אני צריך לעלות, אבל אני לא אדבר הרבה, למה יש לי את – – –

משה גפני: למה?

משה גפני: למה?

משה גפני: אבל השר צריך לעלות.

דוד ביטן: מי?

משה גפני: השר.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אחרי השר.

דוד ביטן: אני מדבר על החוק השני – – –

משה גפני: אבל בסדר.

דוד ביטן: – – – הסתדר, או – – – החוק השני.

משה גפני: אבל יש הסתייגויות דיבור פה – –

דוד ביטן: זה בסדר, שידברו.

דוד ביטן: מה.

משה גפני: – – חוץ מהסתייגויות רגילות על הוראת השעה.

משה גפני: לכן, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת – היא הצעת חוק טובה ומצוינת – ולדחות את ההסתייגויות, לצערי הרב, מכיוון שזה היה הסיכום.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני שר האוצר, על הצעת החוק הזאת, שהיא הצעת חוק טובה ומצוינת, ואני מקווה שנוכל להסתדר גם עם ההצעות הבאות כדי להעביר אותן, ואני מברך אותך על כך.

משה גפני: אני מקווה שהחוק יעבור בקריאה שנייה ושלישית פה אחד, כפי שהוא עבר בוועדה.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו, כפי שאמרתי, כמה הסתייגויות ובקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון הוא חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר אומר שיסכם את הדיון וישיב למסתייגים שר האוצר משה כחלון.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שרים, שר האוצר, חברי הכנסת, אני חושב, בעקבות הדברים, לקח הרבה זמן ליושב-ראש ועדת הכספים – שאני משבח אותו על דרך ניהול הישיבה הזאת, כמו ישיבות אחרות – להסביר את מה שקשה להבין.

איתן ברושי: ההסתייגות מההצעה החיובית, שאנחנו גם תמכנו בה בוועדה, היא המשך התלות שלנו באוצר.

איתן ברושי: מה שבולט במשך כל הדיונים, וגם בהקשר הזה – שר האוצר, יכול להיות שהוא מתכנן מבצע לקראת הבחירות הבאות, ואז, ב-2019, שר האוצר יבוא ויגיד עוד פעם שהוא מושיע את המשפחות הצעירות בהצעה שמאשרים כבר עכשיו.

איתן ברושי: כל הסיפור הזה, שהאוצר כאילו בנה כללים – שהם לא מובנים; רק לא מזמן אישרנו תקציב.

איתן ברושי: תקציב המדינה לא מוגבל לשנתיים – כולל, גפני, העברנו את הטבות המס אתך בוועדה; בשום מקום לא נאמר שזה לתקופה מוגבלת.

איתן ברושי: אני חושב שיש כאן טעות, גם ביוזמה וגם בפרשנות שלה, ואני מציע שלא לקבל את כל מה שהאוצר אומר כדבר מובן מאליו.

איתן ברושי: ראינו את זה עכשיו בבג"ץ של הדירה השלישית, וראינו גם מה אומר היועץ המשפטי של הכנסת.

איתן ברושי: לכן, אנחנו לא נעצור את החוק הזה, ומצד שני אי-אפשר לקבל את היוזמה שמישהו משאיר אותנו תלויים תמיד ברצון של פקידי האוצר וביוזמות של ממשלה, שלא תמיד מיטיבה.

איתן ברושי: אני חושב שזה נכון להקל על המשפחות עם הילדים.

איתן ברושי: זה נכון לעודד את הילודה ואת היכולת לקיים משפחות.

איתן ברושי: יש בחוק הזה עוד הגבלה – הוראת שעה: אין בה בכלל ביטוי לאוכלוסיות החלשות.

איתן ברושי: בדרך כלל, ההטבות האלה הן למי שיש לו יכולת; אין בזה הטבות למי שלא מגיע למדרגות וגם אין פה – – –

טלי פלוסקוב: זה – – – ברושי.

טלי פלוסקוב: יש מס הכנסה שלילי.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: זה פשוט נושא אחר.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני אומר: בחוק הזה.

איתן ברושי: וגם אין התייחסות, גברתי, חברתי מערד, גם אין התייחסות לשאלות של מרחקים ופריפריה.

איתן ברושי: פה כולם שווים.

איתן ברושי: בדרך כלל ממשלה נותנת ביטוי גם ליעדים של פיזור אוכלוסייה, וגם לשאלות של יכולת כלכלית.

איתן ברושי: אני בכל מקרה חושב שנכון יעשה היושב-ראש שלא יקבל את הנתון הזה כפי שנאמר ושזה יחזור לכאן כהודעת היושב-ראש, אחרי שייבדק; ואם צריך – לתקן את ההחלטה שהאוצר הוביל, שיכול להיות שנתנה לו פה איזה מסלול ייחודי של המשך שלטון של האוצר גם על משרדי הממשלה האחרים.

יפעת שאשא ביטון: – – – הטבות מס – – –

איתן ברושי: אני רוצה, בדקה שנותרה לי, לומר משהו אחר.

איתן ברושי: במשך החודשים האחרונים, עד ערב יום הזיכרון ויום העצמאות, היינו עדים למאבק ארוך וממושך של ותיקי הפלמ"ח על שאלת הנצחת גנדי, זיכרונו לברכה, ועל שאלת מקומם של פורצי הדרך לירושלים ערב הקמת המדינה ומלחמת השחרור.

איתן ברושי: המאבק הזה נמשך חצי שנה, והתנהל בצורה נקייה על ידי מי שנתן דוגמה נוספת איך אפשר לנהל מאבק נכון, נחוש, להתעקש וגם להצליח.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לשבח גם את ראש הממשלה, שבסופו של דבר קיבל החלטה נכונה, בתיאום עם משפחת גנדי, וקבע שהנצחתו תהיה במקום אחר, ואת הדרך לירושלים הוא השאיר למי שבאמת פרץ אותה ואבטח אותה, את ירושלים בירתנו הנצורה, והשאיר את לוחמי הפלמ"ח – ולא רבים מהם עוד אתנו – כי מי שבאמת זכאים לתואר הזה של פורצי הדרך וכמי שראויים להנצחה במקום הזה.

איתן ברושי: מה שחסר זה עדיין התחייבות בכתב, ומה שחסר זה גם יכולת כספית להנציח.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר, בהחלט – – –

ענת ברקו: – – – והכול, וישבו ביחד והיה – – –

איתן ברושי: אני משבח.

איתן ברושי: אבל תני לי לשבח פה.

איתן ברושי: בהחלט אני רוצה להגיד מילה טובה לראש הממשלה.

איתן ברושי: זה מאבק שליווינו והיינו שותפים לו; גם את, אני יודע.

איתן ברושי: בסופו של דבר, יש הכרעה נכונה.

איתן ברושי: צריך לומר תודה וצריך להשלים אותה בכיסוי תקציבי ובסיכום בכתב, וטוב שנמצאה דרך לכבד את פורצי הדרך ולוחמי הפלמ"ח ולא להתעלם מזכרו של גנדי, זיכרונו לברכה.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת איתן ברושי, ומזמין את חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשותך עומדות ארבע דקות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חוזר על אותו נאום בדיוק שנשאתי פה לפני כיומיים בנושא הזה, לא משנה כהוא זה, ואני אומר פעם נוספת שהתוכנית בכללותה היא תוכנית טובה, אשר מעניקה לאדם העובד פיצוי הולם על יציאת שני בני הזוג לעבודה, ואני משבח את שר האוצר על כך.

מיקי לוי: סבסוד הצהרונים הוא מהלך ראוי.

מיקי לוי: העלאת מענק העבודה – בהחלט מהלך סופר-ראוי, דהיינו העלאת נקודות הזיכוי.

מיקי לוי: ההקלות שניתנו על ידי הורדת מכס ומס קנייה בכמה מוצרים – חלקם ראויים, ועל חלקם אני חולק, וזה בסדר, כגון הורדת מכס על טלפון סלולרי.

מיקי לוי: מי שיש לו כסף לקנות סלולרי יכול לשלם גם את המכס.

מיקי לוי: אבל כאשר מסך העשן מתפוגג, עולות כמה שאלות מהותיות כנגד המהלך: 1.

מיקי לוי: מהיכן יגיע הכסף – מכיוון שהכסף הוא כסף חד-פעמי, ואמרתי את זה כבר לפני יומיים.

מיקי לוי: אני הייתי הראשון ששם את האצבע על כך שמדובר בהוראת שעה.

מיקי לוי: מהיכן ייגזר התקציב?

מיקי לוי: מנהל רשות המסים ואנשי אגף התקציבים שמים יהבם על הכסף שיתקבל כמס ממכירת "מובילאיי", וכן מעודפי גבייה, דהיינו הכנסות ממסים, אבל זה מסוכן.

מיקי לוי: וכך, כדי לממן את התוכנית, שלחו ידם אנשי האוצר, וגם שר האוצר, ברזרבות הכספיות.

מיקי לוי: כך, התוכנית מתוכננת לשנתיים בלבד, ובשלב זה אין לה היתכנות עתידית.

מיקי לוי: אתם שומעים?

מיקי לוי: התוכנית לשנתיים בלבד, בהוראת שעה, ולא בחוק.

מיקי לוי: וכאן אני חלוק על יושב-ראש ועדת הכספים, והנומרטור אינו יכול להשפיע, אדוני היושב-ראש, על תוכנית עתידית.

מיקי לוי: הוא אמור להשפיע בשנת התקציב.

מיקי לוי: אם אתה לא מצביע על תקציב, אתה לא יכול לקבל את אותו סעיף, וזה הגיוני, כי אתה באמצע שנת תקציב.

מיקי לוי: אבל אם זה היה הופך להיות חוק, והיה עובר ל-2019, הממשלה הייתה מחויבת לעשות סדר עדיפויות לצמצם במקומות אחרים – מכיוון שהכנסת חוקקה – להביא את הסעיף הזה, את החוק הזה, בחשבון, ולתקצב אותו.

מיקי לוי: אבל באו היועצים המשפטיים ואמרו: לא, תצביעו לנו גם ל-2019.

מיקי לוי: לא זו כוונת המחוקק; הדבר בטעות יסודו.

מיקי לוי: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת: אנחנו איננו כפופים לממשלה, ולכן – אני, שהובלתי את הנושא הזה בוועדת הכספים, לא הצלחתי לשכנע את חברי להפוך את החוק הזה לחוק ולא להוראת שעה, וזה חבל, כי בעוד שנתיים נמצא את עצמנו בפני שוקת שבורה, בדיוק באותו מצב.

מיקי לוי: החוק הזה היה צריך להפוך לחוק, כי הוא טוב, כי הוא מעודד אנשים שיוצאים לעבודה לצאת לעבודה ומצ'פר אותם בהתאם – – –

רחל עזריה: אבל – – – ניצולי השואה.

מיקי לוי: חבל, חבל, רחל, לא היה לנו, לכם, מספיק אומץ להעביר אותו ממצב של הוראת שעה למצב של חוק.

מיקי לוי: ב-2019 זו הייתה בעיה של הממשלה, לא הבעיה של הכנסת, חד-משמעי.

מיקי לוי: אבל נוח להתחמק מהעניין הזה – –

רחל עזריה: הייתם עושים את זה אתם בהוראת שעה?

מיקי לוי: – – ואתם התחמקתם בעניין הזה, והבעיה היא – מה אכפת לנו שזו תהיה הבעיה של שר האוצר הבא, ולא חשוב מי יהיה?

מיקי לוי: אני רוצה לראות שר אוצר שיעז לבטל נקודות זיכוי לילדים.

מיקי לוי: זה חבל, זה פספוס, זה לא ראוי; כך לא מתכננים כלכלה.

מיקי לוי: תודה.

רחל עזריה: – – – מה שאתה אומר לעתיד לבוא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, גברתי.

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: חברות, זה נחמד, הצעקות משני הצדדים.

מרב מיכאלי: אם אני אוכל להתחיל זה יהיה יותר נחמד.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, אני אחזור ואברך; גם בקריאה הראשונה בירכנו על הצעד הזה, שיעזור להרבה הורות והורים – –

רחל עזריה: הורות?

מרב מיכאלי: כן, הנה לך, הורות והורים.

מרב מיכאלי: – – לגדל את הילדות והילדים שלהם, משום שאלוהים יודעת שזה מאוד מאוד מאוד יקר.

מרב מיכאלי: אנחנו כולנו יודעות ויודעים שלגדל ילדות וילדים עולה המון המון כסף, משום שיש פער נורא גדול בין הזמן שהן נמצאות במסגרות החינוך שלהן ובין הזמן שההורים וההורות שלהם, כאמור, נמצאים בבית.

מרב מיכאלי: צריך איכשהו להכיל את זה.

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות שהחינוך בישראל הוא לא באמת חינם, זה עולה המון כסף; הבריאות שאמורה להיות חינם היא לא באמת חינם, משום ששירותי הבריאות לא מספיקים – התורים, התרופות, כל הדברים האלה, שבסוף איכשהו את מוצאת את עצמך משלמת עליהם; אנחנו יודעות שיש את הפער הזה בין גיל 15 שבועות של הפעוט, הפעוטה, לבין גיל שלוש, שמישהו צריך שם לשלם על איכשהו לטפל, להחזיק, לדאוג לילדה ולילד; בקיצור, המון המון המון כסף, והנה, יש שכבה מסוימת של הורות והורים שיקבלו עוד כמה אלפי שקלים בשנה בשביל לעמוד בהוצאות האלה.

מרב מיכאלי: אני אחזור ואגיד שעם כל כמה שאנחנו מברכות על הצעד הזה, יש אתו בעיה מרכזית חמורה מאוד, וזה שהיא רלוונטית רק למי שבכלל משלם ומשלמת מס, וכל אלה שלא משלמות מס הן מחוץ לאירוע הזה, והן, מן הסתם – מצבן גרוע יותר.

רחל עזריה: בכוונה שמנו את זה עם מס הכנסה שלילי.

מרב מיכאלי: עכשיו, צריך להגיד – ציין את זה חבר הכנסת גפני, יושב-ראש הוועדה, בפתח דבריו, אבל זה הישג שצריך לזקוף לזכותו של חבר הכנסת מיקי רוזנטל מהמחנה הציוני, שלנו, שבאמת הצליח להשיג את זה שאישה תוכל לבחור מתי היא לוקחת את נקודת הזיכוי וחצי, בשנה הראשונה או בשנה שאחריה, כדי באמת למצות ממנה את המקסימום, אם היא לא חזרה לעבודה, או אם היא חזרה לעבודה חלקית.

מרב מיכאלי: ואנחנו גם רוצות ורוצים להגיד, אדוני היושב-ראש וחברי וחברותי חברות הכנסת – הסיפור של הוראת השעה הוא נקודת התורפה הגדולה ביותר של כל האירוע הזה, כי, כמו שאמר חברי, מיקי לוי, בצדק, בכלכלה צריך להסתכל באמת על התמונה הגדולה; אי-אפשר להגיד: עכשיו אני מחלק ממתק, אבל יכול להיות שבעוד שנה וחצי זה פשוט יילקח מכם; עכשיו תקבלו עוד 3,000 שקל בשנה, נניח, אבל בעוד שנה וחצי הם לא יהיו.

רחל עזריה: – – – טרכטנברג – – – שתי נקודות זיכוי – – –

מרב מיכאלי: זאת ועוד, זה גם דבר שלא יוצר יציבות – זה לא יוצר יציבות גם במשק, אבל זה בעיקר לא יוצר יציבות – –

רחל עזריה: זה תהליך שינוי.

מרב מיכאלי: – – אצל הציבור עצמו.

רחל עזריה: זה תהליך שינוי שמתרחש בנושא של ההורות, ואת יודעת את זה, מרב.

רחל עזריה: את יודעת את זה.

מרב מיכאלי: והדבר הכי משמעותי בעניין הזה הוא שלא מדובר במדיניות כוללת – ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש, ואני אגיד שוב: הדבר שצריך לקרות הוא שינוי דרמטי בהבנה של הערך הכלכלי של גידול ילדות וילדים ושל עבודות הבית.

מרב מיכאלי: אני – כקאטה הזקנה, אני מרגישה – חוזרת ואומרת את זה כל פעם מחדש: אי-אפשר להמשיך לקיים כלכלה שלא מכירה בערך הכלכלי הפיננסי של הזמן הזה – הזמן הזה של הבישול, והגיהוץ, והניקיון, וההסעות, והכנת שיעורי הבית, קיפול בארונות – –

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: – – ומשחק עם הילדות והילדים, והחלפת חיתולים, וכל הדברים האלה.

מרב מיכאלי: כל הדברים האלה, יש להם ערך כלכלי עצום, כשאת לא עושה את זה בעצמך.

מרב מיכאלי: ואלה עבודות ש-90% מהזמן עדיין נעשות על ידי נשים – עבודות שקופות בתכלית, עדיין, של נשים, שהופכות דרך העבודות האלה לשקופות לגמרי; אף אחד לא מכיר לך בהן, אף אחד לא משלם לך ביטוח לאומי עליהן, אף אחד לא משלם לך עליהן פנסיה, אבל אם את צריכה ללכת לעבוד כדי שיהיה לך ממה להאכיל את הילדות והילדים שלך, זה עולה לך המון המון כסף, שעדיין אין מי שמכיר או מכירה בו.

מרב מיכאלי: זה השינוי המרכזי שצריך להיעשות, ואדוני היושב-ראש, הוא הולך יחד, יד ביד, עם העובדה שחינוך צריך להיות באמת חינם, הוא צריך להיות מגיל שנה, מסוף תקופת הורות שוויונית לשני ההורים, והוא חייב להיות בשעות ובימים שבהם ההורות וההורים עובדים, כי אין מי שיטפל בילדות ובילדים האלה בזמן שהם לא יהיו בבית-ספר אבל ההורים שלהם יהיו בעבודה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: מה מצחיק?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו דנים בביטוי "קאטה הזקנה" ומחפשים אנלוגיות מתרבות רומית עתיקה ומתרבות יהודית עתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, לרשותך עד ארבע דקות.

סתיו שפיר: אפשר להעביר נושא פה במליאה.

סתיו שפיר: זה יכול להיות גם מעניין.

יולי יואל אדלשטיין: לא, על הלוח אנחנו לא נעביר נושא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

סתיו שפיר: קודם כול, ברכות על החוק המאוד-חשוב הזה שאתם מעבירים היום.

סתיו שפיר: חוק חשוב, שחשוב לנו לתמוך בו ושכולנו מסכימים עליו, ומצוין שהוא קורה עכשיו וגם מצוין שהוא קורה ביעילות הזאת, ויש לו משמעויות רבות וחשובות לכולנו.

סתיו שפיר: אני רוצה לנצל את המעמד הזה ואת המקום פה עכשיו, היום, כדי לדון בחדשות שהתגלו לנו אתמול בוועדת הקללה – הכלכלה – זה הבין לאיפה זה מתקשר.

רחל עזריה: היום יש בעיה עם העברית.

רחל עזריה: בכל נאום יש איזה קטע עם עברית – – –

סתיו שפיר: זה היה אחרת הפעם.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה יותר קטע עם פסיכואנליזה ולא עם עברית.

סתיו שפיר: אני רוצה לדון בחדשות שהתגלו אתמול בוועדת הכלכלה מפי מנכ"ל משרד האוצר שי באב"ד, שהודה בפני הוועדה במה שאנחנו חששנו מפניו מאז הגיע התקציב להצבעה כאן, בכנסת, מאז שהגיעה הצעת התקציב לממשלה, וזה שאין באמת תוספות תקציביות בתוכנית לחיזוק הצפון.

סתיו שפיר: הבטיחה הממשלה והעבירה בהחלטת ממשלה, כבר לפני שנתיים, תוכנית לחיזוק הצפון – תוכנית חשובה ביותר, 18 מיליארד שקלים הובטחו, ראש הממשלה נסע עד לרמת הגולן כדי לספר לציבור שהוא הולך להעביר את התוכנית הזאת, ולאחר מכן השרים נסעו במשלחות, אחד אחרי השני, כדי לדווח על התוכנית החשובה.

סתיו שפיר: היא הגיעה להחלטת הממשלה, הגיעה להצעת התקציב לממשלה, ואופס, לא הצלחנו למצוא אותה.

סתיו שפיר: לא היה שם שקל לצפון.

סתיו שפיר: פניתי בשאילתות לכל השרים הרלוונטיים ושאלתי: איפה נמצא הכסף של הצפון?

סתיו שפיר: למה זה לא שם?

סתיו שפיר: למה התוכנית החשובה הזאת, שהושקעו בה כבר כל כך הרבה מאמצים, לא מתוקצבת, ומה הייתה משמעותן של אותן מסיבות עיתונאים נוצצות, לנוכח העובדה שהכסף הזה פשוט לא קיים בתקציב?

סתיו שפיר: כל פעם נמסר לי שזה קיים, ושאני עדין לא רואה את זה, ושזה יגיע.

סתיו שפיר: אבל הסתכלתי בטבלאות והסתכלתי בתוכנית, כשסוף-סוף הצלחתי לקבל 48 עמודים, ועברתי עליהם אחד-אחד, ולא היה שם שום דבר חדש.

סתיו שפיר: היה שם אוסף של תוכניות ישנות, חלקן כבר בוצעו – –

יפעת שאשא ביטון: איך את אומרת את זה – – –

סתיו שפיר: – – בעיקר בתחבורה, שכבר מומשו, ואיגדו אותן ביחד, עשו מתמטיקה חדשה וטענו שפה מדובר על תוכנית לצפון.

יפעת שאשא ביטון: – – –

סתיו שפיר: בבקשה להרגיע את הצעקות, כי אני יודעת, יפעת – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

סתיו שפיר: – – שאת שותפה לתחושות שלי.

סתיו שפיר: אני יודעת שכל מי שיושב כאן יודע ומסכים שלצפון צריך להגיע הכסף הזה; כל מי שיושב כאן יודע ומסכים שלא אמורים להגיע למצב כזה, שבצפון חיים שש שנים פחות בגלל ששירותי הבריאות לא מספיק טובים ולא מספיק מתוקצבים; כולנו פה יודעים שלא יכול להיות המצב הזה – –

יפעת שאשא ביטון: אין ספק, אבל אל תגידי שאין – – –

סתיו שפיר: – – שמשפחות בצפון ירוויחו פחות כסף.

סתיו שפיר: לא יכול להיות שבצפון – סליחה, אדוני?

משה כחלון: בצפון הארץ או בצפון תל אביב?

סתיו שפיר: בגליל ובגולן, בצפון הארץ.

יפעת שאשא ביטון: – – –

משה כחלון: חיים שש שנים פחות?

סתיו שפיר: כן.

סתיו שפיר: אתה רוצה להסתכל על הנתונים?

סתיו שפיר: אני מניחה שאדוני שר האוצר מכיר את הנתונים היטב.

יפעת שאשא ביטון: סתיו, בוודאות – – –

סתיו שפיר: בוא אני אספר לך עוד נתונים: שש שנים פחות בתוחלת החיים.

יפעת שאשא ביטון: תבדקו את השונות – – –

סתיו שפיר: תחולת העוני – 31% מהמשפחות, לעומת 11% במרכז; אבטלה – 10% בצפון לעומת 6% במרכז.

יפעת שאשא ביטון: – – –

סתיו שפיר: אם תצעקי אני לא אשמע.

סתיו שפיר: 54% זכאות לבגרות, לעומת 65% במרכז.

סתיו שפיר: על זה אנחנו מדברים.

סתיו שפיר: תעסוקה שחסרה; תעשייה שלא מספיק מתוקצבת ומעודדת; החקלאות שנמצאת בקריסה.

יפעת שאשא ביטון: תלוי איפה – – –

טלי פלוסקוב: – – –

משה כחלון: את מדברת על חלוקת עושר.

משה כחלון: את מדברת על חלוקת עושר.

משה כחלון: זו סיבה מצוינת לתמוך במס על דירה שלישית.

משה כחלון: אם את מדברת על – – –

סתיו שפיר: אל תעביר נושא.

סתיו שפיר: אל תעביר נושא, שר האוצר.

סתיו שפיר: אל תעביר נושא – –

משה כחלון: כל הסיעה שלך הלכה לבית-המשפט.

משה כחלון: חלוקת עושר – – – בואי נחלק את העושר.

סתיו שפיר: – – כי אתה יודע היטב שאני צודקת.

סתיו שפיר: ואני אומר לך דבר – – –

משה כחלון: לא – – –

סתיו שפיר: למה אתה מעביר נושא?

סתיו שפיר: סליחה, תושבי הצפון חשובים לי ולך, אני מניחה, באותה מידה.

סתיו שפיר: לא הייתי רוצה לפקפק או לזלזל בכמה שאתה מקנה ומעניק להם חשיבות.

משה כחלון: בואי נפתור את זה.

משה כחלון: כל מפלגת העבודה, רובה, הייתה בבג"ץ כי היא פחדה מחלוקת עושר.

משה כחלון: את מדברת על חלוקת עושר – – –

סתיו שפיר: אתה מעביר נושא, ואני יכולה לענות לך גם על הנושא הזה.

סתיו שפיר: אתה לא תדבר ולא תתווכח אתי על מי אכפת לו יותר מפתרונות דיור.

סתיו שפיר: אל תעשה אתי תחרות על הדברים האלה.

משה כחלון: – – –

סתיו שפיר: השר כחלון, אנחנו נמצאים באותו מחנה: לשנינו אכפת מתושבי הצפון; לשנינו אכפת מתושבי הפריפריה.

סתיו שפיר: על מה אתה מתווכח?

סתיו שפיר: יש פה תוכנית – –

משה כחלון: על חלוקת עושר אני מתווכח.

סתיו שפיר: – – היא עברה בהחלטת ממשלה.

משה כחלון: יש קבוצה של אנשים שם, וקבוצה פה.

משה כחלון: – – – תעזרו לי לצמצם אותם – –

סתיו שפיר: היא עברה בהחלטת ממשלה.

סתיו שפיר: אתם הבטחת לתקצב אותה.

משה כחלון: – – –

סתיו שפיר: נציגי משרד האוצר ישבו אצלי בוועדת השקיפות – –

משה כחלון: – – – ודרך בבית-המשפט – – –

סתיו שפיר: – – וכשאני עברתי אתם סעיף-סעיף על התקציב כדי להבין איפה מסתתר התקציב של הצפון, התקציב לבריאות והתקציב לתעסוקה והתקציב לתחבורה הציבורית, אמרו לי נציגי האוצר: אל תדאגי, זה עוד יהיה.

סתיו שפיר: וכשאנחנו ישבנו בדיוני התקציב בוועדת הכספים לפני ההצבעה – –

רחל עזריה: – – –

סתיו שפיר: – – ואני שאלתי שוב: אבל אין כסף לצפון בתקציב הזה, אין שם שום תוספת תקציבית, אמרו לי נציגי האוצר: זה עוד יהיה.

סתיו שפיר: והיה מי ממשרד האוצר שעוד העז לקרוא לי שקרנית, מאוד בכיר במשרד האוצר, בדיוק על הדברים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

סתיו שפיר: ואתמול אותו אחד, מנכ"ל משרד האוצר, מנכ"ל משרדך, הודה בוועדת הכלכלה שאין תקציב תוספתי לצפון; שאין ולא היה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

סתיו שפיר: ש-18 המיליארד, שאחר כך הפכו ל-15 מיליארד בהצהרות שלכם, לא נמצאים.

קריאות: – – –

סתיו שפיר: אלה תוכניות קיימות שאוגדו ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם בהתחשב בהפרעות כבר עברו איזה שש דקות.

קריאות: – – –

סתיו שפיר: אני רק ברשותך אסיים: אין שום סיבה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברות הכנסת של סיעת כולנו, חברת הכנסת שפיר צריכה לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: כפי שידעתם להעביר את החוק החשוב הזה עכשיו, של נקודות הזיכוי, כפי שידעתם לעשות את זה מהר וביעילות ומתוך התחשבות וחשיבה על הציבור הישראלי, כך צריך לעשות גם בנוגע לצפון.

סתיו שפיר: תוכנית הצפון כבר קיימת; בינתיים הכסף שעבר לתוכנית עבר בעיקר לחברות הייעוץ שכתבו אותה.

סתיו שפיר: אבל היא קיימת.

סתיו שפיר: החלטת הממשלה כבר עברה.

סתיו שפיר: עכשיו כל מה שצריך זה להתייחס באותה נחישות למצב בצפון ולהעביר את הכסף – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

סתיו שפיר: – – בלי תירוצים ובלי טיעונים אחרים.

סתיו שפיר: פשוט לקחת את זה ולדאוג להם.

סתיו שפיר: תושבי הצפון, אדוני, לא צריכים להתחנן לכספים האלה.

סתיו שפיר: הם זכאים, כמו כל אזרח ישראלי, לקבל את הזכויות שלהם, ואין סיבה שאנחנו ניגרר לעוד שנים של דיונים על הדבר הזה.

סתיו שפיר: אפשר לעשות את זה.

סתיו שפיר: כפי שידעתם עם החוק הזה, אפשר לעשות את זה אחת ולתמיד ועכשיו.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשותך עד ארבע דקות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לעמוד בזמנים.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להצטרף, בוודאי, ולברך על הצעת החוק שמונחת לפנינו ושעליה אנחנו נצביע, וודאי שתזכה לתמיכה של סיעתי; ובוודאי, גם למחות על כך שהחוק הזה יעבור בהוראת שעה ולא ייכנס לספר החוקים שלנו ויעמוד שם, בוא נאמר, אדוני היושב-ראש, לנצח נצחים.

יוסי יונה: אני מקווה שאנחנו עוד נעשה זאת, ושהחוק הזה אכן יהפוך להיות מרכיב קבוע בספר החוקים הישראלי.

יוסי יונה: עם זאת, אני רוצה לנצל את הדקות הללו שיש ברשותי לדבר על משהו אחר, אדוני היושב-ראש:

יוסי יונה: היום הלכתי לבית-משפט השלום בתל אביב.

יוסי יונה: בבית-משפט השלום נערך מחזה מזוויע, אדוני היושב-ראש, מחזה מקומם, שהעשיר תובע את העני.

יוסי יונה: אילי הון תובעים את תושבי גבעת עמל – תובעים מהם פיצויים – – –

רחל עזריה: איך אתה מדבר על – – –

יוסי יונה: גברתי, זה זמני לדבר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אנא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יוסי יונה: אנא אדוני היושב-ראש, תובעים את תושבי גבעת עמל – –

רחל עזריה: יוסי, לא מתאים לך.

רחל עזריה: לא מתאים לך.

יוסי יונה: – – לפיצוי על שימוש בנכסים שלהם.

יוסי יונה: ואני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לדבר כאן

יוסי יונה: בפני הבית – –

רחל עזריה: – – – לא מתאים לך.

יוסי יונה: – – על האדישות ועל האטימות ועל ההתעלמות מעקרונות הצדק של תורת ישראל.

יוסי יונה: ואני, כן, אקרא מדברי הנביאים שלנו.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, שמואל ב' פרק י"ב: "וישלח ה' את נתן אל דוד ויבא אליו ויאמר לו שני אנשים היו בעיר אחת אחד עשיר ואחד ראש.

יוסי יונה: לעשיר היה צאן ובקר הרבה מאד.

יוסי יונה: ולרש אין כל כי אם כבשה אחת קטנה אשר קנה ויחיה ותגדל עמו ועם בניו יחדו מפתו תאכל ומכוסו תשתה ובחיקו תשכב ותהי לו כבת.

יוסי יונה: ויבא הלך לאיש העשיר ויחמל לקחת מצאנו ומבקרו לעשות לארח הבא לו ויקח את כבשת האיש הראש ויעשה לאיש הבא אליו.

יוסי יונה: ויחר אף דוד באיש מאד ויאמר אל נתן חי ה' כי בן מָוֶת האיש העֹשה זאת.

יוסי יונה: ואת הכבשה ישלם ארבעתים עקב אשר עשה את הדבר הזה ועל אשר לא חמל".

יוסי יונה: על אשר לא חמל.

יוסי יונה: חס וחלילה אין כאן שום איחול שמישהו ימות.

יוסי יונה: אילי ההון בישראל – שיחיו ברווחה לאורך ימים, הם, בניהם – –

רחל עזריה: איך?

רחל עזריה: איך – – –

יוסי יונה: – – נכדיהם וניניהם.

יוסי יונה: אבל ריבונו של עולם, העשיר בא ותובע את העני על כבשת הרש בבית-משפט השלום.

יוסי יונה: בואו ותראו את האנשים הללו.

רחל עזריה: איך אחרי – – –

יוסי יונה: בואו וראו את האנשים הללו בבית-המשפט, כאשר האיש העשיר – –

רחל עזריה: – – – אחרי – – – בבג"ץ, אתה מדבר על – – –

יוסי יונה: – – תובע אותם על כבשת הרש.

יוסי יונה: רווח נד"לני אדיר, והם לא מוכנים להתחלק ולו בחלקו, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: גזל, חמס של האיש העני בישראל.

יוסי יונה: יושב כאן – אדוני, במשפט אחד, בבקשה, ברשותך – יושב כאן אתנו שר האוצר משה כחלון.

יוסי יונה: משה, אני מבקש ממך, אנא התערב להפסיק את העוול הנורא הזה שנעשה שם לאנשים הללו בגבעת עמל, להפסיק את עינוי הדין, את התביעות.

יוסי יונה: יושבת כאן אתי חברת הכנסת שולי מועלם, והיא שותפה לי באופן מלא ליוזמת החוק שאותה אנחנו רוצים להעביר כאן, שתשים קץ לעוול הנורא שקורה בגבעת עמל.

יוסי יונה: זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה – –

רחל עזריה: ברור.

יוסי יונה: – – זה עניין של חמלה מול נבזות – –

רחל עזריה: אבל איך אתה יכול לדבר על חמלה כשאתה – – –

יוסי יונה: – – של צדק חברתי מול תאוות בצע.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות גם לרשותך.

רחל עזריה: דב חנין, אתה לא מקריא מהתנ"ך, נכון?

יוסי יונה: למה לא?

יולי יואל אדלשטיין: למה לא?

דב חנין: זה דווקא יפה.

דב חנין: זה דווקא יפה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא חב"דניק במוצאו ובנפשו.

יולי יואל אדלשטיין: למה לא?

דב חנין: חברת הכנסת עזריה, זה פשוט הטקסט הכי יפה שאני מכיר בשפה העברית.

רחל עזריה: רגע, אבל בסדר ט"ו בשבט דב חנין בירך, הוא בירך ברכה, זה היה אירוע.

יוסי יונה: – – –

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר חבר הכנסת לשעבר כחלון.

משה כחלון: כן.

דב חנין: גם אני רוצה לפנות אליך בהמשך לדבריו הנרגשים של חבר הכנסת יונה.

דב חנין: אני יודע שאתה השבוע פגשת את האנשים האלה; אתה פגשת את האנשים, את נציגי התושבים בגבעת עמל.

משה כחלון: בניגוד להרבה קשקשנים באופוזיציה.

דב חנין: אז אני מברך אותך על הפגישה הזאת.

דב חנין: אני מברך אותך על הפגישה.

דב חנין: אני מברך אותך על הרצון ללמוד את הבעיה הזאת, להכיר אותה ולנסות לראות אם ניתן לפתור אותה.

דב חנין: וכמי שיחד עם חברת הכנסת מועלם וחבר הכנסת יונה ועוד כמה חברי כנסת מעורב בסיפור הזה, אני יכול לומר לך, אדוני השר, שהסיפור הזה הוא סיפור מאוד קל לפתרון.

דב חנין: והוא קל לפתרון מכיוון שגם אם היזמים של גבעת עמל יפצו את כל התושבים, כפי שהתושבים דורשים, עדיין כל אחד מהיזמים האלה ירוויח מיליונים רבים לו, לילדיו, לנכדיו ולניניו.

דב חנין: ולכן, הפתרון כל כך כל כך אפשרי וכל כך כל כך זמין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו נתמוך בחקיקה שמקלה את מצבם ומעמדם של הורים.

דב חנין: אני חושב שזה דבר נכון, אני חושב שזה דבר מתבקש.

דב חנין: אבל כיוון שאנחנו רואים שבאוצר המדינה יש כסף, וכיוון שגם המהלך הזה איננו ממצה את הכספים שיש היום באוצר המדינה, אני רוצה לפנות אליך, אדוני שר האוצר, ולבקש ממך לעשות כמה צעדים נוספים.

דב חנין: אנחנו נמצאים פה למשל במאבק, שעדיין לא הסתיים, על צדק וזכויות לנכים.

דב חנין: אנחנו אומרים: נכה הוא לא חצי בן אדם.

דב חנין: אנחנו חושבים שגם נכה זכאי וראוי למה שקבענו שזכאי וראוי לו אדם אחר שאיננו נכה.

דב חנין: שכר המינימום, 5,000 שקל, זהו הסכום הבסיסי שמאפשר לאדם להתקיים בכבוד, ומה שנכון לאדם עובד נכון לא פחות גם לאדם שאיננו יכול לעבוד מכיוון שהוא נכה.

דב חנין: ובאותו הקשר, אדוני השר, מאבק נוסף, שגם הוא ראוי לפתרון וגם הוא ראוי לשינוי – המצב של הקשישים העניים בישראל.

דב חנין: גם לגבי הקשישים בישראל אנחנו צריכים לקבוע את העיקרון שמינימום הסכום הדרוש והראוי למחיה ראויה עומד 5,000 שקל.

דב חנין: המנגנון כאן צריך להיות מאוד פשוט: מי שלא מצליח להגיע לסכום הזה של 5,000 שקל, המדינה, באמצעות הביטוח הלאומי, תשלים לו את הסכום הזה.

דב חנין: אני יודע שהיום יש קצבת הבטחת הכנסה, אבל התנאים למימושה הם מאוד מאוד קשים, במקרים רבים אפילו בלתי אפשריים.

דב חנין: ולכן, צריך לייצר את המנגנון הזה של גמול הזקנה, של השלמה לקשישים, שתאפשר לקשישים שאין להם הכנסה נוספת לקבל סכום מעבר לקצבת הזקנה, שעומדת היום על קצת יותר מ-1,400 שקל.

דב חנין: הרי ברור לכולנו שמ-1,400 שקל קשיש בישראל איננו יכול לחיות, בטח לא יכול לחיות בכבוד.

דב חנין: ולכן, הדרישה הזו למינימום 5,000 שקל, גם לנכים וגם לקשישים, היא השלמה מאוד ראויה ונכונה להעלאת – שכר מינימום, 5,000 שקל, זהו הסכום שאנחנו צריכים לקבוע כסכום הבסיס שמאפשר לאנשים לחיות ולהתקיים בכבוד.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, חבל שהשר יצא דווקא כשרציתי להגיד כמה מילים טובות, אחרי שלא מעט פעמים מצאתי את עצמי מבקר את מדיניות האוצר וועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: אז אתה יכול לדבר עכשיו הרבה בשבחו, כי מקצת – –

עודד פורר: אז אני אדבר לפרוטוקול, הרי הוא קורא – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – משבחו בנוכחותו.

עודד פורר: אחר כך הוא יקרא את פרוטוקול הישיבה, אז אני אדבר לפרוטוקול, אבל בהחלט, אני כן אגיד, גם לחברי סיעתו: אני חושב שהמהלך הזה שהאוצר עושה הוא מהלך נכון.

עודד פורר: זו הדרך שצריך לנהוג, עכשיו שבאמת יש עודפי גבייה, המשק נמצא במצב טוב; זה המקום להחזיר לאוכלוסייה העובדת, זאת שנושאת בנטל.

עודד פורר: צריך לזכור שהיא גם זו שתצמיח, ותחזיר פי כמה וכמה לקופת האוצר ולקופת המדינה את התקציבים האלה.

עודד פורר: כי מיהם אותם זוגות שני עובדים שיש להם ילדים קטנים?

עודד פורר: כנראה לפחות אחד מהם גם משרת במילואים בזמנים כאלה או אחרים, הם מתמודדים עם קשיי היום-יום, ועכשיו מאפשרים להם עוד טיפה להחזיק את הראש ולהרים אותו מעל המים.

עודד פורר: אני חושב שהצעד הזה הוא מבורך.

עודד פורר: יחד עם זאת, אני כן חייב גם להגיד ולהאיר לפחות את הנקודות שאני חושב שבהן טעו.

עודד פורר: אני חושב, חברי חבר הכנסת מיקי לוי, שאתה צודק לחלוטין בעניין של הוראת השעה.

עודד פורר: בכלל, חקיקה מסויית – וזו חקיקה של מיסוי – חקיקה של מיסוי היא לא חקיקה שעושים לשנה.

עודד פורר: אני לא מוריד מס או מעלה מס לשנה.

עודד פורר: אנחנו לא הורדנו את מס החברות ב-1%, או ב-1.5%, לשנה; גם כשעשו את הורדת המע"מ לא אמרו לנו: אנחנו מורידים את המע"מ ב-1%, רק לשנה אחת, כהוראת שעה, כי אין דבר כזה.

עודד פורר: נקודות הזיכוי האלה זה חלק מחקיקת המיסוי, זה חלק ממדיניות המיסוי של מדינת ישראל, ומדיניות מיסוי לא עושים לשנה וחצי.

עודד פורר: אני אומר לכם, אני אומר למשרד האוצר, אני אומר מכאן לשר האוצר: זאת מדיניות נכונה; היא לא צריכה להיות בהוראת שעה, היא צריכה להיות המדיניות.

עודד פורר: בעוד שנה וחצי נהיה מול שוקת שבורה.

עודד פורר: יודעים להעלות פה מסים מהר מאוד; גם אם יצטרכו בעוד חודשיים להעלות מסים אני מבטיח לכם, חברי, מהר מאוד זה יגיע לוועדת הכספים ואנחנו כולנו גם נתמוך, כי זה מה שצריך.

איתן ברושי: הם כבר כל כך בטוחים בעצמם – – –

עודד פורר: לכן, הפטנט הזה שנהגו לפיו הפעם, לעשות את זה בהוראת שעה, זאת טעות, זאת כניעה למשפטיזציה ולרגולזציה ולכל מיני תרגילי-תרגילים.

עודד פורר: יש מדיניות לממשלה הזאת; המדיניות הזאת היא מדיניות ארוכת טווח וצריך לעמוד מאחוריה.

עודד פורר: אני מקווה שבהחלט אנחנו רק עוד נמשיך ונרחיב אותה, כדי לסייע לשכבות האלה.

עודד פורר: הנקודה הנוספת שאני רוצה לגעת בה בהקשר הזה – ואני אתייחס גם לדברי חברי חבר הכנסת דב חנין – היא מצב השתכרותם של הקשישים במדינת ישראל.

עודד פורר: עם כניסתנו לקואליציה סיעת ישראל ביתנו הגיעה להסכם עם שר האוצר ועם הממשלה, הסכם טוב, בקשר להשתכרותם ולמצבם של הקשישים במדינת ישראל, הסכם שבסיום היישום שלו אנחנו נביא מאות אלפי אנשים – לא אלפים בודדים – לעלות מעל אותו קו עוני שמדברים עליו.

עודד פורר: אני שמח שבדיוק נכנס שר האוצר.

עודד פורר: איך שסיימתי לשבח אותך אתה נכנס, כדי לשמוע את הבעיות.

עודד פורר: אני מדבר על מצב השתכרותם של הקשישים.

עודד פורר: ההסכם הוא הסכם טוב; הוא הסכם שנתן פעם ראשונה סכום של קרוב ל-2 מיליארד שקל לטובת עניין השתכרותם של הקשישים.

עודד פורר: שוב, מבחינת האילוצים התקציביים, אנחנו פרסנו את זה על פני ארבע שנים.

עודד פורר: אז רק לתקן את חבר הכנסת חנין: מי שמקבל קצבת זקנה בסיסית – היא מעל 1,500 שקל; היא לא 1,400, היא 1,530 שקלים.

עודד פורר: אבל כל אזרח ישראלי מקבל על הקצבה הזאת גם תוספת שנקראת "תוספת ותק" שהוא צובר לאורך שנים.

עודד פורר: יש קבוצות באוכלוסייה, ואלה דווקא הקבוצות החלשות בה, נשים ועולים, שלא מצליחים לקבל את מלוא תוספת הוותק – כשאני מדבר על מלוא תוספת הוותק, זה להגיע לשכר של קצבת זקנה של 2,300 שקלים בחודש – והם נשארים על אותם 1,531 שקלים.

עודד פורר: תיקנו את זה בחקיקה שהעברנו בחוק ההסדרים, אצלך בוועדה, חבר הכנסת אלאלוף.

עודד פורר: תיקנו את זה כך שעד 2020 ניישר קו, וכל אזרחי ישראל יקבלו קצבת זקנה של למעלה מ-2,300 שקל, ואני מקווה שהיא תעלה עוד בהמשך, אבל לפחות הבסיס לכל אזרחי מדינת ישראל יהיה זהה.

עודד פורר: אבל פרסו את זה על פני ארבע שנים, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: הפעימה הראשונה והשנייה, ב-2017 וב-2018, הן פעימות קטנות.

עודד פורר: אנחנו מעלים 10% מהתוספת ב-2017, העלו עוד 10% ב-2018, וב-2019 ו-2020 יש התוספת המשמעותית.

עודד פורר: אני חושב שכאן, בעיקר לאור עודפי הגבייה היפים שאנחנו רואים בשנה הקודמת – ובסך הכול, כשמסתכלים על תקציב המדינה, ואני מסיים בזה, אדוני, נשארו 10 מיליארד שקלים, לא רק בעודפי הגבייה, אלא גם מה שנשאר בעודפים של הממשלה; 10 מיליארד שקלים בתוך קופת אוצר המדינה.

עודד פורר: המשמעות של להקדים את התשלום של 2019 ו-2020 בשנה, זאת אומרת לקצר את הפעימות במקום לארבע שנים לשלוש שנים, וכבר ב-2018 לתת מחצית מהתוספת – המשמעות היא בין 400 ל-500 מיליון שקלים, שנמצאים בתוך אותו נומרטור שמדברים עליו, כי התוספת הזאת כבר נספרה בבסיס לשנים הבאות.

עודד פורר: אפשר לתת את התוספת הזאת.

עודד פורר: אני בטוח שיחד נצליח להוביל את זה, להקדים את התשלומים האלה, וכבר ב-2018 לראות אלפים ועשרות אלפים של קשישים מצליחים לעלות מעל קו העוני.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, יסכם את הדיון וישיב למסתייגים שר האוצר משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שאם יושב-ראש ועדת הכספים גם הוא ירצה לעלות אז זכותו שמורה לו, אבל שר האוצר ביקש להתייחס להסתייגויות ולסכם את הדיון.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בערב הזה, לפחות לפי מה ששמעתי גם מחברי האופוזיציה שמתכוונים לתמוך בחוק, אני יכול לומר שמהכנסת, מבית המחוקקים, הולך לצאת מסר חד וברור לציבור בישראל שכנסת ישראל אומרת "כן" לאזרחים שעובדים.

משה כחלון: כנסת ישראל אומרת לאזרחים שלה היום: שלחתם אותנו לעבוד עבורכם, ואנחנו עושים את זה.

משה כחלון: אני חושב שזה ראוי, למרות שזה אופוזיציה וקואליציה.

משה כחלון: אבל זה ראוי לכל שבח מבחינת האופוזיציה.

משה כחלון: הסתייגויות הן הסתייגויות, אבל אני חושב שזה דבר יפה.

משה כחלון: באופן נדיר רואים את זה בכנסת, אבל זה דבר יפה.

משה כחלון: התוכנית נטו למשפחה, אדוני היושב-ראש, מביאה בשורה לזוגות צעירים.

משה כחלון: היא מעודדת יציאה לעבודה; היא עוזרת; היא גם מאפשרת מס הכנסה שלילי למשפחות שעובדות ולא מגיעות לסף השכר הסביר.

משה כחלון: הוספנו.

משה כחלון: כשהתחלתי היה 0.5 מיליארד, והיום אנחנו בגבולות 2 מיליארד.

משה כחלון: אין ספק שכשאדם רוצה לצאת לעבודה הוא רוצה תגמול.

משה כחלון: אם הוא לא מקבל תגמול הוא מרגיש מנוצל.

משה כחלון: אנחנו לא רוצים שירגישו מנוצלים; אנחנו רוצים שיקבלו תגמול עד כמה שאנחנו יכולים.

משה כחלון: זה בסדר לעמוד פה ולהגיד: תיתנו, תיתנו, תיתנו.

משה כחלון: רבותי, המצב של המשק טוב, אבל יש גם מגבלות.

משה כחלון: הלוואי שיכולנו לתת לכל אחד לא שכר מינימום – שכר בכירים.

משה כחלון: יפה?

משה כחלון: שכר בכירים טוב לכם?

משה כחלון: אי-אפשר.

יעקב פרי: אבל יש מגבלה.

משה כחלון: אבל אנחנו נותנים מיליארדי שקלים.

משה כחלון: אנשים שישבו פה והיו על הדוכן, כיהנו בתפקידים, לא חשבו ולא התקרבו למספרים האלה; לא התקרבו למספרים האלה –והיה להם הכסף.

משה כחלון: אנחנו לא מדפיסים כסף, חברים, אנחנו משנים סדר עדיפויות – זה מה שאנחנו עושים באוצר.

משה כחלון: מה, אתם באמת חושבים שהכסף צומח על העצים?

קריאה: אה, לא?

משה כחלון: הכסף, חברים, נמצא באותו מקום.

משה כחלון: אנחנו רק משנים סדר עדיפויות.

משה כחלון: הכנסות חד-פעמיות הן הכנסות חד-פעמיות, ואי-אפשר להכניס אותן לבסיס.

משה כחלון: מה שאנחנו מכניסים לבסיס – פשוט שינינו סדר עדיפויות.

משה כחלון: מה שקבוצות מסוימות לקחו כל השנים – העברנו את זה למטה.

משה כחלון: הוויכוח שלי היה אם כדי להצמיח את המשק צריך לעזור לחזקים, והם ימשכו מלמטה.

משה כחלון: אנחנו אמרנו: לא.

משה כחלון: גם וגם.

משה כחלון: העברנו הרבה מאוד כסף לקבוצות החלשות.

משה כחלון: העברנו כסף לניצולי שואה, והרבה.

משה כחלון: אני רוצה לומר לכם שאני גאה – ואני לא אשתמש בזה יותר – שפעם ראשונה ראינו, ביום השואה האחרון, שהיו ביקורות מעטות על אי-ניצול, אבל גם בדוחות כתבו שנעשתה עבודה בעבור האוכלוסייה הזאת.

משה כחלון: כשאנחנו מדברים על קשישים אנחנו מדברים על תוספות משמעותיות של מיליארדים.

משה כחלון: עשיתי את זה, חבר כנסת דב חנין; הכנסתי את זה בהסכם הקואליציוני במסגרת ועדת אלאלוף, לא בטובות, זאת אומרת: יש קשישים – אני בממשלה; אין תוספות – אני לא בממשלה.

משה כחלון: זה בהסכם הקואליציוני.

משה כחלון: אז לעמוד פה ולהגיד: זה מה שאתם צריכים לעשות – אין תפקיד טוב יותר משל יועץ.

משה כחלון: אתה עלא כיפאק – אתה בא, מייעץ, לא לוקח חלק בעשייה – –

דב חנין: – – –

משה כחלון: – – לא לוקח חלק בעשייה, מבקר.

משה כחלון: מלך, מי כמוך.

דב חנין: אני מוכן להיות שר אוצר במקומך.

דב חנין: אני מוכן גם להיות שר אוצר במקומך.

משה כחלון: אתה כמו הרבה שמפחדים להיות שר אוצר.

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: אני – – –

משה כחלון: אתם פוחדים.

משה כחלון: אתה תיכנס לממשלה?

דב חנין: אני מוכן, אני מוכן – – –

משה כחלון: אתם תיקחו תפקיד?

משה כחלון: אתם תשלחו אותנו.

משה כחלון: אתם חוששים.

משה כחלון: כל מי שיושב פה – תוכנית הצפון, סתיו שפיר, מאיפה את מביאה את זה שלא תוקצב on top?

