ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 227, 2017-05-09 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ג באייר תשע"ז, 9 במאי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מציינים גם את יום הניצחון על גרמניה הנאצית, ומברכים את כל ותיקי מלחמת העולם השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חלקם היו אורחים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – תשובות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת עליזה לביא, יוסי יונה וישראל אייכלר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: שיעור העבריינות בקרב נערים עולים כפול מחלקם באוכלוסייה; בהצעתם של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דב חנין, קארין אלהרר ונורית קורן בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מחסור של 50 מיליון ש"ח לתקצוב הפנימיות וקיצוץ נוסף של 40 מיליון ש"ח מסל השירותים לחניכי הפנימיות בתקציב 2017–2018 – סל לאור; בהצעתם של חברי הכנסת איל בן ראובן, נורית קורן ומסעוד גנאים בנושא: אי-שוויוניות בתמיכה בטיולים של תלמידים עם מוגבלויות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת מטעם ועדת הכנסת.

): כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכספים תדון בהצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים) (הוראת שעה), התשע"ז–2017, מ/1133, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שחברי הכנסת יוכלו להירשם, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר יפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים עם מגמת העלייה במספר ההרוגים בתאונות הדרכים.

חמד עמאר: מהתחלת השנה נהרגו 122 בני אדם.

חמד עמאר: חודש אפריל היה חודש קטלני לרוכבי אופנוע – שבעה נהרגו.

חמד עמאר: מהתחלת השנה נהרגו 20 רוכבי אופנוע.

חמד עמאר: יחסית לשנה שעברה – בתקופה המקבילה היו 15 הרוגים, השנה אנחנו עם 20.

חמד עמאר: גם במגזר הערבי אנחנו עדים לעלייה בשנים האחרונות, ואנחנו ממשיכים בעלייה במספר ההרוגים.

חמד עמאר: מהתחלת השנה נהרגו 38 ערבים בתאונות דרכים.

חמד עמאר: יחסית לשנה שעברה – היו 30 בתקופה המקבילה.

חמד עמאר: גם בהולכי רגל אנחנו במגמה של עלייה, עם 38 הולכי רגל, יחסית ל-29 בשנה שעברה בתקופה המקבילה.

חמד עמאר: ואם נלך לכבישים העירוניים – מ-38 הרוגים בשנה שעברה ל-55 השנה.

חמד עמאר: לכן אני פונה לשר התחבורה: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים עדיין בהוראת שעה.

חמד עמאר: אני יודע, מנתונים שיש לי, שמכינים הצעת חוק לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: בוא נזרז את הנושא, כי הוראת השעה מסתיימת בדצמבר השנה.

חמד עמאר: לפני שתסתיים הוראת השעה, בוא נחוקק חוק טוב, ואולי נצליח להוריד את מספר ההרוגים בכבישים.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, היום מציינים את היום הגדול ביותר בהיסטוריה האנושית: יום הניצחון על הנאציזם.

איימן עודה: אני רוצה לברך את לוחמי הצבא האדום שנמצאים כאן.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אתמול שר הביטחון כתב שאנו, הח"כים הערבים, ממשיכים את דרכם של הנאצים.

איימן עודה: שר הביטחון, קשקשן הביטחון, הוא לא קול קורא במדבר; רק לפני שנה ראש הממשלה אמר כך: היטלר לא התכוון, לא רצה, לשרוף את היהודים, אבל המופתי הוא זה ששכנע אותו.

איימן עודה: אני לא רוצה להתייחס לדברי בלע בנאום בן דקה, אני משאיר את זה באוויר, למצפון של האזרחים.

איימן עודה: היום בכפר נאעורה כתבו דברי נאצה כחלק מ"תג מחיר".

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, התג מסריח מהראש.

איימן עודה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת עודה, אם כך נכתב, חבר הכנסת עודה – – –

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא מזהה כשקוראים לו עודָה – – – עודֶה.

מיקי לוי: עודֶה, סליחה.

מיקי לוי: אם כך נכתב, אני מתנצל ומתבייש.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אתמול, באישור תוכנית "נטו למשפחה", אמרתי כי נקודות הזיכוי למשפחה הן מהלך ראוי.

מיקי לוי: הבעתי את דעתי כי המהלך ראוי ואתמוך בו, אולם הבעתי חשש כי תוכנית "נטו למשפחה" הנה בהוראת שעה ומתוכננת לשנה וחצי בלבד.

מיקי לוי: שנה וחצי בלבד – מחצית 2017 ושנת 2018 בלבד.

מיקי לוי: כמו כן, שאלתי: מהיכן הכסף?

מיקי לוי: התרעתי על כך כי שר האוצר ואנשי משרדו שלחו ידם לרזרבות – מהלך מאוד מאוד מסוכן.

מיקי לוי: כמו כן, הם שמו יהבם על עודפי גבייה עתידיים.

מיקי לוי: כך אמרו.

מיקי לוי: כך לא מתכננים כלכלה, אמרתי, כך לא מתכננים תקציב.

מיקי לוי: והנה, בימים אלה אנו מתבשרים כי ההכנסות ממיסוי מקרקעין צנחו ב-20%, וממס שבח – בכ-30%, ומסיגריות – ב-8.4%, ועוד הרשימה ארוכה ארוכה.

מיקי לוי: בדקתי ומצאתי, אלה הירידות.

מיקי לוי: כמו כן, בדקתי ומצאתי כי הוצאות הממשלה מתחילת השנה הסתיימו ב-92.5 מיליארד שקל – עלייה של 9% בהוצאות.