סתיו שפיר: – – –

משה כחלון: איזה תקציבים?

משה כחלון: תשאלי אותי.

משה כחלון: הכסף תוקצב – – –

סתיו שפיר: אתמול המנכ"ל שלך אמר – – – אין כסף – – –

משה כחלון: סתיו שפיר, חברת הכנסת שפיר.

סתיו שפיר: המנכ"ל אמר.

משה כחלון: הכסף – אל תחשבי – את יודעת, תשמעי, באמת בכל הידידות, ואם אני אגיד משהו לא סימפתי, אני כבר מתנצל עליו.

משה כחלון: תפסיקי – – –

קריאה: – – –

משה כחלון: כן?

משה כחלון: לא, אני לא אגיב.

סתיו שפיר: כל מיני.

משה כחלון: לא, זה משהו אמיתי.

משה כחלון: אבל את יודעת, לפעמים גם את האמת צריך להשאיר בצד הזה.

סתיו שפיר: לא, תגיד לי אם זה אמת, תגיד את האמת.

משה כחלון: אם זה אמת – למה, בשביל מה לך, את מסתבכת.

משה כחלון: עוד רגע אני אגיד לך את האמת, לא יהיה לך נעים.

סתיו שפיר: אומר אתמול שי באב"ד בוועדה: אין כסף – – –

משה כחלון: טוב.

קריאה: – – –

משה כחלון: לא.

משה כחלון: בסדר, בסדר.

משה כחלון: לא, תשמע, אני יושב פה – – –

סתיו שפיר: – – – תוכנית, תוכניות – – – זה המצב.

משה כחלון: סתיו שפיר, את יודעת מה, אני אתן לך רמז.

משה כחלון: ישבו אתי ראשי רשויות, ישבו ראשי רשויות – אנשים מכובדים, נכון?

משה כחלון: שלמה בוחבוט, לנקרי, סיון יחיאלי, מהצפון – –

קריאה: – – –

משה כחלון: – – בירכו על התוכנית, אמרו שיש שם תוספת.

משה כחלון: אז למה לבוא להגיד אין?

משה כחלון: לא רוצה להגיד – – –

סתיו שפיר: המנכ"ל שלך אמר שאין.

משה כחלון: עזבי שנייה, לא אני שואל אותך – – –

סתיו שפיר: בספר התקציב אין.

סתיו שפיר: אז איפה התוספת – היא בעננים?

סתיו שפיר: איפה הכסף?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימשיך.

משה כחלון: אני אגיד משהו בשקט?

משה כחלון: אל תתפסו פטרונות על הצפון, טוב?

סתיו שפיר: גם אתה אל תתפוס פטרונות על הצפון.

משה כחלון: אני לא תופס, אני מציג נתונים.

סתיו שפיר: להציג תוכניות ולא להביא – – –

משה כחלון: אז אני מציג נתונים, אני מציג נתונים.

משה כחלון: גם אופוזיציה היא אופוזיציה.

סתיו שפיר: – – – כמה כסף – – –

משה כחלון: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני עניתי לך את התשובה הכי נכונה והכי אמיתית.

סתיו שפיר: שי באב"ד שיקר אתמול בוועדה?

משה כחלון: אני רוצה לומר לך שאני לא יודע מה שי באב"ד אמר; לא הייתי.

משה כחלון: מן הסתם את מספרת לי עכשיו.

משה כחלון: אבל את שמעת באוזניים שלך את ראשי הרשויות, שבהתחלה, כשהיה צריך להיאבק הם ידעו להיאבק, ידעו לעמוד ליד הבית שלי בהפגנות, וזה בסדר, וכיבדתי את זה.

משה כחלון: עשינו תוכנית והם קיבלו אותה.

משה כחלון: לא יכול להיות שאת אומרת: תשמע, הם לא מבינים.

משה כחלון: מה את אומרת פה עכשיו?

משה כחלון: סתיו, מה את אומרת?

משה כחלון: הם לא מבינים כלום, אני – – –

סתיו שפיר: לא – – –

משה כחלון: אבל זה מה שקורה.

משה כחלון: אם הם מקבלים אותה, אז על מה את מערערת?

סתיו שפיר: אל תעוות את דברי.

סתיו שפיר: אדוני שר האוצר, התוכנית היא תוכנית טובה, אבל הכסף לא עבר באמת לצפון – – –

קריאה: למה אתה צריך להתייחס – – –

משה כחלון: לא, תשמע.

משה כחלון: הרי אי-אפשר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר האוצר, אני מבטיח לך וגם לחברת הכנסת שפיר, בלי נדר, שבשעת השאלות הבאה עם שר האוצר אני אתן שאלה ראשונה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

משה כחלון: לסתיו שפיר.

משה כחלון: אבל הבעיה שהיא לא רוצה לקבל את התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רוצים לשמוע את סיכום הדיון הנוכחי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ענת ברקו: יש לי גם כמה שאלות – – – חיילים משוחררים.

ענת ברקו: אם שואלים שאלות – – –

משה כחלון: אז עכשיו, במסגרת הזאת אנחנו מדברים על סבסוד צהרונים, שזה יעזור למשפחות עובדות, לזוגות עובדים; אנחנו מדברים על הורדת מכסים והורדת מס קנייה על הנעלה, ביגוד, מכשירים סלולריים, שגובים סתם 15% מס קנייה.

משה כחלון: אני אמרתי את זה בראיונות ואני אומר את זה פה.

משה כחלון: מבחינתי, כל מכס שלא פוגע בתעסוקה במדינת ישראל, וכמובן עם מקור תקציבי, צריך להוריד.

משה כחלון: זה סתם מייקר את עלות המחיה במדינת ישראל.

משה כחלון: כפי שאמרתי, חבר הכנסת דב חנין, הוספנו 2 מיליארד שקלים לקשישים להעלאת קצבאות הזקנה, אחרי שנים, בתוספת הוותק – דיבר על זה חבר הכנסת פורר; ניצולי שואה – אמרתי; קיצוץ ה-disregard, שמאפשר לעבוד תוך כדי הפנסיה; תוספת ייעודית לניצולי שואה של 300 מיליון, גם – – –

מאיר כהן: – – –

משה כחלון: זה של האימהות החד-הוריות.

קריאה: זה גם – – –

משה כחלון: לא.

משה כחלון: גם בפנסיה מעל גיל 67, וגם לאימהות החד-הוריות של חיים כץ.

מיקי לוי: איזה "של חיים כץ".

משה כחלון: של חיים כץ, של חיים כץ.

משה כחלון: בוא, מיקי, נו, מה – – –

מיקי לוי: – – – בסדר.

משה כחלון: אתה רוצה שאני אתן לך חצי דקה למנות את ההישגים שלכם?

קריאה: זה לא – – –

משה כחלון: בריאות – הגדלת סל התרופות בחצי מיליארד.

משה כחלון: חברים, הגדלת סל התרופות בחצי מיליארד זה on top, זה לא בתוך; זה כסף שהם קיבלו מעבר לתקציב שלהם.

משה כחלון: רק תביאו את זה בחשבון; הוזלת ביטוחי בריאות פרטיים – בין 20% ל-30% כתוצאה מהאחדת פוליסות הביטוחים הפרטיים; הצלחה בהרחקת משקיעים משוק הדיור.

משה כחלון: חברים, אני ראיתי את המצעד ואני רואה את ההתנגדות, גם של אנשי יש עתיד וגם של אנשי מפלגת העבודה, למס הדירה השלישית.

משה כחלון: חברים, כשאתם מדברים על מחאה, ויש פה כמעט – גילאון, אילן, אילן – יש פה, לא אתה, אבל יש פה כמעט שלוש שורות שיושבות שרכבו על גב המחאה החברתית, שלוש שורות.

משה כחלון: רגע, ומה אמרו במחאה החברתית?

משה כחלון: מס על דירה שלישית.

איציק שמולי: לא רכבנו, אל תגיד "רכב".

משה כחלון: חברים, אתם הגעתם לכאן על גבה של המחאה, וזה בסדר.

משה כחלון: אני הגעתי לכאן מעבודה אחרת.

משה כחלון: כל אחד – בסדר.

משה כחלון: פרופ' טרכטנברג הגיע מהאוניברסיטה.

משה כחלון: זה בסדר.

איציק שמולי: אתה הגעת לפה מעבודה וקשה, וגם אנחנו הגענו – – –

משה כחלון: זה בסדר.

משה כחלון: אבל אני רוצה, חבר הכנסת פרי, אני רוצה שתייצגו נאמנה את האנשים ששלחו אתכם.

משה כחלון: מה שאנחנו עושים – מנסים – – –

מיקי לוי: אל תדאג לנו, אדוני השר.

משה כחלון: אני – להגיד לך את האמת, מיקי?

משה כחלון: עם כל היוהרה שלכם, אני דואג לכם.

מיקי לוי: אל תדאג לנו, אנחנו בסדר.

משה כחלון: אתם בסדר, אבל תקשיב.

משה כחלון: בלוף בסוף מתגלה.

משה כחלון: תצעדו.

אילן גילאון: – – – גם אתם צריכים לעשות – – –

משה כחלון: אנחנו עושים, ומה שאנחנו עשינו בשנתיים לא עשו פה ב-20 שנה, ועל זה אין ויכוח, ואני מוכן להתמודד עם כל אחד.

אילן גילאון: – – –

משה כחלון: אני לא אחראי לקלקולים של אף אחד.

משה כחלון: אבל כשאני בא ואומר: חברים, יש פה פעולות שמקלות עם מעמד הביניים ומסייעות לו, אני מצפה לראות את האופוזיציה, שחלקה הגדול באמת הגיע כדי לעזור למעמד הביניים, ומעמד הביניים האמין לכם – הולכים לבית-המשפט?

משה כחלון: הולכים לבית-המשפט?

משה כחלון: מה, זה החוק היחידי?

משה כחלון: בואו נגיד, גם אם נפל פגם כזה או אחר, זה החוק היחיד שעבר בצורה לא מושלמת?

משה כחלון: אני לא יודע איזה, תאמינו לי, תעצומות נפש – – –

מיקי לוי: אדוני השר, כנראה לא היית באותו לילה – ולא היית באותו לילה.

מיקי לוי: זו הייתה ממשלה דורסנית.

משה כחלון: חבר כנסת מיקי לוי, אני ראיתי כשניסיתם להעביר את מע"מ אפס איך זה עבד, אז – דרך אגב, אני ראיתי את – – –

מיקי לוי: נו, באמת.

מיקי לוי: זה רציני?

מיקי לוי: זה רציני?

משה כחלון: ברור שזה רציני.

משה כחלון: מיקי, כל דבר שאני אומר הוא רציני, בוא נתחיל מזה.

מיקי לוי: – – – זה בסדר?

משה כחלון: מיקי, כל מה שאני אומר זה רציני.

מיקי לוי: לא, זה לא רציני.

משה כחלון: אני צפיתי.

משה כחלון: אני צפיתי בתהליך.

משה כחלון: היו שבע שעות דיון.

מיקי לוי: לא נכון.

מיקי לוי: ב-24:00 הביאו חוק חדש עם 29 סעיפים, אדוני.

מיקי לוי: כדאי שתבדוק – – –

משה כחלון: אין בעיה.

משה כחלון: מיקי, אני חושב, אני חושב שאתם, אני חושב שאתם, שהגעתם על גב המחאה החברתית – כי אם לא הייתה מחאה חברתית לא היה יש עתיד; מפלגת העבודה הייתה, כי היא מפלגה שורשית.

מאיר כהן: תעזוב את יש עתיד.

מאיר כהן: תפסיק.

מאיר כהן: אתה שר אוצר – – –

משה כחלון: לא, נאמרו פה, נאמרו פה דברים.

משה כחלון: מה?

קריאות: – – –

משה כחלון: בסדר.

משה כחלון: הדלק לא נגמר.

משה כחלון: אתם עדיין על הדלק שלהם.

קריאות: – – –

משה כחלון: אני יודע שזה לא מכובד.

משה כחלון: אבל מכובד לעשות רוויזיות, מכובד לטרפד – – –

מאיר כהן: – – – אנחנו תומכים בך – – –

קריאות: – – –

משה כחלון: אני לא יוצא נגד – אני יוצא נגד הצביעות.

משה כחלון: אני יוצא נגד הצביעות.

מיקי לוי: – – – זה מה שאתה עושה , זה מה שאתה עושה – – –

חיים ילין: אנחנו אתך.

חיים ילין: מה, אתה פה מתווכח עם עצמך?

חיים ילין: אנחנו אתך.

משה כחלון: לא, אני לא מתווכח עם עצמי, אני מתווכח אתכם.

חיים ילין: אבל אנחנו אתך.

יעל גרמן: – – –

משה כחלון: אתם אתי בזה, ואני ציינתי את זה.

אילן גילאון: – – –

משה כחלון: חברים, היו פה, יש פה התנהגות – אני לא רוצה להשתמש במילים לא יפות.

משה כחלון: אתם לא משרתים את מי ששלח אתכם, זה הכול.

אילן גילאון: – – –

מיקי לוי: אל תדאג – – –

משה כחלון: אני דואג להם, זה ההבדל.

משה כחלון: אני דואג להם.

משה כחלון: אני דואג לצעירים ששלחו אותך לפה; אני דואג לקבוצות ששלחו אותך וחושבים שאתה תשרת את האינטרסים שלהם.

משה כחלון: זה מה שאני דואג – לאותן קבוצות.

מיקי לוי: – – – התפקיד שלך.

משה כחלון: אני דואג לקשישים שיעלו להם את הכסף; אני דואג לזוגות הצעירים – כן, אז להם אני דואג, והם שלחו אותי לפה.

משה כחלון: ואני אגיד את זה, מיקי, גם אם לא נעים לכם לשמוע.

משה כחלון: גם אם לא נעים לכם לשמוע.

משה כחלון: תתקנו אותי אם דבר אחד לא נכון.

יעל גרמן: – – – מה אתה רוצה מאתנו?

יעל גרמן: תדבר אליו, אליו.

יעל גרמן: הוא הבעיה שלך.

משה כחלון: אני מכם רוצה.

משה כחלון: אני מכם רוצה, כשיגיעו דברים בעד מעמד הביניים, שהביאו אתכם לפה, שתתמכו בהם, כולל חלוקת עושר.

משה כחלון: המחאה החברתית רצה על מס דירה שלישית, ואתם הולכים לבית-המשפט כדי שזוגות צעירים לא יגיעו לעולם לדירה.

רחל עזריה: – – –

משה כחלון: יושבת חברת סתיו שפיר, מדברת אתי על חלוקת עושר.

משה כחלון: זה נכון, אני אתך בחלוקת עושר, אני אתך בצדק חלוקתי.

משה כחלון: אבל כשאנחנו באים לגעת קצת בחזקים – מה אתם עושים?

משה כחלון: הולכים לבית-המשפט.

סתיו שפיר: אתה לא נוגע בחזקים באמת.

משה כחלון: לא, אני לא נוגע בחזקים – אז תקראי את הנתונים.

סתיו שפיר: מה עם פיקוח על שכר דירה?

סתיו שפיר: למה את זה לא לקדם?

סתיו שפיר: למה אתה לא פונה לבית היהודי?

קריאה: – – –

משה כחלון: תקשיבי שנייה, מה שאנחנו עשינו פה – תקראי את הנתונים, את הרי סיפרת שאת אוהבת לקרוא.

סתיו שפיר: האשמת?

סתיו שפיר: תן לענות.

משה כחלון: תקראי את הנתונים.

משה כחלון: את תראי שהמיסוי של השנה האחרונה לקח מלמעלה ועזר ללמטה.

רחל עזריה: צדק חברתי, קוראים לזה.

מיקי לוי: מי שהלך לבג"ץ הלך על פרוצדורה, לא על החוק.

קריאות: – – –

יצחק כהן: מיקי, הלכתם לבג"ץ, זהו.

יצחק כהן: – – – הלכתם בשביל העשירים.

יצחק כהן: הלכת לבג"ץ.

קריאות: – – – נכון – – –

משה כחלון: אני רוצה לומר לכם שזו לא תפארתכם.

משה כחלון: ממש לא.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – – אתם הרסתם את הפרלמנט הישראלי, אתם דורסניים.

משה כחלון: מיקי לוי, אנחנו מצילים את הזוגות הצעירים מפני הדורסנות שלכם.

משה כחלון: כשאתם מגינים על אנשים חזקים עם ארבע, חמש ועשר דירות, זה כדי שלאחרים לא יהיה.

משה כחלון: בשביל זה אנחנו פה – כדי לעשות את זה, אני אומר לך.

משה כחלון: אתה יודע למה אתם לא תומכים?

משה כחלון: כי יש לזה מחיר פוליטי; כי כל החזקים – יש להם דירות.

משה כחלון: מזה אתם חוששים.

משה כחלון: אנחנו לא חוששים, גם אם נשלם מחיר.

משה כחלון: אנחנו מקיימים בדיוק את מה שהתחייבנו.

משה כחלון: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – – למה לא הסכמת?

סתיו שפיר: למה לא הסכמת – – –

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני רוצה לומר לך שפשוט אכזבה – –

סתיו שפיר: – – –

משה כחלון: – – זאת אכזבה לראות אתכם, קבוצה של מפלגת העבודה, עומדת בבג"ץ ומנסה לשכנע את השופטים איך לגרום לכך שלזוגות הצעירים לא תהיה דירה במדינת ישראל לנצח, לנצח; זה מה שאתם רוצים.

משה כחלון: תודה רבה.

אלי כהן: הם האליטה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 8), התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 8) (תאגיד החדשות), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים – הוראת שעה), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין הרבה הסתייגויות, אבל אם תגידו לי את מי לשאול – את חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לשם החוק, חברי הכנסת מיקי לוי ומיקי רוזנטל מציעים הסתייגות מס' 1: המילים "הוראת שעה" יימחקו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה – בעד ההסתייגות ונגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 21 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת מיקי לוי ומיקי רוזנטל לשם החוק לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 21, נגד – 38, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על שם החוק, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד שם החוק, כנוסח הוועדה – 59 נגד – אין נמנעים – אין שם החוק, כנוסח הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 59 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 1–3 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נצביע על סעיפים 1–3, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–3 – 59 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 59, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע בהצבעה, לא להפריע בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1–3 אושרו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו את החוק בקריאה שנייה כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות, ולכן יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 59 נגד – אין נמנעים – אין חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים – הוראת שעה), התשע"ז–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים – הוראת שעה), התשע"ז–2017, בקריאה שלישית: 59 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את כל אלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1132; "דברי הכנסת", חוב' כ"ד, עמ' 21971; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 8), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הוועדה המשותפת, להציג את החוק לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: תודה, כבוד היושב-ראש.

דוד ביטן: אני רוצה להתייחס.

דוד ביטן: הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת הכינה את החוק לקריאה שנייה ושלישית – הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 8), התשע"ז–2017.

דוד ביטן: בסך הכול התקיימו כמה ישיבות, כ-40 שעות, והכנו את הצעת החוק הזאת לכנסת.

דוד ביטן: אני מבקש שהחברים יתמכו בהצעת החוק, לאחר עבודת הכנה רצינית שנעשתה בכנסת, וידחו, כמובן, את כל ההסתייגויות בעניין הזה.

דוד ביטן: בסך הכול, הצעת החוק הזאת מתקנת את הצעת החוק השנייה של הקמת התאגיד הציבורי, ויוצרת מצב שיהיו שני תאגידים: מצד אחד תאגיד חדשות, ומצד שני תאגיד כאן; מעכשיו אני אקרא לו תאגיד כאן.

דוד ביטן: במצב הזה יהיו שני תאגידים: אחד שמשדר רק חדשות ואקטואליה ואחד שמשדר את יתר הדברים.

דוד ביטן: זה כולל טלוויזיה וזה כולל רדיו.

דוד ביטן: במסגרת הצעת החוק בחנו כמה דברים: בחנו את הקשר ומידת שיתוף הפעולה – איך בעצם יעבדו שני התאגידים כשמדובר בטלוויזיה אחת, מה יהיו יחסי הגומלין ביניהם ומה התקציבים של כל אחד מהתאגידים.

דוד ביטן: בנוסף לזה הוועדה פעלה הרבה מאוד בעניין כוח האדם שיהיה בשני התאגידים, וניסינו במיוחד לפתור את בעיית רשות השידור.

דוד ביטן: בסופו של דבר, נכון שעובדי רשות השידור הולכים הביתה, כי החוק הראשוני, חוק הקמת התאגיד החדש, יצר את הסיטואציה הזאת – בניגוד לדעתי, אבל יצר את הסיטואציה הזאת.

דוד ביטן: לכן, מה שעשינו והחלטנו וגרמנו הוא שחלק גדול – זה לא רק אני, זאת גם הוועדה שהייתה בראשות כבל לפני זה; זה עניין של תהליך – יעברו לתאגיד החדשות ולתאגיד כאן, חלק יקבלו פיצויים מיוחדים במסגרת פרישה מוקדמת, חלק יוכלו להיקלט במשרות ייעודיות בשירות המדינה, חלק יוכלו להתמודד במכרזים פנימיים במשך שנה וחלק יוכלו להתמודד במכרזים בין-משרדיים.

דוד ביטן: בסופו של דבר, אם כל ההחלטות האלה בחוקים ייושמו על ידי הפקידות, אז מרבית העובדים קיבלו ויקבלו מענה.

דוד ביטן: נכון, עובדי רשות השידור, כפי שראינו – ואני מסכים אתם – לא רוצים לסגור את רשות השידור ורוצים להמשיך ולפעול במסגרת רשות השידור, אבל זה החוק שחוקק ב-2014 ועבר תיקונים.

דוד ביטן: היום אנחנו מדברים על התיקון השמיני, שעושה שינויים במבנה הארגוני של התאגיד החדש, שזה דבר שאני חושב שראוי שייעשה.

דוד ביטן: יש דוגמאות לזה, למשל בערוץ 2, ששם יש תאגיד חדשות שפועל במסגרת ערוץ 2.

דוד ביטן: נכון שמדובר בגוף פרטי, אבל בסופו של דבר אנחנו רואים שיכולה להיות הצלחה במסגרת של תאגיד חדשות ותאגיד אחר שעוסק ביתר הפעולות של השידור באותו ערוץ.

דוד ביטן: אני מאמין שזה כן יצליח, ואנחנו נתחיל לראות את זה בעתיד.

דוד ביטן: לפי החוק הזה הפעילות אכן תתחיל ב-15 לחודש; ב-15 לחודש, יום שני, יעלו גם תאגיד כאן וגם תאגיד החדשות – הכול בהנחה שהחוק הזה יעבור.

דוד ביטן: בסופו של דבר, מ-15 לחודש גם הרדיו וגם הטלוויזיה – במסגרת שני התאגידים שיקומו יפעילו את הרדיו והטלוויזיה באותו ערוץ.

דוד ביטן: נכון, יהיו חבלי קליטה, יהיו בעיות בהתחלה.

דוד ביטן: אף אחד לא אומר שמההתחלה – אני מדבר מבחינת איכות השידורים – שמההתחלה זה יהיה מצוין.

דוד ביטן: ברור שיהיו חבלי קליטה, אבל אני מאמין שכן, מכיוון שבסופו של דבר, גם השותפות בין עובדי רשות השידור המנוסים והטובים ובין העובדים הצעירים של התאגיד, ביחד – הסינתזה הזאת לדעתי תביא לתוצאות ראויות, ואנחנו נראה בעתיד תוצאות של העניין הזה.

דוד ביטן: עכשיו, ההתחלה תמיד בעייתית.

דוד ביטן: החוק, מה שהוא אומר – ואני רוצה להגיד לכם שלקחנו ממש תמונת ראי, תמונת ראי של מה שהחליטו בזמנו, ב-2014, מבחינת איך מתאימים את ההנהלה ואיך קובעים מי יהיה המנכ"ל.

דוד ביטן: השארנו את המדד שקובע שלא תהיה מעורבות פוליטית במסגרת מבנה התאגיד ובמסגרת ההנהלה שלו וכו'.

דוד ביטן: תמונת ראי – הכוונה שימנו שופט, ושופט ימנה את המועצה; המועצה תמנה מנכ"ל במסגרת ועדת איתור, ואז יתמנה מנכ"ל קבוע שיצטרך באותו רגע לפעול.

דוד ביטן: אותו מנכ"ל, מכיוון שכל עובדי התאגיד עברו אליו באופן זמני, וגם עובדי רשות השידור יעברו אליו באופן זמני – אלה שיכולים לעבור – אותו מנכ"ל יצטרך, מסיבות מקצועיות, להחליט את מי הוא משאיר ואת מי הוא לא משאיר.

דוד ביטן: אבל ברור, כפי שאמרתי קודם: יש לשני התאגידים תקנים של קרוב ל-690 משרות.

דוד ביטן: בסופו של דבר הרבה מאוד עובדים – כי תקן זה משרה מלאה – שייקלטו בשני התאגידים.

ענת ברקו: – – – של אחוז מסוים של אנשי רשות השידור, כדי לוודא שבאמת – – –

דוד ביטן: אמרתי את זה קודם, ודאי, זה כולל.

דוד ביטן: יש היום תקנים ואנשים שכבר עובדים בתאגיד.

דוד ביטן: כל עובדי התאגיד במסגרת הזאת שנקלטו לצורך החדשות – לא לצורך דברים אחרים – עוברים לתאגיד החדשות באותם תפקידים שהם היו בהם קודם.

דוד ביטן: זה מוכיח – גם מבחינת הייעוץ המשפטי שהתקבל, גם בממשלה וגם בוועדה – זה מוכיח שבעצם מעבירים את כולם, לא נוגעים בתפקידים שלהם, כי מה הבעיה?

דוד ביטן: הבעיה העיקרית היא שאין מנהל קבוע; אין אדם שנבחר למנכ"ל קבוע שיוכל לעשות שינויים, בעיקר ארגוניים.

דוד ביטן: ולכן קבענו פה שעד שלא יתמנה מנכ"ל קבוע אנחנו לא נוגעים בתפקידים שהיו מיועדים לחטיבת החדשות בתאגיד החדש.

דוד ביטן: הוא יקבע – וכל העובדים יהיו.

דוד ביטן: אמרנו: נשאיר למנכ"ל החדש את חופש הפעולה לקבוע מבחינה מקצועית איך הוא רוצה שייראו השידורים, איך הוא רוצה שייראו הדברים הארגוניים בתוך התאגיד, והוא יחליט מי נשאר ומי לא נשאר על פי כישורים של כל עובד ועובד.

מאיר כהן: הם פטורים ממכרז.

דוד ביטן: כן, כן, הכול פטור ממכרז.

דוד ביטן: ברור.

דוד ביטן: לא כולם פטורים – אלה שעוברים עכשיו.

דוד ביטן: אלה שהיו פטורים; אלה שהתקבלו, פטורים.

דוד ביטן: אבל אם יצטרכו לקבל עובד חדש – ועדת איתור הוא יהיה חייב.

ענת ברקו: ואלה שיצאו לפנסיה מוקדמת?

ענת ברקו: נגיד גילאי 45 כאלה.

דוד ביטן: יש כאלה, ברור.

דוד ביטן: תראו, אנחנו לא יכולים – עם כל הכבוד, לא יכולנו לדאוג לאנשים שמתחת לגיל 40 במסגרת הזאת.

דוד ביטן: דאגנו יותר לאנשים יותר מבוגרים, לאנשים בני 40–50.

דוד ביטן: אבל הוא יכול לקבל, במסגרת התקנים שנותרו לו, גם אנשים צעירים, אין שום בעיה, גם אם הם עובדים בתאגיד.

דוד ביטן: רק דבר אחד צריך לראות.

דוד ביטן: מה עשינו?

דוד ביטן: ראינו שאי-אפשר לקלוט את כולם, ולא כולם יכולים לצאת בתנאי פרישה מוגדלים, אז פעם ראשונה שמשרד האוצר, משרד המשפטים ונציבות שירות המדינה הסכימו בהסכם, וזה נכנס לחוק, שיהיו משרות ייעודיות.

דוד ביטן: תבינו, רשות השידור היא לא שירות המדינה, הם לא עובדי מדינה; הם עובדי תאגיד מיוחד שהוקם על פי דין.

דוד ביטן: ולכן, נתנו את האופציה לאותם עובדים להתמודד במכרזים פנימיים ששירות המדינה מוציא, למשך שנה.

דוד ביטן: אז כל אדם – בחור, בחורה, צעירים, למשל, שצריכים לחפש עבודה – יכול להתמודד בכל המכרזים הפנימיים ששירות המדינה מוציא במשך שנה אחת.

דוד ביטן: בנוסף לזה אפשרנו להם להתמודד במכרזים בין-משרדיים – דבר שגם כן לא היה עד היום.

דוד ביטן: לפי כל התחשיבים שעושים, 100 איש, שהם בדרך כלל בגילאי 40–50 – יש להם כבר 100 משרות פטורות ממכרז, שהם יוכלו להתקבל אליהן בשירות המדינה; בדרך כלל זה יהיה ברשות המסים או במשרד הבריאות.

דוד ביטן: כמובן, הם יציעו לעובד את המשרות, הוא לא חייב לקבל אותן, ובתוך ארבעה וחצי חודשים לא רק שיציעו לו את המשרה – הוא גם ייקלט בעבודה.

דוד ביטן: האנשים האלה – אנחנו ביקשנו מנציבות שירות המדינה לעשות את העבודה מהר.

דוד ביטן: יהיה אדם, עובד ייעודי בנציבות שירות המדינה, תקן מיוחד, שבמשך שנה ילווה באופן מקצועי גם איתור עבודה לאנשי רשות השידור.

דוד ביטן: זאת אומרת, אנחנו הבנו שהנושא הזה מאוד חשוב ורצינו לפתור את הבעיה, וזה נפתר במסגרת הוועדה.

דוד ביטן: בנוסף לזה, יהיו עוד 50 משרות.

דוד ביטן: אין הרבה צעירים מתחת לגיל 40 שעובדים היום ברשות השידור, שתדעו; המקסימום זה 75 איש, בערך.

מאיר כהן: חלקם מקבלים קצבת גישור.

דוד ביטן: לא, הם לא מקבלים.

דוד ביטן: הצעירים לא מקבלים קצבת גישור.

דוד ביטן: קצבת גישור מקבלים מ-50 ומעלה, עד גיל 67.

דוד ביטן: לבני 40–50 אין קצבת גישור, אבל אין הרבה, יש קרוב ל-100; אלה – האוצר סיכם עם ההסתדרות, ואנחנו הכנסנו את זה לחוק – מקבלים אפשרות לקבל משרה ייעודית פטורה ממכרז, למשל ברשות המסים.

דוד ביטן: לא העיתונאים; העיתונאים נכנסו לתאגיד החדשות, נכון?

דוד ביטן: בואו ניקח אדם שעבד במדור הגבייה של הרשות; הוא יכול להיכנס לעבוד במס הכנסה; הוא יכול להיכנס לגבייה, נדמה לי במשרד המשפטים – יש את המרכז לתשלומים.

דוד ביטן: כל הדברים האלה.

דוד ביטן: זאת אומרת, יש 100 משרות שיוכלו להתקבל אליהן ללא מכרז בתוך ארבעה וחצי חודשים.

ענת ברקו: – – – אנשי התקשורת עצמם.

דוד ביטן: אנשי התקשורת – יש להם מענה.

דוד ביטן: המענה הוא פשוט.

דוד ביטן: אני אסביר.

דוד ביטן: אנשי התקשורת, המענה שלהם זה בתאגיד.

דוד ביטן: רובם – חלקם יצאו לפנסיה, יוצאים לפרישה עם פיצויים מוגדלים, ואלה פיצויים די נכבדים וטובים, ואחר כך הם יכולים למצוא עבודה.

דוד ביטן: יש אנשים שמוכנים לפרוש מרצון לאור חבילת הפיצויים שהם מקבלים.

דוד ביטן: עד היום פרשו קרוב ל-400 ומשהו, כי בהתחלה של התהליך היו 1,500 עובדים.

דוד ביטן: היום יש בסביבות 1,000 ומשהו, וחלקם – 500 מהם כמעט – עוברים לתאגיד החדשות ולתאגיד כאן.

דוד ביטן: אבל עוד 500 שנשארו, ו-300 מהם כנראה הולכים לצאת לפרישה מיוחדת בעקבות חבילת הפיצויים.

דוד ביטן: אז אם הם מקבלים פיצויים ורוצים לפרוש – שום בעיה; הם צריכים למצוא לעצמם את העבודה.

דוד ביטן: העיתונאים יתקבלו לתאגיד החדשות כעיתונאים, או יקבלו את הסדרי הפרישה ויחפשו עבודה אחרת.

דוד ביטן: יש כבר – שמעתי היום ברדיו, למשל, על עובד שהחליט ללכת לעבוד בערוץ 20.

דוד ביטן: הוא קיבל עבודה, והוא מתחיל ביום ראשון.

דוד ביטן: ברור שאי-אפשר לבוא עכשיו למצוא פתרון ספציפי.

דוד ביטן: אנחנו מדברים כרגע באופן כללי, שבסך הכול – – –

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: מה זה?

אילן גילאון: כל מי – – –

דוד ביטן: בוא נסביר.

דוד ביטן: לפי מה שאני יודע, למיטב ידיעתי – ואל תתפסו אותי אם אני לא אומר את המספרים עד הסוף – יש אפשרות לפרוש מרצון בגילאים מסוימים, לא לכולם.

דוד ביטן: בחור עד גיל 40 – אתה לא – – –

אילן גילאון: עד גיל 40 שעבד – – –

דוד ביטן: בשום ארגון – – –

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: שנייה רגע.

דוד ביטן: שנייה, שנייה.

אילן גילאון: מה קורה?

דוד ביטן: שנייה, אני אסביר.

דוד ביטן: לא, הולכים לפי גיל ולא לפי כמה זמן הוא עבד.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: לפי התקשי"ר – –

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: הם לא עובדי מדינה.

אילן גילאון: – – אדם בן 40 – – –

דוד ביטן: הם לא עובדי מדינה.

דוד ביטן: תעזוב את התקשי"ר.

דוד ביטן: שים אותו – – –

אילן גילאון: איך הם לא עובדי מדינה?

דוד ביטן: הם לא עובדי מדינה.

דוד ביטן: הם עובדי תאגיד על פי דין.

דוד ביטן: הוא לא עובד מדינה.

דוד ביטן: תשכח מזה.

דוד ביטן: הוא לא עובד מדינה.

אילן גילאון: – – – במקרה הזה – – – ולהפוך אותם לעובדי מדינה.

דוד ביטן: תקשיב רגע.

דוד ביטן: אתה לא יכול.

דוד ביטן: אתה לא יכול לשים עובד – לפי זה, אז עכשיו מוכרים את תע"ש, נגיד מכרו את תע"ש, הולכים למכור את תע"ש; לפי השיטה שלך, כל עובד – אחרי שתע"ש נמכר, נכניס אותו לשירות המדינה.

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: אי-אפשר לעמוד בזה.

דוד ביטן: זה לא קשור אם זה תע"ש או רשות השידור.

דוד ביטן: יש כללים מסוימים.

אילן גילאון: – – – היחידה שהייתה בארץ, אז איך הם לא עובדי מדינה – – –

דוד ביטן: הם לא עובדי מדינה לפי החוק.

דוד ביטן: מה אתה רוצה ממני?

דוד ביטן: אני לא חוקקתי.

דוד ביטן: ככה זה.

דוד ביטן: הם עובדי תאגיד.

דוד ביטן: רשות השידור היא תאגיד על פי דין, שחוק הקים אותו.

אילן גילאון: מה קורה עם הנכים?

דוד ביטן: הנכים עכשיו – – –

אילן גילאון: לא – – –

דוד ביטן: אנחנו פה כל היום.

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: על נכים של רשות השידור אני מדבר אתך, לא – – –

דוד ביטן: לא, לא נכנסתי לזה.

דוד ביטן: אני אגיד לך, בוא ואסביר לך: יש כמה בעיות, ופתרנו אותן.

דוד ביטן: אני רוצה קודם כול שתדעו באופן כללי.

דוד ביטן: בערך 500 עובדים מעובדי הרשות עוברים לשני התאגידים.

דוד ביטן: עוד 300 כנראה הולכים לפרוש לפנסיה, והכול בסדר גמור, הם רוצים.

דוד ביטן: נשארו בערך 200, 150.

דוד ביטן: 100 מהם, יש להם תפקיד ייעוד בלי מכרז בתוך ארבעה וחצי חודשים, וצריך להכניס אותם לרשות המסים או לזה.

דוד ביטן: אלה אנשים שלא מקבלים פנסיות גישור, כי הם מתחת לגיל 50 ומעל גיל 40.

דוד ביטן: הצעירים ביותר – אפשרנו להם שתי אופציות: א.

דוד ביטן: נציבות שירות המדינה הבטיחה שהם יעשו מאמץ למצוא עבודה לעוד 50 איש בשירות המדינה.

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: תן לי.

דוד ביטן: אתה רוצה שאני אעביר את הכול?

דוד ביטן: אני – – –

אילן גילאון: – – – זה נשמע – – –

דוד ביטן: אבל שאלת אותי.

דוד ביטן: אתה רוצה – – –

יעקב פרי: דוד, במכרזים פנימיים, במכרזים בין-משרדיים.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: מה זה?

דוד ביטן: מה זה?

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: אני מנסה להסביר, אבל הוא צועק.

דוד ביטן: אם אתה שואל אותי, אני אסביר.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: אתה אומר: הבטיחה שיעשו מאמץ.

דוד ביטן: לא הבטיחה.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

דוד ביטן: תן לי.

שולי מועלם-רפאלי: בתוך החוק יש – – –

דוד ביטן: רגע, רגע.

דוד ביטן: אין, זה לא דיון.

דוד ביטן: תני לי רגע.

דוד ביטן: אני אסביר.

דוד ביטן: 100 העובדים שאמרתי – זה בתוך החוק.

דוד ביטן: יש סעיף מיוחד, ספציפי, שמתייחס.

דוד ביטן: השאר, 50 הנוספים – זו התחייבות של האוצר ושירות המדינה בוועדה.

דוד ביטן: אלה לא דברים שהם דיברו ביניהם, אלא ניתנה התחייבות בוועדה.

אילן גילאון: השר התחייב שכל מי – – – פתרון והוא עובד רשות השידור, הוא ימצא לו פתרון.

אילן גילאון: כך שר האוצר התחייב.

דוד ביטן: כן, אבל אמרתי של-90% מצאו.

דוד ביטן: אני אסביר, אני מנסה להסביר את זה.

דוד ביטן: ה-100 האלה כתובים בחוק, ולכן בתוך ארבעה וחצי חודשים ימצאו להם תפקיד ייעודי בשירות המדינה או במס הכנסה, במשרד המשפטים או במשרד אחד.

דוד ביטן: אלה בדרך כלל עובדים שהם לא עיתונאים, הם עובדים שעבדו בגבייה, למשל, או פקידות ודברים מהסוג הזה.

דוד ביטן: הם יקבלו את הדבר הזה.

דוד ביטן: עוד משרות יתקבלו במסגרת – – –

אילן גילאון: כמה?

איתן כבל: 15.

דוד ביטן: אתה אתי, גילאון?

אילן גילאון: כן.

דוד ביטן: עוד משרות – – –

עיסאווי פריג': כמה יישארו בסוף?

עיסאווי פריג': כמה יישארו?

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: לא, שאלו, אז אני אומר.

דוד ביטן: אני לא חייב עכשיו בהצגה.

דוד ביטן: עוד משרות – הם יוכלו ללכת, למרות שהם לא עובדי מדינה, למכרזים פנימיים שיהיו במשרדי הממשלה בשירות המדינה או למכרזים בין-משרדיים.

דוד ביטן: ועוד 40 תקנים פנויים.

דוד ביטן: אמרתי שעד היום העלינו את התקנים בעוד 40 – במקום 650 זה יהיה 690.

דוד ביטן: זאת אומרת היום יש – – –

עיסאווי פריג': 750.

דוד ביטן: מה?

עיסאווי פריג': 750 – – –

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: 650.

דוד ביטן: 600.

עיסאווי פריג': לא, 700.

דוד ביטן: אני זוכר – יכול להיות שאני טועה.

דוד ביטן: אני זוכר 600.

עיסאווי פריג': – – –

דוד ביטן: 690 ולא 790.

דוד ביטן: לא נכון.

דוד ביטן: אבל עוד 40 משרות יוכלו להתקבל, כי לא כל העובדים – כל המשרות הפנויות שיהיו בשני התאגידים עכשיו ולא יתקבלו אליהן, יקבלו להן קדימות עובדי רשות השידור.

דוד ביטן: זאת אומרת, בגדול, כפי שאמרתי: 500 יעברו; 300 ייצאו לפרישה מיוחדת, מוקדמת; 100 יתקבלו למשרות בשירות המדינה שיהיו צבועות, בלי מכרז; עוד 50 צעירים – אנחנו נמצא להם מענה.

דוד ביטן: לא חובה, לא חייבים, אבל בגלל שהם עבדו ברשות השידור והסיטואציה נוצרה, יתקבלו במסגרת – ינסו למצוא להם תפקידים, אבל במכרז, במסגרת מכרזים פנימיים; ועוד 50 משרות, 40–50 – יש תקן נוסף שעשו, וגם הם יתקבלו.

דוד ביטן: לפי מה שאנחנו רואים, למרבית העובדים יהיה מענה מסוים במסגרת הקיימת, אוקיי?

דוד ביטן: לכן, אני שומע את הדברים ואני חושב שבסך הכול פעלנו כמו שצריך כדי לפתור חלק גדול מהבעיות.

דוד ביטן: דבר נוסף, עלתה שאלת הפנסיונרים, למשל, שאין להם מענה, כל אלה שכבר פרשו.

דוד ביטן: בעניין הזה טיפל חבר הכנסת פרי.

דוד ביטן: בסופו של דבר ניתנה התחייבות שבנושא הרווחה – לא בנושאים אחרים; בנושאים אחרים יש להם מענה.

דוד ביטן: בנושא הרווחה, מתנות לחג ודברים מהסוג הזה, הם יהיו חלק ממשרד התקשורת, מעובדי משרד התקשורת, כי בסופו של דבר לתאגיד אין – רשות השידור נסגרת.

דוד ביטן: אם יצטרכו תקציב לעניין הזה, תוספת תקציב, משרד האוצר – במסגרת דיוני הוועדה, בהתחייבות בדיוני הוועדה – התחייב להגדיל את התקציב לעניין הזה.

דוד ביטן: בנוסף, עלתה בעיה שלא הצלחנו למצוא לה פתרון, אבל גם חבר הכנסת כבל וגם חבר הכנסת פרי מנסים לטפל בעניין.

איתן כבל: כבר מטפלים.

דוד ביטן: מטפלים.

דוד ביטן: אני, עם כל הכבוד, היום או מחר, כשאנחנו נסיים – סיימתי את עבודתי – ועדת הכלכלה תצטרך להיכנס ולטפל בעניינים האלה.

דוד ביטן: בנוסף לזה, בנושא הארכיון – זה נושא מאוד מאוד חשוב: יש בעיה של מכרז שיצא במסגרת התאגיד החדש, והוגשו עתירות לבית-משפט ועדיין לא יכולים להתחיל פעולה.

דוד ביטן: זה חודשים.

דוד ביטן: אבל בית-המשפט צריך לקבל החלטה מי הזוכה במכרז בתוך חודשיים בערך, ואז ייכנסו לעבודה מיוחדת שקשורה לארכיון של רשות השידור, שהוא מאוד חשוב.

דוד ביטן: זו עבודה שתיקח ארבע שנים, אבל בסופו של דבר רוב העבודה החשובה תיעשה תוך שנה, ואז אפשר יהיה להעביר את הארכיון למקום אחר, שייבנה על ידי התאגיד עצמו.

דוד ביטן: עכשיו, צריך להבין: מבחינה ארגונית ואספקת השירותים לתאגיד החדשות, הכול ייעשה על ידי תאגיד כאן.

דוד ביטן: זאת אומרת, לתאגיד החדשות לא יהיו אולפנים משלו ודברים מהסוג הזה.

דוד ביטן: יצטרכו לקבל את כל השירות מתאגיד כאן ותיעשה התחשבנות.

דוד ביטן: יש תקציב, שהוא קבוע, לתאגיד החדשות ולתאגיד כאן.

דוד ביטן: בסופו של דבר, תאגיד כאן יצטרך לספק את כל השירותים התפעוליים, המבניים והכול לתאגיד החדשות; לא תהיה לו עצמאות בפני עצמו בעניין הזה, אלא הוא יצטרך לקבל את השירותים מתאגיד כאן.

דוד ביטן: אנחנו גם ניסינו למצוא פתרון, כי אחת הבעיות שהפריעו לנו – ואני מדבר על חברי הוועדה כולם, ואני עכשיו לא זה – מה שהפריע לנו למשל זה נושא שיטת ההצמדה.

דוד ביטן: בחוק עצמו, של הקמת תאגיד השידור, התאגיד החדש, כמו שאנחנו קוראים לו, קבעו להם סכום וקבעו שההצמדה תהיה למדד, והביאו את אותו דבר בתאגיד החדשות.

דוד ביטן: אנחנו יודעים, הרי, שבסופו של דבר ההצמדה לא מספיקה, כיון שהוצאות השכר עולות לא לפי ההצמדה למדד – – –

יואב קיש: אתה – – – לאופוזיציה כלים – – –

דוד ביטן: הם שאלו אותי כמה שאלות, ולכן אני מסביר.

דוד ביטן: אני יכול לרדת ולתת לאנשים להתייחס, אין לי בעיה.

מאיר כהן: בסדר גמור.

דוד ביטן: יש לנו עשר שעות, מה אתה דואג?

יואב קיש: על ההצמדה דיברנו, באמת – – –

דוד ביטן: אז בגדול, אני מנסה להסביר – – –

עיסאווי פריג': – – – חבר הכנסת קיש.

מאיר כהן: יואב קיש, אתה ממהר לאיזה מקום, אדוני?

יואב קיש: אני ממש לא ממהר, ואפילו התיישבתי בצד שלכם, בשביל קצת – – –

מאיר כהן: עומד יושב-ראש הוועדה בסבלנות אין-קץ ועונה.

מאיר כהן: תן לו.

עיסאווי פריג': – – – המליאה.

עיסאווי פריג': זה מפריע לנו.

מאיר כהן: עלא כיפאק.

דוד ביטן: קיש, אתה ממהר לאיזה מקום?

דוד ביטן: מה אתה – – – ברצינות?

יואב קיש: לא, לשום מקום.

יואב קיש: דוד, אתה יודע טוב מאוד שאני – – –

דוד ביטן: הם יקבעו מתי תהיה ההצבעה.

דוד ביטן: לפחות תן לנו לקשקש קצת.

דוד ביטן: מה?

דוד ביטן: מה שאני בא ואומר: בתוצאה הזאת, בתוך כמה שנים תקציב התאגיד יישחק באופן קבוע, כי הוצאות השכר ועלויות הציוד למשל עולות הרבה יותר מהמדד.

דוד ביטן: בעצם, בשיטה הזאת אנחנו פוגעים בשידור הציבורי, כי תוך חמש-שש שנים התקציב ירד ב-15%, ואז לא יהיה להם מספיק תקציב באמת לתת את השירות הנכון שהחוק מחייב את התאגיד הזה והתאגיד הזה.

דוד ביטן: היה על זה ויכוח גדול מאוד, כי שיטת ההצמדה היא שיטה שהולכת בכל החוקים באופן הזה, ואז קיבלנו התחייבות מפורשת מהאוצר, במסגרת דיוני הוועדה, שאחת לשנתיים יעשו בדיקה של השחיקה בתקציב של שני התאגידים, ואם הייתה שחיקה שמחייבת תוספת תקציב, יובא הדבר בפני ועדת הכלכלה ויצטרכו לתקן את החוק כל פעם מחדש רק לעניין התקציב.

דוד ביטן: כי בתקציב, בניגוד להרבה מאוד חוקים – בחוקים האלה התקציב קבוע, קבוע במסגרת החוק.

דוד ביטן: בחוק קובעים במפורש מה התקציב של כל תאגיד בכל שנה ושנה.

דוד ביטן: בדרך כלל, מה שקורה זה לא דבר כזה.

דוד ביטן: יושבים עם האוצר, האוצר מחליט לתת תקציב, מכניסים את זה לספר התקציב, אבל מה קורה?

דוד ביטן: על מנת שהממשלה, בגלל התקציב, לא תפגע בשירות הציבורי ולא תהיה השפעה – הרי יכולים לכתוב בחוק מה שרוצים, אבל אם הממשלה יכולה לקבוע כל שנה מה יהיה תקציב תאגיד התקשורת, זה או אחר, שהוא ציבורי, התוצאה היא שההשפעה יכולה לבוא באופן עקיף על ידי זה שיגידו: אתם רוצים תקציב, אז תעשו א', ב'.

דוד ביטן: ולכן החליטו, בצדק, להכניס את נושא התקציב לתוך החוק, שאף אחד לא יכול לשנות אותו.

דוד ביטן: אלא מה?

דוד ביטן: שכחו שיש שחיקה בתקציב הזה ולא הכניסו את זה לכל הדורות; 20 שנה, 30 שנה יישאר אותו תקציב.

דוד ביטן: ולכן, עשינו איזושהי פעולה על מנת שהתקציב הזה כל שנתיים ייבדק, ואם צריך לשנות אותו, ישנו אותו.

דוד ביטן: לכן אני אומר, אני חושב שגם הממשלה וגם הכנסת, השינוי הזה שהיא עשתה, בסופו של דבר פועל נכון לטובת התקשורת הישראלית, והביקורת בעניין הזה לא מוצדקת.

דוד ביטן: גם אנחנו חושבים – – –

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: אחר כך נדבר.

דוד ביטן: אני אענה לכם בסוף, אל תדאג.

דוד ביטן: בחזרה אני אענה לכם על כל הדברים.

אילן גילאון: למשל, בחורה בת 59, 30 שנה עבדה, מקבלת 5,000 שקל פנסיה.

דוד ביטן: בסדר, נכון, אבל זה הכללים של הפנסיה, מה אתה רוצה בדיוק שאני אעשה?

דוד ביטן: אני, עם כל הכבוד לכם, לא רציתי להתחיל בביקורת.

דוד ביטן: אני ביקשתי לסגור את התאגיד, להשאיר – – –

אילן גילאון: 59 זה גיל של מוות קליני – –

דוד ביטן: רגע, רגע, רגע.

אילן גילאון: – – בשוק העבודה.

דוד ביטן: כן, כן.

דוד ביטן: אני ביקשתי לסגור את התאגיד, כי חשבתי שזה לא בסדר.

אילן גילאון: אני ביקשתי ב-2014 – – –

דוד ביטן: הגשתי הצעת חוק מסוימת.

דוד ביטן: מי שלא הסכים – גם אתה הגשת, אני יודע.

דוד ביטן: אבל אני באתי אליך אחר כך ואמרתי לך: בוא, תמוך בהצעה שלי לסגור את התאגיד, ואז – –

מאיר כהן: זה לא שונה מהפנסיה של מורה בת 59 שיוצאת לפנסיה.

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: – – ואז רשות השידור הייתה ממשיכה ולא היו בעיות כאלה.

דוד ביטן: אבל החלטתם, מסיבות פוליטיות, שלא ללכת אתי על העניין הזה.

דוד ביטן: בסדר, זו זכותכם.

דוד ביטן: אז למה אתה עכשיו מתלונן אלי שהיא מרוויחה 6,000 שקל?

דוד ביטן: הרי אני רציתי שתמשיך לעבוד ברשות ולא היינו נמצאים במצב הזה בכלל, אבל על זה אני אשיב לכם בסוף.

דוד ביטן: בסוף – –

אילן גילאון: מה, אתה לא קרוב לסוף כבר?

דוד ביטן: – – כשנתמודד עם הטענות הפוליטיות וכל זה.

דוד ביטן: מה שאני אומר – אני כבר יורד.

דוד ביטן: אני רואה שאתם רוצים לדבר, אז אני כבר יורד.

עיסאווי פריג': התייחסת לגילאים – – –

יחיאל חיליק בר: נהנים, נהנים.

יחיאל חיליק בר: תמשיך.

עיסאווי פריג': ביטן, התייחסת לגילאים, לגילאים של המשרות – – –

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: מה שאני בא ואומר – ושמענו: הזמנו – התאגיד החדש טען שיש פגיעה חוקתית, ועל זה הם הלכו לבג"ץ.

דוד ביטן: אנחנו ביקשנו מהם להגיד לנו מה הפגיעה שהם חושבים שאנחנו פוגעים מבחינה חוקתית.

דוד ביטן: הם הביאו את העורך דין שלהם; עשינו דיון ארוך מאוד של קרוב לשעה וחצי – שעה, משהו כזה – בוועדה, שמענו את הטענות של עו"ד קלגסבלד, היועץ המשפטי לממשלה השיב, אנחנו שאלנו שאלות.

דוד ביטן: אנחנו חושבים שאין שום פגיעה חוקתית, וזכותן של הממשלה והכנסת, באמצעות חקיקה, לעשות שינוי מבני וארגוני בתוך תאגיד קיים.

דוד ביטן: אין זכות מיוחדת לתאגיד; אין זכות חוקתית מיוחדת לתאגיד עצמו.

דוד ביטן: אנחנו חושבים שבסוף, המהלך הזה לא פוגע ולא יפגע בשידור הציבורי במדינת ישראל אלא ההפך: ייעל אותו, ייצור מצב שהוא יהיה הרבה יותר טוב, וגם יוכל להתמודד בשיטה הקיימת היום, של – איך אתם אומרים?

דוד ביטן: נתוני הצפייה.

דוד ביטן: כי היום, עם כל הוויכוח שיש – 2%–3% זה לא דבר ששווה משהו, אבל אם התאגיד יפעל כמו שצריך וישפר את נתוני הצפייה, אז אפשר להגיד שבאמת יהיה שידור ציבורי במדינת ישראל.

דוד ביטן: אני לא אלאה אתכם עוד.

דוד ביטן: מה שאני מבקש מכם זה לאשר את החוק, שהוא תיקון ראוי, ולדחות את ההסתייגויות – חלקן הגדול הן לא ענייניות אפילו; מעט מאוד הן הסתייגויות מהותיות – לדחות את כל ההסתייגויות ולאפשר מ-15 בחודש – – –

אילן גילאון: רק לגבי העובדים הגלובליים, אם אתה יכול – – –

דוד ביטן: מה זה עובדים גלובליים?

דוד ביטן: מה זאת אומרת עובדים – – –

אילן גילאון: יש עובדים גלובליים, 130 – – – שהולכים הביתה – – –

דוד ביטן: אז אמרתי, אמרתי.

דוד ביטן: הראיתי לך גם את המספרים.

דוד ביטן: יש 100 עובדים שהממשלה, יחד עם יושב-ראש ההסתדרות, חתמו על הסכם לגביהם.

דוד ביטן: אנחנו הכנסנו את זה לחוק וגם דאגנו שנציבות שירות המדינה והאוצר יתחייבו – איך מתכוונים ליישם את הסעיף הזה, כי רק לחתום על הסכם זה לא מספיק.

דוד ביטן: 100 העובדים האלה, שהם מגיל 40 עד גיל 50, ולא מקבלים פנסיית גישור – כל אלה שמעל גיל 50 יקבלו פנסיית גישור עד גיל 67, או עד גיל 62 אם זה נשים.

דוד ביטן: אלה שמתחת לגיל 40, לפי ההסכם בין ההסתדרות לאוצר שהיה בזמנו, ב-2015 אני חושב, הם לא מקבלים פנסיה.

דוד ביטן: אלה שלא מקבלים זה 100 איש.

דוד ביטן: 100 האיש האלה – פלוס-מינוס 100 – 100 האיש האלה ייקלטו ללא מכרז, ללא מכרז, בשירות המדינה, במשרות ייעודיות שכבר יודעים מהן – משרדים; לא משרה-משרה, כי צריך לסדר את העניין שכל בן אדם יבוא למשהו שהוא יכול לתרום בו.

קריאה: – – –

דוד ביטן: אז ה-100 האלה צריכים להיקלט במשרה, לאייש אותה בתוך ארבעה וחצי חודשים.

דוד ביטן: אם תסתכל על החוק תראה את הסעיף הזה.

עיסאווי פריג': למה הגבלת את זה ל-50 – – –

דוד ביטן: יש 100.

אילן גילאון: יש 130 עובדים מעל לגיל 50 – – –

קריאה: – – –

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אלה שמעל גיל 50 – – –

יואב קיש: מקבלים פנסיה.

דוד ביטן: אלה שמעל גיל 50, כנראה רובם הולכים לצאת.

דוד ביטן: תבין, אלה שמקבלים פנסיית גישור עד גיל 67 יצאו בהסכמתם לפנסיה מוקדמת.

אילן גילאון: – – – לא מקבלים שום פנסיה?

דוד ביטן: לא, אין.

דוד ביטן: אלה שלא מקבלים – – –

אילן גילאון: אלה העובדים הגלובליים – – –

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אלה שלא מקבלים – כולם, כל העובדים של רשות השידור מגיל 50 שיצאו במסגרת מסודרת מקבלים; אבל אם הוא בגיל 60 ועבד כמה שנים כך שלא מגיעה לו לפי התקנון פנסיית גישור, אז הוא לא יכול, גם אם הוא בגיל 60.

דוד ביטן: אנחנו מתכוונים לאנשים שעבדו מספיק שנים לפי הכללים של השירות הציבורי כדי לקבל פנסיית גישור פה.

דוד ביטן: לא הולכים לתת מתנה לאף אחד.

דוד ביטן: אם הם עבדו 20 שנה, נגיד, והם מעל גיל 50, הם מקבלים.

דוד ביטן: עכשיו, איפה הבעיה?

דוד ביטן: יש אנשים שנשארו להם חודש, חודשיים ושלושה על מנת להגיע לגיל 50.

דוד ביטן: אלה, אין להם מענה.

דוד ביטן: אין הרבה כאלה, כי – אתה יודע מה?

דוד ביטן: לא התכוונתי לזה, אבל בזכות המאבק שעשיתי והדחיות וכו', האנשים האלה, הרבה מאוד חבר'ה עברו את גיל 50, ואז הם זכאים לפנסיה הזאת.

דוד ביטן: יצא מה שיצא – לפחות מכל המאבק הזה דאגתי להם.

דוד ביטן: מדובר בכמה עשרות.

דוד ביטן: אז נשארו עוד כאלה שהם לא בגיל, אבל באיזשהו רגע צריך לחתוך את העניין ולסיים.

דוד ביטן: אותם אנשים מגיל 40 עד גיל 50, אלה הבעייתיים ביותר, כי הם מבוגרים למצוא עבודה בתחום הזה – –

יחיאל חיליק בר: מה אתם?

דוד ביטן: – – אלה, אמרתי, יש 100 משרות.

יחיאל חיליק בר: גם בתחומים אחרים – – – אין להם איפה לעבוד.

דוד ביטן: כן, אבל אנחנו מדברים על רשות השידור, עכשיו לא מדברים על כל המדינה.

יחיאל חיליק בר: צריך לחשוב עליהם.

דוד ביטן: מדברים על רשות השידור.

דוד ביטן: אלה קיבלו פטור ממכרז, פטור ממכרז, ונציבות שירות המדינה קיבלה תקן שילווה את האנשים האלה וינסה לאתר להם משרה, ובתוך ארבעה וחצי חודשים צריכים להיקלט במשרה ייעודית בשירות המדינה.

דוד ביטן: בדרך כלל – רובם ייקלטו במס הכנסה, במשרד הבריאות; אבל לא לעבודה – במשרד הבריאות זה לא לנקות את הרצפה.

יחיאל חיליק בר: מה לטכנאי רשות השידור ולמס הכנסה?

יחיאל חיליק בר: פתאום הוא יהיה חשבונאי?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: יש הרבה אנשים שעובדים בעבודות כלליות, עזוב רגע טכנאים.

דוד ביטן: עבודה כללית זה או שהוא היה פקיד באגף הגבייה – – –

קריאה: מינהלה.

דוד ביטן: מינהלה.

דוד ביטן: אלה, אין להם פתרון, לא בתאגיד ולא במקום אחר.

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: נתנו להם פתרון במסגרת שירות המדינה.

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: אין פתרון מאה אחוז.

דוד ביטן: אנחנו לא באנו כבית-דין לעבודה, או במקום ההסתדרות.

דוד ביטן: אז ניסינו למצוא פתרונות גלובליים.

דוד ביטן: בפתרונות הגלובליים, פלוס-מינוס יש פתרון לכולם – –

אילן גילאון: מה תעשה מאפרת – – –

דוד ביטן: – – לא ספציפית אחד-אחד.

דוד ביטן: לא נכנסנו ספציפית בן אדם בן אדם, אבל – – –

אילן גילאון: – – – מאפרת בשירות המדינה – – –

דוד ביטן: קודם כול, יש הרבה – – –

קריאה: – – – ראש הממשלה – – –

דוד ביטן: אתה רואה, כשאני בא עכשיו, לא נכנסתי אתכם לפוליטיקה.

דוד ביטן: אתם נכנסים – תיכנסו.

יחיאל חיליק בר: – – –

דוד ביטן: אז אם זה המצב אז אני אסיים, וכשאני אענה לכם אני אכנס לפוליטיקה כמו שצריך, אל תדאגו.

יחיאל חיליק בר: אלה שלא מצאו להם בסוף התהליך גם בשירות המדינה, יש משהו שדואג להם – –

דוד ביטן: לא.

יחיאל חיליק בר: – – פיצוי, משהו?

דוד ביטן: מה שעשינו, אפשרנו לכאלה שאין להם בכלל פתרון – כי כשאמרנו 50, אלה – לא כתבנו "צעירים"; באופן כללי, מי שאין לו פתרון יכול במשך שנה לגשת למכרזים פנימיים של שירות המדינה או למכרזים בין-משרדיים.

דוד ביטן: עכשיו, תשים לב, זה נראה קל בעיניכם?

דוד ביטן: אז אני אומר לכם שזה תקדים שלא היה באף חוק ובאף הסכם.

דוד ביטן: זאת אומרת, המדינה מעולם לא אפשרה למי שלא עובד בשירות המדינה להצטרף למכרזים פנימיים, לא אפשרה, ולא למכרזים בין-משרדיים.

דוד ביטן: במקרה הספציפי הזה, לא רק שהם הסכימו – הכנסנו את זה לחוק בהסכמת הממשלה, אין בעיה, והם הולכים לפעול על מנת שהאנשים האלה ייכנסו ויוכלו להתמודד.

דוד ביטן: עכשיו, נכון, הם לא יכולים לזכות בכל מכרז, האנשים האלה, אבל להם אין פטור ממכרז.

דוד ביטן: ל-100 האיש יש פטור ממכרז, לאלה אין, אבל הם יוכלו להתמודד.

דוד ביטן: פתחנו להם דלת שלא הייתה.

דוד ביטן: הם לא יכולים ללכת עכשיו להתמודד רק במכרז של עירייה או מכרז אחר; הם יכולים להתמודד בשירות המדינה על דבר שהיה חסום בפניהם ולהתמודד על זה.

דוד ביטן: עשינו ככל יכולתנו.

דוד ביטן: ברור, אנחנו לא יכולים, זה גם לא תפקידנו, לפתור את כל הבעיות, אבל בגלל שהיינו ערים לבעיה האנושית ולבעיית כוח האדם, כל חברי הוועדה, אבל כולם, אופוזיציה וקואליציה – בעניין הזה היינו מאוחדים ועשינו את העבודה ביחד – פתחנו להם דלת ואפשרות תעסוקתית שלא הייתה פתוחה בפניהם אם לא היינו מסיימים את זה יחד עם ההסכם בין ההסתדרות לזה ויחד עם התהליך.

דוד ביטן: פתחנו.

דוד ביטן: זה לא אומר שזה יפתור את הבעיה, אבל פתחנו להם דלת שלא הייתה קודם.

יחיאל חיליק בר: מה עושים עם קישקשתא?

יחיאל חיליק בר: קישקשתא – – –

דוד ביטן: מי?

יחיאל חיליק בר: קישקשתא.

דוד ביטן: קישקשתא.

יחיאל חיליק בר: לא, מה עושים אתו?

דוד ביטן: עכשיו, רק שתדעו: בתהליך הביניים של שלושה חודשים – עכשיו נעזוב קצת – לחוק – – –

אילן גילאון: – – –

יואב קיש: של החינוכית – – –

דוד ביטן: בתהליך הביניים הזה – –

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: מרגע שהתאגיד נפתח, מ-15 במאי, ועד למינוי של המועצה שצריכה לבחור את המנכ"ל הקבוע – זה ייקח שלושה חודשים, כי הכנסנו בפעם ראשונה ממש תאריכים, מועדים בחוק, וגם ביררנו עם הוועדה למינויים אם היא תעשה את העבודה; לא סתם הכנסנו, עשינו בירור אם הם יעמדו במועדים שנקבעו – לא יהיה אפשר לעשות שום שינוי, לא במסגרת התפקידים ולא במסגרת כוח האדם.

דוד ביטן: בשלב הביניים, מ-15 בחודש עד למינוי המנכ"ל הזמני, בשלב הזה העורך הראשי, אוקיי?

דוד ביטן: הוא יקבע את הדברים, אבל הוא לא יוכל לקלוט עובדים ולשנות.

דוד ביטן: המנכ"ל הזמני, שנבחר לשלושה חודשים, ייבחר על ידי פרופ' האן, כונס הנכסים הרשמי, שהיה המפרק של רשות השידור.

דוד ביטן: הוא ייבחר.

דוד ביטן: והוא, אותו מנכ"ל זמני, יצטרך לעבור את הוועדה למינויים, אוקיי?

דוד ביטן: לראות שהוא מתאים, שהוא עומד בתנאים וכו'.

דוד ביטן: זה רק בשלושת החודשים האלה.

דוד ביטן: בסופו של דבר זה מוכיח שכל התהליך, אין בו מעורבות פוליטית, בדיוק כמו בתאגיד הקודם, והקפידו על זה.

יחיאל חיליק בר: עד עכשיו דיברת ברצינות – – –

דוד ביטן: לא, לא.

דוד ביטן: אני אומר לך.

יחיאל חיליק בר: – – –

דוד ביטן: נכון, אבל אני אומר לך.

דוד ביטן: אבל אני יכול להגיד כמה דברים לא ברצינות?

יחיאל חיליק בר: לא – – –

דוד ביטן: אוקיי.

דוד ביטן: אז אני אומר:

דוד ביטן: אין מעורבות פוליטית – –

יחיאל חיליק בר: גדול אתה.

דוד ביטן: – – ולא תהיה מעורבות פוליטית, גם לא בתהליך ההקמה – –

אילן גילאון: ברור – – –

דוד ביטן: – – גם לא בתהליך הקליטה – –

אילן גילאון: – – –

דוד ביטן: – – גם לא בתהליך שלאחר מכן.

קריאות: – – –

דוד ביטן: וזה אומר, וזה מוכיח שהממשלה פעלה כיאות; הכנסת פעלה כיאות.

אילן גילאון: – – – הוא עולה חדש.

אילן גילאון: הוא מדבר סתם – – –

דוד ביטן: ובחזרה אני אענה על השאלות הפוליטיות ועל כל הטיעונים הפוליטיים.

יחיאל חיליק בר: – – –

דוד ביטן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: – – – שאלה.

דוד ביטן: אני מקווה שהכנסת תאשר את מה שביקשתי – –

אילן גילאון: – – – שאלה.

דוד ביטן: – – לתמוך בחוק ולדחות את ההסתייגויות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: – – –

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל.

קריאות: – – –

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אנחנו – – –

אילן גילאון: מה קורה עם העיתונאים שלא התקבלו לתאגיד – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל, 15 דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: העיתונאים.

אילן גילאון: אני מדבר על העיתונאים.

קריאות: – – –

אילן גילאון: לא, דוד, מה קורה לעיתונאים שלא התקבלו לתאגיד?

קריאה: – – –

אילן גילאון: מה קורה – – –

דוד ביטן: – – –

מאיר כהן: כבודו, 15 דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשם פרלמנטרי, חברותי וחברי חברי הכנסת.

איתן כבל: דוד, דוד, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן והשר שטייניץ.

אילן גילאון: אשמתי, אשמתי – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: דוד, יקירי.

איתן כבל: תראו, אני לא רוצה – אני לא באתי עכשיו לעשות מורשת קרב של כל התהליך מתחילתו ועד סופו.

איתן כבל: באופן אישי, עסקתי בעניין הזה, כמו שאתם יודעים, בחלק גדול, לכל אורכו.

איתן כבל: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתמקד בתהליך האחרון.

איתן כבל: בתהליך האחרון, אני יכול לומר לכם, חבר הכנסת דוד ביטן, שעם כל הכבוד לו על שהוא ישב ועבד קשה – וישבנו באמת לילות כימים – אבל אתה יודע, חבר הכנסת פרי, כמי שהתמיד בעבודה, שהתהליך הזה היה אולי התהליך המבזה ביותר שחווינו בשנים האחרונות, אם בכלל.

איתן כבל: זו הייתה בושה וחרפה.

איתן כבל: הצעת חוק רדודה, לא מבושלת, לא אפויה – כל הצעת החוק הזאת באה מתוך דבר אחד, חבר הכנסת פרי, ואתה היית שם כדי לראות את זה: רק כדי לרצות את האדון הזה, בנימין נתניהו, את ראש הממשלה.

איתן כבל: וכולנו, גם בצעקות וגם בכאב וגם בצחוק, היינו שחקנים בתאטרון שלו, לא פחות מזה.

איתן כבל: וכמעט כל ההישגים שהגענו אליהם – הישגים כאילו.

איתן כבל: דוד ביטן בא, עומד כאן חברי דוד ביטן, ומרצה את הדברים, והוא יודע – הוא יודע שאף אחד מהם לא ייקלט בעבודה; וכשאני אומר – אם נמצא, איזה אחד, שניים.

איתן כבל: וזה לא בא ממקום שאני עכשיו מבקש להתריס, השר שטייניץ.

איתן כבל: ממש לא.

איתן כבל: מי שחווה את החוויה וראה את אנשי האוצר, את אנשי הממשל, את האנשים של שירות המדינה, נציבות שירות המדינה – הם אומרים: זה לא יכול לעבוד.

איתן כבל: לא, אנחנו הכנסנו את זה לחוק, על אפכם ועל חמתכם זה יעבוד.

איתן כבל: אתה ראית את זה, חבר הכנסת פרי.

איתן כבל: 100?

איתן כבל: אחד לא.

איתן כבל: חזרתי ואמרתי זאת לאורך כל הדרך.

איתן כבל: ואני רוצה לומר: הלוואי שאתבדה – ואני לא אתבדה.

איתן כבל: אתה ואני חברי ועדת הכלכלה, יחד עם עיסאווי פריג', ובעוד שלושה חודשים הם יבואו להציג את התמונה, ונראה שלא.

איתן כבל: והשימוש הזול, הציני, שעשו בעובדים.

איתן כבל: עד לדקה האחרונה היו מי שהאמינו לו, לנתניהו, שהוא ראה לרגע את האור, וכשהבינו באותה אמירה אומללה של הכנ"ר – וזה כבר ממש לא משנה לי אם ראש הממשלה ידע, לא ידע.

איתן כבל: מה זה משנה?

איתן כבל: גם אדם כמוני, שמאמין באמונה שלמה בצורך ברפורמה, עם הכול ולמרות הכול, לא חלמתי בחלומותי הגרועים ביותר שכך תסתיים התקופה – בהודעה, ככה, אגב אורחא.

איתן כבל: וחבר הכנסת ביטן, שבאמת יצא מגדרו למען העובדים עד כמה שהוא יכול – אבל בסוף, דוד יקירי, היית ראש וראשון לפיונים.

איתן כבל: זה ההבדל.

איתן כבל: ההבדל היחיד סביב השולחן היה שהוא היה ראש וראשון לפיונים, לא מעבר.

איתן כבל: כולנו היינו שחקנים במשחק הזה.

איתן כבל: פיונים, קטנים, במשחק העלוב הזה.

איתן כבל: אתה קורא את החוק והוא as is כמו החוק הקודם, ואתה שואל: למען השם, אז מה קורה פה?

איתן כבל: אז מה מבקשים, אדוני היושב-ראש?

איתן כבל: זה אותו דבר.

איתן כבל: אם זה אותו דירקטוריון, אם זה אותה ועדת איתור, אם זה אותו שופט, אז מה ההבדל?

איתן כבל: אז למה?

איתן כבל: למה לעשות את כל הטלטלה המיותרת הזאת?

איתן כבל: ואיזו חייטות, כל כך בזויה, כל כך נמוכה; תפרים של רשתות דיג היו שם, תפר של רשתות דיג – שום דבר לא מתחבר עם כלום.

איתן כבל: קובלנץ צריך להתפלל כל יום, באמת.

איתן כבל: לפני שהוא מגיע למודיעין הוא צריך לנסוע לכותל, לדחוף את הפתק בכותל, איך הוא עובר, איך הוא עובר את היום.

איתן כבל: אסור לקובלנץ להגיע לעבודה לפני שהוא שם פתק בכותל.

איתן כבל: איך הוא יצליח לעבור את המהומה, את כל הסבך הזה שנוצר שם?

איתן כבל: והכול, בשל מה?

איתן כבל: והכול, בשל מה?

איתן כבל: כי אלדד קובלנץ וגיל עומר, היושב-ראש – הוא ביקש את ראשם?

איתן כבל: מה אמרתי, 17 המיליון ששילמו על הדחייה בשבועיים – כבר היו נותנים להם את זה; היה יותר זול, אם צריך להוליך אותם הביתה.

איתן כבל: אז ישבנו, ולעתים התבדחנו, ובסוף בסוף, גם אדם כמוני, שכל מלחמתי הייתה כדי לשמור על השידור הציבורי, גם אני לא פיללתי שזה מה שיובא.

איתן כבל: ואתה חושב, חבר הכנסת עיסאווי, שזה הולך להסתיים בתיקון מס' 8?

איתן כבל: יהיה תיקון מס' 9 על אפך ועל חמתך, ויהיה תיקון מס' 10 על אפנו ועל חמתנו, אם העסק לא יקרוס לפני כן.

עיסאווי פריג': מעניין אותי, אם תהיה מחלוקת כספית, איך יסתדרו?

איתן כבל: לא יסתדרו.

איתן כבל: ברור שלא יסתדרו.

איתן כבל: תבין, זה מובנה.

איתן כבל: אני כבר לא יודע, אולי יש כאן איזו חוכמת הנסתר, אמר לי את זה פרי תוך כדי; יעקב פרי חברי, באמת חברי, אמר לי: תשמע, איך שזה נתפר, מישהו פשוט רוצה שזה לא יצא לפועל וזה לא יצא לפועל ושהכול יקרוס.

איתן כבל: שהכול יקרוס.

איתן כבל: וברגע ההוא של הדיונים האחרונים, כל השאלות שעסקנו בהן – הן לא היו רלוונטיות.

איתן כבל: הן לא היו רלוונטיות.

איתן כבל: והקטע המצחיק הוא ששני אנשי האופוזיציה, יעקב פרי ואיתן כבל, נדרשים עכשיו לתת את המענה לארכיון.

איתן כבל: בסוף בסוף מי שצריך לתת את התשובות עבור המדינה זה שני חברי אופוזיציה שיושבים ונלחמים כדי שהארכיון, גברתי היועצת המשפטית של הוועדה אתי בנדלר, כדי שהארכיון הזה לא ירד לטמיון.

איתן כבל: אני ביקשתי להזכיר לכולם שכבר פעם אחת, בפעם הקודמת, ניהלתי משא ומתן מול ליצמן, כי המקום הזה, על פי דין כבר היה צריך להתפנות; יש אנשים שרכשו את המקום וצריך לבנות.

איתן כבל: עכשיו אני צריך לבוא אליו ולבקש סליחה, כי המדינה שוב לא עמדה במילתה, שוב המדינה רימתה, שוב המדינה לכלכה?

איתן כבל: ואנחנו מתבקשים כשאנחנו – הממשלה שלנו היא הראש והראשונה לאי-עמידה במילה, לנכלוליות, להתנהגות מבזה.

איתן כבל: אני אפילו לא מרשה לעצמי לומר בעת הזאת "אם בארזים נפלה שלהבת" – איזה ארזים ואיזו שלהבת?

איתן כבל: הם לא יותר מאסקופה נדרסת, זה מה שהם.

איתן כבל: והם מצפים שהעם יתנהג בצורה אחרת?

איתן כבל: איך, אם הם הראש והראשונים לאי-עמידה בשום כלום, שום כלום?

איתן כבל: הם מצפים שהאזרחים יתנהגו למופת כשהם האחרונים שמתנהגים כך?

איתן כבל: וזה כמעט בכל תחום.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להיות דרמטי.

איתן כבל: אדוני השר, חברי, הנגבי, השר הנגבי – אבל אתה יודע.

איתן כבל: אתה יושב שם, הגעת, אמרת את הדברים שלך והלכת.

איתן כבל: אנחנו ישבנו, היינו גם צריכים לשמוע את עצמנו, ולשמוע את ביטן.

איתן כבל: מזל שזה רק הוא; תחשוב על זה, אם היה מגיע גם – – –

קריאה: ציפי חוטובלי.

איתן כבל: אה, לא רוצה להגיד, היו מגיעים עוד.

איתן כבל: תחשוב על זה, אם מנכ"ל התקשורת – שנכנס, ואנחנו אומרים לו ברוכים הבאים, חיוך מרוח על פניו; אני מרחוק רואה, אם הייתי מתקרב – לא ראיתי אותך מחייך.

איתן כבל: ואני אומר לך: תזכור, אדוני המנכ"ל, שהרגע הזה שבו הוקם התאגיד החדש חדש הוא אחד הרגעים הנמוכים של הממשלה הזאת, אם לא הרגע הכי נמוך.

איתן כבל: כי היו פה, בכנסת הזאת, ויכוחים אידאולוגיים לגיטימיים, השר הנגבי, קשים, קשים אפילו מאוד, שמאוד לא אהבתי, אבל הם במסגרת – תשמע, לא כל מי שחושב שונה ממני – זו דעה אידאולוגית, אדוני היושב-ראש; אין, זה כבוד, זה הפוליטיקה.

איתן כבל: אבל כשאתה משתמש בכוח הפוליטי שלך כדי לייצר עוולות, כדי לדרוס – כן, ייכתב גם – – –

צחי הנגבי: כדי להציל אנשים.

צחי הנגבי: אתה יודע את זה, כי אתה ניסית להציל אותם – – –

איתן כבל: לא, השר הנגבי.

איתן כבל: אתה הגעת, ככה, לא בחלק הראשון.

איתן כבל: אני לא מאלה, אתה יודע שלאורך כל הדרך – ואני מואשם בשיתוף פעולה, אתה יודע את זה, למרות שלאורך כל הדרך נלחמתי יום-יום, שעה-שעה, עבור העובדים, ואני מרשה לעצמי לומר שכמעט אין מישהו – אני לא רוצה, ככה, מפאת הצניעות, לומר, ויעיד על זה יעקב פרי ויעידו אחרים – לאורך כל הדרך, עבור העובדים ועבור השידור הציבורי.

איתן כבל: אבל זו לא הייתה הכוונה בחוק האחרון.

איתן כבל: זו לא הייתה הכוונה, השר הנגבי, בהצעת החוק האחרונה.

צחי הנגבי: זו הייתה התוצאה.

איתן כבל: בשורה התחתונה – תשמע, זה לא, אתה יודע, אפילו כשאתם מדברים ואומרים: ואללה, 100 ייקלטו – אתה יודע, אתה יושב בוועדה, אתה לא היית; אתה יודע, נחמץ הלב, כי אתה יודע, אתה יודע – – –

צחי הנגבי: לא הייתי.

צחי הנגבי: שעות, שעות לפני הוועדה אנחנו ישבנו.

איתן כבל: לא, לא, יש הבדל.

איתן כבל: אני לא מתריס כלפיך, בסדר?

איתן כבל: זה לא במקום הזה.

איתן כבל: אני לא שם, אני לא חס וחלילה בא עכשיו – אני לא מתחשבן אתך.

איתן כבל: מבחינתי אתה לא הבעיה של הסיפור הזה.

איתן כבל: אני בא ומדבר אתך על זה שאתה יושב בדיון ומציגים איך ייקלטו 100 ואיך ואיך ואיך, וכולנו יודעים, כמעט כל אחד שנמצא שם, שזה לא יכול להתבצע.

איתן כבל: כן, צחי, זה לא.

איתן כבל: יושבים ועומדים לך אנשי נציבות שירות המדינה ואומרים לך: זה לא יקרה.

איתן כבל: איך זה יכול לקרות?

איתן כבל: ואתה יודע – – –

צחי הנגבי: אם זה לא יקרה, יהיה תיקון 9 ו-10 ו-11.

איתן כבל: אתה יודע למה?

איתן כבל: כי אמרתי, אחד הדברים שהצעתי – משהו שאני לא אוהב, אבל אמרתי: צריך שיהיה שוט.

איתן כבל: אמרתי: אם אנחנו באמת רוצים לעזור ל-100 האלה – ובאים מתוך מקום נכון; הנחת העבודה שלי היא שלפחות חלק מהאנשים שישבו שם, גם מהקואליציה, באים ממקום נכון – תן להם שכר עד שתמצא להם את העבודה.

איתן כבל: אתה חייב שוט שמניע את המערכת, אתה חלק מהממשלה.

איתן כבל: ממשלה היא לא רק שריה; ממשלה היא אורגן גדול של עובדים, שבסוף הם שמוציאים מהכוח אל הפועל את מה שאנחנו חושבים שצריך שיצא: חוקים, תקנות, צווים.

איתן כבל: ואתה יושב שם, והיועץ המשפטי ההוא אומר לך ככה וההוא אומר לך: זה בלתי אפשרי.

איתן כבל: עוד לא יצאנו מפתח החדר, ואתה כבר יודע – זה בסדר, רושמים; הנחת העבודה היא שברגע שרשמנו את זה בחוק זה כמו מטה קסם, זה מייד מתבצע, ואתה יודע שלא, וכולנו יודעים שלא.

איתן כבל: אני מסיים ואומר – וצייצתי את זה אתמול, ואני יכול לומר לכם שכשיצאתי לדרך לפני למעלה מעשר שנים לא פיללתי לעצמי שבסוף זו תהיה התוצאה, שבסוף זו תהיה התוצאה: משהו שלרגע זה לא ברור לאף אחד מה זה, מי זה, לאן זה הולך.

איתן כבל: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כמה חבל שהגענו אל הרגע הזה, שהוא רגע מר ונמהר.

אילן גילאון: מעשה של פילגש בגבעה עשו ממשלת ישראל והעומד בראשה לרשות השידור.

אילן גילאון: לא נרגעתי בכלל מן הדברים שאמר פה חבר הכנסת ביטן; כזה, כאילו, הכול קש וגבבה.

אילן גילאון: בוודאי כמוני גם אתם אתמול צפיתם בשידור האחרון של מבט לחדשות.

אילן גילאון: אני, משום שככה, אתה יודע, שק הדמעות שלי נפיץ קצת מעבר לכל דבר, כן, גם אני הזלתי דמעה וכל הזמן נזכרתי בשיר של רחל שאומרת: "יד ענקים זדונה ובוטחת, / יד מתבדחת שמה לאל".

אילן גילאון: אתה רואה, אדוני, יד ענקים זדונה ובוטחת הורסת במחי יד אנשים, שידור, נכסי תרבות – אנשים שיש להם משפחות ויש להם שם, הייתה להם חדוות יצירה ויצאו ובאו.

אילן גילאון: ולרגע אני עוד חשבתי, אדוני, שראש הממשלה נהיה גיבור מעמד הפועלים, כי הוא פתאום רצה להציל את עובדי הערוץ הראשון.

אילן גילאון: לא, הוא רצה להזיק גם להם ולאלה הבאים אחריהם, וכנראה גם לאלה שיבואו אחרי אלה וגם אחרי אלה.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, משום שאין מילה שלא אמרתי בנושא הזה על המעשה הנואל הזה, אני אעשה עכשיו, בשארית הזמן שיש לי, את הדבר הכי חשוב שאני חושב שאני יכול לעשות עכשיו: אני אבקש בשם הבית הזה סליחה ומחילה וגם אומר תודה לכמה אנשים, ברשותך; הם רשומים אצלי ברשימה.

אילן גילאון: הם גם טכנאים, וגם טכנאי קול, וגם מאפרות, וגם עיתונאים, וגם מגישים, וגם מתרגמים לשפת הסימנים, וגם מגיהים, וגם נהגים, וגם – כל אלה, עד אחרון בהם, שעיצבו את תמונת החיים שלנו.

אילן גילאון: אני רוצה להודות ולבקש סליחה מסוהאד אבו אחמד, ממוחמד אבו לבדה, ממיסון אבו עיסא, מפהים אבו רוכן, מראזי אבו בכר, מסאלם אבו ג'אמע, מאודליה אביגזר, מגאולה אבן.

אילן גילאון: חלק מהאנשים, אדוני, אומנם עברו לתאגיד, חלק קטן מאוד מהרשימה הזאת.

אילן גילאון: רובם לא יהיו שם.

אילן גילאון: הם כולם עברו שלא בטובתם, איש לא עבר בשמחה אל המקום.

אילן גילאון: משה אברג'יל, שלמה אברהם, רותם אברוצקי, וידאד אדון, עופר אדלשטיין, וחאלד אדריס וצפנת אהלי ואהרון אהרון, שי אהרון, אדי אהרונוף ונילי אהרוני, וולטר אוגן ואילת אודי, עדי אוירו ואריה אוסוליבן ודניאל אופיר ומוריאל אורדן ושלומי אורון ועדי אורן ושושנה אושפיז ואורנה אזולאי.

אילן גילאון: שושנה אושפיז ששאלה איפה היא תעבוד, באיזה משרד ממשלתי בגיל שלה.

אילן גילאון: ואחירון קור נאוה וויקו אטואן וחנה אטיאס-ברוך ומאירה אטינגר, ששון אפרתי, טל ארגמן, נתן ארדלי, גיא אריאלי, רונית אריאלי, רבקה אריכא, יעקב ארמונה, אמיתי ארנון, איליה ארנקרנץ, אוהד ארקין, ענת אשכנזי, שחר בארי, אליהו בבא, אלי בבא-מאיר, מירית בוודיר, יובב בוטבול, שמואל בונדה, טל בוסידן, אירינה בוסלוביץ, יעקב בוקאי, בטאט אפרת, טובה ביאלה, יעקב ביטון, מיכל ביטון, ירון ביטר, בילוקופיטוב אלי, מיכאל ביץ, אמירן בכורי, בשארה בלאן, נפתלי בלונדר, שירי בלייר, אורן בלנקשטיין, ניר בלפר, אמיר בן אהרון, עידית בן אליהו, ינון בן דוד, אליקה בן משה, זהבה בן משה אילוז, משה בן צור, שירן בן שטרית.

אילן גילאון: כן, זה אנשים, זה שמות.

אילן גילאון: כל הדבר הזה איננו – זה הרבה שמות.

אילן גילאון: אני אקרא עד שיספיק לי הזמן.

אילן גילאון: משה בן צור, ושירן בן שטרית, ודנה בן שמעון, ויהודית בן-אברהם, ואריאל בן-ארי, ואייל בנבנישתי, אלי בן-דוד, דוד בן-דוד, אלי בנימין, אמנון בנימין, יצחק בנימין, עופר בנימין, דבורה בן-ישראל, דני בן-לולו, אפרת בן-עוז, בעז בן-שחר, אבירם בצלאל, אודי בצלאל, אסתר בצלאל, מאיר בר, יאיר בר-כוכבא, אבי בראז, כינרת בראשי, קרן ברדריאן, בני ברזל, אריאלה ברטונוב, אפרת ברנסקי, איתי ברנע, מלכה ברפמן, נועה ברק וושלר, אמיר בר-שלום, שאול בשור, גיא בשי, אנדרי בשקין, פאתן גאווי, טובי גאני, אילנה גאנם אבירם, אלברט גבאי – –

מאיר כהן: הייתה תלמידה שלי.

אילן גילאון: כן?

מאיר כהן: אילנה גאנם.

אילן גילאון: כן, יש פה אנשים שמוכרים והיו חלק מהנוף הקבוע שלנו.

אילן גילאון: אלברט גבאי, יוסף חיים גבעתי, איילת גבריאל-חזן, ברוך גואטה, שלמה גולדברג, יהודה גולן, עדי גונן, אדוארדו גורדין, איה גזית, מיכאל גיגי, יעל גיל, יואב גינאי, אחיה גינוסר, אופיר גיני, ענת גיסברג, יפעת גליק, רונן גליק, איטה גליקסברג, ליעד גלעדי, בוריס גלפנד, יפה גנור, עוז גנור, סיגל גפני, אמיר גרא, רפאל גרבלי, ויקטור גרודסקי, הדס גרינברג, דרור גרמי, עודד גרנות, דניאל גרשון, מיכל גרשון, צבי גרשזון, טל דביר, דני דגן, ניר דה-כהן, מאיר דהן, שרית דוד, ענת דוד בן-גיא, איתי דודי, מירי שיר דודיאן, מרגוט דודקביץ, אנה דווידי, דנה דוידי, רפאל דוידי, קטי דור שינברג, דני דורי, גיל דותן, ערן דיה, עליזה דיין, מיכאל דנה, אירית דנון-גוטמן, ימית דניאל, ורד הבר, אלון הדר, אסנת הדר, יעקב היימברג, אילן הירשפלד, ששון הלוי, קרן הלמן, רובי המרשלג, גל הנר, חיה הרטמן, דנה הרמן, מיכאל הרץ, ירון ואג, שרון ואנונו, אחמד והב, אדיסו וובה, ליאן ווילדאו, מוחמד וותד, רונית ויזל ששון, יאיר ויינרב, ארנון וייס, יונתן וייס, יהודית וינבגר, ודים וינוגרדוב, עמית וינטר, אוה וינסנדט – זה שם קשה – צביה ויצמן-כספי, שרון וכסלר, אלון ולן, זאב ונדרינר, מיכל וסרמן, דורית וקנין – יש לי זמן עוד, כן – מיכל וקנין, קרן וקסמן, רובא ורור, איל ורמוס, אלינה זדביצקי, איציק זוארץ, סיגל זוהר, חגית זילברשטין, יעל זילנסקי, חיים זליקוב, אופיר זליקוביץ, מאייה זמיר, באסל זרייק.

אילן גילאון: אורנה חדד, ניצה חדד, אמירה חודדה, רנין חוסיין, גמאל חוסין סובחי, בשיר חורי, כארם חורי, ברוך חזן, טליא חזן-רופא, עאמר חטאב, אסד חטיב, ג'מאל חטיב, רשיד ח'יר, סמיר חלבי, עינב חלבי, דורית חלפון, עופר חלפון, הרצל חן, ויאולה חנא, מגדלא חנא, פטריק חנא, דוד חנא, דוד חנופה, ליאוניד חרומצנקו, לשם חשן.

אילן גילאון: ארגה טדסה, גלית טוביאס, עדינה טויל, גלית טולדנו, אלירן טל, אייל טמיר, ברי טף, שלי טפיירו, שלמה יהודה-כלף, טליה יהושע, נחמה יהושפט, ענת יהלום, גילה לב-רון, איתן להב, אוּרי לוי – זה אוֹרי לוי, לא אוּרי לוי – ג'ני לוי, דניאל לי, יעקב לוי, יצחק שאול לוי, מרדכי לוי, נועה איריס לוי, סהר לוי, סמדר לוי, שלמה טל לוי, שרון לוי, שרית לוי, אנה לוין, חמוטל לוין, אייל לחמן, ענת ליבוביץ, רם ליטל, גד ליפשיץ, תיאודור למברג, זיו לנצ'נר, תמר לסלרוט.

אילן גילאון: איתן מאי, איתמר מאירי, טל מגדל, מרקו מגר, סימה מואס, מועתסם מוזפר, הילטון מוס, יוסף מוסן, אבי מוסקל, מנשה מועלם, מנשה מורנו, אלון מזר, אלי מזרחי, דורית מזרחי, יעקב מזרחי, מושיקו מזרחי, משה-יצחק מזרחי, רחלי מזרחי אפרים, מירב מילר, יוסי מימוני, אורה מימון-פילבסקי, מיכאל מירו, שרון מך-עומר, רפאל מלניק, רבקה מנדלבאום, סלומון מניר, אליהו מנצור, יוסי מנקו, אסנת מקובקי, סמי מרציאנו, רוני מתתיהו.

אילן גילאון: רן נאור, פאדיה נאחס, איתי לנדסברג, ענת נבעה, נורית נגבי, מיסא נג'ם, איתי נדב, אורן נהרי, אביגיל נויבך, סיגל נורני, עופר נורני, עופר נחום, אילה נחמיאס, רמי נחמיה, שושי צדקיהו, ורד נטף, מאיר נטף, אלי ניסן, יוליה ניקיטינה, רונית נסגי, משה נסטלבאום, ג'ולייט נסר, שירה נקב, אברהם נתן, שלום נתנאל, נאיף סארג'י, מלמד עומר סבו, איגור סגל, בלהה סגל-גזליוס, משה סהר, יהונתן סויסה, מקסים סויסה, טל סוכודולסקי, כוכבה סונינו, חנית סוסתיאל, גיא סחריה, חדוה סיילס, ישעיהו סירקיס.

מאיר כהן: אדוני, תגיד לי שזה עוד דקה, אני אתן לך, בבקשה.

אילן גילאון: אם אתה תיתן לי לפנים משורת הדין.

מאיר כהן: בבקשה.

אילן גילאון: שאני לא אחמיץ את השמות, כי זה היה כל הרעיון.

מאיר כהן: בבקשה, בבקשה.

מאיר כהן: כן, כן, רק תעשה את זה – – –

אילן גילאון: אומר שהיו כאן שמות.

אילן גילאון: אני אעשה את זה בקצב, כמה שאני יכול יותר מהר.

מאיר כהן: הבנתי.

אילן גילאון: לא רוצה להחמיץ את אלה שבשי"ן ובתי"ו כעת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מאה אחוז.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: סארג'י נאיף, סבו מלמד, איגור סגל – לא, אני חוזר בחזרה.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: צבי סלפון, ענת סנדל חזן, נחום סעדיה, משה עבאדי, רמי עבאדי, זהאדה עבד אלמג'יד, נילי עדן, גוודת עודה, דוד עוליאל, סם עומר, ענבל עומר לשבר, טל עופר, תמנה עורב, בני עורי, באסם עותמאן, מוניר עותמאן, עינב עטרי, ריאד עלי גאנם, היבה עליאן, קאוסר עליאן, ענת עמבר, טלי עמדי, יפעת עמיאל, אורי עמיקם, ליאורה עמיר, שמעון עשור.

אילן גילאון: שרון פאיס, אילן פאעל, אמיר פבלוביץ, אביעד פוהורילס, סמיון פומין, גבריאל פורטל, רני פז, אסף פחימה, חגי פיזם, יעקב פינגר, אברהם פירסט, שמעון פישר, ורד פלמן, זקי פנחס, יצחק פרז, מיכאל פרטוש, משה פרטוש – אנחנו בפ"א כבר, בסדר?

אילן גילאון: תודה, אדוני.

מאיר כהן: זה ייקח עוד.

אילן גילאון: מצטער, זה הרבה אנשים, ולכולם יש שמות.

אילן גילאון: רוז'ה פרטוש, טל פרי, שלמה פרי, שרון פרי, אורן פרי הר, פן פרייז, תכלת פרלמוטר, מוטי פרנג'י, איניו צגאו, אורן צדקיהו, יוסי צונה, יורם צורי, רביב צחי, ליאור ציטרין, זאב צמח, ישי צ'רניאק, דרור קבלרו, ציונה קדמי, רחל קדמי, מרדכי קוהל, אבי קוטקובסקי, איתמר קול, מוריה קור, לורה קורנפילד, יובל קינג, אורי קיסר, מירה קירמה, רוני קלדרון, מאיר קליין, אילנה קלימי, אילת קמחי, יצחק קמחי, יחזקאל קנדיל, יהונתן קנלר – אנחנו כבר מתקרבים לקו"ף, רי"ש, תי"ו – יריב קסלר, מיכל קפרא, יורם קרטר, שמואל קרימולובסקי, אליקי קריסטודולו שו, אלי קריתי, דרור קרן, יעל קשאני, מיכאל קשאני.

אילן גילאון: ורוניקה רבוטניקוף, אורן רביב, זיו רביב, יגאל רביד, מיכל רבינוביץ, ליאת רגב, יעל רדין-אייכנר, ענת רובינישטיין, אורי רווח, חמוטל רוזן, עדי רוזן, נעמה רוזן קרייף, יותם רוזנוולד, ברנרד רוזנסקי, אודליה רוזנצוייג, אלה רוזנקוביץ, עדנה רון, רחל רזניק, חביב רחמים, מיכל רחמימי, ארן ריילינגר, זיו רייף, טלילה רייף, גבריאל ריפולד, אבנר רנד, אסף רפאלי, קרן רפאלי, אבי רצון.

אילן גילאון: ניסים שאקי, אושרת שאשא, חאלד שבאנה, משה שגב, נועם שגב, שי שגב, אלי שואט, יגאל שובל, מיטל שוויגר, ויקטוריה שור, שולי שורץ-אלנר, רוית שושני, ליהיא שטויאר, עמיחי שטיין, אבי שטרן, דני שטרק, שרל שיטרית, קרן שייקביץ, שושנה שיפטר, מורן שכניק, עודד שכנר, עדי שלום, אריה שלזינגר, שמואל שלזינגר, גיא שלייר, גור שלף, שמעון שם טוב, עתליה שמיר, אורי שמעוני, דניאל שנברון, גל שני, עמיחי שפיגלר, בועז שפירא, אילן שפלר, דרור שפר, פנחס שפרינג, עופר שקד, רמי שקור, דנה שראבי עמדי, אלון שרביט, עמירן שרמן, רקפת שרעבי, אורית שרף, אלונה שרת, עדי ששון, שלומי תורגמן.

אילן גילאון: נביל – – –

עיסאווי פריג': – – –

אילן גילאון: לא, לא נקפח אותך.

עיסאווי פריג': לא, לא.

אילן גילאון: הוא נותן את זה לשמות, לא לי.

מאיר כהן: סע לשלום.

אילן גילאון: יעקב תקוע, גנית תשבי.

אילן גילאון: ואני חושב שאנחנו פה מסיימים.

איתן ברושי: תשאיר משהו לאחרים.

אילן גילאון: ואני מודה לכם על הסבלנות.

אילן גילאון: ואני מודה לכל האנשים האלה.

אילן גילאון: ואני מבקש סליחה ומחילה על זה שלא היינו, שלא היה לנו את הכוח להושיע, וגם מאלה ששיבשתי אולי את שמם.

אילן גילאון: אנחנו מוקירים לכם תודה וטובה גדולה, ומקווים לראות אתכם במקומות שבהם תוכלו לאחוז באושר שלכם בעשר אצבעותיכם.

אילן גילאון: אנחנו בטוח נתראה במקומות טובים יותר.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני, על הסבלנות.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

קריאה: – – –

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: עכשיו חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: החלפנו?

מאיר כהן: בבקשה.

איתן ברושי: יעקב פרי.

מאיר כהן: נעדכן את זה.

יוסי יונה: זה נגד חברי – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה, כבודו.

עיסאווי פריג': ככה אתה עושה לשכנך – – – בסיעה?

מאיר כהן: עיסאווי, עיסאווי פריג', הרשימה שלפני מציינת את דב חנין, ואני שמח שתיקנת אותי.

מאיר כהן: בבקשה.

יעקב פרי: טוב שנשארו עוד חברי כנסת לסייע.

מאיר כהן: כן.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עומד כאן היום ומתבייש; אני מתבייש בשבילי ואני מתבייש בשבילכם.

יעקב פרי: רק שלשום הכנסת חזרה מפגרה לעבודה סדירה, וככה הממשלה החליטה לפתוח את המושב – זריית חול בעיניהם של אזרחי ישראל, זלזול בכספי ציבור, פגיעה מובהקת וקשה בדמוקרטיה הישראלית.

יעקב פרי: אני עומד כאן היום על בימת הכנסת, נכבדי השר, במקום שאמור להיות אות הכבוד של מדינת ישראל; מקום שחווה באמצעות חקיקת החוק הזה דריסה נוספת של הדמוקרטיה, והפעם באופן הבוטה והקיצוני ביותר – חוק שאפילו לא נכנס עדיין לתוקף אשר במהלך הימים האחרונים אנו דנים כבר בתיקון השמיני שלו.

יעקב פרי: והרי ברור לכולנו שזהו כלל אינו הסוף; חוק שהחורים בו גדולים יותר מהשלם; נזק ארוך טווח למהלכים שנעשו כדי להוביל את כולנו, בסופו של דבר, לתוצאה שמבקש לעצמו ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יעקב פרי: אתם יודעים מה הגרוע מכול, חברי?

יעקב פרי: כל עושי דברו של ראש הממשלה ואלה הפועלים לממש את התוצאה שלה הוא מייחל כלל לא יודעים מה רצונו.

יעקב פרי: מה הוא באמת רוצה?

יעקב פרי: למה הוא באמת מתכוון?

יעקב פרי: המשבר שיוצר חדשות לבקרים ראש הממשלה במו ידיו, ובכל פעם מחדש מחזק אותו באמצעות עושי דברו, כמובן, היא מהומה נטולת אידיאולוגיה של ממש; מהומה שנכפית מדי פעם על הציבור כדי להביא את השידור הציבורי להיות יותר חלש, ואם אפשר – בכלל לא, עד כדי ריקונו מכל תוכן ומכל משמעות, מתוך מטרה ברורה אחת: לשמר את שלטון נתניהו.

יעקב פרי: זו לא מקריות, חברי, שסגירת הערוץ הראשון התרחשה באופן העקום ביותר בדיוק ביום שבו בג"ץ מצביע על בעיות לא פשוטות בתהליכי החקיקה של בית-המחוקקים שלנו, הכנסת.

יעקב פרי: ההתנהלות אמש היא ממש אות קלון על ממשלת ישראל.

יעקב פרי: עובדי רשות השידור גילו בפעם הראשונה, שעה לפני השידור, שזוהי מהדורת מבט האחרונה שלהם אחרי כמעט 50 שנות שידור.

יעקב פרי: זה דבר שלא נשמע עד כה במחוזותינו; דבר בלתי נתפס ובלתי הגיוני.

יעקב פרי: אבל זה רק עוד ביטוי לאופן שבו מתנהלת ממשלת ישראל לצורה שבה היא מקבלת החלטות – החלטות מדיניות, החלטות אסטרטגיות והחלטות שעוסקות בחיים של אנשים.

יעקב פרי: מדובר במדיניות של ממשלה וקואליציה, ולכן, לצערי, זה לא ישתנה לא בעקבות חקיקת החוק הזה ולא בעקבות חקיקת חוקים דומים אחרים.

יעקב פרי: אזרחי ישראל ימשיכו לסבול מהגחמות, מהאינטרסים האישיים של ראש הממשלה, אבל לא רק שלו.

יעקב פרי: שידור ציבורי במימון ציבור נועד עבור הציבור.

יעקב פרי: מעל בימה זו אני מבקש לפנות לכנסת הריקה כמעט – ואני מכבד מאוד את אלה שנותרו – ואל חברי הקואליציה, ולשאול שאלה: איפה השר גלעד ארדן?

יעקב פרי: איפה הוא נעלם?

יעקב פרי: איפה השר ארדן?