מיקי לוי: אני מוצא לנכון, אדוני, להתריע, להזהיר, שמא נמצא עצמנו בפני שוקת שבורה.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, תארו לעצמכם שהייתם עוסקים במקצוע או בעבודה ואחרי ארבע שנים היו אומרים לכם: זהו, אתם צריכים ללכת הביתה.

רויטל סויד: במקרים מסוימים היו מאריכים את זה לעוד שנתיים עד שש שנים.

רויטל סויד: ותארו לעצמכם שאתם עוסקים במקצוע שבו יש לכם שכר, ואתם עובדים לפעמים גם 90 ו-100 שעות נוספות, אבל אומרים לכם: על זה אתם לא מקבלים שכר, על השעות הנוספות.

רויטל סויד: ואז, כשאתם עותרים לבית-המשפט, כי בסוף אתם עובדים, אתם שכירים, ואתם מקבלים שעות נוספות, אומרים לכם בבית-המשפט: אתם זכאים לשעות נוספות, והמעסיק היה בא ואומר: אוקיי, ברגע שבית-משפט קבע שמגיע לכם שעות נוספות, אני עושה לכם קיצוץ רוחבי של 10% בכל השכר של כולכם, כדי לממן את השעות הנוספות של כולם, בין אם לקחתם שעות נוספות ובין אם אתם לא עושים שעות נוספות.

רויטל סויד: יכול להיות דבר כזה במדינת ישראל?

רויטל סויד: מסתבר שכן.

רויטל סויד: היועצים המשפטיים, העוזרים המשפטיים של השופטים, כך הם עובדים.

רויטל סויד: הם עובדים שעות רבות, נותנים את המענה.

רויטל סויד: אין להם קביעות – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רויטל סויד: – – אין להם בכלל את היכולת לעבוד במשך יותר מארבע או שש שנים לכל היותר, וכשהם פונים לבתי-המשפט ועותרים זה בעצם למי שאומר להם: אתם לא תקבלו את השכר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רויטל סויד: יש פה אבסורד.

רויטל סויד: הכנסת חייבת להתערב בנושא הזה וחייבת לסייע – אני מסיימת, אדוני היו"ר – בפרט לאור העובדה שמדובר ב-600 עוזרים משפטיים, שמתוכם – רובם נשים ואימהות עובדות.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: נשיאות הכנסת אכן אישרה דיון בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, הייתה לי הזכות להשתתף היום בהפגנה המרשימה שיזמה הקואליציה להעסקה ישירה, יחד עם אגודות הסטודנטים, יחד עם ההסתדרות הכללית ועם האגף לקידום שוויון בהסתדרות, יחד עם ארגון כוח לעובדים, עם תנועת עומדים ביחד, עם עובדי ועובדות הניקיון באוניברסיטאות, בנושא מצוקת עובדי ועובדות הקבלן.

דב חנין: אנחנו שמענו בהפגנה הזאת עובדת ניקיון שעובדת 28 שנים באוניברסיטה, כל יום היא מגיעה, מסדרת את הכיתות, מנקה, גורמת לזה שיהיה נעים למורים ולסטודנטים להגיע, אבל אין לה מעמד, אין לה קביעות, אין לה זכויות.

דב חנין: זו בושה.

דב חנין: זו בושה.

דב חנין: כשאני שמעתי את הדברים שלה, אדוני היושב-ראש, אני השתכנעתי שהססמה שקראו המפגינים נכונה: עבדות קבלן זה פשע מאורגן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יעל גרמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת איימן עודה, אני רוצה לומר לך שאני כל כך מתביישת ומתנצלת על כך שיש פגיעה מתמשכת בכם, בחברי הכנסת הערבים ובכל החברה הערבית.

איימן עודה: תודה רבה.

יעל גרמן: אני רוצה לדבר על התחקיר שראינו אתמול.

יעל גרמן: חודש וחצי אחרי שכל המדינה הזדעזעה מהיחס המשפיל והבוטה כלפי קשישים, אנחנו ראינו אתמול כתבה נוספת של אלי לוי בערוץ 10, שבה אנחנו שמענו דברים שהאוזן לא יכולה לסבול, והעין לא יכולה לראות, פשוט התעללות נפשית בוטה ומכוערת בקשישה בת 91, שכל מה שהיא רצתה זה רק שהיא תהיה נקייה ושלא יהיה לה קר.

יעל גרמן: איך ייתכן שאנחנו שוב נחשפים להתעללות בקשישים?

יעל גרמן: וזאת, זמן קצר אחרי שהכנסת עסקה בנושא הזה כל כך הרבה פעמים.

יעל גרמן: ואני רוצה לשאול, אני רוצה לשאול מה עשה משרד הבריאות בארבעת החודשים האחרונים?

יעל גרמן: האם הותקנו המצלמות שהבטיחו שיתקינו?

יעל גרמן: האם באמת טיפלו בהבאת עוד עובדים סיעודיים, זרים או מכל מקום אחר?

יעל גרמן: האם עשו משהו כדי להגביר את הפיקוח?

יעל גרמן: מה משרד הבריאות עושה?

יעל גרמן: הרי לא יכול להיות ששוב ושוב אנחנו נראה את מחזות הזוועה האלו.

יעל גרמן: אז אנחנו, חבר הכנסת אלי אלאלוף ואני, הגשנו הצעת חוק שאומרת שיש להטיל אחריות אישית על כל מנהל בית-אבות שבו נגרמת התעללות, שלא יבוא ויגיד שהוא לא ראה ולא שמע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: בנוסף, חבר הכנסת אילן גילאון הקים סיירת של חברי כנסת שמבקרת בבתי-אבות.