יעקב פרי: מי שיזם את פירוק רשות השידור, מי שהתגאה בפעולותיו לסגירת הרשות – – –

צחי הנגבי: איפה לפיד?

יעקב פרי: אני לא מתכחש לעובדה ששר האוצר נתן את ידו לסגירת רשות השידור.

יעקב פרי: מי שהיה שר התקשורת, אדוני השר, היה השר גלעד ארדן.

יעקב פרי: לא הייתה ישיבה בכנסת – –

צחי הנגבי: – – –

יעקב פרי: – – יש כאן חברים שהיו – שהוא לא היה בה.

יעקב פרי: איפה הערכים שלו?

יעקב פרי: איפה הערכים שלכם?

יעקב פרי: איבדתם את הזיכרון.

יעקב פרי: טוב להאשים את יש עתיד.

צחי הנגבי: אתה מאשים, אני לא מאשים.

יעקב פרי: כן.

יעקב פרי: יש עתיד – היא סגרה את רשות השידור; לא השר ארדן, לא הממשלה שהצביעה בעד החוק.

צחי הנגבי: גם וגם.

יעקב פרי: כן, תודה.

יעקב פרי: אני רוצה להזכיר לשר ארדן שיש גם ערכים ויש גם בושה.

יעקב פרי: לבזבז עשרות מיליוני שקלים מכיסם של אזרחי ישראל – בשביל מה?

יעקב פרי: בשביל אינטרסים אישיים?

יעקב פרי: אינטרסים פוליטיים?

יעקב פרי: איפה אתה, גלעד ארדן?

יעקב פרי: לאן נעלמת?

יעקב פרי: חוק שאתה הובלת נזרק לפח בצורה הכי מכוערת, הכי בוטה, הכי מעוותת – עלק חוקית – שיש.

יעקב פרי: תילחם, תהיה שומר הסף, תשרת את המצביעים שבחרו בך.

יעקב פרי: איפה גלעד ארדן שנלחם בפייסבוק שלא עושה די נגד ההסתה הברוטלית ברשתות החברתיות?

יעקב פרי: איפה גלעד ארדן שפועל לחיזוק משטרת התנועה לצורך המלחמה בתאונות דרכים?

יעקב פרי: אני שואל אותך, אדוני השר, איפה אתה עכשיו?

יעקב פרי: איפה השר ארדן שאמר בכנסת הקודמת לאחר שחוקק החוק – תרשו לי לצטט: החוק הזה הוא בשורה לכל מי שהתרבות והחברה הישראלית יקרה לו.

יעקב פרי: החוק הזה הוא בשורה לכל מי שיודע שהחוסן שלנו לא נמצא רק בצבא חזק, אלא גם ביצירה, בהיסטוריה, בתרבות ובמורשת ישראל?

יעקב פרי: איפה השר ארדן שאמר שקידם את הרפורמה ברשות הישנה לא רק בגלל היותה מנופחת, בזבזנית, לא יעילה, אלא קודם כול בגלל שהציבור איבד בה אמון?

יעקב פרי: איפה השר ארדן שקידם את אמון הציבור בתקשורת הציבורית?

יעקב פרי: איזה אמון ציבורי יהיה אם ראש הממשלה ימשיך לבחוש במינויים ולנזוף בפומבי בכתבים?

יעקב פרי: במקום סימן שאלה, חברי, אנחנו מקבלים סימן קריאה; אנחנו מקבלים ראש ממשלה שבוחש ועושה, מקדם חוק רק כי קיבלו לתאגיד החדש כמה עיתונאים, או לא קיבלו כמה עיתונאים ועורכים מהרשימות השחורות שלו; אנחנו מקבלים ראש ממשלה מזגזג.

יעקב פרי: זה אותו ראש ממשלה שקרא לאנשי רשות השידור "חמאסניקים"; זה אותו ראש ממשלה שהיה גם ראש ממשלה בכנסת הקודמת – כן, אותה כנסת שעבדה שעות על גבי שעות בוועדה מיוחדת, שמעה סקירות מפי מומחים והוציאה חוק משמעותי תחת ידיה; אותו ראש ממשלה שהצהיר בפומבי – אני מצטט: "הרפורמה הזאת היא חיונית.

יעקב פרי: אנחנו רוצים שידור ציבורי יותר חזק".

יעקב פרי: למרות כל זאת אנחנו מקבלים את אותו ראש ממשלה שחזר בו מאותה החלטה שבה תמך בפומבי.

יעקב פרי: ואני, כמובן, יכול להמשיך ולהפליג בדברים.

יעקב פרי: הסדר פשרה, רבותי, שדורש להפריד באופן בוטה את חטיבת החדשות מהתאגיד, הוא ללא משמעות.

יעקב פרי: כפי שציינו כבר חברי קודם, סיכוייו להצליח עומדים בספק רב.

יעקב פרי: אמור לי, ראש הממשלה נתניהו – ואני מתחיל לסיים, אדוני היושב-ראש – מה יקרה כשכבר לא תהיה בכס השלטון?

יעקב פרי: אני סמוך ובטוח כי רבים מאתנו חשים בשנתיים האחרונות פעם אחר פעם כי חברי ממשלת ישראל וחברי הקואליציה מחוקקים חוקים שהם רק עדות נוספת לזלזול, לאטימות ולציניות ביחס של ראש הממשלה, לא רק לנושא רשות השידור.

יעקב פרי: אני מבקש לסיים במשפט או שניים, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

יעקב פרי: אנחנו נמשיך להיאבק פה בכנסת למען הדמוקרטיה הישראלית עד אשר נקבל מהעם את המנדט להחליף את שלטון נתניהו – שלטון שמעדיף להיאבק בתקשורת, למגר ביקורת עיתונאית, במקום לפעול למען כלל האזרחים ולמגר את הטרור.

יעקב פרי: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, 30 דקות.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני הקשבתי בכאב לרשימה הארוכה כל כך של השמות שהקריא חברנו חבר הכנסת אילן גילאון – – –

מאיר כהן: אגב, כמה היו ברשימה, אילן?

דב חנין: מאות, מאות, מאות.

אילן גילאון: – – –

מאיר כהן: 597.

אילן גילאון: – – –

דב חנין: מאות אנשים, אדוני היושב-ראש, שהולכים הביתה מפוטרים.

אילן גילאון: צריך להוסיף את יואב קרקובסקי ואת רונן פולק – – –

דב חנין: וצריך להוסיף את יואב קרקובסקי ורונן פולק לרשימה הארוכה הזאת של אנשים שהולכים הביתה ומפוטרים.

דב חנין: לכל אחד מהמפוטרים, עמיתי חברי הכנסת, יש שם ויש משפחה ויש עתיד שיכול היה להיראות אחרת אלמלא הממשלה – והממשלה הקודמת – הייתה מתנהלת בנושאים האלה בצורה כל כך מופקרת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אתמול ראינו את התמונות הקשות של הערב האחרון בטלוויזיה של מבט לחדשות ושל המהדורה המוקדמת.

דב חנין: ראינו את הכאב על הפנים של המגישות והמגישים והשדרנים והשדרניות.

דב חנין: ואפשר להבין את הכאב הזה, הוא כאב מוצדק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בדיונים האלה על נושא רשות השידור כבר דיברתי עשרות רבות של שעות, עשרות רבות של שעות, כאן במליאת הכנסת, בוועדות – אגב, אלה היו ועדות שונות ומשונות:

דב חנין: זה היה בוועדת הכלכלה, וזה היה בוועדת קארין אלהרר, וזה היה שוב בוועדת הכלכלה, ואחר כך זה היה בוועדת ביטן.

דב חנין: המון ועדות.

דב חנין: זה הסיבוב השמיני.

צחי הנגבי: מה עם ועדת הנגבי?

דב חנין: ועדת הנגבי – אני עוד לא הייתי.

צחי הנגבי: אבל זה היה.

דב חנין: אתה רואה?

דב חנין: אז זה התחיל עוד לפני.

דב חנין: זה הסיבוב השמיני שאני משתתף בו – עשרות שעות של דיונים.

דב חנין: ואני הייתי בסיבוב ההוא שנתניהו פעל לרסק את רשות השידור כדי להקים את התאגיד; ואני זוכר את הסיבובים שבהם הוא ניסה לתקוע את התאגיד ולעצור אותו ולהחליש אותו; ועכשיו אנחנו בסיבוב האחרון, שהוא בעצם בא לגמד, לחסל, לקרוע, לפצל את התאגיד, אגב, תוך שימוש באותם עובדי רשות שידור.

דב חנין: אנחנו התנגדנו לפירוק רשות השידור.

דב חנין: אנחנו הצבענו נגד פירוק רשות השידור, ואנחנו התנגדנו, וגם עכשיו מתנגדים, לפגיעה בתאגיד, לפיצול התאגיד ולעיקור התאגיד.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, במהות הדברים זו בדיוק אותה עמדה.

דב חנין: כל הזמן אמרתי: נתניהו לא רוצה את רשות השידור ולא רוצה את התאגיד.

דב חנין: הוא לא רוצה שידור ציבורי.

דב חנין: ואנחנו רוצים שידור ציבורי.

דב חנין: אנחנו מבינים ששידור ציבורי הוא חלק מרכזי מתקשורת ביקורתית; שידור ציבורי הוא מערכת התקשורת שלא נמצאת בשליטה של בעלי הון, וזה חיוני לדמוקרטיה.

דב חנין: אנחנו מחויבים לשידור הציבורי, אנחנו מחויבים גם ליצירה הקולנועית והטלוויזיונית שנשענת על השידור הציבורי, שינקה מרשות השידור והיא יכלה גם להמשיך לינוק מהתאגיד.

דב חנין: אנחנו מחויבים ליצירה הטלוויזיונית והקולנועית, אנחנו מחויבים גם ליוצרים, ואנחנו מחויבים לעובדים, כן, לעובדי רשות השידור, וגם לעובדי התאגיד.

דב חנין: אלה ואלה משמשים כלי משחק בממשלה צינית, חסרת גבולות.

דב חנין: אני אומר לכם, אצל נתניהו זה לא רק האיבה לשידור הציבורי, זו גם הנכונות להשתמש ולזרוק בני אדם.

דב חנין: אתם זוכרים את השידורים האלה בתעמולת הבחירות, את אותו תשדיר שפורסם אז, שבו הושוו עובדי רשות השידור לאנשי "חמאס"?

דב חנין: זו לא הייתה מחמאה לאנשי רשות השידור.

דב חנין: זה היה תשדיר של הליכוד.

דב חנין: אבל פתאום, כאשר פורקה רשות השידור, והנה הנה התאגיד עמד להתחיל לפעול, פתאום נכמר לבו של נתניהו.

דב חנין: לבו נשבר.

דב חנין: נתניהו משתמש באנשים.

דב חנין: הוא השתמש בעובדים בצורה צינית.

דב חנין: אבל אני אומר לך, אדוני השר הנגבי, ראש הממשלה נתניהו משתמש גם בחבריו באותו צורה.

דב חנין: קבלן ההריסות הראשון הרי היה השר גלעד ארדן.

דב חנין: נתניהו השתמש וזרק.

דב חנין: איפה הוא ארדן היום?

דב חנין: היה גם קבלן – – –

צחי הנגבי: השר לביטחון הפנים.

דב חנין: השר לביטחון הפנים, שלא נמצא בדיון הזה, ולא במקרה.

צחי הנגבי: אבל הוא התקדם.

דב חנין: סליחה?

צחי הנגבי: הוא קודם על ידי נתניהו.

דב חנין: כן, כן.

דב חנין: אני אומר, הוא קודם החוצה.

דב חנין: על זה נאמר: הוא שודרג החוצה ממשרד התקשורת.

צחי הנגבי: – – –

דב חנין: קבלן הפירוקים השני, אגב, אם כבר נזכיר את האחרונות, היה השר אופיר אקוניס.

דב חנין: גם הוא פירק קצת, והשתדרג החוצה גם הוא מתחום התקשורת.

צחי הנגבי: השתדרג – שר המדע והחלל.

דב חנין: אני צופה גם לך, אדוני השר צחי הנגבי, שגם אתה איכשהו תשתדרג החוצה מתפקיד שר התקשורת לאחר שתעשה את שליחותך, ותעשה קצת עבודה שחורה שאולי לאחרים לא נעים לעשות.

דב חנין: זה לא – – –

מאיר כהן: על זה נאמר: פרק ותשתדרג.

דב חנין: פרק ותשתדרג.

דב חנין: זה לא הסוף; זה תהליך שהוא מתמשך ונמשך אתנו.

צחי הנגבי: אבל קודם – – –

דב חנין: ואנחנו מתעסקים בתאגיד ומתעסקים בתאגיד.

דב חנין: כל הפגרה התעסקנו בתאגיד.

דב חנין: בבעיות האמיתיות של החברה אנחנו לא מתעסקים; פתרונות אמיתיים לבעיות של האנשים אנחנו לא נותנים.

דב חנין: מה היו שני המוקדים של הדיונים היום בכנסת?

דב חנין: חוק התאגיד וחוק הלאום – החוק הזה שעבר בקריאה טרומית בתמיכת הממשלה.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, ביום הזה אי-אפשר לדלג על החוק הזה ואי-אפשר שלא להתייחס ולא לנתח את החוק הבעייתי, המסוכן, המזיק הזה.

דב חנין: על הפרטים של חוק הלאום עוד תהיה לי הזדמנות לדבר, אבל החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, עטוף במסך עשן של תעמולה שקרית, ואת מסך העשן הזה צריך לפזר.

דב חנין: על מה אנחנו מדברים?

דב חנין: חשוב להבין: הוויכוח האמיתי בפוליטיקה של הארץ הזאת הוא לא על מדינת ישראל.

דב חנין: מדינת ישראל הוקמה, מדינת ישראל קיימת; מדינת ישראל מוכרת בעולם; מדינת ישראל הוכרה על ידי העם הפלסטיני בעצמו ועל ידי נציגיו, למשל בהסכם אוסלו; מדינת ישראל מוכרת בתוכנית השלום הערבית.

דב חנין: הוויכוח האמיתי הוא לא על מדינת ישראל, הוויכוח האמיתי הוא על המדינה הפלסטינית, המדינה הפלסטינית שממשלת נתניהו מתנגדת להקמתה.

דב חנין: היא מתנגדת להקמת מדינה פלסטינית עצמאית.

דב חנין: ההתנגדות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, נעשית בשתי צורות: יש כאלה ישרים, אומרים: אנחנו נגד.

דב חנין: נתניהו לא ממש אומר את זה, אבל כולנו בבית הזה יודעים שהוא מחויב לעשות את הכול כדי שמדינה פלסטינית לא תוקם.

דב חנין: אז איך מונעים הקמה של מדינה פלסטינית עצמאית?

דב חנין: מסיטים את הוויכוח למקום אחר.

דב חנין: לא מתווכחים על המדינה הפלסטינית, אלא ממציאים את הוויכוח על ישראל.

דב חנין: וכדי שכן יהיה ויכוח על מדינת ישראל, נתניהו הולך רחוק מאוד.

דב חנין: ובחוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא באמת הלך רחוק מאוד, למשל, הפגיעה במעמדה של השפה הערבית, יחד עם שורה ארוכה של מנגנונים פוגעים ומפלים נוספים.

דב חנין: צריך להגיד ביושר, חוץ מהסטת הוויכוח מהשאלה האמיתית – הקמתה של מדינה פלסטינית – לשאלה המדומה, הוויכוח המדומה, על מדינת ישראל, יש לנתניהו עוד רווח מהסיפור הזה, וזה הרווח הפוליטי.

דב חנין: האסטרטגיה של נתניהו, אסטרטגיית ההישרדות שלו, מבוססת על מריבה עם הציבור הערבי.

דב חנין: זו הדרך שלו לנצח בבחירות.

דב חנין: הסתה לאומנית הייתה תמיד מפלטם של שליטים כושלים, וזו הדרך שגם נתניהו הולך בה.

דב חנין: וחוץ מזה, מובן שבלי משקלו של הציבור הערבי קשה להפיל את נתניהו.

דב חנין: ולכן, דה-לגיטימציה לערבים, הוצאתם החוצה מהמחנה, המחשה להם ואמירה להם: אין לכם חלק במדינה הזו – כל הדה-לגיטימציה הזאת היא מהלך שמועיל להנצחת שלטון נתניהו ושותפיו.

דב חנין: כמו תמיד, עמיתי חברי הכנסת, ההתקפה על המיעוט מוצגת כהגנה על זכויות הרוב.

דב חנין: וכאן יש מסך עשן והטעיות מכל הסוגים.

דב חנין: היום, בדברי התשובה על הצעת החוק שהציג חבר הכנסת דיכטר, הממשלה אפילו העזה לדבר על החלטה 181 של האו"ם, החלטת החלוקה.

דב חנין: אז בואו נעמיד את הדברים על דיוקם: אין שום קשר בין עקרונות החלטה 181, החלטת החלוקה מכ"ט בנובמבר 1947, לבין החוק של דיכטר, נתניהו והשקפת העולם שלהם.

דב חנין: מה קבעה החלטה 181?

דב חנין: קודם כול, היא קבעה את ביטול המנדט הבריטי, עצמאות של הארץ; היא קבעה הקמה של שתי מדינות דמוקרטיות – שתי מדיניות עם משטר דמוקרטי שתחיינה אחת בצד השנייה, עם זכויות מובטחות למיעוט הלאומי בכל אחת מהמדינות: מדינה אחת, ביטוי לזכות ההגדרה העצמאית של היהודים הישראלים; מדינה שנייה, ביטוי לזכות להגדרה עצמית של הערבים הפלסטינים.

דב חנין: זכויות מובטחות למיעוט לאומי.

דב חנין: אלה הם העקרונות של החלטה 181.

דב חנין: עכשיו, עמיתי חברי הכנסת, יש כאלה בעם הפלסטיני, גם בעבר וגם בהווה, שהתנגדו ומתנגדים להחלטת החלוקה.

דב חנין: יש כאלה, יש עמדה כזאת.

דב חנין: אני שייך למפלגה שתמכה ותומכת בהחלטה 181 ובעקרונות שלה.

דב חנין: עוד בשנת 1947 הקומוניסטים היהודים והערבים בארץ תמכו בהחלטה הזאת.

דב חנין: הקומוניסטים הערבים, שהיו אז מאוגדים בליגה לשחרור לאומי, קיבלו החלטה היסטורית וחשובה של תמיכה בהחלטה שקראה להקים בארץ הזאת שתי מדינות.

דב חנין: צריך להזכיר כאן את השמות של תופיק טובי, אמיל חביבי, פואד נאסר, ג'מאל מוסא וחבריהם – האנשים האלה, שבאומץ ידעו להגיד לעם הפלסטיני שאת ההחלטה הזאת נכון וצריך לקבל.

דב חנין: כשאני מזכיר את שמותיהם, אני אזכיר עוד שם של איש יקר שהלך לא מזמן לעולמו, שהיה גם הוא חבר בליגה לשחרור לאומי, כמאל גטאס מראמה.

דב חנין: עוד מעט אנחנו נציין 40 יום למותו.

דב חנין: האנשים האלה ידעו להגיד לעם שלהם: את ההחלטה הזאת צריך לקבל עם כל הקשיים שבה.

דב חנין: צריך לקבל אותה גם בגלל שאנחנו בעד עצמאות הארץ וביטול המנדט הבריטי, וגם בגלל שאנחנו באופן עקרוני בעד זכות ההגדרה העצמית לכל עם; וגם כי הם הבינו, הם הבינו שהחלופה להחלטת החלוקה לא תהיה פלסטין שלמה, כמו שהיו אולי אנשים שהאמינו, אלא החלופה תהיה קטסטרופה, כמו הקטסטרופה שקרתה לעם הפלסטיני, שהוא עד היום סובל ממנה – עם שחלק גדול ממנו הוא עד היום פליטים.

דב חנין: ואצלנו יש כאלה שלא מבינים את הכאב, את הכאב הכל-כך מובן והכל-כך טבעי, של עם שחלק גדול מבניו הם פליטים.

דב חנין: חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, את השתתפת, אני חושב, הצלחת להגיע.

דב חנין: אני לא הצלחתי, אבל בלבי כן הייתי עם הסטודנטים האלה שציינו את הכאב הזה היום באוניברסיטה, וזה דבר כל כך טבעי ומובן.

דב חנין: אגב, כמו הקומוניסטים הערבים הפלסטינים שהזכרתי, זו הייתה עמדת המפלגות הקומוניסטיות בעולם הערבי כולו: המפלגה הקומוניסטית המצרית, הלבנונית, הסורית, העיראקית.

דב חנין: המנהיג של המפלגה הקומוניסטית העיראקית, יוסף סלמן יוסף – הכינוי שלו היה פאהד – הוצא להורג בתחילת שנת 1949 על ידי המשטר של נורי סעיד, שפעל אז בחסות הבריטים, בין היתר בגלל העמדה הנכונה, העקרונית והאמיצה שלו בשאלת הפתרון לשאלה של הארץ הזאת.

דב חנין: אז האנשים האלה צדקו היסטורית; זה היום ברור לגמרי שהם צדקו.

מאיר כהן: לא בגלל זה הוא הוצא להורג.

דב חנין: הוא הוצא להורג בגלל זה.

מאיר כהן: לא בגלל עמדתו.

דב חנין: בין היתר בגלל זה.

דב חנין: אני מוכן לחזור אתך להיסטוריה.

מאיר כהן: אני אשמח.

עאידה תומא סלימאן: גם החברים שלנו, גם עליהם היה עונש של הוצאה להורג.

עאידה תומא סלימאן: את כמאל גטאס – כמעט הרגו אותו; העמידו אותו וכיוונו אליו את הנשק וכמעט הרגו אותו.

עאידה תומא סלימאן: היו להם שני צווים, גם מהצד היהודי וגם מהצד הערבי.

דב חנין: אני רק אומר למיקרופון את מה שאמרה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, זה חשוב שזה יירשם בצורה מסודרת בפרוטוקול: חלק מהשמות שכאן הזכרתי, בארץ הזאת, קומוניסטים ערבים, היו נגדם גזרי דין מוות בדיוק על העמדות האלה, על העמדות האלה.

דב חנין: אני אומר, אלה אנשים שכשאנחנו מסתכלים עליהם היום אנחנו מסתכלים על מופת של אומץ, של יכולת להגיד דברים שלא כולם הבינו.

דב חנין: הרבה אנשים לא הבינו.

דב חנין: הארץ הזאת, לפני 150 שנה, 100 שנה, הייתה ארץ ערבית.

דב חנין: הרבה אנשים לא הבינו בכלל למה צריך שתי מדינות וכדומה.

דב חנין: אני אומר, האנשים האלה צדקו היסטורית.

דב חנין: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אבו איאד, שהיה אחד מראשי "אשף", אמר פעם שאם היו מקשיבים לצעירים האלה, כל האנשים האלה שאני מזכיר את שמותיהם – תופיק טובי היה אחר כך הרבה שנים חבר כנסת, אבל אז הוא היה בחור צעיר, בן 30 בערך, הוא וחבריו – אם היו מקשיבים לדברים האלה, כמה כאב וסבל היו באמת נמנעים מהעם הפלסטיני.

דב חנין: אגב, את הלקח הזה אני רוצה להגיד לעם שלי היום – לעם שלי, לעם היהודי.

דב חנין: כי גם אצלנו הרי יש כאלה שמנפנפים בססמאות: ארץ ישראל השלמה, ומי מה מו, ונכבוש את כל העולם.

דב חנין: האנשים האלה שמדברים על ארץ ישראל השלמה ממיטים על העם שלי אסון.

דב חנין: ימיטו על העם שלי אסון, אסון.

דב חנין: ואני הולך באותה דרך שהחברים הערבים שלי הלכו לפני הרבה שנים, ואני מנסה להגיד לעם שלי את מה שאמרו אז לעם שלהם: רק פתרון שייתן מקום לשני העמים, רק פתרון שייתן צדק אמיתי לשני העמים, יחיה בארץ הזאת.

דב חנין: אני רוצה לדבר על העניין הזה של זכות ההגדרה העצמית.

דב חנין: מבחינה היסטורית, אדוני היושב-ראש, בתחילת המאה ה-20 נולדו ביחד שני עקרונות תאומים, וזה נולד עם התחלת חבר הלאומים ב-1918: העיקרון האחד היה זכות ההגדרה העצמית; העיקרון השני, התאום, היה הזכות של המיעוט הלאומי.

דב חנין: בשום מקום לא הייתה תפיסה שיכולה להיות הגדרה עצמית שאיננה כוללת בתוכה את ההכרה בזכויות של המיעוט הלאומי.

דב חנין: הזכויות של המיעוט הלאומי הן, אגב, לא רק זכויות אינדיבידואליות – שלכל אחד יש זכות אישית; זה גם זכויות לאומיות, זכות של מיעוט לאומי.

דב חנין: ואי-אפשר להפריד בין שני העקרונות האלה.

דב חנין: גם היום אנחנו באותה תפיסה: אנחנו בעד הזכות ההגדרה עצמית, בוודאי שאנחנו בעד זכות ההגדרה העצמית, ואנחנו נגד אפליה לאומית.

דב חנין: זה כל כך הגיוני, זה כל כך פשוט, זה כל כך טבעי, ואנחנו לא נאפשר לאף אחד, כולל לא לממשלה הזאת, לבלבל את המוח.

דב חנין: כי מה שמדובר עליו עכשיו, בחוק הזה שהממשלה מנסה לקדם, זה בכלל לא הגנה על היהודים – זו התקפה על הערבים.

דב חנין: זה לא להגן על זכויות הרוב היהודי.

דב חנין: ממה צריך להגן על זכויות הרוב היהודי?

דב חנין: זו התקפה על זכויות המיעוט הערבי הפלסטיני.

דב חנין: זה הסיפור של החוק הזה, ולכן זה כל כך ציני ומקומם שבא לכאן שר מכובד בממשלה ומספר לנו על החלטת החלוקה כאילו שהוא ממשיך את העקרונות שלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שבמאבק נגד החוק הזה צריכים לשתף פעולה כל האנשים שיש להם מחויבות כלשהי לתפיסה דמוקרטית.

דב חנין: זה ממש מבחן עליון של תפיסה דמוקרטית, כי המבחן של תפיסה דמוקרטית הוא בדיוק כאשר באים להתקיף את המיעוט, כאשר באים להסית נגד המיעוט.

דב חנין: אני שמח שהיום באמת בהצבעה היינו כולנו, כל האופוזיציה, מאוחדים בהצבעה נגד החוק הזה.

דב חנין: ואני חושב שחשוב, גם בקואליציה, לעשות חשבון נפש.

דב חנין: לא כולם איבדו לגמרי את הצפון ואת המצפון, ומי שלא איבד לגמרי את הצפון ואת המצפון – זו ההזדמנות לחזור ולמצוא אותם.

דב חנין: אנחנו צריכים למנוע את החוק הגרוע, המסוכן והבעייתי הזה כדי שלא יהיה בספר החוקים של מדינת ישראל.

דב חנין: אני, עמיתי חברי הכנסת, דיברתי על מה שהכנסת עשתה היום.

דב חנין: שני דברים רעים: גם תאגיד וגם חוק לאום.

דב חנין: ומה הכנסת לא עשתה היום?

דב חנין: כל כך הרבה דברים היא לא עשתה היום.

דב חנין: כל כך הרבה בעיות אמיתיות של הציבור בארץ הזאת – היא לא טיפלה בהן היום: היא לא התעסקה היום בכלל בבעיית הדיור – אתם יודעים, אפילו הדיון שהיה צריך להיות בוועדה של הכנסת על הגנת שוכרי הדירות, הדיון הזה בוטל, כי זה לא כזה חשוב.

דב חנין: באמת, להגן על שוכרי הדירות זה חשוב?

דב חנין: כשאנחנו מדברים על משבר הדיור בישראל, צריך להבין שחלק מרכזי ממנו הוא העובדה שאנשים רבים, לא רק שהם לא יכולים לקנות דירות, הם גם לא יכולים לשכור דירות, כי גם מחירי השכירות הם בשמים ואי-אפשר לעמוד בהם.

דב חנין: אבל בזה לא עוסקים.

דב חנין: למה שהכנסת תעסוק בבעיות של בני אדם?

דב חנין: למה שהכנסת תעסוק בבעיות של מערכת הבריאות?

דב חנין: אתם יודעים איזו מצוקה יש בבתי-החולים?

דב חנין: אני, במהלך הפגרה יצא לי ללוות בת משפחה מבוגרת בבית-חולים, אישה בת יותר מ-90, ניצולת שואה.

דב חנין: מגיעה לבית-חולים – שוכבת במסדרון.

דב חנין: אתם זוכרים את הסיפורים על הזקנות והזקנים במסדרון?

דב חנין: הם עדיין אתנו, לגמרי, אבל הכנסת לא מתעסקת בזה.

דב חנין: הכנסת נותנת פתרונות לבעיות של מערכת הבריאות?

דב חנין: חברי חבר הכנסת אילן גילאון – מאבק הנכים.

דב חנין: אני לפחות אמרתי לעצמי: תשמע, תהיה פגרה, אחרי הפגרה הם חייבים.

דב חנין: היה פה מאבק, היו הפגנות בחיפה, בתל אביב, בירושלים, כנסים, אנשים משמיעים קול; אפילו פה מול הכנסת הייתה הפגנה.

דב חנין: אמרתי לעצמי: לפחות את זה הם חייבים.

דב חנין: אתה יודע, יבואו לפה ויגידו לנו: תשמעו, דבר ראשון מעלים את קצבת הנכות לשכר המינימום, כי גילינו הרבה כסף בתקציב המדינה – אתם יודעים, יש עודפים, יש זה.

דב חנין: לפחות את זה.

דב חנין: זה גם עבר טרומית, אתם יודעים.

אילן גילאון: אפשר להגיד עליך הכול, אבל שאתה עולה חדש – זה לא.

דב חנין: אז אתה אומר שזה היה רגע של אופטימיות יתר ונאיביות יותר מדי ידידותית.

דב חנין: אני אומר, בדברים האלה אנחנו לא עוסקים, אנחנו לא עוסקים.

דב חנין: אתמול היה דיון על מצוקת האשפוז הסיעודי.

דב חנין: היה דיון חשוב, כי כל חברי הכנסת שהשתתפו בו אמרו שצריך להכליל את הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: זו הדרך היחידה להתמודד עם הבעיות; זו הדרך היחידה למנוע את התמונות האיומות האלה שאנחנו רואים, של הזנחה והפקרה של קשישים.

דב חנין: הרי החטא הקדמון בנושא הזה הוא חטא ההפרטה.

דב חנין: מה לעשות, אי-אפשר לעשות רווחים ממצוקה של אנשים קשישים.

דב חנין: אבל הדיון הזה הרי לא הסתיים בהצבעה ובהחלטה.

דב חנין: למה?

דב חנין: כי הממשלה מפחדת מהחלטה כזאת.

דב חנין: הממשלה יודעת שאפילו כאן

דב חנין: בכנסת יש רוב – יותר מ-80 חברי כנסת חתמו יחד אתנו על הצעת החוק שאומרת שסל הבריאות הציבורי צריך לכלול את הביטוח הסיעודי.

דב חנין: אז הממשלה חששה שאם תהיה הצבעה, אולי העיקרון הזה יתקבל.

דב חנין: ואפילו הנושא הזה, שיש בו הסכמה כל כך גדולה וכל כך רחבה בתוך הבית הזה – הממשלה מונעת בו החלטה.

דב חנין: כשאני מדבר על הביטוח הסיעודי, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר שבכלל מצבם של הקשישים בישראל הוא על הפנים.

דב חנין: קצבת הקשישים בישראל היא סדר גודל של 1,500 שקל.

דב חנין: תגידו לי: כן, יש אנשים שמקבלים קצבת הכנסה.

דב חנין: אבל לקצבת הבטחת הכנסה יש תנאים, ולפעמים התנאים האלה הם בלתי אפשריים.

דב חנין: תגידו לי: יש לאנשים פנסיות.

דב חנין: אבל לכמה אנשים אין פנסיות?

דב חנין: ומה באמת קורה עם הפנסיות?

דב חנין: וחלק גדול מהפנסיות זה רולטה רוסית בבורסה.

דב חנין: ומה קורה בכלל, אם אנחנו למשל מדברים על מצבם של הקשישים בחברה הערבית?

דב חנין: מישהו פה יודע לראות עד כמה הבעיה היא איומה וקשה?

דב חנין: אז זה נכון, בסדר, אנשים נעזרים בבני משפחות שלהם, אבל גם המשפחות האלה חיות בעוני.

דב חנין: אנחנו מדברים על שיעור עצום מהאוכלוסייה הערבית שחיה בעוני, ואתם אומרים – 50%, יותר מ-50% – ואתם אומרים: כן, בסדר, אבל הם דואגים לקשישים שלהם.

דב חנין: בסדר, זה שהם אנשים טובים והם מוכנים להקריב ולעזור לקשישים – כל הכבוד, אבל זה לא מצדיק שהמדינה תפקיר אותם בצורה כזאת.

דב חנין: אז הנה, עמיתי חברי הכנסת, אלה הם הדברים שהכנסת צריכה לעסוק בהם; אלה הן השאלות שהציבור דורש מאתנו וזכאי לקבל עליהן תשובה אמיתית ורצינית.

דב חנין: אבל בזה לא עוסקים, כי למה לעסוק בזה כשאפשר להמשיך ולפרק תאגיד?

דב חנין: ולמה להמשיך ולעסוק בזה כשאפשר להמשיך פשוט להסית נגד ערבים, ולנהל פה התלהמויות על סמלים ריקים מתוכן ועל דמגוגיה לאומנית מסוכנת?

דב חנין: וכן, עמיתי חברי הכנסת, בין יתר הדברים שאנחנו לא עוסקים בהם נמצאת גם בעיית הבעיות, הפיל שנמצא במרכז החדר הזה, אותו פיל שממשלת נתניהו עושה הכול כדי להתחמק ממנו:

דב חנין: אותה מציאות של כיבוש שנמשכת כבר 50 שנה – מציאות בלתי אפשרית כמובן למי שנמצא תחת הכיבוש בשטחים, העם הפלסטיני, אבל מציאות איומה ונוראה גם לישראל ולחברה הישראלית.

דב חנין: המציאות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, המשמעות האמיתית שלה – של זה, של הכיבוש הזה – היא איום אמיתי על העתיד, לא רק של הפלסטינים, אלא גם על העתיד שלנו באזור הזה.

דב חנין: כי אם אנחנו לא נבין שהדרך היחידה לחיות באזור הזה כשמסביבנו עמים ערביים ובהם מאות מיליוני בני אדם, הדרך היחידה לחיות באזור הזה היא להגיע להסכם שלום היסטורי, שלום צודק עם העם הפלסטיני ועם העולם הערבי – מי שאת הדבר הפשוט הזה לא מבין, לא קורא את המציאות, ולא מבין עם מה אנחנו חייבים וצריכים להתמודד.

דב חנין: אנחנו השנה מציינים 50 שנה לכיבוש הזה של 1967, והיום צריכה להיות מכאן הקריאה: 50 שנה זה מספיק ודי.

דב חנין: הגיע הזמן לשינוי גדול; הגיע הזמן לעשות את השנה ה-50 לשנה שבה נתקדם למקום אחר, למקום של עצמאות לשני העמים, למקום של שתי מדינות שחיות זו בצד זו, למקום שבו ירושלים הופכת להיות לעיר של שלום באמת, כאשר ירושלים המזרחית היא בירת פלסטין וירושלים המערבית בירת ישראל.

דב חנין: זו הדרך היחידה שהעיר הזאת תהיה עיר של שלום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה האתגר הגדול שעומד בפנינו.

דב חנין: ואם אנחנו לא נדע לעמוד בפני האתגר הזה אין לנו עתיד בארץ הזאת.

דב חנין: אין לנו קיום בארץ הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אלה הם הדברים שהכנסת הייתה צריכה לעסוק בהם ביום הזה, במקום בכל אותם מהלכים של הסחת דעת שהממשלה הציעה לנו וכפתה עלינו בעצם לעסוק בהם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

מאיר כהן: לכבודו הקצו ארבע דקות.

נחמן שי: לא, מה פתאום?

נחמן שי: ארבע דקות?

נחמן שי: עשר דקות.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: ארבע דקות, כך רשום פה.

מאיר כהן: זאת הרשימה שלכם.

מאיר כהן: כתוב ארבע דקות.

נחמן שי: אני אתחיל, תגידו לי מתי להפסיק.

נחמן שי: תבדקו את זה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, תתחיל לדבר, אנחנו נוסיף.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אמרתי כבר באותו לילה ארוך שבו – לא זוכר כבר מה אישרנו בכלל – ששני פרקים בחיי נגעו לרשות השידור:

נחמן שי: האחד לפני 49 שנה – את העבודה העיתונאית האזרחית הראשונה שלי עשיתי ברשות השידור.

נחמן שי: הייתי שם כמעט עשר שנים ברדיו ובטלוויזיה בתפקידים שונים, בעיקר כתב צבאי; אחר כך, אחרי הרבה שנים, בשנת 1999, חזרתי לרשות השידור כיושב-ראש.

נחמן שי: הייתי שם כשנתיים, עד אשר הדיחו אותי מטעמים פוליטיים.

נחמן שי: הסגירה החפוזה, המכוערת הזאת, של רשות השידור, שרק הוסיפה כתם על הפשעים שנעשו קודם, החזירה אותי לארבעה אנשים שרציתי לדבר עליהם הערב, ארבעה חברים ברשות השידור שנפלו בעת מילוי תפקידם העיתונאי.

נחמן שי: כל אחד מהם הוא עולם שלם, וכל אחד מהם הוא סיפור.

נחמן שי: הראשון היה בני גרנות, צלם ברשות השידור, שיצא אתנו לצלם את מפגן יום חיל האוויר ב-12 ביולי 1972.

נחמן שי: מפגני יום חיל האוויר באותה תקופה היו אירוע גדול; הטלוויזיה השקיעה הרבה מאמצים כדי לצלם אותם.

נחמן שי: מה הזמן?

מאיר כהן: עשר דקות.

נחמן שי: היא השקיעה הרבה מאמצים כדי לצלם אותם.

נחמן שי: בני היה מהצלמים הטובים ביותר.

נחמן שי: היה לו גם רקע בתעופה.

נחמן שי: הוא טס יום אחד עם הטייסים בתוך תא הטייס, ולמחרת, כשהגענו למפגן, הוא ביקש לעמוד על המסלול כדי לראות את המטוסים ממריאים ולצלם אותם.

נחמן שי: הוא עמד בגבו לצוות האווירובטי של חיל האוויר כדי לבצע את התרגילים המופלאים שלו, ואז, כנראה בגלל שהיה קרוב מדי למסלול, אחת מהכנפיים של הפוגות שהמריאו פגעה בו והרגה אותו במקום.

נחמן שי: אני הייתי אז השדר, הכתב שדיווח על האירוע.

נחמן שי: קיבלתי על כך הודעה תוך כדי המפגן ואחריו.

נחמן שי: כמובן, אי-אפשר היה להפסיק לעשות דבר והכול נמשך, ואחר כך רק למדנו באמת את כל הפרטים המלאים על מותו.

נחמן שי: חזרנו לירושלים מאוד עצובים, שידרנו את החומר שצילמנו והראינו את תמונתו של בני ואת צילומיו האחרונים.

נחמן שי: חודשים אחר כך פרצה מלחמת יום הכיפורים, ואיכשהו הסיפור הזה נבלע.

נחמן שי: החקירה אומנם התנהלה, אבל לאיש כבר לא היה כוח, אחרי מלחמה שבה אבדו למעלה מ-2,500 איש, לטפל גם בעניין הזה, וכך הלך בני לדרכו.

נחמן שי: כשיצאנו למלחמת יום הכיפורים, באותו לילה, במוצאי שבת, מוצאי יום הכיפורים, באתי למערכת הטלוויזיה בתל אביב כדי לקבל צוות ולצאת אתו לחזית.

נחמן שי: הצטרפו אלי שניים: מיכה הצלם ועופר טכנאי הקול.

נחמן שי: עופר הרשקוביץ אמר לי: תשמע, נחמן, אני לא שירתי בצבא.

נחמן שי: אני לא מכיר את העניינים האלה.

נחמן שי: הגעתי בגיל מבוגר לישראל, ואני מבקש אותך לפטור אותי.

נחמן שי: אמרתי לו: עופר, תשמע, שמעת הרגע שדיין דיבר וגולדה דיברה – כולם זוכרים את הנאומים; זו מלחמה של 24 שעות, 48 שעות.

נחמן שי: כמה זמן ייקח לנו להחזיר את המצרים, להטביע אותם במים?

נחמן שי: בוא נצא.

נחמן שי: מה כבר יכול לקרות לנו?

נחמן שי: נגיע לשם, נצלם קצת ונחזור.

נחמן שי: עוד יום-יומיים אנחנו חוזרים, זה לא יהיה ארוך, זה לא יכול להיות ארוך.

נחמן שי: המלחמות שלנו הן קצרות, ואתה יודע שאנחנו הכי טובים.

נחמן שי: עופר לקח את הציוד שלו יחד עם מיכה פן הצלם ואתי, ועלינו על רכב.

נחמן שי: הצטרפנו קצת יותר מאוחר לקומנדקר צבאי של מפקדת גייסות השריון והתחלנו לרדת לכיוון התעלה.

נחמן שי: בשעה מסוימת לפנות בוקר התחלפנו קצת בישיבה שלנו – היינו עייפים – ואמרנו: פה נשכב, פה נשב, ורצנו מהר מהר מהר כדי להגיע.

נחמן שי: זה היה כנראה מהר מדי, מפני שהרכב שלנו התנגש בטנק שירד למטה אל כיוון התעלה.

נחמן שי: בתאונה הזאת נהרגו שלושה: חברי עודד, הנהג שהיה אתנו והטכנאי של הטלוויזיה עופר הרשקוביץ.

מאיר כהן: בסיני?

מאיר כהן: בסיני?

נחמן שי: כן, ירדנו לתעלה, לסיני.

נחמן שי: זה היה ליד רפיח.

נחמן שי: והנה, עופר, שרק לפני כמה שעות – זה היה 05:00, בבוקר – רק לפני שבע-שמונה שעות הבטחתי לו שאנחנו כבר חוזרים – עופר, אתה יודע, הלוא זו מלחמה קצרה, הבטיחו לנו.

נחמן שי: תראה, שמעת את דיין ואת גולדה, זה לא יכול להיות ארוך – לעופר כבר לא היה לאן לחזור.

נחמן שי: עופר לא היה.

נחמן שי: לקח עוד שבוע עד שהתחילו להודיע את שמות הנפגעים, אבל אשתו של עופר, אישה נבונה, הרגישה שהכתבות ששלחנו מיכה ואני מתוך המלחמה – כי אנחנו המשכנו לחזית בסיני – לא היה בהן פס קול והיה רק טקסט.

נחמן שי: משהו ניקר בה כנראה, ובסוף, אחרי כמה ימים, כשחזרתי, הטלפון הראשון שקיבלתי היה טלפון מאשתו של עופר ששאלה איפה עופר, ונאלצתי להגיד לה.

נחמן שי: הרבה שנים אחר כך, כשהייתי מפקד גלי צה"ל, קיבלתי לתחנה חיילת בשם עופר הרשקוביץ.

נחמן שי: היא הייתה טכנאית בתחנה, בדור הראשון של הטכנאיות.

נחמן שי: זאת הייתה הבת של עופר הרשקוביץ.

נחמן שי: היא החליפה את שמה, והיא באה לעבוד, וככה המעגל נסגר.

נחמן שי: והיה רפי אונגר, כתב הרדיו.

נחמן שי: הוא היה חבר במערכת הרדיו שלנו בירושלים, כתב חרוץ ונמרץ, ילד פלא, מוכשר להפליא, שירד יחד עם כולנו לסיני.

נחמן שי: כל אחד הצטרף לאוגדה אחרת, והוא לקח את האוגדה של האלוף מנדלר, זיכרונו לברכה.

נחמן שי: כולנו עוד היינו בחגיגה של 67' וחשבנו שמלחמות זה דבר פשוט: יוצאים, באים, קצת מקליטים, ואחר כך נעשים גיבורי ישראל.

נחמן שי: יש מלחמות כאלה, ויש גם מלחמות אחרות.

נחמן שי: ידידי רפי אונגר היה על הנגמ"ש של אלברט מנדלר, נגמ"ש המפקד.

נחמן שי: היום כבר יודעים שהיו למצרים אמצעי האזנה, והם ידעו מאיפה יוצא הקשר ולאן לכוון, וטיל פגע בנגמ"ש הזה והרג צוות שהיה בו, כולל את כתב קול ישראל רפי אונגר, זיכרונו לברכה.

נחמן שי: היה אילן רועה, כתב קול ישראל, שנים אחר כך, בפברואר 1999.

נחמן שי: הוא היה כתב הצפון של קול ישראל, שסיקר בין היתר את רצועת הביטחון, והיה נוהג להיכנס ולצאת ולהיכנס ולצאת כפי שנדרש ממנו ככתב חצי צבאי; הוא לא היה כתב צבאי.

נחמן שי: ואז ב-28 בפברואר 1999 הוא הצטרף לשיירת המפקד שהוביל תת-אלוף ארז גרשטיין, שהיה מפקד כוחות צה"ל בדרום לבנון, וגם להם ארבו.

נחמן שי: הם עלו על מטען צד ונהרגו.

נחמן שי: אילן נהרג, ארז נהרג, ועוד שני לוחמים שהיו ברכב המפקד.

נחמן שי: אלה ארבעה שמות, אלה ארבעה אנשים – בני, עופר, רפי ואילן – שנתנו את חייהם בשביל השידור הציבורי, בשביל השידור, בשביל המשימה העיתונאית שהוטלה עליהם.

נחמן שי: אף אחד מהם לא היה מוכרח להיות שם.

נחמן שי: הם יכלו לומר: אנחנו רוצים להיות במקום אחר, או זה לא בשבילנו, או זה לא אכפת לנו, או זה מסכן אותנו, אבל כמו רבים אחרים, הם הבינו שהתפקיד שלהם והמשימה שלהם זה להיות בקו הראשון ולעשות את מה שהם צריכים לעשות ואת מה שהם יודעים לעשות הכי טוב, וזה לדווח ולשדר – וזה עלה להם בחייהם.

נחמן שי: אתמול, כשדמעות עלו בגרוני יחד עם חברי – כי ראיתי את התמונה הזאת שכנראה לא נשכח, כי ראיתי משהו שהרגשתי שבין היתר גם לי יש איזו לבנה קטנה בבית הזה – זכרתי את ארבעת החברים האלה.

נחמן שי: זכרתי גם הרבה אחרים שהמשיכו את חייהם וממשיכים את חייהם, ושאתמול בעטו אותם החוצה באכזריות, בחוסר התחשבות ובהתעלמות.

נחמן שי: היום אמר ראש הממשלה שזה לא היה מכובד ולא היה מכבד.

נחמן שי: חבל שהוא לא אמר את זה אתמול, וחבל שיותר מזה – הוא לא נתן הנחיה, כמו שהוא יודע, והוא יודע לתת, איך בדיוק יסתיימו חייה של רשות השידור.

נחמן שי: כך אנחנו עקרנו אתמול מתוכנו, כולנו, את אחת מאבני היסוד של השידור העברי, של השפה העברית, במדינת ישראל.

נחמן שי: במו ידינו.

נחמן שי: מדינה שכל כך מתגאה בעברה ומחפשת את עברה, וגאה בעברה, וזקוקה לעבר כדי להוכיח שמהעבר צומח ההווה ומההווה הולכים לעתיד, במו ידיה גדעה את האיבר הזה מתוכה.

נחמן שי: יהיה שידור ציבורי, ובשבוע הבא הוא מתחיל, ביום שני.

נחמן שי: הוא ייראה כך, הוא ייראה אחרת – אני יכול להגיד הרבה על מה שיש שם.

נחמן שי: הוא פחות או יותר אותה הגברת בשינוי אדרת.

נחמן שי: אבל אני חוזר ואומר: מה שהיה פה – אין עליו סליחה, אין עליו מחילה.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: איציק שמולי.

איתן ברושי: איננו.

מאיר כהן: מה קורה עם איציק שמולי?

מאיר כהן: אנא, תעשו סדר ברשימה שלכם, בסדר?

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: שנייה, אנחנו רוצים לוודא, היות שאתה רשום אצלי לארבע דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השאלה אצלנו תמיד היא האיכות, לא הכמות, אתה יודע.

מאיר כהן: כן.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, כנסת ריקה – אבל בטוח שהדברים מצטברים – אני, כמי שהגיע לכנסת הזאת אחרי ההחלטות ולא הייתי בתהליך הארוך שמתארים פה, יכול לומר שמה שעומד לנגד עיני הוא תהליך מאוד מאוד משונה.

איתן ברושי: אנחנו גדלנו בחקלאות, ואנחנו יודעים שעץ ששותלים אותו עקום לעולם לא יגדל ישר.

איתן ברושי: ואני זוכר את ההתבטאות של רבין, זיכרונו לברכה, על מה שכאילו יהיה בסדר – תמיד זה לא בסדר.

איתן ברושי: ומה שמצטייר בעיני, ואני בטוח שבעיני רבים, זה איזה תהליך שלומיאלי שאתה לא מבין מאיפה הוא מתחיל ואיפה הוא נגמר, והביטוי אולי רב העוצמה – במקרה יצא לי לראות אתמול את הערוץ הראשון בשעה מוקדמת יחסית, ואין ספק שהייתה תחושה מאוד קשה; גם שעה של התרגשות וצער גדול, אבל גם שעה של אכזבה גדולה: האם זאת המדינה שרק חגגנו לה את ההישגים ואת שנת 69?

איתן ברושי: האם זאת הממשלה, שאזרחים תמימים יכולים לחשוב שמה שקורה כאן זה שדואגים כל הזמן לנהל נכון את העניינים?

איתן ברושי: האם זאת האחריות?

איתן ברושי: האם זאת המקצועיות?

איתן ברושי: האם זאת באמת הדאגה לנושאים המרכזיים?

איתן ברושי: ראינו את זה בשבועות האחרונים, שבין יום הזיכרון לשואה ולגבורה ובין יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, בין שש המשואות לזכרם של ששת המיליונים שנרצחו ובין המשואות לתפארת מדינת ישראל, מצאה הכנסת הזאת את הזמן לעסוק בשאלה הלא-מובנת והלא-חשובה של אין-סוף שינויים בהקמת התאגיד וההפרדה של החדשות.

איתן ברושי: וזה לא מובן איך ממשלה נותנת לזה לקרות בכלל מחוץ לירושלים.

איתן ברושי: מדינה שרוצה להעביר את השגרירות האמריקנית לכאן – וגם אני בעד – ומדינה שלא מוותרת על אחדותה של ירושלים, הצליחה להוציא, אינני מבין מדוע, את הסמל של קול ישראל מירושלים למקום אחר, למודיעין – בלי לפגוע במודיעין; מדינה שמדברת על אחריות לעובדים ודאגה לאזרחים יכולה להפקיר רבים מהם, וראינו איך עומדים חסרי אונים מול החלטות לא מובנות.

איתן ברושי: והשיא היה אתמול, וראש הממשלה אומר שהוא לא ידע, אבל איך יכולים להפסיק את השידורים בהתראה של שעה?

איתן ברושי: אפילו להיפרד, אפילו לומר שלום ותודה לא יודעים כמו שצריך.

איתן ברושי: אני חושב שאדם – ודאי כמוני, כמו רבים שגדלו על השידור הציבורי ועל ערוץ 1 או רשת ב', באמת מאז שגדלנו ולמדנו את מה שקורה כאן, ואחר כך גם היינו שותפים בקבלת ההחלטות וגם בלהגן עליהן, עד הימים האחרונים – אתה בעצם אומר שככה לא מתייחסים לסמלים, ככה לא מחנכים אנשים, ככה לא יוצרים תרבות ומורשת וככה לא מתנהגת ממשלה אחראית.