יעל גרמן: אבל זה לא מספיק, כי האחריות מוטלת על משרד הבריאות ומשרד הרווחה, ואנחנו כמחוקקים, שבין השאר חייבים לפקח על עבודת הממשלה, צריכים לדאוג ולפקח שמשרדי הממשלה יעשו את הכול כדי לטפל בחסרי הישע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, בעוד כמה דקות יתחיל דיון בנושא, ואם אני לא טועה, את גם פותחת אותו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר זאב אלקין, היום 9 במאי, יום הניצחון של הצבא האדום על גרמניה הנאצית, יום מיוחד ביותר בהיסטוריה של האנושות בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: הניצחון הזה שינה את המהלך של כל ההיסטוריה לכיוון של חירות לכל העמים.

עבדאללה אבו מערוף: דווקא את היום הזה אנו חייבים לציין כחג, ודווקא בישראל חייב היום הזה להיות יום חג, ויום חופש בכלל, ולציין וללמוד את הלקחים שישנם מהניצחון הזה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל דווקא בישראל אנחנו רואים את ההפך: ישנן תופעות של פאשיזם, שמתבטאות יום-יום, והן לא רק נגד אוכלוסייה מסוימת אלא בכלל, ועוד מעט יהפכו לנורמה של החיים בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: הרבה דברים והרבה תופעות שישנן.

עבדאללה אבו מערוף: במקום ללמוד את הלקח מהיום הזה, מיום הניצחון על הנאציזם, ולתת כבוד והוקרה לצבא האדום שאכן הציל את האנושות מהמפלצת הזאת, אנחנו נתקלים בתופעות של פאשיזם דווקא בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: נשאר לי להגיד תודה רבה לצבא האדום, תודה רבה לווטרנים, שהצילו את האנושות ביום הזה.

עבדאללה אבו מערוף: ביום שבת, 13 בחודש, אנחנו, המפלגה הקומוניסטית הישראלית, החזית הדמוקרטית לשלום ושוויון, תנועת הידידות עם העמים, תנועת בוגרי ברית-המועצות, אנחנו נחגוג את היום הזה ביער הצבא האדום, כאן, ליד ירושלים, באבו גוש, בשעה 10:30, ונציין את יום הניצחון הזה, שחשוב לנו ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תודה רבה לווטרנים הנהדרים, שיחד עם חברתי קסניה סבטלובה צעדו היום.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו גאים בכם, מודים לכם, מתרגשים יחד אתכם ביום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לדבר על "תג מחיר" ועל מה שהיה בנאעורה הלילה, כי אני חושבת שהבית הזה לא מספיק מודאג מתופעות "תג מחיר", מייחס אותן לפעולות צדדיות; זה קורה במקומות שנתפסים בעינינו רחוקים.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, נאעורה זה פה, מרכז הארץ, זה בגלבוע.

איילת נחמיאס ורבין: לנו אסור לשבת בשקט כשבתים מרוססים שם, כשצמיגים מפוצצים שם.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר שצריך להדיר שינה מעיני כל אחד מאתנו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להקריא מה כתבו חברי ממושב מולדת, בסמוך לנאעורה, חיים שלוש ואריה ברוש: תושבי מולדת מגנים בכל תוקף את המעשים שהתרחשו הלילה ביישוב השכן נאעורה על ידי אנשי "תג מחיר".

איילת נחמיאס ורבין: מולדת מציינת בימים אלה 80 שנים לעלייתה על הקרקע.

איילת נחמיאס ורבין: במשך כל השנים מתקיימת באזורנו מערכת יחסים הדוקה ומשותפת, ולא ניתן לגורמים קיצוניים לפגוע במרקם ובקשר.

איילת נחמיאס ורבין: אנשי מולדת ערוכים ומוכנים למניעת אירועים שכאלה יחד עם תושבי הכפרים וכל האזור.

איילת נחמיאס ורבין: זה הדו-קיום, אנחנו צריכים לא לדבר על זה בצורה כזאת תאורטית.

איילת נחמיאס ורבין: אלה המעשים וזה מה שיקבע, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שהבית הזה ימצא את הזמן הנכון להגיד שאנחנו מקיאים מתוכנו, מהחברה הישראלית, את אנשי "תג מחיר" לצמיתות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ורבין, התקשרתי הבוקר גם לראש המועצה, מר עובד נור, וגם למנהל בית-הספר האזורי, שידוע בפעילותו למען דו-קיום.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכולתי לומר את זה בשם כל הכנסת כי לצערי לא כל הכנסת כנראה מזועזעת יחד אתי; אמרתי לו בשמי שנעשה כל מה שאנחנו נוכל על מנת לעלות על הדרך שלו ושל מר נאיל, שהיא דרך של דו-קיום, ולא על הדרך של אלה שכתבו את הגרפיטי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, צמיגים של 20 רכבים בשועפאט נוקבו הלילה, צמיגים של תשעה רכבים בנאעורה, רוססו כתבי שנאה, כתבי גזענות, וזה של "תג מחיר".

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנופיות "תג מחיר" הטרוריסטיות האלה משחיתות כל חלקה טובה: עוקרים עצים בשטחים, פוגעים באנשים ופוגעים ברכושם, תחת עיניו הפקוחות של הממשל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם לא יודעים את הזהות שלהם – אני חושב שכוחות הביטחון יודעים; מה הם עושים נגד המעשים האלה אנחנו לא רואים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זהותם לא ידועה באמת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נשאל את עצמנו, כבוד היושב-ראש: אם האנשים המקומיים, תושבי המקום, היו מתעוררים והיו מתעמתים, היה קורה שם אסון גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נחשוב לרגע מה היה קורה, ומזה להסיק את המסקנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר שני, תושב זמר באזור השרון ב-2 במרס נחת בנתב"ג, הוא לומד ברומניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאז המשפחה שלו לא יודעת איפה הוא נמצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שאין מצב שהוא נחטף אלא הוא בידי כוחות הביטחון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מגיע למשפחה לדעת איפה הוא נמצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם הוא בחקירה, המשפחה שלו צריכה לדעת שהוא בחקירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו, התקופה הזאת של יותר מחודשיים, לא יכולה להיות בלי מפגש של עורך דין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הוא נחטף אז זו האחריות של המדינה למצוא אותו, לחפש אותו ולהחזיר אותו למשפחתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, ברצוני לברך את כולכם, את כל הנוכחים, על החג הכי חשוב, הכי יפה, הכי משמעותי שיכול להיות, וזהו כמובן יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

קסניה סבטלובה: ללא הניצחון הזה, ללא התרומה האדירה של הצבא האדום, וגם של בעלות הברית האחרות, אנחנו לא היינו נמצאים פה היום.

קסניה סבטלובה: זו עובדה פשוטה.

קסניה סבטלובה: אבל מצער מאוד שדווקא ביום כל כך חשוב – חשוב לנו, חשוב לכל האנושות; חשוב במיוחד לעם היהודי, שהיה נמחק אם לא היה מושג הניצחון הזה – שר הביטחון שלנו, של מדינת ישראל, מנצל את כוחו, את פרסומו, דווקא כדי להסית.

קסניה סבטלובה: ואני שמעתי את כאבך, איימן; אני שמעתי את הכאב בעקבות אותם דברי הסתה נוראיים, שנשמעו דווקא לכיוון הח"כים הערבים, האוכלוסייה הערבית.

קסניה סבטלובה: לא ייתכן שאותו שר ביטחון דווקא מעדיף לשתוק בנוגע למרצחים והמפגעים היהודים שעשו פיגוע נוראי – וכמובן אני מתייחסת לרוצחים של משפחת דוואבשה ולכך שאותו שר הביטחון אומר היום, כשהוא מסתכל בעיניים של כולנו, שהוא מסרב להכיר במשפחת דוואבשה כנפגעי פעולות איבה.

קסניה סבטלובה: לשרוף בני אדם חיים זו לא פעולת איבה?

קסניה סבטלובה: אז מה כן פעולת איבה?

קסניה סבטלובה: זה דבר שהוא מביש, ואני חושבת שהוא מטיל דופי בכל האופי הדמוקרטי שלנו ובזה שאנחנו יכולים באמת לעשות דין צדק עם המרצחים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קסניה סבטלובה: – – בין שהם ערבים ובין שיהודים.

קסניה סבטלובה: אז ביום הזה אנחנו לא שוכחים.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא שוכחים את העוולות האלה, אנחנו לא שוכחים את משפחת דוואבשה, וגם – עוד משפט אחד לסיום – את אברה מנגיסטו, שנמצא כבר 974 ימים בשבי של "חמאס", גם אותו אנחנו לא שוכחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: טוב, גם אני חייבת להתייחס – לא על זה באתי לדבר – לאמירה של שר הביטחון.

יעל כהן-פארן: אני אתכם, ובאמת, אני אפילו רוצה לומר שאני דורשת את התנצלותו.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שלהגיד אמירה כזאת, שר במדינת ישראל, שר הביטחון של ישראל, זה פשוט לא לעניין.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לדבר על משהו אחר.

יעל כהן-פארן: בעוד כמה ימים אנחנו נחגוג את ל"ג בעומר.

יעל כהן-פארן: ומעבר לכל הסאגה של הזזת היום לל"ד בעומר – כמו שטבע חבר הכנסת עודד פורר את החג החדש, שנקרא לו מעתה ל"ד בעומר – פשוט, אני רוצה להתייחס לחג עצמו ולמסורת של מדורות, של הצתת אש, שאולי הגיע הזמן לשנות אותה.

יעל כהן-פארן: זה לא חג מהתורה, וזה לא חג שמאות בשנים חוגגים אותו בעם ישראל.

יעל כהן-פארן: לא.

יעל כהן-פארן: זה חג שב-100 השנים האחרונות פיתחו את המסורת סביבו, ולא יקרה שום דבר אם נכוון אחרת את המשך המסורת.

יעל כהן-פארן: והיום, עם מעל 2,000 אנשים שמתים בשנה בישראל מזיהום אוויר – אלה המספרים – אנחנו לא צריכים להרחיב עוד את התופעה ולייצר חג של עוד אש, עוד זיהום אוויר, שלא לדבר על השרפות שהיו לפני שנה בעקבות ל"ג בעומר – חצי יער ירושלים נשרף – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל כהן-פארן: – – וששורפים גם, לצערנו, חתולים וכלבים במדורות האלה.

יעל כהן-פארן: יש תופעות איומות ונוראות.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לשנות את המסורת של החג, וכדאי להוביל את זה – אולי לא בחוק, אבל בשינוי תודעתי ובשינוי חינוכי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: רק שלא ישתמע בטעות בפרוטוקול שחלק ממסורת החג זה לשרוף חתולים וכלבים.

יולי יואל אדלשטיין: עושים את זה חלאות של המין האנושי.

ענת ברקו: חס וחלילה.

יעל כהן-פארן: חס וחלילה.

יעל כהן-פארן: לצערנו יש כאלה שהחליטו לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, עושים את זה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר את זה – עושים את זה חלאות של המין האנושי, וזה לא חלק ממסורת של שום חג.