איתן ברושי: אני חושב שיש לנו בהחלט סיבה לבחון איך הגענו למציאות הזאת, מתהליכים לא נכונים למשהו שהוא מאוד לא מובן ומאוד לא מוצדק, תוך פגיעה באנשים, תוך דוגמה שלילית לדור צעיר ולציבור שאומר: אם זאת ההתנהגות של הממשלה, איך תיראה פה המדינה?

איתן ברושי: האם באמת מה שמוקם הוא יותר טוב?

איתן ברושי: האם מה שמוקם באמת ישמור על הדמוקרטיה ועל השידור הציבורי כערך שגדלנו אתו ויש לו חשיבות גם לדורות הבאים?

איתן ברושי: אני חושב שכולנו הזלנו דמעה אתמול, וכולנו שרנו את "התקווה" יחד עם עובדי הרשות, וכולנו יחד עם רבים באמת מצפים לתקווה שתבוא מהממשלה, כמי שנבחרה באופן דמוקרטי, כמי שאמונה על הערכים ועל מה שיהיה כאן.

איתן ברושי: אנחנו עכשיו עוברים מנקודה של ביקורת וטענות על התנהלות לקויה למבחן אם באמת אלה שקיבלו את האחריות ראויים לאמון הזה; אם היה שווה המהלך, אם שווה המחיר; אם באמת מי שהוטלה עליו אחריות יעשה את זה טוב מאלה שבגללם כאילו פירקו את המערכות הישנות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איתן ברושי: אני פונה פה גם לממשלה שתדע להתנצל ותדע לכבד את העובדים, לחזור – אדוני יושב-ראש הקואליציה – לחזור לירושלים ולשמור על השידור הציבורי.

איתן ברושי: מעכשיו הפנים קדימה.

איתן ברושי: הביקורת על ההתנהלות שהייתה לא תסתיים הערב הזה, אבל מחר מתחיל עידן חדש.

איתן ברושי: והממשלה הזאת, שידעה לפרק, האם היא תדע גם להרכיב?

מאיר כהן: תודה רבה.

איתן ברושי: האם אפשר לומר עליה שהיא שען לא תהיה כי היא יודעת רק לפרק, או שגם ירכיבו כאן דבר חדש שיוכל אולי להיות איזשהו פיצוי על התקלות שראינו בתקופה האחרונה?

איתן ברושי: שיהיה בהצלחה, ותודה רבה למי שהיה בתפקידים האלה עד היום.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, יכול להיות שאני אגיד עכשיו דברים שלרגע מסוים יישמעו כאילו out of – מחוץ למה שמקובל ולמסגרת שאני שומעת שמתדיינים בה בכל העניין של שידור ציבורי.

עאידה תומא סלימאן: השאלה האמיתית שאנחנו עומדים בפניה – למרות שאני מתנגדת למהלך הזה – היא האם באמת היה לנו שידור ציבורי?

עאידה תומא סלימאן: האם רשות השידור ביצעה את העבודה וייצגה את התפיסה האמיתית של שידור ציבורי – שידור ציבורי שאמור – – –

עיסאווי פריג': אנחנו דנים בדברים מאוד חשובים.

מאיר כהן: אתה יודע, כשהייתי אומר לתלמידים "שקט", תמיד היה מישהו אומר לי: המורה, זה קשור לשיעור.

מאיר כהן: בסדר, הכול בסדר.

מאיר כהן: בבקשה, סליחה, גברתי.

עיסאווי פריג': – – – עאידה, מה היא אומרת – – –

עאידה תומא סלימאן: אולי אם תקשיבו לי תדעו.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא צריכים לנחש, פשוט מאוד.

עאידה תומא סלימאן: האם באמת היה שידור ציבורי?

עאידה תומא סלימאן: האמת, ניסיתי ככה להסביר באוכלוסייה הערבית למה אנחנו מתנגדים לחוק הזה ולמה בכלל אכפת לי להישאר בכנסת בשעה כזאת כדי להתדיין סביב הנושא הזה, שבכלל האוכלוסייה מצחקקת כאשר אני מדברת עליו – כי במיוחד האוכלוסייה הערבית, אני אומרת לכם, סבלה שנים רבות מהיחס של רשות השידור.

עאידה תומא סלימאן: אומרים עכשיו שראש הממשלה רוצה להוביל מהלך שכולו אינטרסים פוליטיים וניסיון לשלוט, ואמרה אחת השרות:

עאידה תומא סלימאן: למה אנחנו צריכים שידור ציבורי אם לא נשלוט בו.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אבל האם זה לא קרה בעבר?

עאידה תומא סלימאן: האם הממסד הישראלי באופן כללי – יכול להיות שלא באופן דורסני בולט לעין כל כך – לא שלט גם הוא, גם בתכנים וגם בכיוון וגם ברמה המקצועית ברשות השידור?

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם, זה בלט לעין.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול, היחס לאוכלוסייה הערבית והתכנים ששודרו לאוכלוסייה הערבית והשעות שהוקצבו לא היו מייצגות, והיחס לשפה הערבית לא היה יחס לשפה שהיא רשמית במדינה, באופן שווה לשפה השנייה; עכשיו אנחנו יודעים גם למה – כי רוצים להוריד את השפה הערבית מהמעמד שלה כשפה רשמית לשפה עם מעמד מיוחד; תהרגו אותי אם אני מבינה איך מתרגמים את זה בפועל, "שפה במעמד מיוחד".

עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת, רשות השידור, או השידור הציבורי, לא ייצג, לא פעל; הרבה פעמים פעל בהכוונה פוליטית מסוימת שלא ייצגה את כלל הציבור.

עאידה תומא סלימאן: הפריפריה לא כל כך זכתה באמת לייצוג בתוך מכלול התוכניות ומכלול התחקירים, אם היה – אפשר להגיד שהיו תחקירים אמיצים ברשות השידור.

עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת אנחנו יוצאים נגד, כאילו אנחנו מגינים על משהו שלא כל כך האמנו בו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכשאנחנו יוצאים נגד החוק הזה ונגד הצעת החוק הזאת ונגד המהלכים שנעשו בדרך, זה בעיקר בגלל שאנחנו רוצים להגן על ההבנה הבסיסית של מה זה שידור ציבורי, ומצד שני גם להגן על ערכי הדמוקרטיה במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: מצד אחד, המחזה המאוד-כואב שהיה אתמול בלילה בתוכנית האחרונה, או בפרק האחרון של התוכנית מבט, שבא באופן הכי מפתיע, ויכול להיות שקיבלנו היום הודעה שראש הממשלה לא ממש ידע שהתקבלה החלטה כזאת – דבר שאני, לצערי הרב, לא מאמינה בו, או לשמחתי הרבה, לא מאמינה להודעה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: ואם זה אכן נכון שהוא לא ידע וכונס הנכסים לבד קיבל החלטה כזאת, זה מראה בדיוק מה לומדים כאשר הממשלה מתנהגת בדורסנות כזאת, כאשר הממשלה מוכנה להעביר חוקים בצורה כזאת – אז כולם לומדים שאפשר לעשות את הכול כל עוד יש לך גיבוי וכל עוד יש לך גב שאתה יכול לסמוך עליו, אפילו לסיים את רשות השידור בצורה כזאת; אפילו לסיים את התוכנית – אולי לא בעיניים שלי, אבל בעיני הרבה מהישראלים – תוכנית מיתולוגית, סימבולית, שמסמלת משהו מהציבוריות הישראלית.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נגד כי אנחנו גם נגד לפטר עובדים – בדיוק כמו שהחוק אומר – לפטר עובדים על רקע דעות פוליטיות.

עאידה תומא סלימאן: החוק אומר שאסור לפטר עובדים על רקע דעות פוליטיות, ובא ראש הממשלה ועושה צעדים מאוד ברורים כדי לעשות את זה בדיוק, כדי לעבור על החוק באופן מכוון ולפטר עובדים בגלל הדעות הפוליטיות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקורה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים כבר הרבה זמן שהממשלה הזאת מנסה – ומצליחה הרבה פעמים – להשתלט על כל המערכות בתוך המדינה, כולל אלה שלא אמורות להיות תחת השליטה שלה, כמו מערכת בתי-המשפט, כמו גם התקשורת והחברה האזרחית, דרך חקיקת חוקים והתערבות בצורה הכי בוטה.

עאידה תומא סלימאן: וזה הולך ומתרחב, לצערנו הרב, וכולל גם השתלטות והקמת משטר שיבקר את המחשבות של חברי הכנסת, שאמורים להיות נציגי ציבור ופוליטיקאים שבאים כדי לעבוד קשה ולהביע את דעתם ואת חזונם הפוליטי לגבי דברים שקורים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נגד ההתנהגות הזאת, אנחנו נגד המדיניות הזאת, אנחנו נגד הדורסנות הזאת, ובגלל זה אנחנו נגד הצעת החוק הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אבל אי-אפשר לנתק את הצעת החוק הזאת מכלל המהלכים והתהליכים שקורים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: לפני תקופה מסוימת היה לי שיח עם אחת מחברות הכנסת ואמרתי: בעניין השלום, כל הזמן הזהרנו שנתניהו, אפילו כשהוא מדבר על שלום, בעצם מנסה להרוויח זמן, והוא עושה סחבת כדי להרוויח זמן, ובינתיים – לא כדי לשמר את הסטטוס-קוו; הרי הוא כל הזמן משנה את הסטטוס-קוו על ידי הרחבת התנחלויות ועל ידי יצירת מציאות חדשה בשטח שלא מאפשרת לחזור אחורה.

עאידה תומא סלימאן: זאת בדיוק המדיניות גם במהלכים האלה.

עאידה תומא סלימאן: בסיום תקופת השלטון של הימין המאוד-קיצוני ששולט בתקופה הזאת, אני חושבת שתיווצר מציאות בשטח, במדינה, שיהיה קשה לחזור ממנה.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזאת יוצרת עובדות בשטח על ידי החוקים האלה.

עאידה תומא סלימאן: תתארו לעצמכם – ואני כן יש לי תקווה שניפטר מהשלטון הימני הזה.

עאידה תומא סלימאן: כשזה יקרה, מה אנחנו נצטרך לעשות?

עאידה תומא סלימאן: חקיקה שתחזור מכל החקיקה שנעשתה בתקופה האחרונה?

עאידה תומא סלימאן: נצליח בזה.

עאידה תומא סלימאן: איך נצליח לשנות את התודעה הציבורית לסכנות הקיימות בחקיקה כזאת?

עאידה תומא סלימאן: זאת השאלה האמיתית.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שכאשר הממשלה הזאת מנסה להשתלט על התקשורת, זה לא רק עניין של שליטה לטווח קצר בגלל האינטרסים הפוליטיים העכשוויים, אלא זה ניסיון להשתלט גם על התודעה הציבורית לדורות הבאים, כי אם יכתיבו ואם ישלטו בתקשורת, אז הם גם יבנו מודעות ציבורית אחרת וישפיעו על דעת הציבור הישראלי לכיוונים שהם מאוד מסוכנים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לראות את כל החבילה ולא ללכת רק על חוק-חוק.

עאידה תומא סלימאן: צריך לקשור את זה לדיון שהיה היום בכנסת, בוועדת הכנסת, על הניסיון להגביל את הנסיעות של חברי הכנסת ולפסול נסיעות על סמך מי שמממן את הנסיעות האלה.

עאידה תומא סלימאן: צריך לקשור את זה גם במניעת יושב-ראש הכנסת ממני להשתמש באולמות הכנסת ב-24 בחודש – לאחר שקיבלתי הסכמה, כשנודע שאני מקיימת מפגש בנושא 50 שנה לכיבוש, היושב-ראש הנחה שאי-אפשר לתת לי את האולמות.

מאיר כהן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי אי-אפשר להשמיע קול אחר באותו יום שחוגגים את כיבוש ירושלים המזרחית – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: – – ולא רוצים לשמוע קול שמבטא דעה פוליטית אחרת.

עאידה תומא סלימאן: זאת המציאות החדשה שהממשלה מנסה להשליט, והגיע הזמן שכולנו נעמוד נגדה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תפאדל – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר שטייניץ – מנומנם, יושב בפינה.

עיסאווי פריג': מה הפילו עליך בשעה כזאת?

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, זה חלק מהתפקיד.

עיסאווי פריג': ידידי עורך הדין דוד ביטן – חבר הכנסת שמולי, ידעת שדוד עורך דין ותיק?

איציק שמולי: מדופלם.

עיסאווי פריג': מדופלם.

עיסאווי פריג': הוא עורך דין מאז 1987, מהוותיקים.

עיסאווי פריג': ואז להיות עורך דין, ללמוד באוניברסיטאות – לא היו מכללות – צריך להיות תותח-על.

איציק שמולי: אתה בעצם שואל איפה זה הלך לאיבוד?

עיסאווי פריג': איפה זה הלך לאיבוד בדרך?

עיסאווי פריג': ומכאן אני מגיע – – –

דוד ביטן: אתם לא יכולים לתת מחמאה – – –

עיסאווי פריג': תראה, עכשיו אני מתחיל להבין איך ראש הממשלה שלח אותך להיות איש המשימות.

עיסאווי פריג': יש לך משימה, דוד: תעביר לי את – תלך למצעד האיוולת הזה ותעביר אותו.

עיסאווי פריג': זאת המשימה שלך, עורך הדין ביטן.

עיסאווי פריג': ואתה, בחן שהפגנת בוועדה ובזה, עשית את זה טוב, אני חייב להגיד.

עיסאווי פריג': אבל ראש הממשלה השתמש בך.

עיסאווי פריג': השתמש בך.

עיסאווי פריג': ואתה עושה את זה טוב.

עיסאווי פריג': בדיוק כמו שעשה לפני נסיעתו לסין.

עיסאווי פריג': מה אמר ראש הממשלה לפני נסיעתו לסין?

עיסאווי פריג': נוציא את הציטוט.

עיסאווי פריג': ערב יציאתו לסין, מה אמר?

עיסאווי פריג': שיניתי את דעתי.

עיסאווי פריג': בעקבות פגישה שקיימתי אתמול עם עובדי רשות השידור.

עיסאווי פריג': בפגישה שמעתי סיפורים קורעי לב על עובדים מנוסים ומסורים שנשלחים הביתה בגלל התאגיד.

עיסאווי פריג': אני, כששמעתי את ראש הממשלה – אני זוכר את זה – זה החזיר אותי למפ"ם אצלנו; חשבתי, קרל מרקס חדש בא, יש מי שדואג לעובדים.

עיסאווי פריג': אבל מה מתברר?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה הקוסם הצליח להשתמש בעובדים כדי להוציא את התוכנית לפועל, וזה התחיל בהסכם הקואליציוני שחתם עם המפלגות – ולא עשה סתם, לשווא; ידע לאן זה הולך.

עיסאווי פריג': בהסכם הקואליציוני, אדוני היושב-ראש, היה סעיף: בכל מה שקשור לתקשורת, חברי הקואליציה, מפלגות הקואליציה צריכות להתיישר.

עיסאווי פריג': ידע לאן הוא הולך.

עיסאווי פריג': יש עיתון "ביביתון", ועכשיו מקבלים "ביבי-טלוויזיה".

עיסאווי פריג': ערוץ הכנסת הלך לאן שהלך וכל מערך התקשורת מתחיל להצטייר לפי התוכנת המקורית.

עיסאווי פריג': בנובמבר אנחנו נקבל את ערוץ 2, חנויות קטנות, נקבל את קשת ורשת, וערוץ 10 – אין כוחות, אני המלך, התוכנית יצאה לפועל: התקשורת בידיים שלי.

עיסאווי פריג': אכן הצליח.

עיסאווי פריג': כאן, בשלוש השנים האחרונות, אדוני היושב-ראש – שצר לי מאוד, מפלגת יש עתיד, שאני מאוד מסמפט, הייתה חלק מהתהליך – אבל התיישרנו.

עיסאווי פריג': אמרנו: יכול להיות שייצא אכן ילד שיביא שינוי.

עיסאווי פריג': שלוש שנים היה מצעד איוולת שמבייש כל חבר כנסת שנמצא בבית הזה.

עיסאווי פריג': שעות על גבי שעות, ועדות על גבי ועדות, ישיבות ומה לא, ומה לא, בשביל לפטר עובדים על פי חוק ובשביל להגיע למצב – איך לשלוט בתקשורת.

עיסאווי פריג': מה היה לנו?

עיסאווי פריג': בוועדה של קארין אלהרר, בממשלה הקודמת, שהיית, אדוני היושב-ראש, שר וחבר בה, יצא התאגיד החדש לדרך.

עיסאווי פריג': אבל לא הלך לראש הממשלה, לביבי; לא הסתדר.

עיסאווי פריג': המועצה שקמה לא התאימה.

עיסאווי פריג': לא התאימה.

עיסאווי פריג': זה לא לפי התוכניות שלו.

עיסאווי פריג': זה לא מתאים לי, לא לילד הזה התפללתי.

עיסאווי פריג': באנו לכנסת העשרים – אני צריך להרוג את הילד הזה ולהביא ילד לעולם שיפעל כרצוני.

עיסאווי פריג': שפן הניסיונות ימשיך.

עיסאווי פריג': ואכן, הביא את העורך דין ביטן: זאת המשימה שלך.

עיסאווי פריג': תקים חטיבת חדשות חדשה, תאגיד חדש יצא לדרך, אולי הפעם יצליח לנו.

עיסאווי פריג': נקים מועצה, נביא מנכ"ל, דיברנו על זה רבות, ואז – נשלוט בתקשורת.

עיסאווי פריג': והכול עדיין בסימן שאלה, ידידי: האם יצליח לנו?

עיסאווי פריג': לא הצליח לנו בתאגיד של קובלנץ?

עיסאווי פריג': לא התאים לנו?

עיסאווי פריג': חברי המועצה והמנכ"ל ברחו לנו מבין הידיים?

עיסאווי פריג': אנחנו ננסה שוב.

עיסאווי פריג': ואם לא נצליח – נחשוב על דרך אחרת.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לחשוב אתכם צעד אחד קדימה.

עיסאווי פריג': הרי בכל התהליך שראיתי בשלוש השנים יש בעל בית אחד, ושמו משרד האוצר; הוא התווה את הדרך, הוא קבע את הכללים והוא עשה את הכול.

עיסאווי פריג': ומה קורה?

עיסאווי פריג': ועכשיו אתם מחויבים להגיד את האמת לציבור.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': אתם מנצלים, רוצים לנצל את המעמד החזק – הוא צודק.

עיסאווי פריג': זה לא הולך.

עיסאווי פריג': אנחנו מקבלים עכשיו שני תאגידים, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': מי מבטיח לנו מה השלב הבא שמתכננים לנו?

עיסאווי פריג': הרי, אני אומר לכם – זה התהליך הבא: שני התאגידים האלה ימוזגו לתאגיד אחד, ויהיו עוד מפוטרים.

עיסאווי פריג': איך ימוזגו?

עיסאווי פריג': אני צופה שההנהלה הקיימת, המועצה הקיימת, שקובעת את כללי המשחק בתאגיד הקיים של קובלנץ, תסיים את תפקידה, נביא מועצה חדשה שתהיה תחת שליטתנו, ואז נביא לאיחוד התאגידים לתאגיד חדש.

עיסאווי פריג': זה השלב הבא.

עיסאווי פריג': אבל לשם כך אנחנו צריכים להיות שקופים ולהגיד את זה לציבור.

עיסאווי פריג': הנקודה השנייה שרציתי לציין, אדוני היושב-ראש:

עיסאווי פריג': היום – איך אני אתחיל את זה?

עיסאווי פריג': – מכריזים בזאת על הקמת מדינת הלאום של היהודים.

עיסאווי פריג': ואם מכריזים על הקמת המדינה – שזה צירוף מקרים – רשות השידור סיימה את תפקידה.

עיסאווי פריג': הרי היא קמה בעיקרה כתעמולה פוליטית, שידור שיופנה לאוכלוסייה הערבית שהייתה אז.

עיסאווי פריג': היא סיימה את תפקידה, כי היום הוכרז על הקמת מדינה חדשה.

עיסאווי פריג': גילינו אחרי 69 שנים כאילו היהודים כאן היו טרמפיסטים, עד שבא אדון ביבי נתניהו, ראש הממשלה, וגילה: אנחנו מקימים את המדינה.

עיסאווי פריג': אני, בן גוריון החדש, מכריז על המדינה.

עיסאווי פריג': תראה איזה צירוף מקרים, איזה צירוף מקרים.

עיסאווי פריג': אז לשם כך אני מקים תאגיד חדשות חדש, שיהיה ה-D9 שבאמצעותו אני אהרוס כל מתנגד, אהרוס את בג"ץ, אהרוס את כל מי שמתיימר להיות דמוקרט במדינה הזאת.

עיסאווי פריג': הדמוקרטיה הזאת לא מתאימה לי.

עיסאווי פריג': לא מתאימה לי.

עיסאווי פריג': אני אקים מערכת תקשורת שתסתום את הפיות, שתסתום את הפיות.

עיסאווי פריג': וצר לי מאוד – יש לו שותפים.

עיסאווי פריג': כשעמדנו בפני משבר קואליציוני, וכולם דיברו על סיכוי והתחילו לחשב את הסיכוי ללכת לבחירות, בא שר האוצר כחלון – שאמר, אני זוכר את המשפט: מה זה מעניין אותי, התאגיד?

עיסאווי פריג': יש לי גיסים שעובדים שם?

עיסאווי פריג': מה זה מעניין אותי, התאגיד?

עיסאווי פריג': מה שחשוב – שהמסגרת התקציבית תישמר.

עיסאווי פריג': ואז שר האוצר אמר שהוא יוצא עם ארבעה הישגים.

עיסאווי פריג': מה ההישגים של שר האוצר?

עיסאווי פריג': אני שומר על המסגרת התקציבית – – –

מאיר כהן: חברים, תפסיקו עם זה.

עיסאווי פריג': אני – שר האוצר אמר – שומר על המסגרת התקציבית; לא יאיר, כחלון, במשבר האחרון.

עיסאווי פריג': מה אמר?

עיסאווי פריג': בינו לבין ביבי, לפני הנסיעה לסין, אמר כחלון: איך יוצאים מזה?

עיסאווי פריג': אני הבאתי ארבעה הישגים.

עיסאווי פריג': אמר: אני שומר על חופש הביטוי; אמר: אני שומר על המסגרת התקציבית; אמר: אני מונע הקמת גוף פיקוח תקשורתי.

עיסאווי פריג': אמר, אמר, אמר כחלון.

עיסאווי פריג': כחלון אמר: אלה ההישגים שלי, שר האוצר.

עיסאווי פריג': בתמורה אני נותן לראש הממשלה לשלוט על הכול; ישחה בתקשורת, יהיה בעל הבית בתקשורת, כי הוא צריך תקשורת.

עיסאווי פריג': הרי אם אנחנו חוזרים לחוק הלאום – חוק שהוא מינימום חוק, מקסימום תקשורת – אז אני צריך את התקשורת כדי למקסם את מה שאני עושה – כדי למקסם את ההסתה; למקסם את העליהום; למקסם את הפופוליזם הלאומני שמשתולל.

עיסאווי פריג': אני צריך אמצעי תקשורת לעשות את השקר לאמת.

עיסאווי פריג': אם אין לי אמצעי תקשורת, איך אני אעשה את זה?

עיסאווי פריג': נגיד שקר, שקר, שקר, שקר – אנשים יאמינו.

עיסאווי פריג': וזה יעבוד.

עיסאווי פריג': וזה עובד.

עיסאווי פריג': זה ברור.

עיסאווי פריג': ואז, שר האוצר, על מגש של כסף תמורת – יאללה, אני צריך את המשרד, אני צריך לשמור על השיבר.

עיסאווי פריג': כך.

עיסאווי פריג': וזה מה שהיה.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני רוצה בזמן שנותר לי לחזור לדיוני הוועדה, חברים.

עיסאווי פריג': יש שקר אחד גדול שנאמר כאן יותר מפעם, וצריך להגיד את זה לציבור, וחברי חבר הכנסת איתן כבל התייחס לזה, אבל אני רוצה לחדד את זה.

עיסאווי פריג': בין ההסכמות של 1,000 העובדים הקיימים יש הסכמה לקלוט 100 עובדים כעובדי מדינה.

עיסאווי פריג': יש הסכמה וכתבו את זה בחוק.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, וזה יהיה רשום בפרוטוקול: לא יהיה דבר כזה.

עיסאווי פריג': האוצר יביא תקנים שלא יתאימו לעובדים.

עיסאווי פריג': יגיד: הצעתי והם לא רצו, וזה יהיה אחד השקרים הגדולים.

עיסאווי פריג': ולעובדים שעכשיו שומעים אותי: הם שוב מרמים אתכם.

עיסאווי פריג': לא יהיה 100 תקנים, לא יהיה בטיח ולא יהיה שום ג'וב.

עיסאווי פריג': יביאו לכם הצעות שאתם תסרבו להן.

עיסאווי פריג': כמו שעברתם תהליך השפלה בקליטת

עיסאווי פריג': כם בתאגיד שהוקם, גם כאן אתם הולכים לעבור תהליך השפלה.

עיסאווי פריג': וכל האמירות על משרות ללא מכרז זה כלאם פאדי.

עיסאווי פריג': זה כלאם פאדי.

עיסאווי פריג': לא יהיו משרות.

עיסאווי פריג': לא יהיו משרות ושוב משקרים לכם – משקרים כדי לתת לכם כדור הרגעה.

נחמן שי: נכון מאוד.

נחמן שי: נכון מאוד.

עיסאווי פריג': לא יהיו.

נחמן שי: אני מסכים אתך, לא יהיו.

נחמן שי: אמרו שצריך לעבור מכרזים וזה – – –

עיסאווי פריג': האוצר, שהוא בעל הבית, יציע להם משרות משפילות שלא מתאימות לכישורים שלהם, ויהיה לו אליבי: הסירוב בא מהצד שלכם, לא ממני.

עיסאווי פריג': ולא חוק ולא בטיח, זה סתם נייר.

עיסאווי פריג': כמו שהוא משתמש באיש המשימות עו"ד ביטן, הוא השתמש בעובדים.

עיסאווי פריג': ושמענו אותם בוועדות שאמרו את זה, יותר מפעם: מה לעשות?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה שגה, שינה את דעתו.

עיסאווי פריג': שוב הצליח לעשות את זה.

עיסאווי פריג': משתמש בכולם.

עיסאווי פריג': ועכשיו – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – הוא משתמש בחברי הקואליציה, בשותפים שלו.

עיסאווי פריג': משתמש בהם; היום התור שלהם.

עיסאווי פריג': מחר אתם תיזרקו, כי מי שמקריב עובדים ומי שמקריב אחרים – אתם תהיו בתור.

עיסאווי פריג': אתם תהיו בתור, תזכרו את זה.

עיסאווי פריג': משום כך, אדוני, צריך לזרוק את החוק הזה לסל האשפה ולהתעורר מתהליך החקיקה המטורף שעובר עלינו במושב הזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת יחימוביץ, בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שמונה דקות.

עיסאווי פריג': שטייניץ שם יושב.

מאיר כהן: אדוני השר, אתה מקשיב לדברים?

יובל שטייניץ: – – –

מאיר כהן: כל מילה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במקרה הספציפי הזה, המעורבות האישית שלי בחקיקה הזאת עמוקה ביותר.

שלי יחימוביץ': ליוויתי, הן עוד בחיי הקודמים כעיתונאית והן בעשר השנים שלי בפוליטיקה, אין-ספור מאבקים של עובדים, ניסיונות סגירות של מפעלים לעתים, ניסיונות מוצלחים להציל מפעלים ולמנוע גלים של פיטורים, ובכל אירוע שכזה חזרתי ואמרתי שסגירת מקום עבודה או פיטורים מסיביים או פיטורים בכלל, כשהם קורים באופן המוני, הם משולים לפיגוע המוני.

שלי יחימוביץ': אמרתי את זה על מקומות עבודה אחרים, ובוודאי שאירוע פיטורים הוא אחד האירועים הטרגיים ביותר בחייו של אדם.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאפילו על פי כל הטבלאות הרשמיות מדובר באירוע השני בטראומה שהוא מייצר אחרי מוות אדם אהוב.

שלי יחימוביץ': אבל למרות שאני חווה על בשרי שוב ושוב אירועים קשים שכאלה שמתרחשים בשוק העבודה, אני מודה שכאן המעורבות הרגשית שלי היא גבוהה ביותר, ואפילו אספר שכשהתעוררתי בבוקר התעוררתי עם מועקה מאוד גדולה, כי זכרתי שקרה משהו מאוד רע אתמול בערב.

שלי יחימוביץ': ואותה תחושה שמציפה אחרי שקורה דבר קשה במיוחד הציפה אותי ונזכרתי שזה מה שקרה אתמול – שתמו שידורינו.

שלי יחימוביץ': תמו שידורי קול ישראל; תמו שידורי הערוץ הראשון.

שלי יחימוביץ': ואני חשה זאת באופן אישי כיוון שגדלתי מקצועית במקום הזה.

שלי יחימוביץ': אני אסירת תודה לו.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לו הרבה דברים בחיי – את מי שאני, את מה שאני, אפילו את שני ילדי, כי את אבי ילדי הכרתי ברשות השידור, כשהוא היה מאבטח וסטודנט ברדיו.

שלי יחימוביץ': הבאתי את הילדים שלי, הם התרוצצו באולפנים.

שלי יחימוביץ': התחלתי ככתבת בדרום, בבאר-שבע, סיקרתי אירועים פליליים, התרוצצתי בין כפרי הבדואים בנגב.

שלי יחימוביץ': גדלתי מקצועית, עשיתי עבודת שטח ואחר כך התקדמתי לתפקידי כלכלה, פוליטיקה, הגשה, עריכה.

שלי יחימוביץ': והיה לי מאוד מאוד קשה לעשות את הצעד הכאילו-מתבקש ולעבור לחדשות ערוץ 2 – מה שעשיתי בסוף – כי כל כך כל כך אהבתי את המקום הנפלא הזה, עם העובדים המדהימים שלו ועם היכולות המקצועיות והמחויבות והנאמנות והמסירות.

שלי יחימוביץ': וכל כך הרבה למדתי שם: חיסיון מקורות; דיסקרטיות; איך להתעקש על פרטים ובשום פנים ואופן לא לומר ולא לשדר דבר שאינו מדויק; איך לא לערבב בין הכוח של להיות מאחורי המיקרופון ולא לחשוב בטעות שזה הכוח האישי שלך, אלא הכוח שניתן מכוח המקום הזה שבו עובדים ומייצגים את הציבור; ובשום פנים ואופן לא ליטול מתנות ולא להתערבב עם אנשים שרוצים בקרבתך רק משום שאתה מפורסם.

שלי יחימוביץ': את כל הדברים האלה ועוד הרבה אחרים למדתי שם, ואפילו עברית שאין בה שגיאות, כי על כל שגיאה בעברית מקבלים – או קיבלו, בלשון עבר – גם בטלוויזיה וגם ברדיו מייד הערה מן הלשונאיות, עם תיקון ונזיפה.

שלי יחימוביץ': יש לי ביקורת נוקבת ביותר, ואמרתי אותה שוב ושוב, אבל יותר מכול אני חשה צער וכאב גדולים מאוד בשביל המקום הזה ובשביל האנשים המופלאים שהיו בו ונפלו קורבן שוב ושוב להנהלות פוליטיות ממונות מטעם, לניסיונות התערבות ברוטליים מצד ממשלות מתחלפות.

שלי יחימוביץ': ולמרות זה, ולמרות שחרשו על גבם שוב ושוב, הם לא השפילו את עיניהם, וזקפו את ראשם, והישירו מבטם, ועמדו בפני לחצים, ושמרו על צלם אנוש מקצועי.

שלי יחימוביץ': ומעטים מודעים לזה, כי טלוויזיה ורדיו נחשבים דבר נורא זוהר, אבל מדובר במקום עבודה רגיל, עם שלל מקצועות.

שלי יחימוביץ': וכואב לי, כואב לי מאוד על הטרגדיה הזאת שאירעה אתמול.

שלי יחימוביץ': נכון שסגירתו של כל מקום עבודה היא טרגדיה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת את זה.

שלי יחימוביץ': אבל אני מודה שבמקרה הזה ההזדהות שלי אישית, ומדובר בחברים שלי, שנשארו חברים שלי על פני השנים, גם אחרי שעברתי לחדשות ערוץ 2 וגם אחרי שנכנסתי לפוליטיקה.

שלי יחימוביץ': כי באמת יש שם אנשים מיוחדים במינם, עם חוט שדרה יוצא דופן – אישיותי, מוסרי, מקצועי.

שלי יחימוביץ': אבל גם יש כאן את החטא הזה שלא יכופר; אין עליו סליחה ואין עליו כפרה – "המודל החדשני", במירכאות כפולות ומכופלות, שבו לפני שלוש שנים נפלה החלטה בישראל לסגור מקום עבודה קיים לא כדי להפסיק את מטרותיו, אלא כדי למחוק אותו מעל פני האדמה ולפתוח במקומו מקום עבודה אחר עם מטרות זהות לאלה ולהתחיל מאפס.

שלי יחימוביץ': הדבר הזה, לא היה כמוהו בתולדות המדינה, לא בסקטור הפרטי, לא בחברות הציבוריות שנסחרות בבורסה, בוודאי לא בשירות המדינה.

שלי יחימוביץ': ידענו דברים קשים מאוד: הפרטות, outsourcing, ייעול וקיצוץ שתמיד נגעו בחלשים ביותר ועוד תופעות מקוממות ביותר בשוק העבודה, אבל המודל הזה של סגירה–פתיחה זה מודל חדשני ביותר שאוי ואבוי לנו אם יחזור על עצמו.

שלי יחימוביץ': והתקדים הזה נוצר בברכתו ובשיתוף פעולה של יו"ר הסתדרות מכהן, זה שאמור לגונן על העובדים, וזה שאמור – גם כשהממשלה כולה מקצה ועד קצה וגם כשהכנסת כולה מקצה ועד קצה מתייצבות נגדם – לעמוד לימינם.

שלי יחימוביץ': זה לא קרה, ואגב, בכנסת היו מעטים שהתנגדו לחקיקה הזאת – וידענו מה אנחנו עושים.

שלי יחימוביץ': אני עמדתי כאן ואמרתי שוב ושוב: קל להרוס, קשה לבנות.

שלי יחימוביץ': קל להרוס, קשה לבנות.

שלי יחימוביץ': ואחרי הצער והכאב, והתקווה והשאיפה שמעשה נורא שכזה ביחסי עבודה בישראל לא ישוב על עצמו ויהיה לדיראון עולם ולא יהפוך חס וחלילה לתקדים, יש כאן גם לקח נוסף, והוא – לא להגזים עם ההיבריס; לא למהר ולהרוס מבנים קיימים מתוך פנטזיה על משהו שאולי תבנה בעתיד.

שלי יחימוביץ': אין מערכות מושלמות, יש מערכות מלאות פגמים, אבל בכל זאת, בנו אותם לפעמים אנשים שהיו טובים מאתנו ועם חזון מרחיק ראות יותר מזה שלנו; אנשים שהקימו כאן מדינה, שהקימו מערכת בריאות, מערכת חינוך, שידור ציבורי, צבא לתפארת.

שלי יחימוביץ': הם הקימו מבנים מאוד מאוד חזקים.

שלי יחימוביץ': בואו נחשוב בפעם הבאה לפני שאנחנו מחרבים אותם והורסים אותם לטובת פנטזיות חדשות.

שלי יחימוביץ': אני בעד פנטזיות ובעד חזון ובעד חלומות, אבל צריך לזכור שבאטמוספרה הנוכחית – אני אחזור שוב: קל להרוס וקשה לבנות, ואני מאוד מקווה שהבית הזה ידע פחות הריסה ויותר בנייה.

שלי יחימוביץ': ושוב, אני שולחת מכאן אהבה וצער וחיבוק לכל העובדים שקיבלו את הבשורה המרה הזאת אתמול, ולבי אתכם.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – סתיו שפיר.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותי, חברי חברי הכנסת, צפיתי גם אני בכאב מאוד גדול בברוטליות של סגירת רשות השידור.

עליזה לביא: כך לא מסיימים, כך לא נפרדים, כך לא מודים – בטח לא מסמל שהפך להיות כל כך משמעותי בחיים של כולנו.

עליזה לביא: ואני רוצה לומר תודה איפה שלא נאמרה התודה, וגם לבקש סליחה ולהתנצל על שלא מנענו את הביזיון ואת הדרך הברוטלית הזאת שבה זה נעשה.

עליזה לביא: אבל אני רוצה לומר תודה לעוד אדם אחד: הכתב של ערוץ 1 דניאל אופיר, שהיה כאן אתמול ועד השעות האחרונות הכין כתבה על החברות של חללי צה"ל ועל ארוסות חללי צה"ל, ונתן את מיטבו המקצועי והרגשי בכתבה מרגשת וקולעת על מצבן ועל העצבות שמלווה את חייהן מאז איבדו את יקיריהן.

עליזה לביא: בכנס שקיימנו חברתי חברת הכנסת איילת ורבין ואנוכי אירחנו כאן בכנסת את חברות חללי צה"ל.

עליזה לביא: ובמהדורה האחרונה ששודרה כתב דניאל אופיר: זאת הכתבה האחרונה שלי בערוץ הראשון, ואולי בכלל.

עליזה לביא: סיום נוגה אך אופטימי לדרך ארוכה, וכנראה – מקווה שאמשיך.

עליזה לביא: ואני רוצה לומר גם לך וגם לחבריך תודה וסליחה על הדרך המכוערת שבה בחר מי שבחר לסיים.

עליזה לביא: אפשר ורצוי היה לעשות את זה אחרת.

עליזה לביא: השאלה הכי בוערת שעולה בי כרגע, אדוני היושב-ראש, היא למה אנחנו כאן עכשיו, בפעם ה-300 בערך, באותה סוגיה?

עליזה לביא: למה התכנסה המליאה באמצע הלילה בפגרה בחמישי?

עליזה לביא: למה אנחנו בפעם המי יודע כמה מכלים את הזמן שלנו על הטירוף הזה?

עליזה לביא: למה אחת המדינות המאותגרות בעולם עוסקת בנושא הזה שעות ועוד שעות ועוד שעות?

עליזה לביא: ולמה הוועדה המיוחדת והדיונים הבהולים והמרוץ הזה?

עליזה לביא: למה, למה לבטל את התאגיד ואחר כך לפצל, ואחרי זה שוב לבטל, ועוד סעיף פרסונלי כזה ועוד איזה סעיף אחר?

עליזה לביא: כל הקרקס הזה – על מה ולמה?

עליזה לביא: לא על מצבם של קשישים בבתי-אבות אנחנו מדברים, ולא על ניצולי שואה, ולא על קצבאות הנכים, ולא על תחבורה ציבורית מקרטעת, ולא על רצח נשים, ולא על עוד אישה עגונה ששובתת רעב ויושבת כאן בפתח כנסת ישראל ומבקשת סיוע ועזרה.

עליזה לביא: אני יודעת שזה אולי באמת לא מעניין אתכם, אבל אם אתם מוכנים – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

עליזה לביא: – – יש סנדוויצ'ים מאוד טעימים, מאוד טעימים.

עליזה לביא: המזנון בכלל מציע לנו מגוון של ארוחות נהדרות, אז לכו, תאכלו, תנוחו.

עליזה לביא: קדימה.

אורן אסף חזן: – – – לעשות לנו פה, זה – המלצת היום?

אורן אסף חזן: אני לא מבין: תאכלו, תנוחו – – –

עליזה לביא: אתה מפריע לי לדבר.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, זה הזמן שלי שהולך.

אורן אסף חזן: אני לא הפרעתי.

אורן אסף חזן: אני לא הפרעתי.

עליזה לביא: אנחנו כאן, חבר הכנסת חזן, באמצע הלילה.

עליזה לביא: ואני שואלת אותך – –

אורן אסף חזן: חברי היקר.

עליזה לביא: – – חברי היקר, למה אנחנו כאן?

עליזה לביא: אולי אתה יכול לענות לי.

אורן אסף חזן: אין לי מושג.

עליזה לביא: אין לך מושג.

עליזה לביא: אני יודעת, אין לך מושג.

עליזה לביא: אין לך.

אורן אסף חזן: בדיוק שאלתי את עצמי איפה הלב של הח"כים.

אורן אסף חזן: אני אומר – – –

עליזה לביא: ואני חושבת שמאז שאני חברת כנסת אני באמת לא זוכרת את עצמי נדרשת זמן רב כל כך להתעסקות מביכה וממושכת כל כך.

עליזה לביא: אין אדם אמיץ אחד, חבר הכנסת חזן, במפלגה שלך או בקואליציה שיסביר וירים את היד שלו ויגיד על מה ויסביר למה.

אורן אסף חזן: אני אמיץ.

אורן אסף חזן: אני אמיץ.

עליזה לביא: לקחתם נושא שהרוב של הציבור לא באמת, לא באמת מבין מה עושים כאן, לא באמת מבין מה עושים.

עליזה לביא: אתם שמים את זה בראש סדר-היום ומסתירים באמצעות הנושא הזה כנראה דברים שראוי היה שנטפל בהם.

עליזה לביא: אבל גם אם הציבור לא עסוק בזה – כי יש לו נושאים אחרים להתעסק בהם, משום שאנחנו לא נותנים, לצערי הרב, את התשובות, כי יש פה ממשלה שעסוקה רק בעצמה, ואךק ורק בעצמה ובמה שמשרת אותה – הציבור מזהה דבר אחד: שיש פה פוליטיקאים עסקנים, ציניים, שעסוקים רק בעצמם ובמה שסובב אותם.

עליזה לביא: כי הניסיון לרמוס בדרך גסה – וראינו את זה אתמול – את השידור הציבורי ולהקים גוף משועבד, מסורס וחסר כוח הוא כל כך שקוף וכל כך מובהק.

עליזה לביא: רצינו לעשות את זה אחרת.

עליזה לביא: רצינו.

עליזה לביא: ואנחנו צריכים כולנו שידור ציבורי.

עליזה לביא: תראו איזה יופי עשו את זה בבריטניה.

עליזה לביא: כמו שידענו ללמוד לפני קום המדינה ואחרי איך שידור ציבורי נראה – ובאמת נסעו אנשים שהקימו את הרדיו, ואחרי זה את הטלוויזיה, ללמוד איך עושים שידור ציבורי ואיך נכון לעשות אותו.

עליזה לביא: תראו איך השידור הציבורי בבריטניה עובד אחרי שהוא עבר רה-אורגניזציה, אחרי שעשו את התיקונים בצורה מדודה, ראויה, נכונה.

עליזה לביא: היינו אמורים לעשות את זה גם כאן – שידור ציבורי חזק, מיטיב, שנותן את הדעת על כל מה שצריך.

עליזה לביא: אבל במקום זה מה אנחנו מקבלים?

עליזה לביא: קרקס, קרקס אחד גדול שאין בו שום, אבל שום דבר שישרת אותנו כחברה ב-2017, אלא שוב חלוקה לתרבות של 12 השבטים.

עליזה לביא: המחטף שהיה פה בלילה, כל אחד עם כל מה שהוא רוצה לעצמו, בלי שום מחשבה על מה יהיה נכון ואיך לשרת את החברה בישראל – אז בשביל מה כל המסע הזה?

עליזה לביא: תגידו לי אתם.

עליזה לביא: בסוף היום כל אחד מכם יגיד לעצמו לפני שהוא הולך לישון: על מה אני מכלה פה את זמני?

עליזה לביא: על מה אני מכלה פה כספי ציבור?

עליזה לביא: למה באתי לפוליטיקה?

עליזה לביא: מה אני אמור לעשות?

עליזה לביא: מה אני אגיד בסוף היום – מה אני אגיד בסוף היום לשולחי?

עליזה לביא: הרי מעט dignity, אמינות – אתם יודעים מה?

עליזה לביא: לא לציבור הבוחרים שלכם; לכם, עצמכם.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בסופה של תקופה מאוד מרגשת בלוח השנה היהודי.

עליזה לביא: אלה עשרת הימים של חשבון נפש חברתי, ישראלי, בין יום השואה ליום ירושלים; ימים באמת – אתם יודעים, חודש אייר הוא חודש נורא נורא מיוחד.

עליזה לביא: בכלל, אנחנו נמצאים בספירת העומר, בספירה שהיא מפסח לחג השבועות, ספירה שבה אנחנו מכינים את עצמנו.

עליזה לביא: חודש אייר הוא חודש מאוד משמעותי, החודש היחידי שהוא חודש מלא.

עליזה לביא: חודש ניסן הוא חצי חודש, חודש סיוון הוא חצי חודש ואייר – כולו בספירה.

עליזה לביא: ואייר – נוספו בו ימים מאוד משמעותיים, מאוד משמעותיים, שלא היו בלוח השנה היהודי, ובתקופה הזאת בין יום השואה ליום ירושלים – תראו מה אנחנו עושים.

עליזה לביא: במקום להיטיב, ולהודות, ולשפר את החיים שלנו כאן

עליזה לביא: כחברה יהודית ודמוקרטית צומחת, שידור ציבורי שצריך לתת מענה לכל התושבים במדינת ישראל, בצורה ראויה, מדודה, עכשווית, שמתכתבת עם כל הכשלים והקשיים שיש לנו – מה אנחנו עושים?

עליזה לביא: חוזרים לתרבות 12 השבטים.

עליזה לביא: זאת הבשורה שלכם בחודש אייר.

עליזה לביא: איך אתם מעזים?

עליזה לביא: זאת התרומה של הממשלה הזאת לניסיון הבאמת-משמעותי לתקן חברה?

עליזה לביא: אני לא מבינה.

עליזה לביא: אז תחשבו מה אתם עושים ובאיזו תקופה בשנה אתם עושים.

עליזה לביא: אם זו התוספת שלכם לחודש אייר, אז תתביישו לכם – גם ברמה האישית, גם ברמה החברתית, גם ברמה התרבותית, אבל גם ברמה של מה היינו יכולים לעשות בכסף הזה: תחבורה ציבורית טובה יותר, לפתור בעיות של עולים חדשים, של נכים.

עליזה לביא: תחשבו מה בכסף – כספי ציבור שלנו, מהמסים שלנו – היינו יכולים לעשות פה תיקון.

עליזה לביא: מי מכם ביקר במחלקה האונקולוגית לילדים בבית-החולים כאן, בהדסה?

עליזה לביא: תראו מה קורה כאן:

עליזה לביא: הארץ משוועת לסיוע ולעזרה – ועל מה הולכים התקציבים?

עליזה לביא: בלי בושה.

עליזה לביא: מילא היינו עושים דבר נכון, אבל אנחנו לא.

עליזה לביא: בואו נתבייש כולנו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: 15 דקות.

יצחק וקנין: אתה יכול לקצר, זה לא מחייב.

יוסי יונה: לא מחייב, נכון, אדוני היושב-ראש?

יצחק וקנין: כן.

יוסי יונה: אבל נראה.

יוסי יונה: בוא נאמר שזאת יממה עצובה שהחלה אתמול, ועדיין נמשכת – סגירתו של הערוץ הראשון; אירוע שהוא באמת נוגה, עצוב, ואני בטוח שבעבור אנשים רבים הוא גם אירוע טראומטי.

יוסי יונה: אני רוצה לחלוק אתך, אדוני היושב-ראש, חוויות שיש לי מהערוץ הראשון.

יוסי יונה: הריאיון הטלוויזיוני הראשון שנערך אי פעם אתי בטלוויזיה היה למעשה ב-1989.

יוסי יונה: אני זוכר זאת היטב.

יוסי יונה: זה היה עם כרמית גיא, בתוכנית שנקראה "מהיום למחר".

יוסי יונה: אני זוכר את האירוע הזה כי התקשיתי לפצות את פי מרוב התרגשות: הנה, כל עם ישראל.

יוסי יונה: ראו ששגיתי באשליות – לא כל עם ישראל צפה בי, אבל התחושה הייתה שהנה, כל עם ישראל צופה בי עכשיו בטלוויזיה.

רויטל סויד: כמו עכשיו, יוסי.

יוסי יונה: כמו עכשיו, בדיוק.

יוסי יונה: תודה, חברתי רויטל סויד.

יוסי יונה: וגם לאחר כשנה, אולי – מן הסתם אתם זוכרים את הכתב האגדי של הטלוויזיה הישראלית פרדי גרובר, שהיה עורך תוכניות מדהימות ליומן השבוע על טבע, על מעופן של חסידות ועוד דברים מן הסוג הזה.

יוסי יונה: הוא ערך כתבה שהשתתפתי בה.

יוסי יונה: אני זוכר – אז לא היו ערוצים אחרים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אני זוכר את כל בני ובנות משפחתי מתכנסים בבית.

יוסי יונה: זאת הייתה מדורת השבט ביום שישי בערב – סליחה על חילול השבת, אדוני היושב-ראש:

יוסי יונה: כולם מתכנסים בבית כדי לצפות בתוכנית.

יוסי יונה: וכפי שאמר בזמנו טל ברודי: אני על המפה.

יצחק וקנין: "אנחנו על המפה".

יוסי יונה: כן, נכון.

יצחק וקנין: "אנחנו על המפה".

יוסי יונה: אני שאלתי ושיניתי מדבריו, ואמרתי: וואו, אני על המפה; יום שישי בערב ביומן השבוע בערוץ הראשון.

יוסי יונה: זאת הייתה חוויה מדהימה.

יוסי יונה: אני חייב לומר לכם, חברותי וחברי חברי הכנסת, ששנים ארוכות לאחר מכן פגשתי אנשים שאמרו לי: תשמע, אני זוכר או אני זוכרת את הריאיון שהיה לך אז ביום שישי ביומן השבוע עם פרדי גרובר.

יוסי יונה: אני משתף אתכם בחוויות שלי.

יוסי יונה: אני מתאר לעצמי שלרבים מכם יש חוויות דומות.

אלעזר שטרן: לי ולחבר הכנסת וקנין אין חוויות מיום שישי בערב.

יוסי יונה: כן, אני יודע.

יוסי יונה: אבל יש שידור חוזר.

קריאות: – – –

יוסי יונה: יש שידור חוזר, נכון?

יוסי יונה: ולכן אמרתי – אפילו לפני כן ציינתי ואמרתי: מצטער על חילול השבת, כשהיושב-ראש יושב כאן לצדי, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: אנחנו לא עם – – –

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: אני בא ממשפחה מסורתית, אדוני היושב-ראש, שגם שומרים על קשר ועל זיקה מאוד עמוקה על האל – – –

יצחק וקנין: החפץ חיים אמר: "דרכיה דרכי נֹעם וכל נתיבות שלום".

יוסי יונה: אכן.

יצחק וקנין: הוא אומר: כשדרכיה דרכי נועם הנתיבות בחזרה שלום.

יוסי יונה: אין לי אלא לברך על דבריך, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: והנה, אנחנו כאן כולנו מאוחדים בתחושה הזאת של עצב, בתחושה של דכדוך שהמוסד הלאומי הזה נסגר.

יוסי יונה: זה מוסד לאומי; זה מוסד לאומי שהתקיים כמעט 50 שנה.

יוסי יונה: ב-1968 עלה לאוויר הערוץ הראשון, ערוץ שבעצם בחמשת העשורים הללו ליווה את כל האירועים הדרמטיים בדברי ימיה של המדינה היקרה שלנו – ליווה, דיווח, חקר.

יוסי יונה: והנה, נסגר הערוץ.

יוסי יונה: הביטו, לא סוגרים מוסד לאומי.

יוסי יונה: לפני כן דיברה חברתי עליזה לביא על ה-BBC.

יוסי יונה: עליזה לביא, אני שמחתי לשמוע את מה שאמרת, כי מבעוד מועד גם אני חשבתי לדבר על מה שקרה בבריטניה עם ה-BBC.

יוסי יונה: גם שם היו בעיות.

יוסי יונה: האם מישהו מכם מעלה בדעתו שממשלת בריטניה הייתה סוגרת את ה-BBC?