איילת נחמיאס ורבין: זו באמת תזכורת טובה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לפנות קודם לחברי חברי הכנסת שהביעו את זעזועם ואת התמיכה שלהם לנוכח ההסתה ומה שנאמר על ידי שר הביטחון.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, אני מעריכה את זה מאוד, והקולות האלה, חשוב שיישמעו.

עאידה תומא סלימאן: אבל צריך לזכור שלא צריך ללכת עד כדי כך רחוק, להסתה כל כך נבזית, כדי לגנות; יש גם סוגי הסתה שקורים כמעט יום-יום נגד ח"כים בבניין הזה, במיוחד הח"כים הערבים, ואלה לפעמים לא פחות מסוכנים מאשר להשוות גם לנאציזם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו חובתנו כולנו במקרה הזה לגנות הסתה מסוג זה.

עאידה תומא סלימאן: לא צריך ללכת עד קצה הסקאלה של ההסתה כדי להזדעזע.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לדבר על העובדה שלפני יומיים נורתה למוות פאטימה חג'יג'י בירושלים, בכניסה לעיר העתיקה.

עאידה תומא סלימאן: היא בת 16, והייתה עם תיק בית-הספר ועם התלבושת של בית-הספר, ונאמר שהייתה סכין.

עאידה תומא סלימאן: לא היו פצועים, לא היה אף אחד שנפצע, ופאטימה נרצחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: רק שניונת.

עאידה תומא סלימאן: כמה ימים לפני זה נהרג בחור יהודי צעיר שניגש למחסום, כנראה גם עם סכין.

עאידה תומא סלימאן: מעבר לאסון האישי, המסר בהרג של הצעיר הוא שהצעיר היהודי הבין שיש דרך להתאבד: להתקרב למחסום, כנראה אפילו עם סכין, בלי לתקוף אף אחד, פשוט להרים את זה; זו הדרך להיהרג, זו הדרך למות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה צריך להעיד על המדיניות של היד הקלה על ההדק וצריך להזהיר אותנו ממה שקורה בכל העניין הזה של הרג הצעירים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה.

חיים ילין: תג מחיר מינהלי.

חיים ילין: בבוקר אני מגיע לכנסת ואני שומע על האירועים.

חיים ילין: ואני חייב להגיד לך, כבוד היושב-ראש, שחורה לי.

חיים ילין: עזוב את הקטע נגד מי זה נעשה; חורה לי שבתוך עמי שאני חי בו יש אנרכיסטים שמסוגלים לעשות פשע כזה.

חיים ילין: בשם מה?

חיים ילין: מי שלח אותם?

חיים ילין: ועוד יותר חורה לי שאנחנו מסוגלים להסתכל – ואני אומר לך מתוך ידיעה – על חלון קטן בתוך רצועת עזה, בלבנון או בסוריה, ולדעת אם יש שם מחבל או לא נמצא שם מחבל, קילומטרים מהבתים שלנו, ואולי אלפי קילומטרים, אבל אנחנו לא מסוגלים, את הדבר הזה, שהורס את החברה הישראלית במדינת ישראל, לתפוס, ולסיים את הפעולה שצריך לעשות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני אומר לך את זה מכל הלב: זה לא רק פוגע במדינת ישראל – זה פוגע מעל הכול במפעל ההתיישבותי שלנו בארץ ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת עודד פורר.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כמובן שאני מגנה את "תג מחיר" וכל אלימות, אבל אני רוצה לא לפספס, ולצטט את הציוץ של חברת הכנסת תומא סלימאן מאתמול:

ענת ברקו: אחרי הקמת המדינה הפלסטינית אני אמשיך לגור במדינה פה.

ענת ברקו: אמשיך להיאבק שתהיה מדינה לכל אזרחיה.

ענת ברקו: כל עוד יהיה כיבוש תמשיך להיות התנגדות לכיבוש.

ענת ברקו: כל עוד לעם נכבש לא יהיה ביטחון, גם לכיבוש לא יהיה ביטחון.

ענת ברקו: את זה אני קושרת לחבר הכנסת טיבי עם "נאום השהידים" שלו.

ענת ברקו: הוא וגיסו, חבר הכנסת סעדי, רק אתמול ביקשו הגנה מהפרלמנט האירופי האנטישמי, ואנחנו רואים – יחד עם המסעות שלהם בעולם.

ענת ברקו: חברת הכנסת זועבי – "מיס מרמרה"; גטאס – הברחת טלפונים לטרוריסטים; חבר הכנסת עודה – או חבר הכנסת עַוְדה, חק אל-עַוְדה, על השיבה ביום העצמאות, תוכנית לחיסולה של מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: – – –

דב חנין: שורה ארוכה, כולם אותו דבר – – –

ענת ברקו: זה יפה שאתם אומרים שמדינת ישראל מתייחסת אליכם כאל אויבים בזמן שאתם מציבים את מדינת ישראל כאויבת שלכם.

ענת ברקו: אני לא רוצה להזכיר את הנסיעות ללוב, לסוריה, כל הדברים האלה.

ענת ברקו: אז בואו נדבר דוגרי; אנחנו בימין רוצים לדבר דוגרי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: ברשותך, אדוני היושב-ראש, ממש חשוב לי.

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום.

ענת ברקו: בגלל הדברים הללו צריך את חוק הלאום.

ענת ברקו: צריך להבהיר את הדברים.

ענת ברקו: יש דברים שמובנים מאליהם היום; אולי בעוד כמה שנים אולי כל מיני אנשים יתבלבלו והם לא יהיו ברורים – מה אנחנו עושים פה.

ענת ברקו: כשאנחנו מדברים על להזיז את עצמנו ולשנות את הגבול – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אתם מזדעקים, גם כשמדובר על לטרנספר את מדינת ישראל, לפחות מהמשולש.

ענת ברקו: על זה מזדעקים, אבל כשבוועדת המעקב, שאת היית חברה בה, אומרים שהאזרחות – –

עאידה תומא סלימאן: עדיין.

ענת ברקו: את עדיין.

ענת ברקו: – – האזרחות נכפתה עליכם, יש בדלנות, יש חתרנות נגד מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אז מה רע לגור במדינה הפלסטינית, אם ישנו את הגבול?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: את מערבבת – – –

ענת ברקו: מה יהיה לך רע כל כך?

עאידה תומא סלימאן: – – –

ענת ברקו: לא תהיה לך בעיה של – – – הכול יהיה בול מצוין בשבילך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ברקו.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אחרון הדוברים.

דב חנין: – – –

עאידה תומא סלימאן: זאת הדוגמה.

עאידה תומא סלימאן: את הדוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: ואז עוברים לדיון הבא.

ענת ברקו: בדיוק.

ענת ברקו: – – – להמשיך להסית לטרור את כל העולם ואשתו – – –

עאידה תומא סלימאן: את הדוגמה.

דב חנין: – – – מאבק ציבורי למען ההיסטוריה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת פורר.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, זהו.

ענת ברקו: אני אגיד בדיוק כמו שאני חושבת.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אני לא בטוח שתגיעו להסכמה תוך כמה שניות, אז – – –

ענת ברקו: כנראה שלא.

דב חנין: – – –

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, תודה.

עודד פורר: גם תודה שנתת לי את ההזדמנות להגיב לצקצקנות ולהיתממות – –

ענת ברקו: לצביעות.

עודד פורר: – – של חלק מחברי חברי הכנסת פה על דבריו של שר הביטחון, והגיבוי הנרחב שהם נתנו לשוחר השלום חבר הכנסת איימן עודה, ובכלל לחבריו ברשימה המשותפת.

עודד פורר: ובואו ניזכר קצת מה הם עשו בשנה האחרונה.

עודד פורר: אז חבר הכנסת גטאס – כמובן לשעבר, שכבר הורשע והתפטר כתוצאה מכך מהכנסת – הבריח טלפונים לאסיר ביטחוני; הם עמדו דקה דומייה לזכר המחבלים עם משפחותיהם; בשנה שעברה בזמן הזה טרחו חברי הרשימה המשותפת ללכת ולהניח זר על קברו של עז א-דין אל-קסאם, שעומד כמובן מאחורי הקמת כנופיות אלימות של רצח וחבלה, שאף רצחו כשלושה תושבי קיבוץ יגור ב-1931; לפני שנה הם גם גינו את מדינות המפרץ, שהכריזו, שומו שמים, על ה"חיזבאללה" כארגון טרור; ואיימן עודה, לסיכום – –

דב חנין: – – –

עודד פורר: – – אותו אחד שאתם כולכם התרפסתם פה לפניו – –

דב חנין: למה לערבב?

דב חנין: למה לערבב?

עודד פורר: – – גינה את פרס אחרי מותו, את הנשיא פרס, אחרי מותו.

עודד פורר: איך הוא מספיד אותו?

עודד פורר: הוא אומר: יש לנו התנגדות חריפה לביטחוניסט של הכיבוש ובניית ההתנחלויות.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת – ואני פונה פה – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

עודד פורר: – – לסיעות הציוניות – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

עודד פורר: – – תפסיקו לטמון את הראש בחול.

עודד פורר: יש פה חבורה של חברי כנסת שפעם אחר פעם חותרים כדי להחריב את מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית, וכשאתם טומנים את הראש בחול אתם רק מאפשרים לקיצוניות הזאת לצמוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר – –

יעל גרמן: ואני – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – הכנסת פורר.

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

עודד פורר: את גזענית באמירות שלך.

עודד פורר: את יכולה להגיד כמה שאת רוצה "גזענות", אבל את גזענית.

עודד פורר: זה מה שאת אומרת.

עודד פורר: תגיבי לגופם של דברים.

דב חנין: מה – – – מה – – –

קריאות: – – –

עודד פורר: תגיבי לגופם של דברים.

קריאות: – – –

עודד פורר: תפסיקי לתת גיבוי למחבלים.

עאידה תומא סלימאן: אתה תפסיק להגיד מחבלים.

עודד פורר: תפסיקי לתת גיבוי למחבלים.

עאידה תומא סלימאן: – – – אתה מחבל, אתה מחבל.

עודד פורר: עלא כיפאק.

עאידה תומא סלימאן: אל תגיד לנו מחבלים.

עאידה תומא סלימאן: אל תגיד עלינו מחבלים – – –

עודד פורר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת פורר ועאידה תומא סלימאן.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: שקרן אחד גדול.

עאידה תומא סלימאן: אתה שקרן אפילו קטן, לא גדול.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, נו.

עודד פורר: האמת כואבת לך.

עאידה תומא סלימאן: אל תגיד מחבלים.

עודד פורר: האמת כואבת לך.

עודד פורר: אם את מגנה את העובדה שקוראים ל"חיזבאללה" ארגון טרור, נראה שיש לך בעיה בהבנת המציאות – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פורר, הבעת את עצמך מן המיקרופון.

עאידה תומא סלימאן: אתה יש לך בעיה בהבנת – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם את, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: היה לכם זמן להביע את העמדות שלכם.

עאידה תומא סלימאן: זה לא בסדר שקוראים לי מחבלת, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, תגישי תלונה לוועדת האתיקה.