יוסי יונה: מופרך.

יוסי יונה: מופרך.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה בריטניה, לא ישראל, מה קרה לך?

יוסי יונה: קשיים, בעיות – אף אחד, גם אנשי רשות השידור, לא דחה את הטענה שיש בעיות ולא דחה את הטענה שיש מקום לשקם, ושיש מקום לעשות רביזיות ושינויים כאלה ואחרים.

יוסי יונה: אבל לסגור מוסד לאומי, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: לסגור מוסד לאומי?

יוסי יונה: שקם אותו, שפר אותו, שנה אותו, חדש אותו.

יוסי יונה: לסגור מוסד לאומי?

יוסי יונה: תמיד חשבו על הדוגמה הזאת.

יוסי יונה: אני מבקש מכם, באי הבית, אני מבקש מכם לדמיין מציאות כזאת שממשלת בריטניה הייתה באה ואומרת: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: אין יותר BBC.

יוסי יונה: אנחנו מקימים רשות שידור בריטית חדשה.

יוסי יונה: לא עולה על הדעת.

יוסי יונה: לא עולה על הדעת.

יוסי יונה: לא מפרקים מוסד לאומי.

יוסי יונה: אם כן, זה ביחס למה שנהרס – למוסד הזה, למוסד הלאומי שנהרס.

יוסי יונה: מכאן אנחנו מגיעים למוסד שנבנה.

יוסי יונה: אנחנו יודעים את התלאות, את הבעיות שאתן התמודדנו – – –

יצחק וקנין: דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה.

יוסי יונה: אדוני חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה ממך.

יוסי יונה: חברי ביטן.

אורן אסף חזן: – – –

יוסי יונה: מה?

יוסי יונה: אני מבקש מכם בכל לשון של בקשה, באמת באמת, כי הצחוק שלכם מפריע.

יוסי יונה: אני רוצה לומר משהו ביחס לתאגיד החדש.

יוסי יונה: הדבר בא לעולם.

יוסי יונה: בא לעולם.

יוסי יונה: ואנחנו צריכים לברך על בואו לעולם של התאגיד החדש.

יוסי יונה: משעה שנהרס הדבר המופלא הזה – ואנחנו באמת מבכים את הריסתו של הדבר המופלא הזה – עכשיו יש לנו התאגיד.

יוסי יונה: חשבנו שהנה הולך ומתכונן לו תאגיד.

יוסי יונה: ושני דברים מאוד מרכזיים, שני מאפיינים מאוד מרכזיים שחששנו להם שלא יקרו זה האחד – שבאמת יהיה לנו שידור ציבורי נשכני, ביקורתי, שיודע לעשות עבודתו נאמנה.

יוסי יונה: שידור ציבורי שאינו ביקורתי, שידור ציבורי שאינו נשכני – אין לו זכות קיום במדינה דמוקרטית.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שאני בא מתחום הפילוסופיה ואמון על ספרות פילוסופית ענפה.

יוסי יונה: אמר הפילוסוף הידוע: לו המדינה הייתה נוהגת בתבונה ובחוכמה, היא הייתה מבטיחה את שכרם של אנשים שיבקרו אותה, כל עוד הביקורת שלהם היא ביקורת בונה, היא ביקורת מתוך אהבה, מתוך דאגה לעתידה.

יוסי יונה: ואני אומר פה באופן חד-משמעי שרשות השידור שפעלה – וגם זאת שאנחנו מקווים שתפעל – הייתה כזאת: נשכנית, ביקורתית, וכל זאת מתוך נאמנות למקום הזה ומתוך אהבה למקום הזה.

יוסי יונה: אבל משעה שהיא לא נשכנית וביקורתית – אין לה זכות קיום.

יוסי יונה: והנה, באמת למול עינינו המשתאות, למול עינינו המשתאות, באו נציגי ממשלה ואמרו בריש גלי, אדוני היושב-ראש:

יוסי יונה: אם רשות השידור והתאגיד החדש לא ישרת אותנו – אין להם זכות קיום.

יוסי יונה: מדהים, עזות המצח; מדהימה היכולת לבטל במחי אחד את הערך של הדמוקרטיה.

יוסי יונה: לבוא ולומר דבר נורא שכזה?

יוסי יונה: אם אין לנו שליטה עליו הרי שאנחנו לא חושבים שיש להקימו?

יוסי יונה: ואכן, פעלו באופן נחוש, באופן שיטתי – – –

אלעזר שטרן: מי אמר את זה?

יוסי יונה: היית בחוץ לארץ בתקופה שנאמרו כאן דברים?

אלעזר שטרן: הרבה – – –

יוסי יונה: השרה מירי רגב אמרה את זה.

אלעזר שטרן: טוב.

אלעזר שטרן: אתה, פרופסור, מתייחס לזה – – –

יוסי יונה: אני מתייחס בכבוד ובהערכה לכל נושא תפקיד רשמי במדינת ישראל, ואני מתייחס בכבוד ובהערכה, בוודאי, לדבריה של השרה.

יוסי יונה: בוודאי.

יוסי יונה: אני מכבד אותה; מתקומם מאוד על דבריה.

יוסי יונה: היא נושאת תפקיד רשמי, שרה בממשלת ישראל, ואנחנו צריכים לכבד אנשים שנושאים תפקידים רשמיים.

אלעזר שטרן: לא ידעתי למי אתה מתכוון.

יוסי יונה: אה, עכשיו אתה יודע?

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: פרובוקטור, האיש הפך להיות.

אלעזר שטרן: למה?

רויטל סויד: הפך?

יוסי יונה: אה, אוקיי.

רויטל סויד: למה הפך?

רויטל סויד: תמיד.

יוסי יונה: את אומרת שהוא תמיד היה כזה.

רויטל סויד: תמיד, תמיד.

יוסי יונה: פרובוקטור.

יוסי יונה: בכל אופן – – –

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: למה אתה אומר את זה?

יוסי יונה: מה?

יוסי יונה: כאילו, אתה יודע, מחלץ ממני את השם המפורש.

יוסי יונה: ולא שיש לי בעיות – פעמים רבות אמרנו.

אלעזר שטרן: אז למה – – –

יוסי יונה: אבל עכשיו אנחנו דנים בנושאים עקרוניים, ולא חשוב אדם ספציפי כזה או אחר, חשובה הנקודה העקרונית, ששרה בממשלת ישראל, או שר בממשלת ישראל, יאמרו דבר כזה.

יוסי יונה: ותוסיף על כך גם את דבריו של ראש הממשלה, שאמר בזמנו: אופס, אופס, התאגיד ברח לי.

יוסי יונה: לא נתתי דעתי על מה שקורה פה, הוא ברח לי.

יוסי יונה: מה ברח לך, אדוני ראש הממשלה?

יוסי יונה: מה ברח לך?

יוסי יונה: הרי החוק, לפני התיקון מס' 8, נעשה בהנחייתך, בתמיכתך, ברצונך.

יוסי יונה: אבל מה?

יוסי יונה: התוצאה לא הייתה לרוחך.

יוסי יונה: אז מה עושים?

יוסי יונה: מה עושים?

יוסי יונה: למה הדבר דומה?

יוסי יונה: זאת אומרת, יש כללים למשחק, אבל תארו לכם שאדם בא ואומר: המשחק חייב להסתיים בתוצאה 2:3.

יוסי יונה: אם הוא לא מסתיים בתוצאה 2:3, אנחנו נשחק מחדש.

יוסי יונה: ואז באים באמת חברי הקואליציה ואומרים את הדבר המופלא הבא: שימו לב, לשון החוק מבטיח את קיומה של חומה סינית בין הדרג הפוליטי לבין הדרג המקצועי, אבל, זהירות – בתנאי שהתוצאה תהיה לרוחנו; חברתי לוי אבקסיס, בתנאי שהתוצאה תהיה לרוחנו.

יוסי יונה: ולכן, הם אומרים: תראו, אין שום דבר בחוק שמונע שתהיה חומה סינית.

יוסי יונה: אבל אנחנו צריכים להבין את רוחו של החוק לא מתוך הלשון שלו, מסתבר, אלא מתוך ההקשר שהוא פעל.

יוסי יונה: כי הם אמרו: הנה, תראו, זה אותו חוק באשר לתאגיד החדשות.

יוסי יונה: אותו חוק.

יוסי יונה: אם אכן אותו חוק, אז למה לחוקק מחדש?

יוסי יונה: כי התוצאה היא לא לרוחו של ראש הממשלה.

יוסי יונה: התיקון, תיקון 8, נולד בחטא.

יוסי יונה: יחסי הגומלין בין תאגיד החדשות לבין התאגיד הציבורי מעוותים, לא ברורים, ואנחנו עוד נתכנס כאן ובוועדות השונות כאשר תתגלענה בעיות ויצוצו קשיים.

יוסי יונה: אנחנו עוד נתכנס.

יוסי יונה: והנה, אנחנו פה אומרים לכם: אנחנו עוד נתכנס, כי זה בעצם כרוך בהמון המון בעיות, בהמון קשיים.

יוסי יונה: ודבר אחרון.

יוסי יונה: היכולת המופלאה של ראש הממשלה – שמענו אתמול את דבריו:

יוסי יונה: האופן שבו נסגר או נסגרה רשות השידור – לא על דעתי.

יוסי יונה: אני אומר לכם, אני עומד פה מלא התרשמות, הייתי אומר, מאופן פעולתו של ראש הממשלה.

יוסי יונה: כל דבר שקורה טוב בארץ – בידיעתו; כל דבר שלא קורה טוב – זה בניגוד לדעתו.

אורן אסף חזן: יונה, יונה.

יוסי יונה: כן.

אורן אסף חזן: הקודחים שמחפשים נפט לא חופרים עמוק כמוך.

אורן אסף חזן: חפרת לנו.

יוסי יונה: יפה מאוד.

אורן אסף חזן: שחרר.

יוסי יונה: אורן חזן, אתה מאוד יצירתי בהערות הציניות שלך.

אורן אסף חזן: טו, טו, טו, טו, טו, טו, טו, טו.

יוסי יונה: נראה שאף אחד לא צוחק ואף אחד לא מתרשם.

אורן אסף חזן: אבל אתה מחייך.

יוסי יונה: אז אנא, לא – – –

אורן אסף חזן: אתה מחייך.

יוסי יונה: אתה יודע מה?

יוסי יונה: לטובתך אני מנסה לחייך ולא יוצא לי חיוך, כדי להגיד ולכבד אותך – – –

אורן אסף חזן: לטובתי?

יוסי יונה: הצחקת אותי.

יוסי יונה: אבל לא הצחקת.

אורן אסף חזן: אתה רוצה להיות לטובתי?

יוסי יונה: לא הצחקת אותי.

אורן אסף חזן: – – – להצביע.

יצחק וקנין: אורן.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, שמור על זכותי.

יצחק וקנין: תן לאנשים לנאום את הנאומים שלהם.

אורן אסף חזן: כן, לנאום.

אורן אסף חזן: אני הייתי רוצה שהם גם ינאמו בנעימים, שיהיה לנו גם נעים, לא רק לשמוע אותם – – –

יצחק וקנין: מה אתה רוצה?

יצחק וקנין: כל כך – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה זה שווה אם הם לא יכולים לשלוט במה שהנואם אומר?

יצחק וקנין: מדבר כל כך יפה ונעים.

יוסי יונה: הנה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

אורן אסף חזן: או, מה זה באמת שווה?

יוסי יונה: בכל אופן – – –

אורן אסף חזן: אמרה, וידעה מה היא אומרת.

יוסי יונה: אנחנו ניקח עוד כמה שניות של זמן פציעות, שפוצע אותנו המון פעמים כאן, אורן חזן.

אורן אסף חזן: – – – פציעות, הדיבורים – – –

דוד ביטן: מה זה משנה לך?

יוסי יונה: אה?

דוד ביטן: עוד דקה, פחות דקה.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: אז הנה, אני מאוד מודה לך, באמת, חברי ביטן, על נדיבותך.

דוד ביטן: אני לא קובע.

דוד ביטן: יש יושב-ראש לישיבה.

יוסי יונה: אני רוצה את הדקה הנוספת.

דוד ביטן: יש יושב-ראש לישיבה הזאת.

יוסי יונה: כן, אני רוצה.

יוסי יונה: אז הנה, תודה.

יוסי יונה: אנחנו ניקח את זמננו.

דוד ביטן: אם פרי הגיע, המצב שלנו קשה.

יצחק וקנין: אני נותן לך עוד דקה.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: ואני חוזר לעניין הזה שהתחלתי בו – הנוהג המאוד-מאוד מרשים של ראש הממשלה לקחת קרדיט על כל דבר טוב שקורה בארץ ולהתנער מכל דבר שהוא לא טוב.

יוסי יונה: ובמקרה הזה סגירתו ואופן סגירתו של הערוץ הראשון זה דבר מאוד לא טוב, מאוד נבזי, מאוד אטום לב, וראש הממשלה בא ואומר: לא בידיעתי.

יוסי יונה: מחר ייפתח כביש באיזשהו מקום – אתם תראו את ראש בממשלה רץ אל המקום, במרפקיו אולי דוחף את כחלון הצדה, או את ישראל כץ, כדי להגיד: אני סללתי את הכביש.

יוסי יונה: אבל הנה, כאשר קורה הדבר שהוא מאוד לא יפה, הרי בוודאי שראש הממשלה מתנער ואומר: לא בידיעתי.

יוסי יונה: ובאמת באמת באמת הטרגדיה של העובדים, אדוני היושב-ראש, האופן שבו התייחסו אליהם, העובדה שחלק ניכר מהם נזרקו אל הרחוב – –

יצחק וקנין: תודה.

יוסי יונה: – – היא מאוד מאוד מצערת, ולבנו אתם.

יוסי יונה: לבנו אתם, עם העובדים הנאמנים והמסורים, שכפי שאמרתי – ואני סוגר בכך, אדוני היושב-ראש – ליוו את המדינה הזאת ברגעים הדרמטיים, באבני הדרך, דיווחו וליוו אותנו בנקודות ציון בדברי הימים של הארץ שלנו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: חמש?

יצחק וקנין: זה הרבה או מעט?

יצחק וקנין: אורלי, הרבה או מעט, חמש דקות?

אורלי לוי אבקסיס: אמרו לי יותר, אבל אם אתה אומר חמש דקות.

יצחק וקנין: את דווקא במקום טוב.

יצחק וקנין: יש כאלה ארבע, יש כאלה שלוש, יש כאלו 15 – תלוי איך שחילקו את זה בסיעות.

יצחק וקנין: בכל מקרה, חמש דקות מהרגע הזה.

אורלי לוי אבקסיס: למרות שלי אמרו רבע שעה, אבל בסדר, גם חמש דקות יספיקו כדי להסביר את הסאגה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, נאמרו פה דברים על ידי חברי – כולם צודקים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאני מסתכלת ונזכרת במה שקרה לפני הבחירות האחרונות – שגם ראש הממשלה וגם שר האוצר לשעבר הכריזו על אותם עובדים כסכנה למדינת ישראל, השוו אותם ל"חמאס", כאילו צריך לנהל מולם מלחמת חורמה ולחסל אותם – אז הם חיסלו אותם בדרך שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שקורה פה היום, התיקון הזה, צריך לזעזע יותר מהנושא של סגירת רשות השידור ופתיחת תאגיד.

אורלי לוי אבקסיס: כי ברגע שגילו המנהיגים פה שהם לא יכולים לשלוט בתאגיד, או שהתוצאות שלו יכולות להיות יותר מדי עצמאיות, אז הם החליטו לעשות ביטול של אותו חוק שהם עשו.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, גם המכון לדמוקרטיה תוקף מאוד את זה שבאותה ועדה שחברתי – שמגיע לה גם מזל טוב על הלידה – קארין אלהרר מיש עתיד ניהלה, הייתה שם באמת קביעה של מינימום, ממש מיני-מינימום של עובדים שיותר לתאגיד לקלוט מרשות השידור.

אורלי לוי אבקסיס: לא משנה אם זה טכנאי קול מצוינים, לא משנה אם הם תפאורנים מצוינים, אם הם אנשי במה – הם האנשים שאנחנו לא רואים אותם, כי הם עובדים מאחורי הקלעים, אבל עושים את העבודה הקשה מאוד ולא זוכים לכותרות, כי הם לא בפרונט מול המצלמה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אותם אנשים נזרקים הביתה בלי יכולת לדעת אם תהיה להם אופציה למצוא מקום עבודה חדש ולהביא פרנסה לילדים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: פנתה אלי אחת בשם שמרית, בת 54, והיא מספרת סיפור עצוב – כי הסיפור האישי תמיד מדגיש את הטרגדיה הפרטית שהמשפחות האלה עוברות: בעלה פוטר אחרי 20 ומשהו שנה מהייטק, ובגלל הגיל שלו, שזה 50 פלוס, יותר מתקרב ל-60, הוא לא מצא עבודה בתחום.

אורלי לוי אבקסיס: הייטק שייך לצעירים – פעם הייתה פרסומת כזאת: העולם שייך לצעירים – והיום הוא נאלץ לעבוד בבית-קפה במשכורת מינימום, ועובד שעות על הרגליים – איש הייטק.

אורלי לוי אבקסיס: היא 20 שנה ברשות השידור.

אורלי לוי אבקסיס: יש לה פנסיית גישור של 2,500 שקל בלבד.

אורלי לוי אבקסיס: היא מסוג האנשים שניסנקורן בהתחלה אמר: אנחנו נדאג להם, שתהיה באמת היכולת לקלוט אותם מחדש, ואלו בדיוק אותם אנשים שהוא דיבר עליהם – אלה שנשארו עם הפנסיה הקצרה והם בגילים מבוגרים, שיהיה להם קשה לעבוד בחוץ.

אורלי לוי אבקסיס: אז לא דאגו לה, והיא נזרקת החוצה.

אורלי לוי אבקסיס: וב-2,500 שקל אחרי 20 שנות עבודה מה אתה יכול לעשות?

אורלי לוי אבקסיס: כנראה שלא הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל האנשים האלה לא רק שלא יצליחו למצוא כנראה עבודה בחוץ בגילים האלה, האנשים האלה יום אחד הם אויבי העם, וביום שלאחר מכן אומר ראש הממשלה: כואב לי עליהם, ולכן אני רוצה לבטל את התאגיד.

אורלי לוי אבקסיס: פתאום בפסח נמלאו רחמיו על אותם עובדים, ולכן הוא רצה לבטל את התאגיד.

אורלי לוי אבקסיס: פתאום היום, זה לא שהוא רוצה לבטל את התאגיד כי הוא מרחם על האנשים – הוא פשוט מקים תאגיד נוסף מקביל לתאגיד שהוא הקים, והוא ישתה בקשית את התקציבים של התאגיד שהקימו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תהיה הפרדה טוטלית בין אקטואליה לבין התאגיד – כי התאגיד הוא עצמאי מדי; כי הוא נבנה בצורה כזאת שהאנשים שבסופו של דבר נבחרו הם אנשים כן עם רקע בעולם התקשורת ועם יכולות להביא להצלחות, וזה פתאום מפחיד את ראש הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו לא נשכח שמה שהביא באמת לבעיות הגדולות ביותר ברשות השידור היה הפוליטיזציה שנכנסה פנימה, ותוך כדי כך מנהלים שלא היו כל כך מוכשרים, או שאם הם היו מוכשרים, הם היו בידי פוליטיקאים, וזה הביא בסופו של דבר – הנהלה כושלת – למצב שבו אנחנו נמצאים היום.

אורלי לוי אבקסיס: והאנשים הם אנשים שעובדים, הם מספקים את הסחורה.

אורלי לוי אבקסיס: פוליטיקאים הם שיוצרים את הבעיה.

אורלי לוי אבקסיס: אז יקום תאגיד חדש, ועכשיו במקביל לו יקום לו אח, תאום סיאמי.

אורלי לוי אבקסיס: ואתם יודעים מה קורה?

אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהמקרים שיש תאומים ברחם, יש תאום אחד שלוקח את רוב התזונה של התאום שלו ומשאיר אותו במצוקה אמיתית, כמעט במצב אנוש.

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שהולך לקרות פה עכשיו: הקימו תאגיד שאמרו שהוא יהיה רק חדשות, ופתאום אנחנו מגלים שהוא לא רק חדשות – הוא גם ערוץ רוסי, הוא גם ערוץ לחרדים, הוא גם תוכניות כאלה ואחרות.

אורלי לוי אבקסיס: בקיצור, כל מי שרצה מהפוליטיקה לנגוס בתקשורת, קיבל את הנתח שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אז עכשיו אין מתנגדים בקואליציה, כי מי שיכול היה להיות להתנגד – אז הבית היהודי קיבל לו ערוץ משלו; ש"ס קיבלה ערוץ משלה – –

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ישראל ביתנו קיבלה ערוץ משלה, ומה נשאר?

אורלי לוי אבקסיס: נשארו עובדים מחוסרי פרנסה ובלי יכולת לדעת מה קורה היום ומחר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, אקורד הסיום – ובזה אני מסיימת – היה כל כך צורם, כי בכל פרידה צריך להכין את הכלי לפרידה.

אורלי לוי אבקסיס: הכנת הכלי זה גם היה לתת את ההזדמנות הראויה לכל אותם אמנים ויוצרים ואנשי במה – –

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ליצור איזשהו שיר פרידה מרגש שיביא לידי סיכום, אתה יודע, מן – לקשור את הקצוות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מעכשיו לעכשיו הורידו את השלטר, וכאילו לא היה ולא נברא.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני חושבת שהיינו צריכים, מעבר להיותנו אנושיים, להיות קצת הגונים ולתת לשידור הציבורי לפחות להכין תוכנית מסודרת מראש, שבה יכלו להביא את כל ההיסטוריה והרפרטואר – ואני חושבת שהארכיון הגדול ביותר נמצא בערוץ השידור.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מילה אחרונה: יש לי גם נוסטלגיה פרטית משלי.

אורלי לוי אבקסיס: שתי תוכניות עשיתי בערוץ הראשון.

אורלי לוי אבקסיס: אחת מהם הייתה עם יואב גינאי, וזאת הייתה טבילת האש שלי ממש בטלוויזיה.

אורלי לוי אבקסיס: אז ליואב היקר, שלצערי הרב לא הצליח אפילו להשתחל לתוך התאגיד החדש, אני מאחלת שהכישרון והידע שלו שהוא צבר כל השנים באמת ישמשו אותו בהמשך.

אורלי לוי אבקסיס: דבר שני – עשיתי אפילו תוכנית לייף סטייל ששברה רייטינג בערוץ הראשון, שזה היה די שונה ממה שהיה נהוג, אבל בהחלט זו חוויה שתהיה זכורה לי, וזאת הנקודה הקטנה שלי.

אורלי לוי אבקסיס: אז תודה רבה לרשות השידור, ואנחנו נזכור את הרגעים היפים.

יצחק וקנין: תודה לאורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סתיו שפיר – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – יואל רזבוזוב.

יצחק וקנין: אם לא יהיה – חיליק.

יצחק וקנין: יש לך שמונה דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, חברי יושב-ראש הקואליציה, לפני שעתיים – – –

יצחק וקנין: אני מבין שחיליק בר.

יצחק וקנין: ככה אומרים, אבל הוא לא מופיע אצלי ברישום.

אלעזר שטרן: אז מחדש.

יצחק וקנין: לא משנה, אני אתן לך את הזמן, אל תדאג.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, חברי יושב-ראש הקואליציה, לפני שעתיים אמרו לי שראש הממשלה מחפש קיזוז.

דוד ביטן: זה לא נכון.

אלעזר שטרן: שנייה, שנייה, אני אומר לך מה אמרו לי.

אלעזר שטרן: אולי כבר לא, אולי מצא.

אלעזר שטרן: אמרו לי שהוא לא מרגיש טוב.

אלעזר שטרן: אני קודם כול מאחל לו בריאות.

דוד ביטן: אתה שואל ואני עונה לך.

אלעזר שטרן: זה חשוב לו וזה חשוב לנו, הבריאות של ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך משהו: זה לא הפתיע אותי.

דוד ביטן: אני לא צריך קיזוז בשבילו.

דוד ביטן: שחררתי אותו בלי קיזוז.

דוד ביטן: הוא חולה.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד למה אני אומר לך את זה.

אלעזר שטרן: למה זה לא הפתיע אותי?

אלעזר שטרן: בגלל שהרי הוא מתעלל בך ובנו כבר שלושה חודשים.

אלעזר שטרן: הוא שולח אותך לעשות עבודות שלדעתי מבזות את הכנסת.

אלעזר שטרן: הוא לא יודע מה זה כנסת, הוא לא סופר את הכנסת.

אלעזר שטרן: אבל למה זה לא מפתיע אותי?

אלעזר שטרן: זה הזכיר לי את חוק ההסדרה.

אלעזר שטרן: אתה זוכר מה היה, נכון?

אלעזר שטרן: הביאו את כל השרים, את כל השפיונים פה, חברי כנסת, כולם להרים את היד.

אלעזר שטרן: איפה ראש הממשלה היה?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: כשנגמרה ההצבעה הלכתי לשר התחבורה ולעוד שרים ואמרתי: תגידו למגדל הפיקוח בבן גוריון שאפשר להנחית את הבואינג של ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: ההצבעה נגמרה.

דוד ביטן: – – –

אלעזר שטרן: לא, הוא עשה סיבובים.

דוד ביטן: הוא היה בלונדון בפגישה עם ראש ממשלת אנגליה.

דוד ביטן: אל תגידו דברים סתם.

אלעזר שטרן: אפשר לתאם את זה.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת ביטן, מי כמוך יכול היה לתאם את זמני ההצבעות בכנסת.

אלעזר שטרן: תראה, כשרצית הבאת אותנו ב-19:00 לפני שבוע; הבאת אותנו בין יום השואה ליום הזיכרון לדבר הזה של השידור הציבורי, שאף אחד פה עוד לא מבין מה.

אלעזר שטרן: אל תמעיט בעצמך.

אלעזר שטרן: אם ראש הממשלה היה רוצה להצביע בחוק ההסדרה הוא היה פה.

אלעזר שטרן: הוא יכול היה לתאם.

אלעזר שטרן: שעה אחר כך הבואינג נחת.

אלעזר שטרן: יכולת לדחות.

אלעזר שטרן: אל תעשה עכשיו – צניעות כזאת.

דוד ביטן: אני אענה לך.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך מה עוד מפריע לי, באמת עכשיו.

אלעזר שטרן: תשמע, שמעתי שיש אשם חדש: הכנ"ר.

אלעזר שטרן: שמעת מי אשם בסאגה הזאת שקרתה אתמול?

אלעזר שטרן: הכנ"ר.

אלעזר שטרן: אתה יודע למה אני מכבד את ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: בגלל שהוא לא אמר: סטודנט במשרד שלי.

אלעזר שטרן: הוא לקח פקיד בכיר ואמר שהוא אשם.

אלעזר שטרן: כאילו ארבעה חודשים ראש הממשלה לא יודע לאן זה הולך; כאילו שר האוצר לא יודע שזה יעלה מאות מיליונים.

אלעזר שטרן: אבל אני אשאל אותך עוד דבר – באמת עכשיו, דוגרי אני שואל אותך: אם ראש הממשלה כזה כן, כזה כן – –

דוד ביטן: – – –

אלעזר שטרן: – – ואת רשות השידור סגר הכנ"ר, כונס הנכסים הרשמי, למה ראש הממשלה לא אמר על התוכנית שאישרנו לפני שלוש שעות – של שר האוצר על המשפחה – למה לא אמר ראש הממשלה: זה לא אני, זה שר האוצר?

אלעזר שטרן: מה שבמקרה נכון, להבדיל מהדברים האחרים.

אלעזר שטרן: למה ראש הממשלה, שיודע להחיל דברים, להטיל דברים אחרים, למה הוא יודע רק כשזה אולי נשמע קצת לא טוב?

אלעזר שטרן: אבל חברי חברי הכנסת ביטן, אתה מכיר את ראש הממשלה מקרוב יותר ממני.

אלעזר שטרן: תגיד, פעם שמעת אותו אומר "טעיתי"?

אלעזר שטרן: שמעת אותו פעם אומר את זה?

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאני אגיד לך מי אמר "טעיתי"?

אלעזר שטרן: הרי ראש הממשלה הוא איש ספר בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אני שמעתי על יהודה בסיפור של תמר – אתה מכיר את זה – הוא אמר: "צדקה ממני"; אני שמעתי על דוד המלך שאמר לנתן הנביא: "חטאתי".

אלעזר שטרן: אני לא רוצה שראש הממשלה יגיד "חטאתי".

אלעזר שטרן: אולי כשהוא רואה את עובדי רשות השידור, כשהוא רואה את כל הכאב שנגרם לאנשים, את כל המבולקה של הכנסת, את כל הביזיון של הכנסת בחודשים האחרונים – אולי הוא יגיד "טעיתי"?

אלעזר שטרן: אולי הוא ייקח פעם אחריות על מה שהוא חייב לקחת אחריות?

רויטל סויד: אבל הוא לא טעה.

אלעזר שטרן: אף פעם הוא לא טועה.

רויטל סויד: לא, זה הכול לפי התוכניות.

אלעזר שטרן: נכון, אף פעם הוא לא טועה.

אלעזר שטרן: הכנ"ר טועה, פעם זה כונס הנכסים, פעם זה מישהו במשרד, פעם זה מישהו בבית שלו.

אלעזר שטרן: אף פעם זה לא הוא, כאילו.

יוסי יונה: לא, אם זה כבישים הוא לוקח קרדיט.

אלעזר שטרן: זה מה שאמרתי.

אלעזר שטרן: גם על התוכנית של כחלון הוא לוקח.

אלעזר שטרן: על מה שמצליח – הכבישים – – –

דוד ביטן: תגיד לי, מתי לפיד היה פה בחודשיים האחרונים?

דוד ביטן: מתי, תגיד לי?

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: הוא ראש המפלגה שלך.

אלעזר שטרן: לפיד עשה חוק יחד עם גלעד ארדן.

דוד ביטן: חצי שנה הוא לא היה כאן.

דוד ביטן: תגיד לי מתי הוא היה.

אלעזר שטרן: תן לי, אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: שר האוצר לפיד ושר התקשורת ארדן – –

דוד ביטן: מתי הוא היה פה, לפיד, בשנה האחרונה – – –

אלעזר שטרן: – – עשו חוק שאם הוא היה מתממש מדינת ישראל הייתה יכולה לתת לניצולי השואה עוד 250 מיליון שקל, ואם לא – להגדיל את "נטו משפחה" ב-250 מיליון שקלים.

אלעזר שטרן: ולעובדי רשות השידור לדאוג בזמן, ולא לתת להם התראה שלוש שעות לפני פירוק.

אלעזר שטרן: לך אני צריך להגיד מה היה אפשר לעשות אם התהליך היה כמו שצריך?

אלעזר שטרן: ואנחנו, חברי הכנסת, ושרי הממשלה, היינו יכולים לבוא ולהבין מה אנחנו עושים פה.

אלעזר שטרן: מה אנחנו עושים פה?

אלעזר שטרן: שואלים אותנו בחוץ, ברחובות: מה אתם עושים?

אלעזר שטרן: תסבירו.

אלעזר שטרן: אתה הרי יודע שאתה יושב בוועדות – ישבת בוועדה עכשיו.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, חברי ביטן, חלק מהאנשים שניהלו את הוועדה נכנסו לוועדה כשהם לא יודעים מה רוצים מהם – זה מה שאמרו לי, בסדר?

אלעזר שטרן: עכשיו, כאן לא היה אפשר, כמו בחוק ההסדרה, לסמוך על בית-המשפט העליון; אולי כן.

אלעזר שטרן: אבל בחוק ההסדרה גם שרים בממשלה, כשראש הממשלה לא היה ושאלתי: תגידו, מה אתם עושים?

אלעזר שטרן: אתה יודע מה הם אמרו לי ?

אלעזר שטרן: אל תדאג, בית-המשפט העליון יבטל את זה.

אלעזר שטרן: מה שאני רוצה להגיד לך, שאתה יושב-ראש הקואליציה בכנסת ישראל: יש לנו אחריות.

אלעזר שטרן: ובאמת, אני אומר לך עכשיו.

אלעזר שטרן: הרי אתה יודע שאם הנושא הזה היה ברור – אתה, היו מראיינים אותך בכל מקרה; הדוגריות שלך, גובה העיניים שלך – זה סוחף, באמת, גם הכנות שלך.

אלעזר שטרן: היו מוצאים על מה.

אלעזר שטרן: אבל תסתכל כמה שעות שלחו אותך לחזית – לא שלחו אותך, אני יודע, אתה התנדבת – וקראו לך והכול לנסות להסביר, ופה הכישלון שלך.

אלעזר שטרן: בגלל שגם אחרי בערך 50 ראיונות בטלוויזיה, בכל הערוצים, אף אחד לא מבין מה עשינו, אף אחד לא מבין למה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך את האמת.

אלעזר שטרן: באמת, גם עכשיו, כאשר תהיה הצבעה, אני חותם לך, שאם – לא יודע כמה מחברי הקואליציה יבואו – אתה הולך לשאול אותם: על מה הצבעתם – – –

דוד ביטן: גם באופוזיציה.

רויטל סויד: – – – פחות – – –

אלעזר שטרן: גם באופוזיציה, אני אומר לך את האמת.

דוד ביטן: – – –

אלעזר שטרן: לא, אבל באופוזיציה זה ברור.

אלעזר שטרן: אני אומר לך בקואליציה.

דוד ביטן: גם אתם לא מבינים – – –

אלעזר שטרן: תשמע, תשמע, אתה רוצה להיות יותר פשוט?

אלעזר שטרן: בממשלה.

דוד ביטן: על מה אתה מדבר?

אלעזר שטרן: בממשלה.

אלעזר שטרן: עכשיו, באמת, אתה יודע, אתה הרי אדם דוגרי.

אלעזר שטרן: אתה אדם דוגרי.

דוד ביטן: יש לו עוד 50 שניות.

אלעזר שטרן: לא, יש לי יותר.

יצחק וקנין: אין לך יותר.

יצחק וקנין: מה יש לך יותר?

יצחק וקנין: זה מה יש.

אלעזר שטרן: תגיד לי, כמה שרים בממשלה מבינים את החוק?

דוד ביטן: הוא חושב שעכשיו הוא מדבר על הדת.

אלעזר שטרן: על מה?

דוד ביטן: אתה יודע, על הגיור.

יצחק וקנין: תשאיר אותו ישן, ככה, אל תעיר לי אותו.

דוד ביטן: לו, יש לו עוד 50 שניות, מה אני אעיר אותו?

דוד ביטן: הוא לא יכול להשלים.

אלעזר שטרן: תשמע משהו.

אלעזר שטרן: אנחנו לא הבנו, לא מבינים, לא נבין – וזה כבר מת.

אלעזר שטרן: עוד מעט תבוא ההצבעה, יבואו כל החיילים שלכם.

דוד ביטן: – – –

אלעזר שטרן: אני אגיד לך איך זה יקרה: תצלצלו להם בטלפונים, הם יבואו, הם ירימו את היד.

אלעזר שטרן: השאלה שלי היא איך אנחנו מתחילים לשקם את המקום הזה שקוראים לו כנסת ישראל – לא מקום אחר; את ראש הממשלה אין לי עניין לשקם, הוא לא יכול.

אלעזר שטרן: בן אדם שלא אומר "טעיתי" בחיים לא יכול לשקם את עצמו.

אלעזר שטרן: אבל אתה יודע שטעיתם פה.

אלעזר שטרן: אתה יודע.

אלעזר שטרן: גלעד ארדן, יאיר לפיד – מי שאתה רוצה.

אלעזר שטרן: תגיד "טעינו", תגיד "בתהליך טעינו".

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: כדי שבפעם הבאה לא תכנס את הכנסת ב-19:00, בערב, ביום חמישי, ולא תכנס אותם בין יום השואה ליום הזיכרון לחללי צה"ל ליומיים, ולפחות נבין על – – –

דוד ביטן: לא כינסתי בשואה, ולא – – –

אלעזר שטרן: אני אומר לך בין יום השואה ליום הזיכרון, למה אתה אומר לי לא?

דוד ביטן: ביום השואה לא כינסתי.

אלעזר שטרן: בין יום השואה ליום הזיכרון.

אלעזר שטרן: לא דנו ביומיים שהתכנסו לא בחללי צה"ל, ולא בחללי השואה, ולא בלקחים ולא במשמעות.

אלעזר שטרן: הסתובבנו פה כמו, תסלח לי, עב"מים, שלא יודעם מה רוצים מהם, בגלל שאתה אמרת לראש הממשלה, שלא סופר את הכנסת: אני אסדר את זה.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: אלעזר, אני מודה לך מאוד.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר – איננו; חבר הכנסת יואל רזבוזוב – איננו.

יצחק וקנין: מרב מיכאלי, שמונה דקות.

יצחק וקנין: שמונה דקות שלמות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: לילה טוב לך.

יצחק וקנין: אני משתדל שלא להירדם.

מרב מיכאלי: אני מאמינה, אדוני, שאולי גם אתה, למרות שאתה ודאי לא צופה בטלוויזיה באופן רגיל, ודאי גם אתה ראית אמש את המראות קורעי הלב, הקשים, באמת קשים, של אנשי רשות השידור, נשות רשות השידור, שמוצאים את עצמם 20 דקות לפני המהדורה, מגלות ומגלים שזאת המהדורה האחרונה שלהם; שהם לא מקבלות ומקבלים הזדמנות להיפרד כמו שצריך, להכין מהדורה שתיתן להם לסקור את פועלה של רשות השידור, את הדברים שהם עצמם היו שותפות ושותפים להם; להגיד יפה שלום, וגם להיערך לדבר הזה שהם סוגרים מפעל שהוא לא רק מפעל חיים שלהם – הוא מפעל חיים של המדינה שלנו.

מרב מיכאלי: פשוט מוצאים את עצמם מעכשיו לעכשיו מושלכים באופן שהוא משפיל, שהוא פוגעני, שהוא תוקפני, הוא אלים, באמת, הוא דורסני – אני, אין לי מספיק מילים.

מרב מיכאלי: זה היה כל כך כואב.

מרב מיכאלי: כל כך הרבה דמעות, כל כך הרבה כאב.

מרב מיכאלי: אתה יודע, יש שם צעירות וצעירים, בסדר, אבל יש שם אייקונים: יעקב אחימאיר, הוא מאושיות העיתונות ממדינת ישראל, מאושיות השידור במדינת ישראל, איש כל כך רציני, וכל כך מבוגר במובן הטוב של המילה.

מרב מיכאלי: וזה פשוט לא להאמין שזה מה שנעשה להם אתמול.

מרב מיכאלי: היום זה נמשך ברשת ב', אבל ברשת ב' ובתחנות האחרות לפחות הם כבר היו מוכנים מאתמול בלילה למה שהתרגש עליהם היום.

מרב מיכאלי: אני צפיתי בזה, ומעבר לזה שמצאתי את עצמי כמובן גם כן מזילה דמעות, ומתוסכלת, מתוסכלת, מתוסכלת – למרות שאני הצבעתי, כמו חברתי שלי יחימוביץ שיושבת כאן, והרבה מחברי סיעת העבודה של הכנסת הקודמת, הרבה מאתנו הצבענו נגד סגירת רשות השידור, כי אנחנו גם לא רצינו לסגור את רשות השידור ולא האמנו בזה, אבל לא פחות מזה, אדוני, לא האמנו שאכן יוקם תאגיד שידור עצמאי שיעבוד כמו שצריך.

מרב מיכאלי: ואכן, אנחנו רואות ורואים את זה קורה ממש בדקות האלה – זה מה שהכנסת הזאת תעביר, עם ההתנגדות שלנו.

מרב מיכאלי: אבל כשצפיתי בזה, אתה יודע מה זכרתי עוד, אדוני?

מרב מיכאלי: נזכרתי איך ממש, מה, חודשים ספורים, לפני חודשים ספורים ראש הממשלה נתניהו, שבאמת אחראי לסגירת רשות השידור, נזכר פתאום בעובדות ובעובדים האלה, והזיל עליהם ממש דמעות.

מרב מיכאלי: פתאום היה צריך לטפל בעובדות ועובדי רשות השידור – זאת הייתה התואנה מספר אחת בעצם לחוק שעכשיו עומד לעבור פה, כי חייבות וחייבים לשלב אותם בתאגיד; אי-אפשר להשליך אותם ככה לרחוב.

מרב מיכאלי: היה ברור שמדובר בדמעות תנין גם בזמן אמת, משום שאילו רצית לעזור לעובדות ולעובדים האלה, לא היית מבטל בחקיקה באופן חד-צדדי רפורמה שנחתמה אתם כבר – והסכימו לפיטורים של חצי מאלפי עובדות רשות השידור.

מרב מיכאלי: אילו באמת דאגת לעובדות ולעובדים האלה, אז מאז שעבר החוק הזה היית מקפיד שהם ינהלו את המשא ומתן לפרישה נורמלית ומנהלים איזה מתווה, באמת, למציאת אלטרנטיבות לאנשים הללו – שחלקם יהיה להם מאוד קשה למצוא עבודה בגיל לא צעיר בכלל.

מרב מיכאלי: אבל כשראיתי אתמול באמת את מופע האימים הזה של הבעיטה, ממש לשפוך את שאריות הדלי על הרצפה, של כל כך הרבה כאב אנושי, לא יכולתי שלא לזכור את הציניות המחרידה הזאת של ראש הממשלה שלנו.

מרב מיכאלי: מה זה אומר על איך שהוא מנהל את המדינה שלנו?

מרב מיכאלי: עזוב את רשות השידור, עזוב את השידור הציבורי, עזוב את התקשורת.

מרב מיכאלי: איך מישהי או מישהו מאתנו יכול להאמין לו היום בכל נושא שהוא?

מרב מיכאלי: זה באמת יום עצוב, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: זה יום עצוב.

מרב מיכאלי: זה יום קשה.

מרב מיכאלי: זה יום רע לא רק לתקשורת שלנו – לדמוקרטיה שלנו; זה יום רע לכנסת שלנו.

מרב מיכאלי: אנחנו נצביע נגד החוק הזה.

מרב מיכאלי: אני רק יכולה לקוות שיקרה איזה נס, ואולי כמה חברות וחברי קואליציה יחליטו גם הם לא לתת לו יד.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יש לה ארבע דקות, אם היא תצטרך עוד דקה אני אתן לה אותה.

רויטל סויד: אדוני השר, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אתמול בערב היה ערב עצוב, והוא אפילו היה מטלטל.

רויטל סויד: כשישבתי ככה וציפיתי – ולי, אגב, אין ספק שכל אחד מאתנו יזכור מצוין איפה הוא היה באותו היום ובאותה שעה שבה שודרה תוכנית מבט האחרונה בערוץ 1.

רויטל סויד: לי אין ספק שכל אחד מאתנו יזכור את הרגע הזה.

רויטל סויד: אבל כאשר ישבתי – וכאבנו, ואפילו הזלנו דמעה – והסתכלתי על העובדים המסורים של רשות השידור, על אוזלת היד שלהם, על מה שהם חוו ומה שהם עברו, ואיך הודיעו להם, ועל הזלזול ועל האלימות, אמרתי לעצמי: תסתכלי טוב, כי זה מלמד על שני דברים: האחד – זה מלמד על כל התהליך של כל שלוש השנים האחרונות.

רויטל סויד: הרגע הזה אתמול ניקז את כל התהליך של שלוש השנים, את כל הטלטלה, את כל מה שעברו, את כל התהפוכות והאטימות.

רויטל סויד: ואני לא בטוחה שאפשר לדבר על מה שעברנו בלי לדבר גם על מה שיעבור השידור הציבורי.

רויטל סויד: והדבר השני – שהרגע הזה אתמול הראה זה איך זה יכול לקרות לכל אחד בכל תחום, בכל דבר, כל עוד ממשלת ישראל והעומד בראשה, לא אכפת להם שום דבר חוץ מההישרדות הפוליטית, השליטה המלאה בתכנים שאנחנו רואים, ובכלל – רק לעשות את מה שמעניין וטוב להם.

רויטל סויד: וזה מה שכולנו ראינו אתמול.

רויטל סויד: ומעבר לזה שכאב לנו כל כך על עובדי רשות השידור, על 500 אנשים שהולכים הביתה ולרובם אין בכלל מקום עבודה, על זה שערוץ מפואר – הערוץ הזה הוא בן 49 שנים; לא הערוץ, סליחה – מבט לחדשות.

רויטל סויד: תחשבו שנייה.

רויטל סויד: כמעט 50 שנה, ערב-ערב משודרת תוכנית, ומודיעים לה על הסגירה חצי שעה מראש.

רויטל סויד: זה לא נתפס.

רויטל סויד: וכולנו צריכים להבין שאין כמעט תחום במדינת ישראל שלא עוסקים בו כך.

רויטל סויד: אנחנו פשוט לא רואים את זה; אנחנו פשוט לא מבינים את זה; אנחנו פשוט לא נחשפים לזה.

רויטל סויד: ולא סתם, לא סתם יש תחושת דכדוך, ולא סתם הציבור הולך בתחושה שלאף אחד כבר לא אכפת ממנו באמת.

רויטל סויד: הפוליטיקאים – אכפת להם רק הכיסא שלהם; הממשלה הזאת – אכפת לה רק איך היא תשרוד; וראש הממשלה הזה – אכפת לו רק איך הוא יישאר בבלפור, תהיה לו שליטה מלאה על כל מה שאומרים עליו, וזהו.

רויטל סויד: וצריך לומר בכנות גמורה: אף אחד לא רוצה באמת שידור ציבורי.

רויטל סויד: זה שאנחנו עומדים פה היום ומצביעים ומחוקקים את חוק התאגיד החדש, מפרידים את חטיבת החדשות, עושים חוק פרסונלי שיעיף את מנהל החטיבה – תשימו לב, בעצם, כחוט השני, כל שלוש השנים האחרונות וגם הצעד הזה מלמדים על דבר אחד בלבד: השידור הציבורי עכשיו הוא כזה שאף אחד בממשלה הזאת לא נלחם עבורו – כי יכול להיות שלא אכפת להם – אבל לא נלחם עבורו ולא מתעקש עליו.

רויטל סויד: ואם אנחנו לא נתעורר מהר – ונכון שהשלב הזה הוא כבר כמעט, אפשר לומר, אבוד.

אורלי לוי אבקסיס: ותכף ערוץ הכנסת.

רויטל סויד: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: ואחר כך ערוץ הכנסת המצוין – ערוץ 20 מקבל זיכיון, ונקווה שערוץ 20 ימשיך את התכנים האיכותיים שיש היום.

רויטל סויד: אבל אני רוצה לסיים.

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: והסיום הוא כזה: לא לעבוד עלינו בעיניים, אבל לא לעבוד גם על הציבור בעיניים.

רויטל סויד: השידור הציבורי במדינת ישראל היום מת, והחובה שלנו היא לדאוג במהלך השנים הבאות שהוא יחזור חזרה כעיתונות ותקשורת בועטת, תוססת, ולא מה שקורה עכשיו.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, עשר דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני.

יעל כהן-פארן: התחלת?

יעל כהן-פארן: עוד לא התחלתי.

יצחק וקנין: אם תצטרכי עוד, נוסיף לך.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, אין בעיה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, שלום חברי חברות וחברי הכנסת.

יעל כהן-פארן: אתמול אני חושבת שכל עם ישראל הבין מה זה הדבר הזה שאנחנו מדברים עליו בכנסת כאן כבר – עוד לפני שאני נכנסתי לכנסת – כבר שלוש שנים, אבל בשלושת, ארבעת החודשים האחרונים בסיבובים סחור-סחור, ספינים אין-סופיים.

יעל כהן-פארן: סובבו את כולנו.

יעל כהן-פארן: סובבתם את כולנו פה סביב אני לא יודעת מה, הלוך וחזור, באמצע פגרה: להזיז עוד שבועיים, להזיז עוד יומיים.

יעל כהן-פארן: אתמול הדבר נפל.

יעל כהן-פארן: אתמול כל הספין הזה שהסתובב – לא הייתה שום ברירה, לא הייתה שום אפשרות שהוא יסתיים אחרת.

יעל כהן-פארן: אני רואה קו ישיר בין ההתנהלות לאורך כל החודשים האחרונים, והספינולוגיה והשטיקים והטריקים שהפעיל כאן ראש הממשלה והפעלתם בקואליציה, שהביאו אותנו לרגע המאוד-מזוקק הזה אתמול שבו הכנ"ר מודיע – הכונס נכסים הרשמי של ישראל, שאחראי לפירוק רשות השידור – מודיע בוועדת הכנסת פשוט ככה, בצורה מאוד כלאחר-ידית, נונשלנטית, שבעוד שעה בערך תהיה מהדורת מבט האחרונה.

יעל כהן-פארן: בתור מי שישבה בחדר באותו רגע לא הבנתי, ואני חושבת שאף אחד לא הבין – גם לא הייתי בכל הדיונים של אותו הבוקר – לא הבנתי שברגע זה הודיעו על משהו שאף אחד לא שמע עליו קודם; שעובדי רשות השידור לא ידעו; שעובדי התאגיד לא ידעו; שעובדי מבט לא יודעים – שהם שומעים על זה באותו רגע בשידורים מערוץ הכנסת ביחד אתנו – בכזה חוסר רגישות, בכזה זלזול באנשים.

יעל כהן-פארן: והרגע הזה, הנקודה המונומנטלית הזאת, הטוטלית הזאת, וההתגלגלות שלה לאחר מכן, זה פשוט סיומה של ההתגלגלות הכל-כך כל כך מזלזלת בציבור, כל כך מזלזלת באנשים, בין שזה בעובדים ובין שזה כמובן בציבור הישראלי בכלל.

יעל כהן-פארן: ואני חושבת שלא היה רגע מזוכך יותר מאותו רגע אתמול של ההודעה הזאת וההתגלגלות שלה והיציאה של הדברים אל פועל, שהמחישו לאנשים מה זה אומר שרשות השידור נסגרת.

יעל כהן-פארן: נסגרה.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהיום היה לא רק יום עצוב לשידור הציבורי בישראל, לקול ישראל – סגירתו של קול ישראל אחרי 81 שנה, שיש פה לא מעטים, חברי חברות וחברי הכנסת, שחלק מדרכם בחיים הייתה גם שם – זה פשוט היה יום עצוב לכל עם ישראל.

יעל כהן-פארן: ועכשיו השאלה היא לאן אנחנו הולכים.

יעל כהן-פארן: וזאת השאלה שהיום, בהצעת החוק הזאת בקריאה השנייה והשלישית שעומדת לפנינו היום, זאת אחת האיוולות הכי גדולות, אני חושבת, שאנחנו הצבענו עליהן.

יעל כהן-פארן: זאת עוד איוולת בשרשרת של האיוולות שאנחנו מדי כמה ימים מתכנסים להצביע עליהן, ולא מבינים.

יעל כהן-פארן: כאילו יושבים כאן אנשים ואנחנו נותנים – הם מובילים אותנו; אנחנו כמובן מתנגדים, אבל הם מובילים פשוט למהלכים שאחד אחרי השני מזלזלים בציבור, מוחקים את העקרונות, את הישראליות שלנו, את הדמוקרטיה שלנו, את המדינה שיש לנו.

יעל כהן-פארן: אני רוצה, בשארית הזמן שיש לי, לדבר על עוד נושא.

יעל כהן-פארן: שבוע – יותר משבוע, שמונה ימים – עמדה כאן מחוץ לכנסת ושבתה רעב אישה אמיצה, אישה ששביתת הרעב הייתה המוצא האחרון שלה, כדי לנסות ולהשיג את החירות שלה, את הכבוד שלה.

יעל כהן-פארן: האישה, שמה צביה גורודצקי, והיא 17 שנה מסורבת גט ועגונה.

יעל כהן-פארן: 16 וחצי שנים שבעלה, שמסרב לתת לה גט, יושב בכלא בניסיון אכיפה של הרשויות לגרום לו לתת לה גט.