עאידה תומא סלימאן: מי שקורא לי מחבלת, הוא מחבל לא קטן.

עודד פורר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תגישי תלונה לוועדת האתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא קרא לך בזמן שהוא דיבר במיקרופון מחבלת.

יולי יואל אדלשטיין: מצב הסיעוד בישראל – – –

דב חנין: מה זה משנה?

דב חנין: זה פה במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

דב חנין: כולנו שמענו.

עאידה תומא סלימאן: כולנו שמענו.

עאידה תומא סלימאן: חייב להיות רמקול מולו?

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שפספסתי.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, ועדת האתיקה עומדת לרשותך.

עודד פורר: – – – כדאי שייטלו קורה מבין עיניהם.

עאידה תומא סלימאן: תפסיק לשקר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, רק עכשיו דיברו על כמה שהנושא הבא חשוב, ואנחנו לא מצליחים לעבור אליו.

עודד פורר: את קוראת לי גזען, את מסיתה.

עודד פורר: תפסיקי לצקצק.

עודד פורר: את לא כזאת צדקנית.

יעל גרמן: – – –

עודד פורר: את לא כזאת שוחרת שלום – – –

יעל גרמן: אתה גזען – – –

עודד פורר: את גזענית ומסיתה, זה מה שאת עושה כשאת נותנת גיבוי לכל אותם תומכי טרור.

יעל גרמן: אתה – – –

עודד פורר: את גזענית ומסיתה, וזה שאת אומרת את זה בלשון יפה לא הופך את זה – – –

יעל גרמן: אתה מסית לשנאה – – – מסית לשנאה.

עודד פורר: את מסיתה לשנאה ואת גזענית.

עאידה תומא סלימאן: אין לך בושה.

עודד פורר: תתביישי לך.

עודד פורר: תתביישי לך על – – –

עאידה תומא סלימאן: היא צריכה להתבייש?

עודד פורר: היא ואת.

עודד פורר: היא ואת.

עאידה תומא סלימאן: אתה אין לך בושה.

עאידה תומא סלימאן: אין לך כלל בושה.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא מכיר מה זה בושה.

עאידה תומא סלימאן: ["דברי הכנסת", חוברת ט"ו, עמ' 20470.

עאידה תומא סלימאן: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, רק להזכיר לכולנו את מה שאנחנו גם יודעים, שלפני כמה חודשים, לפני צאתנו לפגרה, הזדעזענו כולנו מן התחקירים שנעשו בבתי-אבות בכל מה שקשור לתחום הסיעודי במדינת ישראל – התעללות.

יולי יואל אדלשטיין: נשיאות הכנסת החליטה שמכיוון שנציגי רוב סיעות הבית – אם אני לא טועה, אפילו כל סיעות הבית הגישו הצעה לסדר-יום בנושא – נהפוך את זה לדיון אישי, כך שכל חברי הכנסת, כל חברי הבית שאינם שרים וסגני שרים יוכלו להשתתף בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: המציעים ודאי יפתחו את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף הדיון יהיו הצעות סיכום לדיון הזה, אבל ההצבעה על הצעות הסיכום – הצעת הצעות סיכום והצבעה לא יתקיימו היום.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, כמו שאמרתי, קבענו את הדיון בפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: לפעמים הדברים הופכים כבר ללא רלוונטיים, אבל כמו שהזכרת – ובצדק – נחשפנו לעוד תחקיר, כאילו לא קרה כלום וכאילו לא השתנה שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: אז כאן אני לא שמח שהכנסת מטפלת בנושא רלוונטי, אני מאוד עצוב, אבל כנראה צדקה הנשיאות כשקבעה את הדיון הזה כבר לפני כחודשיים.

יולי יואל אדלשטיין: יפתחו את הדיון, כמו שאמרתי, המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג משום מה איננה.

דב חנין: לא, אני.

יולי יואל אדלשטיין: אה, סליחה, היוזם הראשון הוא דב חנין; אחריו – פשוט מצוינים לי יוזמים נוספים: תמר זנדברג, יעל גרמן, יעקב מרגי, אורי מקלב וטלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: אז דב חנין הוא הפותח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: לרשותך, אדוני, עד עשר דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אכן, אדוני היושב-ראש, כמו שאמרת, בצער גדול אני אומר שהנושא הזה, למרות הזמן שחלף, עדיין אקטואלי אתנו בדיוק כמו שהיה לפני חודשיים.

דב חנין: וגם אני, אדוני היושב-ראש, מסכים לגמרי עם עמדתה של נשיאות הכנסת שנושא כזה ראוי שיגיע לדיון מלא במליאת הכנסת, כי הוא אכן משקף בעיה שראוי שהכנסת תביע בה את דעתה ואת עמדתה בצורה ברורה.

דב חנין: אתמול אנחנו ראינו תמונות איומות בערוץ 10.

דב חנין: אלה תמונות שקשה להתעלם מהן.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אני אומר בצער ובכאב, התמונות האלה אינן מפתיעות, והתמונות האלה אינן תמונות שאנחנו רואים בפעם הראשונה.

דב חנין: אנחנו כאן קבוצה של חברי כנסת שהתארגנו לבקר במוסדות מסוגים שונים כדי לראות במו עינינו מה קורה שם, בחצרות האחוריות האלה של המדינה, ואנחנו רואים את המציאות הקשה ואת ההתמודדות הבלתי-אפשרית שנעשית שם.

דב חנין: ומה שכואב לי – ואני אומר את זה בהרבה מאוד כאב אחרי התמונות הקשות האלה של ערוץ 10 אתמול – הוא שהתמונות האלה אינן חריג מהמציאות.