יעל כהן-פארן: יש פסק דין לחיוב גט משנת 2000, ואותה אישה אומללה, עם ארבעה בנים שכבר גדלו, שגידלה אותם בפאר, והיא פשוט – אבדה כל תקוותה.

יעל כהן-פארן: היא עמדה מחוץ לכנסת כל יום.

יעל כהן-פארן: אני מניחה שחלקכם עברו על פניה; אולי חלקכם עצרתם לידה ושוחחתם אתה.

יעל כהן-פארן: היא חיכתה להצעת חוק שהייתה אמורה לעלות היום בקריאה טרומית, הצעת חוק שבאמת יכלה לתת פתרון ומזור למסורבות הגט; הצעת חוק שלי שחתומים עליה וחתומות עליה חברי וחברות כנסת לא מעטים – לצערי, לא מהקואליציה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר הצעת החוק לא עלתה, כי גורמים ממשלתיים – הממשלה לא החליטה שהיא מתנגדת, ואני שמחה על כך; היא דחתה את ההחלטה בוועדת שרים, ואני במגעים עם שרי הממשלה הרלוונטיים, שר הדתות ושר הפנים, מתוך שאיפה להגיע לסיכום עמם, עם הרבנים הראשיים.

יעל כהן-פארן: העניין הוא כזה: המדינה, הרבנים, בתי-הדין הרבניים, חייבים למצוא פתרון.

יעל כהן-פארן: הם מנסים, הם מראים, מראית עין, שהם יצירתיים, ובאמת אולי מצילים כמה וכמה מסורבות גט; אבל את לרוב המכריע, את מאות מסורבות הגט – חלקן מעל שמונה שנים, מעל 15 שנים – הם לא מצליחים להביא שום פתרון שיעזור להן, שום מהלך שיביא לסיום אותה התעללות – אין שום דרך אחרת להציג את זה – התעללות מצד הבעלים.

יעל כהן-פארן: ואתם יודעים, ההתעללות היא כבר לא רק באישה, היא גם בילדים.

יעל כהן-פארן: אותם ילדים של האישה היקרה, שהם כבר מבוגרים, הם בוגרים, הם רוצים להינשא ולהקים משפחה, והיום ההתנהגות של אביהם לא מאפשרת להם את זה.

יעל כהן-פארן: כבר הילדים שלהם נפגעים.

יעל כהן-פארן: הם לא יכולים להתחתן, כי בחברה שהם נמצאים בה הם לא מתחתנים כי אבא שלהם בכלא, ונראה שעד כדי כך הוא רוצה לנקום באשתו שלא אכפת לו גם מזה.

יעל כהן-פארן: וזה פשוט בלתי נתפס בעיני, איך עם כל סמכויות בתי הדין הרבניים שיש לנו כאן לא מצליחים למצוא לזה פתרון.

יעל כהן-פארן: אז אני מאוד מקווה שתהיה התדיינות פורה עם הרבנים הראשיים ועם שרי הממשלה, ובתוך זמן לא ארוך נוכל להביא בהצעת החוק את הליך של הפקעת קידושין, שיש לו – אני לא פוסקת הלכה – שיש לו בסיס אצל פוסקי הלכה, רבנים, והוא מבוסס בהלכה היהודית.

יעל כהן-פארן: הוא מבוסס שם.

יעל כהן-פארן: ההתנגדות שיש לו היום מתוך ההלכה היא בושה לפוסקי ההלכה של היום.

יעל כהן-פארן: היא מראה שאין להם האומץ ההלכתי לקבל החלטות אמיצות.

יעל כהן-פארן: אז אני מאוד מקווה שממש בשבועות הקרובים נוכל להשיג התקדמות ולהביא לכך שנשים שהיום אין להן שום תקווה בחיים וחירותן נלקחה מהן יוכלו לחזור לנשום לרווחה ולחיות.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר כהן – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש, סליחה.

יצחק וקנין: אני ממתין.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אם המשקפיים לא עלי, אני לא שומעת.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: יש לך 15 דקות, ודקה לשים את המשקפיים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, תהיתי לעצמי איך להתחיל את דברי כשאני במידה מסוימת – כבר אנחנו מתקרבים לסוף הדיון המורכב, העצוב, הקשה הזה, ואני קצת מרגישה כאילו אנחנו ב"פסוקו של יום".

איילת נחמיאס ורבין: אני לא בטוחה מי זוכר עדיין – לא, לזכור אני בטוחה שהרבה זוכרים, אבל אני באמת מרגישה שאנחנו עכשיו ברגע הזה שבו – אתה יודע, גם מי שלא היה מקשיב ל"פסוקו של יום", כשהאות של "פסוקו של יום" היה מהדהד, הוא באמת היה מסמן משהו, כמו הפיפסים של החדשות.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה מסמן משהו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוצאת את עצמי מאז אתמול – ואני חברת הוועדה, וישבתי בסיטואציה ההזויה הזאת; טוב, חבר הכנסת ביטן לא אתנו כבר – יושבת בדיון הזה; זה בעצם התחיל אתמול בצהריים, ואני פתאום מוצאת את עצמי, יחד עם חברתנו שולי מועלם-רפאלי, ואנחנו בעוד רגע, אדוני היושב-ראש, מחליטים פחות או יותר מהן רצועות השידור, מחליטות גם מי מנהל מה ומי מנהל איזו העברה, ואני קולטת שהממשלה הזאת, בתעתועיה ובתהליכים ההזויים שהיא מעבירה אותנו סביב התאגיד והתאגידוש, היא פשוט לא חשבה בכלל לוודא שכונס הנכסים הרשמי, שהוא המנהל המיוחד מטעמה והמנהל המיוחד מטעמנו, צריכים להיות בשלושת הימים של הדיונים שבהם בסופו של דבר מכריעים את גורלם של עובדי הרשות וגם את גורלם של עובדי התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: כי בסוף אנחנו גם יודעים שחלק גדול מהעובדים שלנו בסיטואציות יהיו עובדים היברידיים – עובדים שהם גם עובדי רשות השידור, אבל עדיין לא יכולים – כבר התקבלו לתאגיד אבל עדיין לא יכולים לעבור לתאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: ואז פשוט אמרתי: לא יכול להיות שהם לא פה.

איילת נחמיאס ורבין: תקראו להם להגיע.

איילת נחמיאס ורבין: כי מתחילים לשאול אותנו מנהלי התאגיד, אומרים לנו: רגע, אבל אנחנו צריכים את העובדים של הרשות שקלטנו, כי ה-440 – אנחנו כבר צריכים אותם אצלנו כדי להתחיל את השידורים ביום שני.

איילת נחמיאס ורבין: ריבונו של עולם, זה מתאים גם ל"פסוקו של יום".

איילת נחמיאס ורבין: לא ידעו שהשידורים מתחילים ביום שני?

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא חשב שצריך לעסוק בשאלה איך נותנים לעובדי רשות השידור ללכת לדרכם לתאגיד, ללכת לדרכם לביתם, ללכת לדרכם בתקווה, לאלה שיימצא להם תפקיד?

יעל כהן-פארן: יאריכו שוב ויאריכו שוב.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל תראי, מי שהיה מעורב בזה בשנתיים האחרונות כמונו יודע בוודאות מלאה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאני אמרתי לעובדי רשות השידור: אני מתחננת בפניכם, אל תיתלו במי שקרא לכם "חמאסניקים"; אל תיתלו במי שהפך אתכם לאויבי העם; אל תיתלו במי שביטל את האגרה.

איילת נחמיאס ורבין: אל תיתלו בהם, לא מהם תיוושעו.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא תקוותכם.

איילת נחמיאס ורבין: לא מהם, אם יהיה איזשהו שינוי פתאום, עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: ואמרתם להם: אתם חייבים להתחיל לראות איך באמת מתכנסים למשהו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל האמת היא, זו לא אחריות שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: בסוף היום הדברים האלה הם לא אחריות שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: לסגור את זה כמו שצריך זה אחריות של הממשלה, שקיבלה את ההחלטה לסגור את רשות השידור, להעביר אותם לתאגיד, מתוך התאגיד להעביר את העובדים לתאגידוש – לתאגיד החדשות החדש – לעשות את הטירוף הזה, את הבוקה ומבולקה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אחריות של הממשלה לוודא שהתהליך הזה, אדוני היושב-ראש, נעשה כמו שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: העובדים יושבים שם אתנו סביב השולחן, ואומר הכנ"ר – שהגיע ברגע האחרון; אני כל הזמן אומרת לעצמי: אולי מישהו בכלל אמר לו לא להגיע?

איילת נחמיאס ורבין: אולי מישהו אמר לו: אל תהיה פה בשלושת הימים האחרונים?

איילת נחמיאס ורבין: אולי בעצם – לא, לא צריך, זה כבר יסתדר מאליו.

איילת נחמיאס ורבין: ואז הוא מגיע, אתמול בשעה 18:00, לא, זה היה 19:00, 19:00 בערב, והוא אומר בקול מתכתי – הוא איש מאוד נחמד, אגב, פרופ' דוד האן, אבל הוא אומר במין קול מתכתי כזה: היום תשודר מהדורת מבט האחרונה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יושבים שם, אנחנו שומעים את זה, עובדי הרשות שומעים את זה אתנו, ואנחנו ככה פתאום קולטים מה נאמר לנו, ואנחנו עדיין קולטים-לא-קולטים ולא מבינים.

איילת נחמיאס ורבין: תגידו לי, לא היה אפשר להתארגן על זה כמו שצריך?

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אנחנו היום כל היום, כולנו – מאתמול בערב, צריך להגיד – עוברים "חיים שכאלה" של הרשות ושל עובדי הרשות, שמגיעה והגיעה להם פרידה ראויה; הגיע להם שאנחנו נברך אותם בדרכם החדשה, נראה אותם ברגעים הקשים והעצובים שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מהמרת, אגב, שהיו דמעות גם אילו זה היה קורה יומיים קודם, אבל למה אנחנו צריכים לעשות את זה לאנשים?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו צריכים להתנהג כלפי אנשים בצורה כל כך לא מוסרית?

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים משהו?

איילת נחמיאס ורבין: מכל התהליך הזה, זה כבר שיא חוסר המוסריות.

איילת נחמיאס ורבין: אמרה קודם חברת הכנסת שלי יחימוביץ שפיטורים של אדם ממקום עבודתו זה הדבר הכי קשה אחרי פטירתו של אדם קרוב.

איילת נחמיאס ורבין: וכן, זה ככה מרגיש.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רואה אותם, איך שהם יצאו היום מהאולפן ב-19:00, ואתה לא יכול שלא לבכות נוכח המראות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: היום בבוקר הילדים שלי ראו אותי דומעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני הקשבתי לאריה גולן ברדיו – הוא לא שידר היום, אתם מאמינים?

איילת נחמיאס ורבין: אריה לא שידר את יומן הבוקר האחרון ברשות השידור.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מסבירה לילדים שלי למה אני בוכה, למה אני כל כך עצובה.

איילת נחמיאס ורבין: הרי לכאורה, באמת, על פניו לא קרה שום אסון.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, רשות נסגרת זה מאוד מאוד עצוב, אבל במושגים של ילדים, אתה יודע, זה קצת מבהיל לראות את אימא שלך דומעת ככה.

איילת נחמיאס ורבין: והסברתי להם מה זה שידור ציבורי.

איילת נחמיאס ורבין: כי אמרתי לעצמי: גם מי שנולד לעידן הרב-ערוצי חייב לדעת מה זה היה לגדול עם "הצריף של תמרי", ועם "ראש כרוב", ועם "טלפלא", ועם "סיבה למסיבה" – באמת, עם הדברים שהתחילו, נקרא לזה, את ראשית היצירה הישראלית בכל כך הרבה מובנים.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו כאילו – אתה יודע, כשדנו אתמול למשל בנושא הארכיון, והתחילו לדון בנושא התקנים – ואני שם רואה שם את בילי סגל, שהיא הדמות המיתולוגית שעומדת מאחורי הארכיונים האלה – אני אומרת לעצמי: זה נכס לאומי, זה הספרייה הלאומית, זה הספרייה הדיגיטלית הלאומית של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו דנים בכמה תקנים ואיך בכלל ימשיכו את זה כרגע, את התהליך המתמשך הזה שכל הזמן מתעדים את הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה אומר לעצמך: לא יכול להיות שלא הבינו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: שנתיים אנחנו יושבים שם, גם חבר הכנסת פרי, גם חבר הכנסת כבל וגם אני, שנתיים מכים להם בראש, באמת, אומרים להם: חברים, מה יהיה עם הארכיון?

איילת נחמיאס ורבין: מה יהיה עם הארכיון?

איילת נחמיאס ורבין: זה 2,800 מטר, פה, קרוב אלינו מאוד.

מאיר כהן: לפחות לא הוציאו אותו למכרז – – –

איילת נחמיאס ורבין: תקשיב רגע, הארכיון העתידי כן יהיה במכרז.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה נכס לאומי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בשנת ה-70 של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: מי אנחנו – תסלחו לי שאני אומרת – מי אנחנו ומה אנחנו בלי שידורי הרדיו של 81 שנים, החל מקול ירושלים ועד קול ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: מי אנחנו ומה אנחנו בלי שידורי הטלוויזיה, שהתחילו ב-68' כולל האנטי-מחיקון?

איילת נחמיאס ורבין: מי אנחנו ומה אנחנו?

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו מבשלים שם שעות ואומרים, תקן פה ותקן שם.

איילת נחמיאס ורבין: ביטן, סליחה, חבר הכנסת ביטן, איך הדברים האלה לא נסגרו מראש?

איילת נחמיאס ורבין: איך הגענו למצב הזה?

איילת נחמיאס ורבין: דוד, אנחנו יושבים שם אתמול ואנחנו רואים את האנשים האלה, ואף אחד לא נתן להם את הכבוד המינימלי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, התכתב אתי אחד הכתבים הבכירים בלילה, והוא אמר לי: איילת, אני מרגיש כל כך מבוזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי: הרי ידעו שהשידור החדש מתחיל ב-15 במאי.

איילת נחמיאס ורבין: אז היו כל מיני רעיונות על 22, על 28 – הרי זה היה לא רלוונטי.

איילת נחמיאס ורבין: איפה היה כונס הנכסים הרשמי?

איילת נחמיאס ורבין: איפה היה המנהל?

איילת נחמיאס ורבין: איפה הם היו בשלושת ימי הדיונים שלנו?

איילת נחמיאס ורבין: זה הייתה האחריות שלכם להביא אותם לשם, לוודא שהם יודעים לנהל את התהליך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא שיתפו פעולה ביניהם, התאגיד ורשות השידור – אני יכולה להגיד לך את זה באחריות.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא יעשו ביניהם העברת מקל ראויה, אני אומרת לך את זה.

איילת נחמיאס ורבין: וזה בסוף על הגב של כולנו, כי אנחנו היינו שם ואנחנו ישבנו שם וזאת אחריות שלנו, ביטן, לוודא שדברים כאלה נעשים כמו שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, זה לא יעלה על הדעת שאנחנו מוצאים את עצמנו אתמול בשעת לילה מאוחרת יושבים ואומרים: מה יהיה עם הארכיונים?

איילת נחמיאס ורבין: מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: לאורך שנתיים אותה שאלה בכל דיון, כמו קאטו הזקנה – במקרה שלי לפחות, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: עוד פעם, הארכיון – – –

מרב מיכאלי: אני אמרתי קאטה הזקנה.

איילת נחמיאס ורבין: קאטה הזקנה?

איילת נחמיאס ורבין: אויש, אלוהים, אנחנו ממש מתכתבות.

איילת נחמיאס ורבין: תסלחי לי, אני קאטו הזקנה, טוב?

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לך, כל אחד והקאטה שלה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, אני פשוט לא מצליחה להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה לא שלא הייתה שהות.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת וקנין, עם כל – תסלח לי – האתלטיקה הקלה פה, התעמלות האמנותית והשחייה הצורנית שעשו לנו פה סביב התאגיד, לא היה אפשר להתארגן כמו שצריך?

איילת נחמיאס ורבין: אני קוראת מכאן לתאגיד – חבר הכנסת ביטן – –

דוד ביטן: מה?

איילת נחמיאס ורבין: – – אתה נורא אוהב את התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד שמחתי אתמול כשלחצת סוף-סוף יד לגיל עומר וראית שהוא לא יריב, אבל אני רוצה להגיד לך עוד משהו:

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לראות שהתאגיד עושה מחווה אמיתית לעובדי רשות השידור שלא זכו לפרידה שהגיעה להם.

איילת נחמיאס ורבין: חלק גדול מהם יתחילו ביום שני לשדר.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אני מחכה ומצפה באמת בכיליון עיניים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שעוד עובדי רשות השידור ייקלטו בתאגיד בסופו של התהליך.

איילת נחמיאס ורבין: עבדנו מאוד מאוד קשה כדי שעוד עובדים ייקלטו, וצריך להגיד שגם חבר הכנסת ביטן היה מאוד מגויס לעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לכם, באמת, איך יכול להיות שאנחנו מתנהלים בצורה כזאת?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם, התגובה הראשונה שלי הייתה: אני מתביישת.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אני מתביישת, אני נבוכה.

איילת נחמיאס ורבין: כי למרות שלא אנחנו הבאנו את החוק המטורף הזה, ולא אנחנו מהלכים אימים על התקשורת הישראלית, ולא אנחנו הילכנו אימים לא על התאגיד – וגם לא על רשות השידור, במידה רבה; כי הרפורמה – הייתה צריכה להיות שם רפורמה, זה ברור לכולנו.

איילת נחמיאס ורבין: הייתה צריכה להיות שם רפורמה, לא היה צריך לסגור את הרשות.

איילת נחמיאס ורבין: עזבו, זה כבר, לצערי, מים תחת הגשר.

איילת נחמיאס ורבין: זאת המציאות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל במציאות הזאת אנחנו באמת ניסינו לעשות כל מה שאפשר למען העובדים, ואני אומרת לעצמי: עם כל הזמן שהיה לנו, ריבונו של עולם, באמת, איך אנחנו לא ידענו לעשות את זה כמו שצריך?

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, זה עלבון לכולנו, זה לא עלבון רק להם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, בוא, אנחנו חושבים ואנחנו אומרים לעצמנו: זה עלבון להם.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: זה עלבון לנו.

איילת נחמיאס ורבין: מי ששמע את השידורים היום מבין שזה עלבון לנו.

איילת נחמיאס ורבין: כי אנחנו לא יודעים לכבד את הנכסים שלנו; כי אנחנו לא יודעים לכבד את ההיסטוריה שלנו; כי אנחנו לא יודעים לכבד את העבר שלנו; כי אנחנו לא ידענו לתת לאנשים לצאת מהאולפנים האלה בכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: כי האנשים האלה קיבלו הודעה על זה שזו מהדורת מבט לחדשות האחרונה – אדוני היושב-ראש, אתה יודע איך?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אתה יודע איך הם קיבלו?

איילת נחמיאס ורבין: בהודעת ווטסאפ.

איילת נחמיאס ורבין: משום שהכנ"ר הודיע את זה לראשונה אצלנו בוועדה בכנסת, וככה הם קיבלו את זה – זה התחיל לעבור בווטסאפ כאש בשדה קוצים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו קרובים לל"ג בעומר, בואו ניזהר משרפות.

איילת נחמיאס ורבין: מבחינתם זאת הייתה שרפה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אנחנו לא יודעים – התחושה הזאת, לאורך כל השנתיים האלה – וזה אולי באמת הדבר שהכי קשה לי לומר כאן – התחושה הזאת שפשוט לא רואים את העובדים: לא רואים את עובדי הרשות ולא רואים את עובדי התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: נותנים להם לשסות אחד בשני, מעודדים את השיסוי ההדדי הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, אני, אדוני היושב-ראש, השבוע בלילה – אני לא זוכרת, נדמה לי זה היה ביום שני בלילה – תפסתי את עובדי הרשות ועובדי התאגיד, עם אלדד קובלנץ, לוחצים ידיים, חבר הכנסת כהן, חצי מתחבקים, כזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואמרתי להם: תאמינו לי, אם לפני חצי שנה אתם הייתם נראים ככה, אף אחד לא היה יכול לכם, שום ממשלה לא הייתה לא יכולה לכם.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט ככה.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם אתם הייתם יודעים לשלב ידיים – ובאמת, קשה מאוד לבוא בטענות לעובדים בסיטואציה כזאת, אבל ניסיתי להגיד להם את זה לאורך התהליך: אם אתם הייתם משלבים ידיים ולא נותנים שישחקו בכם כמו חיילים, הייתם יוצאים נשכרים מזה.

איילת נחמיאס ורבין: הייתם יוצאים מנצחים בצורה הרבה יותר משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי להם את זה מתוך דאגה, מתוך אכפתיות, לא מתוך רצון להזיק להם.

איילת נחמיאס ורבין: סיפרתי פה לפני כחודשיים שבאחד הלילות שהופעתי בערוץ 1, באותו אולפן נקדי מפורסם, שרבים מאתנו פקדנו אותו לעתים מזומנות, ולצערי כבר לא נפקוד אותו – גם אחת מהטעויות הגדולות של הממשלה הזאת – ביקש ממני העורך אדי לבוא לקונטרול.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי שעושים לי אספת עובדים ספונטנית.

איילת נחמיאס ורבין: ועמדה מולי קבוצה מאוד גדולה – 20 עובדים, לא מאוד גדולה, 20 עובדים, בלילה, ב-12:00 בלילה, ושיתפו אותי בתחושות שלהם – חלק בצורה מאוד מרגשת וחלק בצורה לא נאותה, אבל בסוף אני לא שופטת עובדים במצב כזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אמרתי להם: אני מתחננת בפניכם, תבינו שעובדי התאגיד הם לא האויב שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: היריב היחיד שלכם, היחיד שאתם צריכים לתקוף אותו ולדרוש ממנו פתרונות זה הממשלה, לא עובדי התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: מנהלי התאגיד – אנחנו נבוא אליהם בדרישות.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק כמו שהעלינו מ-25% ל-450 עובדים – סליחה, אני לא שמתי לב, אדוני.

יצחק וקנין: חמש שניות.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק כמו שאנחנו העלינו את מספר העובדים מ-25% ל-450 עובדים, אנחנו נעזור לכם גם בהמשך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים בנימה עצובה, כי רשות השידור – – –

מיכל בירן: בהנגדה לנאום המאוד-משמח שהיה לך.

איילת נחמיאס ורבין: שמה?

יעל כהן-פארן: הנאום היה ממש שמח.

איילת נחמיאס ורבין: לא, הוא לא שמח.

איילת נחמיאס ורבין: תשמעו, 01:30, בלילה – הוא לא שמח, הוא – אתם יודעים, אני כבר בכיתי הרבה היום.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אתגעגע לרשות השידור.

יצחק וקנין: דמעתה של האישה מצויה.

יצחק וקנין: ידוע.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: במקרה שלי זה ממש ידוע, אז אני לא צריכה – אבל אני, רשות השידור במתכונת המוכרת לנו תחסר לי ואני – –

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – שמחה שהילדים שלי – הבן הגדול שלי יספר בשיעור אקטואליה על רשות השידור השבוע.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: דב חנין – איננו.

יצחק וקנין: מיכל בירן, ארבע דקות.

יצחק וקנין: ארבע דקות, ואחרייך – מיקי רוזנטל, גם ארבע דקות.

יצחק וקנין: אם לא יהיה – יאיר לפיד ויצחק הרצוג.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צופים בבית, הפתגם העממי אומר שאדם נמדד בכוסו, כיסו וכעסו, ולא בכדי, כי ברגעים הטובים לכולנו ממש נוח להיות נחמדים לאנשים, להיות פזרנים עם הכסף שלנו, אולי, כשיש אותו בשפע; דווקא ברגעים הקשים נמדד אופיו של אדם.

מיכל בירן: והפתגם הזה בעצם נכון מטפורית גם על דמוקרטיות.

מיכל בירן: דמוקרטיות נמדדות לא ברגעים הטובים, לא כשזה בא בקלות; הן נמדדות ברגעים שזה לא נוח.

מיכל בירן: אני זוכרת שבלימודי מדעי המדינה אמרו את זה: דמוקרטיה לא נמדדת בשאלה אם יש בחירות דמוקרטיות, היא נמדדת במה קורה בחילופי השלטון.

מיכל בירן: כשהילרי קלינטון והאמריקאים קיבלו את זה שהתוצאה הכי מופרכת קורית ובכל זאת זו ההחלטה, זו הכרעת הרוב ואותה מקבלים, זה סימן לדמוקרטיה.

מיכל בירן: כשטראמפ לא היה מוכן להגיד מה הוא יעשה אם הוא יפסיד, זה בדיוק מביא אותנו לתחום האפור הזה שבו הדמוקרטיה מתערערת.

מיכל בירן: וטראמפ ונתניהו הם תאומים, ושניהם מצאו להם תחביב: להשתלח בתקשורת החופשית.

מיכל בירן: עכשיו, ברור שהרבה יותר נעים כשכותבים עליך דברים טובים.

מיכל בירן: גם לא צריך להעמיד פה פנים, לכולנו יותר נעים כשאומרים עלינו דברים טובים, ככה זה עובד.

מיכל בירן: אבל לא שם אנחנו נמדדים.

מיכל בירן: הדמוקרטיה נמדדת בשאלה אם פוליטיקאים מבינים את חשיבותה של תקשורת חופשית גם כשהיא לא נעימה להם, גם כשנכנסים בהם.

מיכל בירן: האם אז, ברגעים האלה, עדיין מבינים את חשיבותה של התקשורת החופשית?

מיכל בירן: אני חושבת שכל הפארסה הזאת שקרתה פה עם התאגיד ורשות השידור פשוט לא יכולה לקרות במדינה מתוקנת.

מיכל בירן: אני תוהה לפעמים אם נתניהו מבין איך יכתבו עליו בספרי ההיסטוריה.

מיכל בירן: אני חושבת שהפרק שלו לא ייכתב כמו שהוא היה שמח שהוא ייכתב.

מיכל בירן: אני חושבת שהתקופה הזאת תהיה תקופה – נכון שזה לא קורה רק פה, זה קורה בעוד מקומות בעולם, אבל התקופה הזאת הולכת להילמד כתקופה חשוכה, כתקופה שבה הדמוקרטיה המערבית נמצאת ממש במבחן, במבחן של הישרדות.

מיכל בירן: אני רוצה לדעת שאני, ובטח חברי, עושים את כל מה שאנחנו יכולים בשביל לנסות ולהפוך את זה לעוד מכשול בדרך, משהו שנצליח להתגבר עליו.

מיכל בירן: אבל אי-אפשר להפחית מהחשיבות של מה שקרה כאן; ואגב, יותר מהכול – מאובדן הבושה, זה שאפילו נתניהו לא מסתיר את זה שהסיבה האמיתית בסופו של דבר לכול, שהוא רוצה תאגיד שאפשר לשלוט בו, הוא רוצה רשות שאפשר לשלוט בה.

מיכל בירן: הלוא מירי רגב לא היססה להגיד: מה, אנחנו נממן את זה ויבואו ויגידו עלינו ככה ואחרת?

מיכל בירן: הדבר הזה באמת שבר שיאים שלא הכרנו קודם.

מיכל בירן: מה שקרה אתמול באמת היה רק השיא של הפארסה הזאת, שהראה שאין בושה ואין גבולות, ובסוף – לשכוח שמדובר בבני אדם.

מיכל בירן: אגב, גם העובדים, אבל גם כולנו – הם משלמים את המחיר המיידי, המשפחות שלהם, האופן שבו הדבר הזה נעשה, אבל את המחיר לטווח ארוך כולנו נשלם כחברה.

מיכל בירן: משפט אחרון.

מיכל בירן: אני חושבת שזה קצת אירוני שהמתנה שנותן הליכוד לרגל 50 שנה לשחרור ירושלים היא סגירה של כמעט 50 שנה של שידור ציבורי בירושלים.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – איננו; יאיר לפיד – איננו; חבר הכנסת יצחק הרצוג – איננו.

יצחק וקנין: אדוני השר יובל שטייניץ, סכם את הדיון.

יצחק וקנין: אתה אחריו – תמיד יושב-ראש הוועדה אחרון, אחרי השר.

יצחק וקנין: לאורן חזן גם הייתה בקשת דיבור, אבל הוא לא נמצא, אז אני קורא לשר לסכם את הדיון, ואחריו – יושב-ראש הוועדה, אם ירצה, יקבל את רשות – – –

דוד ביטן: – – –

יצחק וקנין: אז אני אקרא לך בסיום דבריו של השר.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השעה עכשיו היא, אם השעון שלי מדויק, 01:35 אחרי חצות, והחיזיון הזה שאנחנו יושבים באישון לילה לסכם חוקים הוא דבר שאינני בטוח שיש לו ערך פרלמנטרי ציבורי אמיתי.

יובל שטייניץ: אני מודה שגם כשאנחנו היינו באופוזיציה פעם – אני עדיין זוכר את הזמנים האלה – חשבנו לפעמים – – –

יעקב פרי: בגעגוע?

יובל שטייניץ: היה יותר קל, היה יותר כיף, היה יותר חופשי, פחות משקל על הכתפיים.

יובל שטייניץ: באופוזיציה אתה יותר ציפור דרור.

יובל שטייניץ: יש יתרונות גם לאופוזיציה.

יובל שטייניץ: תיהנה, מר פרי.

אלעזר שטרן: אבל למה אתה חושב שהגענו לשעות האלה?

יובל שטייניץ: מה?

אלעזר שטרן: למה הגענו לשעות האלה?

יובל שטייניץ: אני אומר, הייתה איזו מחשבה שאם נגרור דיונים ימים ולילות זה ישדר איזושהי רצינות, גם בהתנגדות שלנו לכל מיני החלטות של הממשלה או דברים כאלה.

יובל שטייניץ: אולי זה היה נכון פעם, כשדברים כאלה קרו – – –

אלעזר שטרן: אם ראש הממשלה היה יושב כאן, אז אולי הוא היה פחות משגע אותנו.

יובל שטייניץ: אולי זה היה נכון פעם, כשדברים כאלה קרו פעם בשנה, פעמיים בשנה.

יובל שטייניץ: אני חושב שהערך של הדיונים הליליים האלה מבחינה דמוקרטית, ואפילו מבחינה ציבורית או תקשורתית – כאשר הדבר הזה הופך לחיזיון נפרץ, הדברים הללו מאבדים את ערכם.

יובל שטייניץ: זה כמו הצעות האי-אמון, שיש פרלמנטים שבהם הן אירוע משמעותי כיוון שהן מתקיימות פעם או פעמיים בשנה, או במקרים חריגים ונדירים, וכאשר הדבר הזה הופך לעסק של שבוע – בעצם בכל שבוע מוגשות כמה הצעות אי-אמון שמרכזים את הדיון בהן ביחד – הדבר הזה הופך כמעט לבדיחה.

יובל שטייניץ: לכן, אני מעיר כאן הערה לכולנו – – –

מאיר כהן: ההערה שלך תהיה משמעותית יותר אם בצדה תזכיר גם שאין שום סיבה לכנס את הכנסת לדברים כאלה בין יום השואה ליום הזיכרון, בפתאומיות, בלי שום מחשבה.

מאיר כהן: אז דבריך יהיו שלמים.

יובל שטייניץ: ידידי חבר הכנסת הנכבד והמלומד מאיר כהן – – –

איתן ברושי: סגן יושב-ראש הכנסת.

יובל שטייניץ: סליחה, סגן יושב-ראש הכנסת.

איתן ברושי: לא, זה חשוב – – –

יובל שטייניץ: שר הרווחה לשעבר, והכי חשוב – מורה בישראל ומחנך ומנהל בית-ספר לשעבר – אני בטוח שאתה או אחרים כבר אמרתם את הדבר הזה בנאומכם.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה לא אמרו: לא אמרו שאולי כשאנשים חולמים ועייפים – אולי הם יבינו את החוק הזה בחלום, כי שכשהם ערים, הם לא מצליחים להבין את זה.

איתן ברושי: – – – כל הזמן ישנוּ.

יצחק וקנין: על זה נאמר:

יצחק וקנין: חלום מלא בלהה.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת שטרן, אני מודה שגם אני לא התעמקתי בחוק הזה.

יובל שטייניץ: אתה לא יכול להתעמק בכל דבר, וכולה יש לי הכשרה בפילוסופיה.

יובל שטייניץ: אתה יודע, לא כל דבר אנחנו יכולים להבין.

אלעזר שטרן: אולי היית פותר לנו.

יעקב פרי: זה מאוד מתאים לסיטואציה.

יובל שטייניץ: על כל פנים, אני רוצה לומר לך שהאמת היא שכשאני הייתי שר האוצר בין השנים 2009 ו-2013 רשות השידור כבר הייתה במשבר עמוק, והכיוון הראשוני שניסיתי לפתח היה כיוון של תיקון ורפורמה ברשות השידור, מהסיבה שחשבתי שיש ברשות השידור אנשים מצוינים, עיתונאים מצוינים, רמה מקצועית מאוד גבוהה, וגם מסורת של עשרות שנים שיש לה ערך.

יובל שטייניץ: לצערי הרב, אחרי מאמצים גדולים מאוד שהשקעתי במאמץ הזה, ברפורמה אי אז – שהיינו מוכנים גם להשקיע בה כספים רבים, מאות מיליוני שקלים רבים מאוצר המדינה; אני זוכר שאפילו נמתחה עלי ביקורת כשר האוצר על כך שאני מוכן להשקיע, נדמה לי, סכום של 700–800 מיליון שקל בהבראת רשות השידור – לצערי הרב, הרפורמה הזאת לא צלחה.

יובל שטייניץ: הייתי שמח אילו הייתה צולחת.

יובל שטייניץ: אני חושב שהיא הייתה הפתרון הנכון יותר.

יובל שטייניץ: והיום הגענו להיכן שגענו, ואני מקווה שאכן התוצאה תהיה שידור ציבורי טוב ואיכותי, לפחות כמו שהיה ברשות השידור, ביעילות גבוהה יותר ובעלויות מופחתות.

יובל שטייניץ: זה גם הזמן באמת להזדהות עם האנשים המצוינים ברשות השידור, עם העיתונאים המצוינים ברשות השידור, שאת חלקם אני מכיר אישית.

יובל שטייניץ: אנשים כמו אריה גולן, יעקב אחימאיר – אולי לא כדאי שאני אנקוב בכל השמות, כי יש כל כך הרבה שמות של עיתונאים מצוינים ברשות השידור – – –

שלי יחימוביץ': אתה יכול להזכיר גם עיתונאים לשעבר.

יובל שטייניץ: את מתכוונת עיתונאיות לשעבר?

שלי יחימוביץ': – – – סתם, סתם.

יובל שטייניץ: את בהחלט שֵם, כי כעיתונאית היית עיתונאית טובה מאוד.

יובל שטייניץ: היו בינינו פחות אי-הסכמות ממה שיש בינינו היום, אני חושב.

יובל שטייניץ: אבל אני זוכר שראיינת אותי.

יובל שטייניץ: עשית את זה – למרות שהיו לך דעות משלך, עשית את זה דווקא בצורה הגונה ומאוזנת.

יובל שטייניץ: על כל פנים – – –

מיכל בירן: "דווקא" זו תמיד המחמאה האירונית ביותר.

יובל שטייניץ: למה?

מיכל בירן: ככה סבתא שלי הייתה אומרת לאימא שלי: דווקא יצא לך טעים.

יובל שטייניץ: את יודעת מה?

יובל שטייניץ: לראיין בצורה הוגנת זה לא דבר פשוט בכלל.

יובל שטייניץ: זה לא דבר פשוט בכלל, בעיקר אם יש לך דעות – ושלי היא אחת שיש לה דעות, אי-אפשר להאשים אותה שאין לה דעות ועמדות משלה.

יובל שטייניץ: אז לראיין בצורה הוגנת זה לא דבר כל כך פשוט, ולצערי הרב לא כל העיתונאים מצליחים לעמוד בסטנדרט הזה, בוודאי לא תמיד.

יובל שטייניץ: על כל פנים, אני מוכרח להגיד שלכולנו צובט בלב.

יובל שטייניץ: שמעתי את החברים, כולל אלה שהיו מעורבים ברשות השידור, את נחמן שי, את שלי ואחרים.

יובל שטייניץ: גם אמי, זכרה לברכה, כשהייתה אישה צעירה, נערה צעירה, הייתה קריינית בקול ישראל – חדשות, חדשות בעברית קלה, תסכיתים, בתחילת שנות ה-50, סוף שנות ה-40.

יובל שטייניץ: לכן, אפילו מהבחינה הזאת, בהחלט צובט בלב סיום תפקידה של רשות השידור.

יובל שטייניץ: אבל מאחר שלא התעמקתי בחוק הזה, אני רוצה לומר גם כמה מילים על חוק אחר שעלה כאן לדיון היום, וגם הוא הוזכר כאן על ידי חלק מהדוברים הקודמים, וזה חוק הלאום – החוק שמבהיר קצת, מחדד ומבהיר דברים שהם למעשה טריוויאליים בהגדרה של מדינה יהודית ודמוקרטית.

יובל שטייניץ: גם פה, לצערי הרב, ההצבעה התחלקה במידה רבה, מוחלטת, בין קואליציה לאופוזיציה.

יובל שטייניץ: אני מוכרח לומר לכם, חברי, שאני קורא את החוק הזה, חוק הלאום, ואני חושב הוא ביטוי מינימליסטי – – –

יעל גרמן: – – – השעה 01:00 – – –

יובל שטייניץ: אני אומר, אני הקשבתי כל היום – – –

יעל גרמן: לא כל קהילה תחיה לחוד?

יעל גרמן: הרומנים לא יקבלו את הפולנים?

אלעזר שטרן: ברור.

יעל גרמן: והיהודים לא יקבלו את הערבים?

אלעזר שטרן: יהיו יישובים רק של אשכנזים ורק של מזרחים.

אלעזר שטרן: זה החוק.

יובל שטייניץ: אני חושב שהחוק הזה – – –

יעל גרמן: – – – לא יקבלו את התימנים?

יעל גרמן: מה זה?

יעל גרמן: זה דבר נורא.

יצחק וקנין: האמת שחוק הלאום מתאים לשעה 02:00.

יעל גרמן: כן?

יעל גרמן: יאללה.

יעל גרמן: בוא נתחיל.

יובל שטייניץ: אני חושב שהחוק הזה תואם את ההגדרה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ואני חושב שחלק מההתנגדויות – – –

יעל גרמן: אדוני השר, למה לא הבאתם את חוק הלאום של בני בגין?

יעל גרמן: חוק לאום טוב.

יעל גרמן: למה לא הבאתם אותו?

יובל שטייניץ: אני חושב שגם חוק הלאום של אבי דיכטר הוא חוק לאום טוב מאוד.

יעל גרמן: כן?

יובל שטייניץ: נדמה לי שאבי דיכטר, לפחות בתחילת הדרך, גיבש אותו ביחד עם כמה חברים, גם חברים שיושבים היום באופוזיציה, כולל מהמפלגה שלך.

יעל גרמן: אתה לא עונה לי.

יעל גרמן: למה לא הבאתם את בני בגין?

יובל שטייניץ: רגע, שנייה, שנייה.

יעל גרמן: אין תשובה לזה.

יובל שטייניץ: אבל אני ברשות דיבור עכשיו, והשעה 01:30, ומאחר שאני לא התפרצתי – היום לפחות, גם לא בדרך כלל, אבל בוודאי היום – לאף אחד מהדוברים לפני, כולל כאלה שהרתיחו את דמי, למשל לגבי חוק הלאום, אני מבקש לכבד באותה מידה את חופש הדיבור שלי.

יעל גרמן: מכבדת, רק שאלתי.

יובל שטייניץ: שאלת, אז אני עכשיו אענה.

יובל שטייניץ: אני חושב שחלק מההתנגדויות ששמענו פה היום לחוק הלאום היו בעצם התנגדויות למדינת ישראל כמדינה יהודית.

מאיר כהן: אוי, באמת.

יובל שטייניץ: כן.

יובל שטייניץ: אתה לא היית פה כל היום, כנראה.

מאיר כהן: – – –

יובל שטייניץ: חלק מההתנגדויות היו בעצם התנגדויות לעיגון או לגיבוש של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ואת ההתנגדויות הללו – מי שמתנגד בהתנגדויות האלה בעצם מתנגד גם להחלטת האו"ם מ-1947 שהגדירה את מדינת ישראל – עוד לא ידעו שיקראו לה מדינת ישראל – שדיברה על מדינה יהודית.

יובל שטייניץ: בהחלטה בעצרת האו"ם ב-1947 כתוב "מדינה יהודית".

יובל שטייניץ: כתוב גם "מדינה ערבית לצדה", אבל כתוב "מדינה יהודית".

יובל שטייניץ: לכן, כשאנחנו באים לעגן בחוק את המשמעות של מדינה יהודית, אין עם זה שום בעיה, לא מבחינת מגילת העצמאות ולא מבחינה דמוקרטית.

יובל שטייניץ: דרך אגב, רוב המדינות בעולם הן מדינות לאום, שיש בהן סמלים לאומיים, ערכים לאומיים, והדבר איננו מונע מהן להיות דמוקרטיות ואיננו מונע מאזרחים שאינם שייכים לאותו לאום אבל שייכים לאותה מדינה להיות אזרחים שווי זכויות.

יובל שטייניץ: למשל, אזרחים יהודים או מוסלמים באנגליה, בבריטניה, נמצאים במדינה שיש לה שפה רשמית אחת, שבדגל שלה מוטמע היסוד של הצלב הנוצרי – לא של סמלים יהודיים או מוסלמיים – שראש המדינה היא המלכה הבריטית, שהיא גם ראש הכנסייה האנגליקנית, ועוד ועוד – אני לא אכנס לכל הסמלים – ועדיין בריטניה היא ערש הדמוקרטיה באירופה, ויהודים בבריטניה הם אזרחים שווי זכויות למרות העובדה שבדגל הבריטי יש צלב ולא מגן דוד, ולמרות העובדה שהשפה הרשמית בבריטניה, האחת והיחידה, היא אנגלית ולא עברית.

יובל שטייניץ: עדיין אין זה מונע מאזרחים יהודים או מוסלמים או בודהיסטים להרגיש ולהיות בבריטניה אזרחים שווי זכויות, עד כדי כך – – –

יעל גרמן: על פי חוק הלאום שלנו, אם הוא היה בבריטניה, יהודים היו יכולים שלא להתקבל באזורים מסוימים, וגם מוסלמים.

יעל גרמן: החוק הזה מקבע את חוק הקבלה, שהוא חוק נורא ואיום.

יעל גרמן: הוא חוק מפלה ומזיק.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני רוצה לומר לך – שמעתי אותך, דעתי שונה ממך.

יובל שטייניץ: יש בהחלט יישובים מסוימים, מדרך הטבע, שיש להם גם זהות דתית או לאומית.

יובל שטייניץ: גם בארץ יש יישובים כאלה.

יעל גרמן: אז צריך בחוק-יסוד לקבע את זה?

יובל שטייניץ: גם בארץ יש יישובים כאלה.

אלעזר שטרן: איפה יש באנגליה, בדוגמאות שנתת?

אלעזר שטרן: בארצות הברית?

אלעזר שטרן: באנגליה?

אלעזר שטרן: בצרפת?

אלעזר שטרן: בגרמניה?

יובל שטייניץ: כל מדינה במצבה שונה – –

יעל גרמן: באיזו מדינה יש בחוק-יסוד יכולת – – –

יובל שטייניץ: – – ובארץ למשל יש גם מצב דה-פקטו, שאי-אפשר להתעלם ממנו, שיהודים לא בקלות יוכלו להתגורר, אם בכלל, באום אלפחם או בסח'נין.

יובל שטייניץ: אז בואו לא נהיה צבועים.

יעל גרמן: אבל חוק-יסוד?

יובל שטייניץ: בואו לא נהיה צבועים.

יובל שטייניץ: חוק-יסוד?

יובל שטייניץ: החוקה האמריקנית וחוקי-היסוד מעגנים חוקים ומצבים אחרים תמיד.

יובל שטייניץ: אבל התלונות העיקריות ששמעתי פה היום, לפחות בחלק של הדיון שאני הייתי, זה נגד המילים "מדינה יהודית" ונגד קיבוע העברית כשפה הרשמית.

יעל גרמן: זו דעתם.

יובל שטייניץ: אז זו דעתם, וחבל שהצטרפתם לדעתם או לעמדתם, לפחות בהצבעה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר – – –

יעל גרמן: אני אמרתי לך, אם הייתם מביאים את החוק של בני בגין הייתם מקבלים קונסנזוס.

יובל שטייניץ: את מפריעה לי כבר יותר מדי, יעל.

יובל שטייניץ: אמרת ששאלת שאלה קודם, אבל עכשיו זו כבר הפרעה מתמשכת, ולא מתאים לך.

יעל גרמן: אתה רוצה להעביר זמן, אני עוזרת לך.

יובל שטייניץ: לא, לא, את לא עוזרת לי, תאמיני לי – –

אלעזר שטרן: אבל אולי במקום לדבר אלינו תדבר עם בני בגין.

אלעזר שטרן: גם הוא לא הצביע בעד.

יובל שטייניץ: – – אני מסתדר מצוין גם בלי עזרה.

אלעזר שטרן: לדעתי גם בני בגין לא הצביע בעד.

יובל שטייניץ: כשהייתי מרצה לפילוסופיה באוניברסיטה – בתקופה שהייתי אדם רציני, לפני הפוליטיקה, הייתי פעם אדם שמשתדל להיות אדם רציני – הייתי בדרך כלל נותן שיעור כפול.

יובל שטייניץ: זה היה שלוש שעות נטו.

יובל שטייניץ: אני לא מתכוון לדבר פה שלוש שעות, אל תדאגי, אבל מצד שני אני לא צריך את הסיוע שלך לעבור עשר דקות או רבע שעה.

אלעזר שטרן: אני אעזור לך להעביר.

אלעזר שטרן: אני אעזור לך להעביר.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר באופן כללי שיש טענה, שאין מופרכת ממנה – ואנחנו שומעים אותה גם פה על הבמה הזאת ושמענו אותה גם היום – כאילו יש ניגוד בין דמוקרטיה למדינת לאום; כאילו זה או יהודית או דמוקרטית, ויש מתח – יש כאלה שאומרים "סתירה" ויש כאלה שאומרים "מתח" – בין יהודית לבין דמוקרטית.

יובל שטייניץ: אין דבר יותר רחוק מהאמת.

יובל שטייניץ: בעולם היום יש קרוב ל-200 מדינות; לא אחת – 200.

יובל שטייניץ: מה זה אומר?

יובל שטייניץ: שבין כל מדינה למדינה יש איזו שונות.

יובל שטייניץ: בעולם היום יש בערך 60 או 70 מדינות שאנחנו מחשיבים אותן למדינות דמוקרטיות ברמות כאלה ואחרות, אבל דמוקרטיות מערביות או מדינות שלפחות קרובות לדמוקרטיות מערביות.

יובל שטייניץ: אם ההגדרה הבסיסית של מדינה הייתה יכולה להיות רק "דמוקרטית", כי הוספת אלמנט אחר כמו "יהודית", או כמו "נוצרית", או כמו "ערבית", או כמו "צרפתית", הייתה פוגעת בדמוקרטיה, פירוש הדבר שהייתה יכולה להיות בעולם רק מדינה דמוקרטית אחת, ולא היה יכול להיות הבדל בין מדינה דמוקרטית א', ב' וג' – לפחות לא הבדל עקרוני.

יובל שטייניץ: אבל זה לא המצב.

יובל שטייניץ: וכמו שאין סתירה בדמוקרטיה צרפתית או דמוקרטיה בריטית או אנגלית, או דמוקרטיה אמריקנית, או דמוקרטיה ארגנטינאית, או דמוקרטיה שבדית, או דמוקרטיה איטלקית – משום מה, כשמדברים על איטליה כדמוקרטיה או על הדמוקרטיה האיטלקית או על הדמוקרטיה הבריטית אף אחד לא טוען שצריך לבחור בין דמוקרטיה לבין איטליה, או בין דמוקרטיה לבין אנגלית.

יובל שטייניץ: לכולם ברור שמדינה היא דמוקרטית מבחינת אופי המשטר שלה, אבל יש לה גם תכנים נוספים, יש לה איזו זהות מסוימת.

יובל שטייניץ: הזהות של מדינה לא מתמצית בזה שהיא דמוקרטית.

יובל שטייניץ: חשוב להיות מדינה דמוקרטית, יש לזה יתרונות עצומים, אני לא מוכן לחיות במדינה אחרת, אבל זה שהמדינה דמוקרטית לא אומר שאין לה זהות נוספת, לאומית או דתית, ואין שום סתירה בין "דמוקרטית" לבין "יהודית", כמו שאין שום סתירה בין "דמוקרטית" לבין "אמריקנית" או בין "דמוקרטית" לבין "בריטית".

יובל שטייניץ: דרך אגב, מי שלא מקבל את הדת האמריקנית, שהיא החוקה האמריקנית, שיש לה מעמד של קדושה, כמעט דתית – אנשים נשבעים על החוקה האמריקנית; החוקה האמריקנית זה ספר מודרני, אבל יש לו מעמד של איזו דת חילונית – אם אתה מגיע לארצות הברית ואתה רוצה להתקבל כאזרח אמריקני ואתה לא יודע אנגלית או אתה לא מכיר את ההיסטוריה האמריקנית – כי בוחנים אותך על זה – או אתה לא מכיר את החוקה האמריקנית, לא למדת את ספר הקודש הכלל-אמריקני שנקרא "חוקה", שעליו גם נשבעים, לא תקבל אזרחות בארצות הברית.

יובל שטייניץ: מדוע?

יובל שטייניץ: כי באים ואומרים לך בארצות הברית שארצות הברית היא לא רק דמוקרטיה, היא דמוקרטיה עם זהות מסוימת: השפה שלה היא אנגלית, יש לה היסטוריה, ובעיקר יש לה חוקה.

יובל שטייניץ: ואם אתה אינך מכיר את החוקה, או אינך מקבל עליך את עקרונות החוקה, גם אם אחר כך מותר להתווכח עליהם ולשנות אותם, אבל אם אתה מסרב להישבע אמונים, להישבע על החוקה האמריקנית, אתה לא יכול להיות אזרח.

יובל שטייניץ: מדוע?

יובל שטייניץ: כי להיות אזרח אמריקני זה לא להיות אזרח ישראלי או איטלקי, זו זהות אחרת, והזהות הלאומית האמריקנית מוגדרת קודם כול על ידי החוקה.

יובל שטייניץ: ואף אחד לא טוען שבגלל החוקה האמריקנית ארצות הברית איננה דמוקרטיה, כי מי שלא מקבל את החוקה האמריקנית לא יכול להתקבל כאזרח ארצות הברית.

יובל שטייניץ: אותו דבר לגבי המדינה היהודית.

יובל שטייניץ: מדינה יהודית שמכבדת את כל אזרחיה, כולל אזרחיה הלא-יהודים, היא כמו מדינה בריטית שמכבדת את אזרחיה היהודים והמוסלמים, אבל השפה שלה היא אנגלית וההיסטוריה שלה היא אנגלית, והסמלים שלה הם אנגליים נוצריים ולא יהודיים.

יובל שטייניץ: ולכן, הניסיון להטעות את אזרחי ישראל והעולם כאילו יש ניגוד בדמוקרטיה יהודית הוא איוולת.

יובל שטייניץ: ישראל הוקמה או הוכרה על ידי האו"ם כמדינה יהודית – לא כתוב שם אפילו דמוקרטית, אלא יהודית.

יובל שטייניץ: אין שום סתירה בין יהודית לדמוקרטית, ואין שום טעם בהקמת עוד דמוקרטיה במזרח התיכון ב-1948, אלא אם כן – כמו שגם אושר בהחלטת האו"ם – אותה דמוקרטיה היא מדינה יהודית.

יובל שטייניץ: זה כל ה-raison d'etre של הקמת מדינת ישראל וקיומה.

יובל שטייניץ: ולכן, "יהודית ודמוקרטית" זה המוטו שלנו.

יובל שטייניץ: וחוק שמעגן את ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ראוי היה שיקבל פה תמיכה יותר גורפת והתנגדות פחות מתלהמת ממה שראינו כאן היום.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: יעלה ויסכם את הדיון יושב-ראש הקואליציה וגם יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת כלכלה ולוועדת הכנסת.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה רבה לכולם שהחזקתם אותנו פה – כמה?

דוד ביטן: חמש שעות.

דוד ביטן: אומנם לא ידענו מתי מועד ההצבעה, אבל ניחשתי שזה יהיה בין 01:00 ל-2:000, ולא טעיתי.

עיסאווי פריג': כמה אתה הולך לדבר?

דוד ביטן: כמה שצריך.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': כמה?

דוד ביטן: אני מאמין ש-30 דקות.

דוד ביטן: נראה, לפי המצב.

דוד ביטן: זה המשחק הדמוקרטי ואני מכבד אותו – בסדר, מגיעים האנשים.

דוד ביטן: הערנו אותם, הם מגיעים.

דוד ביטן: אני רוצה לדבר על כמה דברים.

חיים ילין: אתה מוכן לספר קצת על המשלחת שלנו?

חיים ילין: יש לך זמן.

דוד ביטן: מה?

עיסאווי פריג': על המשלחת.

דוד ביטן: לא, לא, אני מדבר כרגע על התאגיד, לא על המשלחת.

דוד ביטן: קודם כול, שמעתי כל מיני הערות, ואני רוצה לומר לכם שראש הממשלה לא מקוזז, ואני לא צריך שהוא יקוזז, אני יכול להסתדר גם בלי הקיזוז הזה.

דוד ביטן: דבר נוסף – שמעתי טענות לגבי התהליך.

דוד ביטן: אני רוצה לומר שהתהליך היה תקין, ואני חושב שהאופוזיציה במקרה הזה התבכיינה שלא לצורך.

דוד ביטן: קודם כול, בפגרה יש כללים.

דוד ביטן: אני רוצה להזכיר לכולם שאומנם יש פגרה מהמליאה, אבל זה לא חופשה מהעבודה, וחברי הכנסת לא צריכים להתבכיין שהם מוזמנים בפגרה לדיון.

דוד ביטן: זו העבודה שלנו.

דוד ביטן: ואני שומע הרבה פעמים שאומרים לי: למה לא מקצרים את הפגרות?

דוד ביטן: אבל כשמזמינים מישהו מהח"כים לדיון במליאה, אז פתאום זה נהיה בעיה, ומה פתאום עושים לנו, ולמה עושים לנו, אנחנו צריכים לבוא מפה ואנחנו צריכים לבוא משם.

דוד ביטן: הפגרות ארוכות כי אנחנו עובדים קשה מאוד ממושב למושב, אבל עדיין נקבעו כללים שלפיהם אפשר לכנס את המליאה, וצריך כמה שיותר גם בפגרה, ולכן הבכיינות הזאת לא במקום.

דוד ביטן: ואני רוצה להסביר: לממשלה יש זכות לזמן את הכנסת בפגרה.

דוד ביטן: זו זכותה של הממשלה.

דוד ביטן: באותה מידה יש זכות לאופוזיציה, כמו לכל חברי הכנסת, אם הם מחתימים 25 איש, לזמן דיון מיוחד.

דוד ביטן: גם האופוזיציה משתמשת בסמכות הזאת במהלך הפגרות, וגם הממשלה צריכה להשתמש בסמכות שלה כשהיא חייבת.

דוד ביטן: במקרה הספציפי הזה, הרי לא רצינו להגיע לפגרה, יכולנו בתחילת הפגרה, כשאנשים עוד היו פה.

דוד ביטן: אבל מה?

דוד ביטן: החוק הזה, הצעת החוק הזאת לא הייתה פשוטה – מבחינה משפטית, קודם כול, נתחיל מזה – ולכן לקח זמן עד שגיבשו את הצעת החוק הזאת, בתיאום עם היועץ המשפטי לממשלה ועם כל מי שהיה צריך.

דוד ביטן: זה לקח זמן.

דוד ביטן: לאחר מכן היו צריכים 21 יום על מנת לקבל תגובות מהציבור, ואכן התקבלו תגובות מהציבור, והממשלה תיקנה את הצעת החוק בהתאם לתגובות האלה, הערות הציבור, כפי שההליך מחייב.

דוד ביטן: מצד אחד היה חוק אחד שביקשנו לדחות את תחילת השידורים ל-15 במאי, ואת זה היינו יכולים להגיש הרבה לפני, ומצד שני הייתה הצעת החוק הזאת, שקובעת שינוי מבני בתאגיד השידור.

דוד ביטן: היועץ המשפטי לממשלה אמר דבר שהוא נכון.

דוד ביטן: מה הוא אמר?

דוד ביטן: הוא אמר לממשלה: אני לא מסכים – למרות שאת החוק של הדחייה יכולנו להגיש הרבה לפני זה – אני לא מסכים ולא אתן יד לזה שהצעת החוק הראשונה תובא לבד, הדחייה, בלי שתיראה התמונה הכוללת.

דוד ביטן: התמונה הכוללת – הכוונה היא לחוק שאנחנו דנים בו היום.

דוד ביטן: ולכן נאלצו להקפיא בינתיים את בקשת הדחייה, שהייתה מאוד דחופה, עד שהגישו את הצעת החוק השנייה.

דוד ביטן: ובמצב הזה היינו חייבים לעשות את הדחייה ברגע האחרון – בפגרה, כבוד היו"ר – ואת השנייה הבאנו עכשיו בגלל ההמתנה של 21 יוםף והימים – לקח כמעט חודש ומשהו, חודש וחצי, להביא את זה, ושוב זה נקלע לפגרה.

דוד ביטן: אז מה רציתם?

דוד ביטן: שהממשלה לא תשתמש בסמכותה לבקש במקרה הזה דיון במליאה?

דוד ביטן: ביקשה.

דוד ביטן: זה לגיטימי, זה בסדר גמור.

דוד ביטן: לכן אני אומר: לבוא ולהגיד שזו פגיעה בדמוקרטיה, כשבעצם בסך הכול ביקשנו מחברי הכנסת לבוא לאיזשהו דיון בפגרה של כמה שעות, של שעתיים – אז במקום לכבד את ההחלטה הדמוקרטית הזאת לכנס את הכנסת בפגרה לפי זכות שקיימת, החלטתם להחרים את הדיון ולא להופיע.

דוד ביטן: אז מה זה אומר?

דוד ביטן: שמי לא דמוקרטי בעניין הזה – אנחנו או אתם?

עיסאווי פריג': אתם.

דוד ביטן: ברור שאתם, מכיוון שאתם לא מכבדים את תקנון הכנסת ואת הסמכויות שיש לכל אחד, לאופוזיציה ולקואליציה, במסגרת הפגרה.

דוד ביטן: ולכן התהליך היה טוב מאוד.

דוד ביטן: לאחר מכן המשכנו את התהליך לפי המלצות היועץ המשפטי של הכנסת.

דוד ביטן: נתנו ואפשרנו לחברי הכנסת לקבל את החוק לפי הכללים המקובלים, קיימנו דיון בוועדה במשך כ-40 שעות על כל הסוגיות שעולות על הפרק, שמענו את כל הגופים הקשורים לעניין.

דוד ביטן: בסופו של דבר הבאנו את זה לפה לאחר שהתקיים הליך נאות והוגן במסגרת הכנסת, בוועדה וגם היום, גם עכשיו.

דוד ביטן: הגשתם הסתייגויות לפי מה שמגיע לכם, לפי ההסתייגויות ניתן זמן דיבור, ואנחנו פה לאור מה שמימשתם מאותו זמן דיבור שניתן לכם.

דוד ביטן: ולכן אני דוחה את הטענות שמדובר באיזושהי פגיעה, שההליך היה לא תקין או יש בו איזושהי פגיעה בדמוקרטיה ובמעמד הכנסת.

דוד ביטן: אני חושב שמי שפגע במעמד הכנסת זו דווקא האופוזיציה, שלא הגיעה לדיון שהיה בנושא הזה במהלך הפגרה.

אורן אסף חזן: יו"ר האופוזיציה פה.

אורן אסף חזן: חשבתי שיש לו שעת כיבוי אורות.

יצחק וקנין: אורן, זה לא מכובד.

אורן אסף חזן: זה היה באווירה טובה.

אורן אסף חזן: אמצע הלילה.

אורן אסף חזן: דוד – עוד רגע נגמרות לו המילים.

דוד ביטן: לא, לא נגמר לי, דווקא לא.

דוד ביטן: אתה סתם עכשיו – – –

אורן אסף חזן: – – –

דוד ביטן: אתה גורם לי – –

אורן אסף חזן: לצאת מריכוז.

דוד ביטן: – – להתנתק מקו המחשבה שלי.

אורן אסף חזן: אתה, אפשר לנתק אותך ממשהו?

דוד ביטן: לא, אי-אפשר לנתק אותי, אבל זה יכול לגרום לי.

אורן אסף חזן: ואללה, אם אני מנתק אותך מקו מחשבה ולא מסנדוויץ' – – –

דוד ביטן: דבר נוסף.

דוד ביטן: משום מה, משום מה פתאום – למה אני אומר לכם שהתקשורת נגד הליכוד?

דוד ביטן: כי הדברים ברורים מאליהם.

דוד ביטן: תראו מה קרה: מי שלחץ בזמנו לחוקק את החוק של תאגיד השידור הציבורי היה לפיד.

יעקב פרי: לא נכון.

דוד ביטן: תן לי רגע.

יעקב פרי: לא נכון.

דוד ביטן: לפיד היה שר האוצר.

דוד ביטן: בראש הוועדה – – –

יעקב פרי: לא, היה שר תקשורת.

דוד ביטן: בראש הוועדה שעסקה בניסוח החוק היה – – –

יעקב פרי: אבל שר התקשורת לחץ.

יעקב פרי: ביטן, תדייק.

יעל גרמן: – – –

דוד ביטן: לפיד לא היה, רק הליכוד היה.

יעקב פרי: אמרתי שהוא לא היה?

יעקב פרי: אמרתי: מי שיזם את חוק התאגיד זה שר התקשורת – – –

דוד ביטן: שנייה, אל תדאג, אתה יכול להירגע, כי אני לא – – –

יעקב פרי: ותפסיקו – – –

דוד ביטן: אז אגיד דברים, אומר את הדברים בצורה מפורשת.

אורן אסף חזן: לא בריא להתעצבן.

דוד ביטן: שנייה, רגע, פרי, לא סיימתי את העניין, את הטיעון הזה.

דוד ביטן: תן לי לסיים, אחר כך תגיד שאני לא צודק.

דוד ביטן: ומה קרה?

דוד ביטן: הרי היו שני אנשים שיזמו את זה, אחד זה לפיד והשני זה שר התקשורת, שהיה מטעם הליכוד.

דוד ביטן: אבל מה?

קריאה: – – –

דוד ביטן: רק רגע.

דוד ביטן: אבל מה?

יעל גרמן: זו יוזמה של ארדן.

דוד ביטן: רגע, רגע.

דוד ביטן: אבל מה קרה פה?

דוד ביטן: וגם יושבת-ראש הוועדה, שהייתה בכנסת בפעם הראשונה, הייתה קארין אלהרר מיש עתיד.

דוד ביטן: למה היא עמדה בראש הוועדה?

דוד ביטן: כי שר האוצר לא סמך על אף אחד.

דוד ביטן: הוא רצה שיש עתיד תוביל את העניין הזה.

דוד ביטן: עכשיו, מה קרה פה?

דוד ביטן: כשהתחילו בעיות – – –

יעל גרמן: גם שר התקשורת לא סמך.

דוד ביטן: כשהתחילו בעיות עם עובדי רשות השידור – –

יעל גרמן: גם השר התקשורת סמך על יש עתיד.

דוד ביטן: – – פתאום התקשורת שכחה שלפיד נעלם, הבן אדם.

דוד ביטן: כאילו – דנידין אני קורא לו.

דוד ביטן: בכלל הוא לא היה – – –

יעקב פרי: לפיד נעלם, וארדן – –

דוד ביטן: שנייה רגע, שנייה.

יעקב פרי: – – כל הזמן בכל הדיונים.

דוד ביטן: לא, לא, הם תמיד האשימו את הליכוד, נכון?

יעקב פרי: גלעד ארדן – – – ומבקר את החוק.

דוד ביטן: את מי האשימו?

דוד ביטן: את הליכוד, את נתניהו, את ארדן, אבל את לפיד העלימו, כאילו הוא לא קשור לעניין; הוא לא קשור לפיטורים של עובדי רשות השידור, רק הליכוד קשור.

דוד ביטן: וזה מה שמלמד אתכם שהתקשורת תעשה הכול, במיוחד ערוצים 2 ו-10, על מנת שלפיד יתקדם ויתקדם במעלה המנדטים בלי לעשות כלום, כי מישהו עוזר לו.

דוד ביטן: ולמי נגרם נזק?

דוד ביטן: לא לליכוד.

דוד ביטן: למחנה הציוני נגרם נזק, שהם בעצם – המנדטים שלהם הולכים אליו כשהם משתפים פעולה עם התקשורת בעניין התאגיד סתם.

דוד ביטן: מדוע סתם?

דוד ביטן: כי לא נפגע בתקשורת ולא נפגע בדמוקרטיה ולא שום דבר.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד עוד משהו.

דוד ביטן: אמרו וניסו עכשיו להגיד – ראיתי את עאידה תומא סלימאן מדברת על הפסקת השידור.

דוד ביטן: אז קודם כול, נתניהו לא ידע על זה בכלל; זאת הייתה החלטה של הכנ"ר, שהוא המפרק.

דוד ביטן: איפה זה עלה?

מאיר כהן: רחמים לא ידע.

דוד ביטן: מה זה?

מאיר כהן: רחמים לא ידע.

דוד ביטן: הוא לא ידע, מה לעשות?

דוד ביטן: לפיד ידע?

דוד ביטן: לפיד הרי לא היה פה שנה כמעט.

דוד ביטן: אז מה, הוא כן ידע?

דוד ביטן: מה העניין?

מאיר כהן: תפסיק, נו, תעזוב את לפיד.

דוד ביטן: אז תן לי רגע להגיד כמה דברים.

דוד ביטן: אני מוכן להתעמת גם על העניין הזה.

יחיאל חיליק בר: אז אמרת שאין פוליטיקה.

יחיאל חיליק בר: בנאום הקודם אמרת שאין פוליטיקה.

דוד ביטן: עכשיו אמרתי שאני – למה, אתם לא דיברתם על נתניהו ועל זה?

יחיאל חיליק בר: הבטחת לנו שתדבר על הפוליטיקה.

דוד ביטן: אז הנה, אני מדבר.

דוד ביטן: לא מדבר?

יחיאל חיליק בר: מקשיבים.

דוד ביטן: לא על כל הפוליטיקה.

דוד ביטן: יש לי הרבה מה להגיד, אבל אני לא אומר את כל הפוליטיקה פה.

יחיאל חיליק בר: רק על חלק.

דוד ביטן: רק חלק.

דוד ביטן: זה מספיק לי, לא צריך יותר, נכון, כבוד היו"ר?

דוד ביטן: לא צריך יותר מזה.

מאיר כהן: התחלת את הערב טוב, תגמור אותו.

דוד ביטן: אני לא עושה פוליטיקה, באמת שלא, אני אומר עובדות.

דוד ביטן: העובדות הן פשוטות, רבותי.

דוד ביטן: מה שקרה בוועדה – אסביר לכם קודם כול.

דוד ביטן: נכון שהעובדות לא מפחידות אתכם, והן לא מעניינות אתכם כשמדובר בנתניהו.

דוד ביטן: ואגיד לכם משהו: השידורים היו צריכים להתחיל ב-15 במאי.

דוד ביטן: בא מנכ"ל התאגיד ואמר בוועדה – יגיד לי פרי אם אני אומר משהו לא נכון פה באמת – בא מנכ"ל התאגיד לוועדה, ומה הוא אמר?

דוד ביטן: יש בעיה.

דוד ביטן: הוא העלה את הבעיה הזאת ואמר: קודם כול, רשות השידור והמפרק לא משתפים אתנו פעולה לאורך זמן.

דוד ביטן: טענה ראשונה.

דוד ביטן: טענה שנייה שלו הייתה שהוא לא יכול לקלוט, בשום מצב, 500 עובדים שצריכים להגיע מרשות השידור ביום אחד: יש תהליך קליטה, יש כל מיני דברים, אני לא מסוגל, אז אם אתם דורשים ממני ומתאגיד החדשות שב-15 בחודש יתחילו לפעול, אני מודיע לכם שאני לא מסוגל, אם אני לא קולט את העובדים ומכניס אותם איפה שצריך, מה שנקרא, מבחינה מקצועית.

דוד ביטן: אלה היו שתי הבעיות.

דוד ביטן: אמרנו לו: הבנו.

דוד ביטן: קראנו לכנ"ר.

דוד ביטן: והכנ"ר אמר: אני משתף פעולה – והוא שיתף פעולה בכל התהליך, מהרגע שנפל הפור שהשידורים מתחילים ב-15 בחודש.

דוד ביטן: זה דבר ראשון.

דוד ביטן: דבר שני, הוא החליט לבד להגיד לחברי הוועדה שהיום האחרון ש"מבט" יהיה זה אותו היום – כי אני צריך, הוא אמר, כמה ימים כדי לשלוח את העובדים לתאגיד, אחרת לא יהיה אפשר להתחיל את התהליך – להפסיק ולהתחיל חדש.

דוד ביטן: זאת הייתה החלטה שלו; הוא קבע את המועד, הוא קבע את העיתוי.

דוד ביטן: החוק אומנם קבע מועד אחר, 15 בחודש, אבל הוא קבע את התהליך ואת העיתוי.

דוד ביטן: ונכון, מה שקרה שם – וראיתי גם אני; אנחנו אוהבים נוסטלגיה, אוהבים את הדברים האלה.

דוד ביטן: גם אני לא רציתי, ואתם יודעים שלא רציתי בסגירת רשות השידור.

דוד ביטן: רציתי התייעלות.

דוד ביטן: אבל מה לעשות, עמדתי לא התקבלה, בעיקר בגלל חברי האופוזיציה.

דוד ביטן: למה חברי האופוזיציה?

דוד ביטן: גם בעיקר חברי – מכיוון שאני באתי אליכם ואמרתי לכם: רבותי, הנה אני מגיש הצעת חוק לביטול התאגיד, תתמכו בי.

דוד ביטן: עכשיו, מה קרה?

דוד ביטן: לא הסכמתם, כי לא רציתם להילחם נגד התקשורת.

דוד ביטן: פחדתם ממנה.

דוד ביטן: ומה קרה מפה?

דוד ביטן: עכשיו, כשזה נסגר ורואים את המראות שלא היו צריכים להיות, והנוסטלגיה של העניין, והרחמים העצמיים וכו' שלנו – פתאום נזכרתם שביבי הכין את החוק של הסגירה.

דוד ביטן: אתה מבין?

דוד ביטן: אז קודם כול, גם לפיד הכין.

דוד ביטן: ודבר שני, כשבאתי אליכם ואמרתי לכם:

דוד ביטן: בואו נבטל את זה כי טעינו, התוצאה היא שטעינו היום, והיום אנחנו יכולים לחזור אחורה; לא טעינו אז, טעינו היום, מה שנקרא – לא רציתם לשמוע ולא רציתם לעשות כלום, כי פחדתם מהתקשורת.

דוד ביטן: מפחדים מהתקשורת.

יעל גרמן: – – –

דוד ביטן: עכשיו אל תבכו על התוצאות של העניין הזה.

דוד ביטן: דבר נוסף אני רוצה להגיד לכם, דווקא אני רוצה להגיד לכם דבר אחד.

דוד ביטן: הלכתי – לא אני, שלחתי חבר טוב, שהיה פעם חבר רשות השידור, עורך דין פאפו, אדם מבוגר עם הרבה ניסיון, יש לו ידע – הוא אמר לי: תשמע – למה אני נזכר בזה?

דוד ביטן: כי העיתונאים בתאגיד החדש אמרו: אנחנו נהיה כמו ה-BBC.

דוד ביטן: לא משנה, קצת צניעות לא תזיק.

דוד ביטן: ה-BBC זה עשרות שנים.

דוד ביטן: הם עוד לא התחילו לשדר ולו פיפס אחד, הם כבר רוצים להיות כמו ה-BBC.

יוסי יונה: אני אמרתי את זה.

עליזה לביא: אני אמרתי את זה – – –

דוד ביטן: מי?

דוד ביטן: גם העיתונאים אמרו את זה.

דוד ביטן: מה, הם לא אמרו את זה?

דוד ביטן: רק אתה אמרת את זה?

יוסי יונה: לא, אמרנו – ביטן, האם אתה מתאר לעצמך מצב שבו בריטניה הייתה מבטלת את ה-BBC?

דוד ביטן: פעם היינו אומרים – גם העיתונאים עצמם לא מאושרים כמו ה-BBC.

דוד ביטן: אנחנו נעשה – מה אתה מחייך, שטרן?

אלעזר שטרן: מה?

דוד ביטן: למה אתה מחייך?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך את האמת.

אלעזר שטרן: אתה חושב שיש פה מישהו שמקשיב לכל מה שאתה אומר?

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: רואים אותי בטלוויזיה.

דוד ביטן: אתה לא מתבייש?

דוד ביטן: אתה דיברת רבע שעה, לא היה פה בן אדם.

דוד ביטן: לפחות עכשיו יש לי פה איזה 30–40 איש.

דוד ביטן: אתה, לפני מי דיברת?

אלעזר שטרן: לפניך.

דוד ביטן: פתאום אתה בא אלי בטענות, אתה מבין?

דוד ביטן: אז לאן נגיע?

דוד ביטן: עכשיו שינית לי את קו המחשבה.

דוד ביטן: BBC – – –

אלעזר שטרן: מהתחלה.

אורן אסף חזן: נעביר לך בסמ"ס, נסכם מה שדיברת.

דוד ביטן: מאה אחוז.

דוד ביטן: בוא נבחן את ה-BBC, בסדר?

דוד ביטן: קודם כול, מי שבוחר – – –

אורן אסף חזן: – – –

דוד ביטן: לא, בואו נבחן את ה-BBC.

אורן אסף חזן: את ה-BBC?

דוד ביטן: את הדבר הזה באנגליה.

דוד ביטן: אנגליה היא מדינה דמוקרטית לא פחות ממדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תגיד לי, אתה רואה BBC?

דוד ביטן: יש בה תהליכים של עשרות שנים, אוקיי?

דוד ביטן: ואני אומר לכם שה-BBC, מי שבוחר את מועצת ה-BBC – כמו מועצת התאגיד – –

אורן אסף חזן: בואו נבחר את אל-ג'זירה.

דוד ביטן: למה אתה מפריע לי?

דוד ביטן: עזוב.

דוד ביטן: אתה רוצה להגיד – – –

אורן אסף חזן: אתה סגור על מה שאתה אומר?

דוד ביטן: כן, סגור.

דוד ביטן: – – מי שבוחר זה שר הפנים; הוא בוחר את המועצה, לא שופט, לא אף אחד.

דוד ביטן: פה שופט – שם שר הפנים.

אילן גילאון: – – – לא BBC.

יעל גרמן: יש שם דמוקרטיה, אדוני.

דוד ביטן: עכשיו תשמעו רגע.

דוד ביטן: תקשיבו שנייה.

אורן אסף חזן: יש סוכריה על מקל באולם?

דוד ביטן: אורן, די, מספיק.

דוד ביטן: קודם כול, הוא בוחר.

דוד ביטן: מה עוד?

דוד ביטן: לפי ההסכמות במערכת הציבורית שם, כל מפלגה מקבלת באקטואליה שעות לפי תוצאות הבחירות.

דוד ביטן: באנגליה.

דוד ביטן: אתם ראיתם ושמעתם מישהו באנגליה שאומר שזה פוגע בדמוקרטיה של אנגליה?

דוד ביטן: שזה שנותנים אקטואליה לפי יחסי כוחות דמוקרטיים – – –

יעל גרמן: – – –

דוד ביטן: רגע, למה?

דוד ביטן: יש לך משהו להגיד לי – שזה לא נכון?

יעל גרמן: יש לי, כן.

דוד ביטן: אז אם יש לך, אחר כך תגידי.

דוד ביטן: עורך דין פאפו מקובל עלייך?

דוד ביטן: לא אני בדקתי, הוא מסר את הנקודות האלה, זה מקובל.

דוד ביטן: אם את חושבת שאני אומר משהו לא נכון, בבקשה, אחר כך תגידי לי, אני אשמח להגיד שזה לא נכון.

דוד ביטן: ואני חושב שזה כן נכון.

דוד ביטן: זאת אומרת, אין שם פגיעה בדמוקרטיה כשה-BBC משדר אקטואליה לפי התוצאות הדמוקרטיות במדינה.

דוד ביטן: ורק פה הדברים הפוכים ונראים אחרת – שכל דבר כזה פוגע בדמוקרטיה.

דוד ביטן: אבל זה לא המצב בחוק הזה.

דוד ביטן: בחוק הזה לא הגענו ל-BBC, למרות שהם רצו, כל העיתונים, להיות דומים ל-BBC.

דוד ביטן: פה אנחנו לא מתערבים לא במינוי של המנהלים, לא במינוי של ההנהלה – בשום דבר אנחנו לא יכולים להתערב על פי חוק.

דוד ביטן: גם החוק הזה הוא תמונת ראי של אותו חוק.

דוד ביטן: זאת אומרת, האי-התערבות היא פה, וחוסר ההתערבות גם יהיה פה.

דוד ביטן: ולכן כל הפחדים שאמרתם על הפגיעה בדמוקרטיה לא יכולים להיות נכונים, כי אין סיכוי שיהיו נכונים, כי החוק ברור.

דוד ביטן: מה קרה, פרי, שאתה עושה לי ככה?

דוד ביטן: פרי, למה עשית לי ככה?

יעקב פרי: עשיתי שלום למאיר.

דוד ביטן: אה, עשית לו? הבנתי.

דוד ביטן: למאיר, בסדר.

דוד ביטן: זאת אומרת, כל הפחדים שלכם זה הכול פוליטיקה קטנה, כי אתם החלטתם.

דוד ביטן: וטוב לכם שהתקשורת נגד הליכוד, טוב לכם.

דוד ביטן: מדוע?

דוד ביטן: כי אתם חושבים שזה יעזור לכם להיבחר.

דוד ביטן: אבל חוץ מאשר להחביא את לפיד ולהלל אותו, התקשורת לא עושה שום דבר.

אורן אסף חזן: הם לא צריכים להחביא אותו, הוא נעלם לבד.

דוד ביטן: מה זה?

אורן אסף חזן: הם לא צריכים להחביא אותו, הוא נעלם לבד.

דוד ביטן: לא משנה, הם מחביאים אותו.

דוד ביטן: אתה רואה.

דוד ביטן: חוץ מעיתונאית אחת – –

אורן אסף חזן: עכשיו הכנסת זה 119.

דוד ביטן: – – שמדברת על זה, אף אחד לא מעז לדבר על זה.

מאיר כהן: תמשיכו לדבר על לפיד.

דוד ביטן: אין בעיות, בסדר.

דוד ביטן: אני מדבר, למה לא? מה, אני מסתיר?

דוד ביטן: עכשיו, בואו נבחן רגע את העניין: התאגיד הציבורי או השידור הציבורי הוא פגיעה בדמוקרטיה, פגיעה בתקשורת – מה, התקשורת היחידה היא התאגיד הציבורי או רשות השידור?

דוד ביטן: זו לא התקשורת בישראל.

דוד ביטן: היום התקשורת התפתחה, ברוך השם.

דוד ביטן: לא משנה שרובה נגדנו, אבל בגדול היא התפתחה: יש ערוץ 10, יש ערוץ 2, יש גלי צה"ל, יש ערוץ 20, יש הרבה מאוד ערוצים.

דוד ביטן: זאת אומרת שהרצון להראות שהתקשורת בתאגיד השידור היא הדמוקרטיה, וצמצום או משהו כזה שקורה שם זה פגיעה בדמוקרטיה – זה בהחלט לא נכון, כיוון שהתקשורת היא לא התאגיד הציבורי.

דוד ביטן: התקשורת היא מגוון גדול מאוד של ערוצים ושידור, וכל אזרח יכול לבחור לעצמו מה הוא שומע.

דוד ביטן: זה כל העניין של הרייטינג, העניין שכל אחד יכול לבוא לאן שהוא רוצה ושומע, ויש לו מגוון.

דוד ביטן: ואנחנו רוצים להרחיב את המגוון הזה, להרחיב אותו הרבה יותר.

דוד ביטן: זו המגמה של ראש הממשלה בנושא התקשורת: לתת יותר תקשורת ויותר מגוון של ערוצים לציבור, על מנת שהוא ייחשף ליותר ויותר ערוצים ושידורים, וזה בדיוק מה שהדמוקרטיה בכל מדינה, במיוחד במדינת ישראל, צריכה לעשות.

דוד ביטן: עכשיו, אני רוצה לנצל את זה – אתם יודעים, אני לא רוצה להמשיך.

דוד ביטן: אני יכול לדבר עוד על כל הדברים.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לכם דבר אחד: כשאני נאבקתי בתאגיד, חלק מהעיתונאים של הארץ ועיתונאים אחרים העבירו לזה – – –

אורן אסף חזן: אנחנו דווקא רוצים לשמוע.

דוד ביטן: לא, לא, אני אתן לך – בוא רגע, בוא.

דוד ביטן: בוא שנייה לפה.

דוד ביטן: חלק מהעיתונאים, לצערי הרב, החליטו לתקוף אותי על רקע עדתי.

דוד ביטן: בהארץ פרסמו שני מאמרים על רקע עדתי, ואין שום קשר בין הרקע הזה למאבק הזה.

דוד ביטן: אבל מה לעשות?

דוד ביטן: בהארץ – שתי כתבות, אני יכול לשלוח לכם.

דוד ביטן: ובסופו של דבר המלחמה היא לא על זה.

דוד ביטן: אבל הניסיון לפגוע – כי כשאין לך מה להגיד, אז אתה פוגע.

דוד ביטן: לאחר מכן ידיעות אחרונות פרסם מאמר מטומטם של אברמוביץ שמדבר לא על העניין העדתי אלא על המשקל שלי ועל הדברים האלה.

דוד ביטן: אז אני אומר לו: אברמוביץ, הגיע הזמן שתתייחס עניינית לדברים, וכשאין לך מה להגיד תפסיק להתייחס לגופו של אדם – איך הוא נראה ואיפה הוא נולד ומה הוא עשה.

דוד ביטן: אני כתבתי מאמר תגובה.

דוד ביטן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות פה.

דוד ביטן: כתבתי מאמר תגובה.

אלעזר שטרן: ביטן – – – אומר שאתה יכול לרדת.

דוד ביטן: לא משנה, אני דווקא רוצה לקרוא את המאמר.

דוד ביטן: אתה יודע למה?

דוד ביטן: בגלל שפניתי לידיעות אחרונות ואמרתי להם: אתם נתתם לאברמוביץ לתקוף אותי בעמוד הראשי על רקע אישי וצורתי – לא רק אישי, גם צורתי, למרות שפעם הייתי מאוד יפה, אני לא יודע, עכשיו השתנה המצב – ואני רוצה להגיב.

דוד ביטן: אמרו לי: לא, אנחנו לא יכולים לתת לך להגיב.

דוד ביטן: אתה יכול לפרסם את זה – אתם יודעים, אנשים שולחים מכתבים למערכת, אתם מכירים את זה?

דוד ביטן: שם הם רצו שאני אגיב, באיזו פינה במכתבים למערכת, על מאמר של אברמוביץ, שקרי ובזוי, שלא קשור בכלל לעניין, בעמוד הראשי של ידיעות אחרונות.

דוד ביטן: אז אני שואל אתכם, זה בסדר?

אלעזר שטרן: אבל לאברמוביץ אין פודיום כזה.

דוד ביטן: ואני רוצה להקריא לכם עכשיו, זה לא מאמר ארוך – מה המצב שלנו?

אורן אסף חזן: – – –

דוד ביטן: אני רוצה לקרוא לכם חלק מהמאמר הזה שכתבתי.

דוד ביטן: ההגדרה המילונית – אתם אתי רגע?

אורן אסף חזן: אתה מקריא לנו את המאמר?

דוד ביטן: די, די.

דוד ביטן: כן, מקריא.

אורן אסף חזן: כמה מילים?

דוד ביטן: לא הרבה.

דוד ביטן: הזדמנות, יש פה טלוויזיה.

אורן אסף חזן: תכתוב טור מאמר.

דוד ביטן: מספיק, חזן, מספיק.

דוד ביטן: ההגדרה המילונית של תסכול הנה תחושה שנוצרת עקב אי-התגשמות רצון, צורך או דחף.

דוד ביטן: בני אדם שונים מתמודדים בצורה שונה עם תסכול.

דוד ביטן: חלקם הופכים לאלימים, אחרים מסתגרים ומפתחים הפרעות אישיות אחרות.

דוד ביטן: כשעיתונאים הופכים למתוסכלים הם פשוט זונחים את כישרון הכתיבה והטיעון הלוגי ומתחילים להשמיץ, לגדף ולהעליב ברמה האישית.

דוד ביטן: הלשון הנקייה והמושחזת המאפיינת את כתיבתם או דיווחם בכלי התקשורת הממוסדים הופכת לשצף של הערות מעליבות ופוגעניות בחשבון הטוויטר האישי שלהם.

דוד ביטן: חלק מהם גולש גם למאמרים שהם כותבים או לדעה שהם מביעים בתקשורת האלקטרונית.

דוד ביטן: די בהצצה לעולמם של עיתונאים מסוימים ברשת החברתית כדי להבין שדמותם הציבורית, הטלוויזיונית או הכתובה הנה הצגה אחת גדולה.

דוד ביטן: ומה קורה כשקבוצה שלטת אחת מתוסכלת מאחר שאינה מצליחה לכפות את דעתה על הרוב באמצעות הקלפי?

דוד ביטן: במצב הזה, שבו הבחירה הדמוקרטית של העם לא שירתה את אותה האליטה, נחשבת הבחירה לפסולה, התנהלות הממשל הנבחר על ידי העם – לסכנה לדמוקרטיה, ומאחר שהעם בחר בטיפשות, לוקחת על עצמה אותה אליטה פטרונות להציל את העם מעצמו.

דוד ביטן: זו אותה הלוגיקה שגורמת לעיתונאי אמנון אברמוביץ, אדם משכיל וראוי לכל הדעות, לכנות אותי בשמות גנאי ולצחוק על עודף משקלי; או למר יועז הנדל, בעל השאיפות הפוליטיות, לומר שכל עשייתי באה לידי ביטוי רק כדי לשרתני בפריימריז ואף לכנות אותי בכינויים מעליבים.

דוד ביטן: זו אותה הלוגיקה שעוסקת באובססיביות בכל פרט קטן בחייה של משפחתו של ראש הממשלה, והיא מעידה על המבקר יותר מאשר על נשוא הביקורת.

דוד ביטן: היא מוגשת בלשון ארסית ופוגענית, בשפת רחוב – –

אורן אסף חזן: זו מאמר או טרילוגיה?

דוד ביטן: – – בקלות כל כך מרגיזה, עד שהאדם המוסרי, הסביר, לא יכול לשאת אותה עוד.

דוד ביטן: השלטון לא רוצה לכפות את דעתו על התקשורת.

דוד ביטן: זכותה של ממשלה המממנת שידור ציבורי להחליט על המבנה הניהולי והרגולטורי של התאגיד הציבורי.

דוד ביטן: בניגוד לכל המבקרים, מי שיעמוד למשפט הציבור בסוף הוא הפוליטיקאי ולא העיתונאי.

דוד ביטן: אני לא רוצה – אינני מעוניין לקבוע את התכנים.

דוד ביטן: מעולם לא התערבתי ולא ביקשתי משום עיתונאי תנאים מוקדמים לריאיון או ביקשתי להכתיב שאלותיו – לא מעיתונאי של רשות השידור ולא מהגופים המשדרים הפרטיים.

דוד ביטן: אני לא חושב שצריך להתערב בתכנים ובשיקולי עריכה, אבל המבנה הניהולי והרגולטורי של הגוף הציבורי הם פררוגטיבה של הממשלה, כשם שהיא אחראית לכל חברה ותאגיד ציבורי אחר.

דוד ביטן: אני מכבד את אמנון אברמוביץ ויועז הנדל, למרות שאינם מכבדים אותי ואת מה שאני מייצג.

דוד ביטן: אני מכבד את זכותם להביע דעתם, אך בשפה נקייה ולא פוגענית.

דוד ביטן: בניגוד למה שהם חושבים, אני שם את המדינה ואת טובתה לפני טובתי האישית.

דוד ביטן: כך פעלתי מההתחלה וכך אמשיך לפעול.

דוד ביטן: אשר לביקורת בעלת הטון המשפיל והשפה הנמוכה שבה השתמשו כשלעגו לעודף המשקל או השתמשו במטפורות נלעגות – מה אומרים?

דוד ביטן: לא אומרים כלום.

דוד ביטן: ואני אומר לכם שאת זה – על המאמרים שלהם הם רצו שאני אגיב בפניות הציבור.

דוד ביטן: בפניות הציבור.

דוד ביטן: אתם הבנתם את זה?

דוד ביטן: הם יכולים לכתוב מה שהם רוצים ואנחנו לא יכולים להגיב בשום מקום.

דוד ביטן: זה דבר שלא יעלה על הדעת, וזאת פגיעה בדמוקרטיה לא פחות ממה שאתם מדברים.

דוד ביטן: עכשיו אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד החוק ולדחות את כל ההסתייגויות, כי מה שאנחנו עושים גם טוב לדמוקרטיה וגם טוב לתקשורת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש הוועדה המשותפת, חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע – נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: האופוזיציה, יש מישהו שמרכז את ההסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכאלי, יש מישהו שמרכז הסתייגויות מולי?

מרב מיכאלי: אני.

יולי יואל אדלשטיין: את, אוקיי.

מרב מיכאלי: אדוני, אנחנו פשוט נצביע על כל ההסתייגויות.

מרב מיכאלי: אם יהיה משהו שונה, אני אגיד.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת, אין צורך להצביע על שם החוק, לכן אנחנו עוברים להסתייגויות לפני סעיף 1, הסתייגות מס' 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות היא של קבוצת סיעת המחנה הציוני: חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן, ושל קבוצת סיעת מרצ: חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (א) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א': בעד ההסתייגות – 33, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', של חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ב) של חבר הכנסת נחמן שי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים אל לחלופין ג'.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד לחלופין ג', ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ג) של חבר הכנסת נחמן שי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ג' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ד', של איציק שמולי, מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ד) של חבר הכנסת איציק שמולי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ד': 34 בעד, 43 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ה', של איילת נחמיאס ורבין – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ה) של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 35, נגד – 41, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין ה' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ו', של חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא להפריע בזמן ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ו', של חברת הכנסת סתיו שפיר, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ו) של חברת הכנסת סתיו שפיר לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בלחלופין ו' התוצאה: בעד – 32, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ז', של מיכל בירן – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ז) של חברת הכנסת מיכל בירן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 43 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ז' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ח' – לא נצביע כי חבר הכנסת יואל חסון לא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1, הסתייגות מס' 2 של יאיר לפיד – לא נצביע כי יאיר לפיד לא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 3 אנחנו כן נצביע, כי זה של קבוצת הרשימה המשותפת, שמיוצגת כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אז לכן אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 3, של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת: חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף וג'מעה אזברגה, וחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברת הכנסת יעל גרמן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בהסתייגות מס' 3 התוצאה היא: 33 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 – לא נצביע כי עפר שלח – אה, סליחה, יואל רזבוזוב כאן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, סליחה, אנחנו כן נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יואל רזבוזוב לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 – 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, של מיקי לוי – לא כאן, אז לא נצביע על הסתייגות 5.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין אין מה להצביע, לא א' ולא ב'.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אנחנו מגיעים להסתייגות מס' 6, של מאיר כהן, שנמצא כאן, ולכן אנחנו נצביע – הסתייגות מס' 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מאיר כהן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 – 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים;– לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 7, של קארין אלהרר – לא נצביע, כי חברת הכנסת אלהרר לא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: 8, של חבר הכנסת חיים ילין – נמצא כאן, לכן נצביע על ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני בדף הלא-נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כבר עם הסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת חיים ילין לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: של חבר הכנסת שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אלעזר שטרן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין של הסתייגות מס' 9 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת אלעזר שטרן, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין של הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10, של עליזה לביא – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת עליזה לביא לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 לא התקבלה, אבל יש גם לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין של הסתייגות מס' 10 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חברת הכנסת עליזה לביא לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין של מס' 10 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ההסתייגויות לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתחילים להצביע על הסתייגויות לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה בהן – הסתייגות מס' 11, של מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת מרב מיכאלי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 42 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות מס' 11.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע עכשיו על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אין לו עוד הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, כנוסח הוועדה – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 43 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 44 בעד, 33 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 נתקבל, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2, הסתייגות מס' 12, של מיקי רוזנטל – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי רוזנטל לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על סעיף 2, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 34 נגד – 43 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43.

יולי יואל אדלשטיין: נגד – 34, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 2 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו רוצים להמשיך להצביע או לא?

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3, הסתייגות מס' 13, של איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת איתן כבל לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה, הסתייגות מס' 13 – תומכים בה 34, מתנגדים לה 43; לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 14 – אין צורך להצביע, כי יאיר לפיד לא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4 – זוהיר בהלול לא כאן, לכן לא נצביע, הסתייגות מס' 15.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 נותרו ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה – 34 נגד – 43 נמנעים – אין סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 43 בעד, 34 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרי סעיף 4 קיימת הסתייגות מס' 16 של חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת חיים ילין לאחרי סעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על הסתייגויות לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17, של חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מאיר כהן לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 34, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות של חבר הכנסת מאיר כהן, מס' 17, לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן המצב הוא שלסעיף 5 אין יותר הסתייגויות, לסעיף 6 אין הסתייגויות ולסעיף 7 יש הסתייגות מס' 18, של זוהיר בהלול – שאיננו, אז לא נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, סעיפים 5, 6, 7, כנוסח הוועדה – מי בעד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד סעיפים 5–7, כהצעת הוועדה – 43 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 5–7, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 5, 6, 7, כנוסח הוועדה: בעד – 43, נגד – 34, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אושרו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 8, הסתייגות מס' 19, של חיליק בר – איננו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא פה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אולי רזיתי ואני לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק הרצוג מסתיר אותך, פשוט, לא שמתי לב.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19, של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא אושרה הסתייגות מס' 19.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אנחנו עוברים להסתייגות מס' 20, של קבוצת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 42, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 20 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 21.

דוד ביטן: מרב, תורידי כמה הסתייגויות.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

חיים ילין: אתה יכול – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 21, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי רוזנטל לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 42 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 21 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 22, של עמר בר-לב – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת עמר בר-לב לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 22 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 23 – איל בן ראובן איננו, לא נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 24, של חברת הכנסת יעל גרמן – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 8 לא נתקבלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 33 בעד, 41 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 24 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על לחלופין של 24.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאה: – – –

קריאה: לא שמענו, לא שמענו.

קריאה: לא שמענו, היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לחלופין לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני עכשיו מדבר מאוד ברצינות.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיו הפרעות בזמן ההצבעות, אני פשוט אפסיק את ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: זכותה של האופוזיציה לפעמים פה ושם להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: למה מן הצד הזה כל הרעש?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: לא מעוניינים להעביר את החוק?

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול להפסיק.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 8 נותר ללא ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 8 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 8, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד סעיף 8, כהצעת הוועדה – 43 נגד – 34 נמנעים – אין סעיף 8, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, נגד – 34, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 8 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 9.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 25, של קבוצת מרצ – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 9 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 25 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 26, של חיים ילין – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת חיים ילין לסעיף 9 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 26, בעד – 34, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 27, של אלעזר שטרן – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אלעזר שטרן לסעיף 9 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, המצב הוא כזה: לסעיף 9 הוסרו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: ל-10 עד 14 לא היו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיפים 9 עד 14, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד סעיפים 9–14, כהצעת הוועדה – 43 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 9–14, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 43 בעד, נגד – 34, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 9–14 התקבלו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 15, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, הסתייגות מס' 28 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 29, של עמר בר-לב, מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת עמר בר-לב לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 30 – חברת הכנסת ציפי לבני איננה, לא נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 31, איתן ברושי – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 52 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת איתן ברושי לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות 31.

יולי יואל אדלשטיין: 32, של איתן כבל ושלי יחימוביץ, מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת איתן כבל ושלי יחימוביץ לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 33 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות מס' 32.

יולי יואל אדלשטיין: 33, של יוסי יונה – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יוסי יונה לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות 33.

יולי יואל אדלשטיין: 34, יעל גרמן וקבוצת הרשימה המשותפת – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 55 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 34 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 35, יעל כהן-פארן – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 56 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת יעל כהן-פארן לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 34, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 35 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על 36–37 לא נצביע, כי זה של חברת הכנסת – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני פה – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: 36–37, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – היא נמצאת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 36.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

אורלי לוי אבקסיס: תחפש אותי אצל מרצ.

אורלי לוי אבקסיס: אתה חסמת אותי בהכרזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: 36 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 57 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (36) של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 36 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 37 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (37) של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 37: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 – אראל מרגלית איננו, לא נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: רויטל סויד, הסתייגות מס' 39, מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת רויטל סויד לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות 39: 34 בעדה, 43 נגדה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 – יעקב פרי ויואל רזבוזוב נמצאים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 40.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 60 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת יעקב פרי ויואל רזבוזוב לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40: בעדה – 34, נגדה – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 41, אורלי לוי אבקסיס – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 61 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 41 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 42, יצחק הרצוג – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יצחק הרצוג: חבר'ה, סוף-סוף אני נהנה מתמיכה מהסיעה שלי.

אורי אריאל: בשעה טובה.

אורי אריאל: כדאי להמשיך.

אורי אריאל: הצבעה מס' 62 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יצחק הרצוג לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 42 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המצב הוא כזה: סעיף 15 נותר ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 16 עד 22 – אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו מצביעים על סעיפים 15 עד 22, כולל, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה ללא ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 63 בעד סעיפים 15–22, כהצעת הוועדה – 43 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 15–22, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 43 בעד, 34 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 15–22 התקבלו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהסתייגות לסעיף 23.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 43, של יוסי יונה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 64 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יוסי יונה לסעיף 23 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות של חבר הכנסת יוסי יונה, 43, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, הסתייגות 44 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 65 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין לסעיף 23 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 34, נגד – 42, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 23 נותר ללא הסתייגות, ואנחנו נצביע על סעיף 23 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 66 בעד סעיף 23, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 32 נמנעים – אין סעיף 23, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 44 בעד, 32 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 23 התקבל כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 24.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 45 היא של ציפי לבני – איננה; לא נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: על 46, לעומת זה, כן נצביע – של יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 67 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יוסי יונה לסעיף 24 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 46: בעדה – 34, נגדה – 42.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47, של חבר הכנסת אלעזר שטרן – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 68 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אלעזר שטרן לסעיף 24 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 42, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות 47.

יולי יואל אדלשטיין: 48, של מאיר כהן – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 69 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מאיר כהן לסעיף 24 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 48, הסתייגות 48, התוצאה: בעד – 34, 41 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49, של חיים ילין – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 70 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת חיים ילין לסעיף 24 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 49: בעד ההסתייגות – 34, נגד – 42, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50, של אורלי לוי אבקסיס – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 71 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לסעיף 24 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 42, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 50 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע עכשיו על סעיפים 24 ו-25, שאין לו הסתייגות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 24–25.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 72 בעד סעיפים 24–25, כהצעת הוועדה – 43 נגד – 33 נמנעים – אין סעיפים 24–25, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 43 בעד, 33 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 24–25 התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרי סעיף 25, הסתייגות מס' 51, של יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 73 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יעקב פרי לאחרי סעיף 25 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 33 בעד, נגד – 42, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 51 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 26 אין הסתייגויות, לכן נצביע על סעיף 26, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 74 בעד סעיף 26 – 42 נגד – 34 נמנעים – אין סעיף 26 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 42, נגד – 34, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 26 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 27 – הסתייגות מס' 52, של מנואל טרכטנברג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 75 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג לסעיף 27 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 41, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 52 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 27 אין יותר הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 28 עד 30 – גם לא היו.

יולי יואל אדלשטיין: מה זה ההסתייגות האנונימית הזאת, 53?

יולי יואל אדלשטיין: למה היא שייכת?

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו נצביע אחר כך, למען הסר ספק.

יולי יואל אדלשטיין: אז ככה: סעיפים 27 עד 35 כולל, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 76 בעד סעיפים 27–35, כהצעת הוועדה – 42 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 27–35, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 27 עד 35, כולל, התקבלו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 36, הסתייגות מס' 53, של קבוצת מרצ – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 77 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 36 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הסתייגות 53 – 34 קולות, נגד – 42, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 53 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע נצביע על סעיפים 36–37 בקריאה שנייה כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 78 בעד סעיפים 36–37, כהצעת הוועדה – 42 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 36–37, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד סעיפים 36–37 – 42, נגד – 34, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את הסעיפים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את כל החוק, ללא הסתייגויות, בקריאה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נוכל לעבור לקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 8), התשע"ז–2017, בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 79 בעד החוק – 43 נגד – 33 נמנעים – אין חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 8), התשע"ז–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 33 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יושב-ראש הוועדה המשותפת, חבר הכנסת דוד ביטן, להודות לעוסקים במלאכה.

דוד ביטן: קודם כול, אני מודה לחברי הכנסת, גם לאלה שנכחו פה וגם לאלה שנכחו בוועדה, שהשקיעו בוועדה 40 שעות.

דוד ביטן: אני לא רוצה להזכיר שמות, כדי לא לפגוע בשאר, אבל מי שיודע – יודע.

דוד ביטן: 40 שעות היו אתי מהתחלה ועד הסוף והשקיעו מזמנם ומהיכולת שלהם ומחוכמתם.

דוד ביטן: אני מבקש להודות לעובדי משרד התקשורת, משרד המשפטים ומשרד האוצר; לאנשי רשות השידור, הוועדים ואנשי התאגיד; ליועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, עו"ד אתי בנדלר, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת; לעו"ד אביטל סומפולינסקי מהצוות של עו"ד בנדלר; ליחידת נוסח החוק בלשכה המשפטית, עו"ד תהל טהר-לב ועו"ד איילת וולברג; ללאה ורון, מנהלת הוועדה המיתולוגית של ועדת הכלכלה; לד"ר עידית חנוכה, לכל צוות ועדת הכלכלה ולדובר ליאור רותם.

דוד ביטן: לאנשי הכנסת, הרשמות הפרלמנטריות והרשמים, וכמובן – לסדרנים ולעובדי הכנסת, שהיה להם מאוד מאוד קשה ועשו עבודה מצוינת, הומנית, במיוחד מול כל עובדי רשות השידור שהיו שם.

דוד ביטן: אני רוצה להודות גם ליושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל, שבאמת נכח בכל הישיבות, ואני רוצה לומר שאם הייתי יכול הייתי נותן לו להיות יושב-ראש הוועדה המשותפת.

דוד ביטן: תודה רבה לכם.

דוד ביטן: תודה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ט באייר תשע"ז, 15 במאי 2017, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.