דב חנין: זה לא חריג, זו המציאות.

דב חנין: המציאות היא החריגה.

דב חנין: ויש לנו כאן בעיה שהיא לא בעיה בטבע האנושי – היא בעיה במדיניות, והיא בעיה בקביעוֹת, והיא נושא שאנחנו בכנסת צריכים לדון בו ולהחליט בו, ולראות מה צריך לשנות כדי שהמצב הזה ישתנה.

דב חנין: ואני אומר כבר עכשיו את מה שאני רואה כסיבת הסיבות של ההזנחה הנוראה הזאת בתחום הסיעודי: החטא הקדמון גם בנושא הזה הוא חטא ההפרטה.

דב חנין: המדינה נסוגה מאחריותה.

דב חנין: היא משאירה את הקשישים לעולם הפרטי.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שבעולם הפרטי אפשר לעשות רווחים מהרבה דברים, אבל ממצוקה של קשישים אי-אפשר באמת לעשות רווח.

דב חנין: ולכן, התוצאה היא גלגול אחריות מהמדינה לגורמים שלא יכולים לקחת את האחריות הזאת באמת על עצמם.

דב חנין: אין מספיק מימון במערכת של הטיפול הסיעודי בישראל, והתוצאה היא מערכת בחסר מאוד גדול; בתי-אבות שנמצאים במלחמת הישרדות; מחסור שיטתי בעובדים.

דב חנין: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות – כמובן, אדוני היושב-ראש, יש פושעים ועבריינים שצריך לפעול נגדם במלוא החומרה, אבל רוב האנשים שעובדים שם הם אנשים טובים.

דב חנין: אנשים טובים, מסורים, שמנסים לעשות כמיטב יכולתם אבל עובדים בתנאים מאוד קשים.

דב חנין: העומס מאוד גדול, תנאי העבודה שלהם לא ראויים, השכר שלהם מאוד נמוך, והתוצאה היא מחסור מאוד גדול בעובדים.

דב חנין: מחסור מאוד גדול בעובדים.

דב חנין: אז אומרים לנו: בסדר, נייבא עובדים מחוץ-לארץ.

דב חנין: אני, אדוני היושב-ראש, מאוד לא מתלהב מהפתרון הזה.

דב חנין: על כל דבר נייבא עובדים?

דב חנין: אז נייבא עובדים לסיעוד, ונייבא עובדים לבניין, ונייבא עובדים לחקלאות, ונייבא עובדים לכל דבר.

דב חנין: אומרים שהשוק אמור לפתור בעיות.

דב חנין: אז אם יש מחסור בעובדים בשוק העבודה, בואו נעשה את התיקון בתוך השוק: נעלה את השכר, נעלה את התנאים, ניצור מהתחום הזה עבודה מועדפת, עבודה עם כבוד, עם מעמד, עם תנאים.

דב חנין: ואז תראו שאנשים – נשים שמחפשות עבודה וצריכות עבודה ואנשים שצריכים עבודה – יחפשו ויגיעו לעבוד בתחום הזה.

דב חנין: בואו נהפוך את הטיפול הסיעודי למקצוע מכובד, עם שכר מכבד, עם תנאי עבודה מכבדים, עם הכשרה מכבדת.

דב חנין: זה יכבד את העובדים, זה יכבד את המטופלים וזה יכבד אותנו כחברה.

דב חנין: את מה שקורה בתחום הזה, אדוני היושב-ראש, אנחנו חייבים לראות במבט מאוד רחב, והמבט הרחב הזה מוביל אותנו למציאות מאוד עגומה.

דב חנין: שיעור המימון הפרטי של טיפול סיעודי בישראל גבוה כמעט פי שלושה מהשיעור הממוצע ב-OECD.

דב חנין: אצלנו זה 45% מימון פרטי; ב-OECD זה 16% מימון פרטי.

דב חנין: זה המספר שצריך לזכור כשאנחנו מנתחים את הבעיה.

דב חנין: כי אם אנחנו נסתכל על היקף הכסף שהחברה הישראלית מקצה לסיעוד, אנחנו מקצים לא פחות מאחרים.

דב חנין: אנחנו מקצים 1.4% מהתל"ג על טיפולים כאלה, וזו הוצאה דומה למה שקורה במדינות סקנדינביה.

דב חנין: אבל למה במדינות סקנדינביה המערכת הסיעודית נראית אחרת לגמרי מאצלנו?

דב חנין: כי המערכת אצלנו היא מערכת פרטית, עם המון המון המון עיוותים.

דב חנין: אנחנו מוציאים על סיעוד כמו מדינות שמעניקות לתושביהן כיסוי אוניברסלי מאוד נדיב, אבל אנחנו לא מעניקים את הכיסוי האוניברסלי הנדיב הזה, ובכך אנחנו פוגעים בשוויוניות.

דב חנין: אם אנחנו נסתכל על העתיד, העתיד יהיה הרבה יותר גרוע.

דב חנין: מספר בני ה-70 ויותר בישראל בשני העשורים הקרובים צפוי להכפיל את עצמו, מ-610,000 היום ל-1.24 מיליון ב-2035.

דב חנין: פי שניים אוכלוסייה של בני 70 ומעלה.

דב חנין: והגידול הזה, על פי המחקרים, ילווה בהעמקה של 43% במדד חוסר התפקוד.

דב חנין: זאת אומרת, יהיה זינוק עצום בשיעור הקשישים הזקוקים לסיוע.

דב חנין: ובכל זאת אנחנו נימצא במציאות שרק תלך ותחמיר, כי המדינה לא עושה שום דבר כדי להתמודד עם מה שאנחנו כולנו רואים שהולך ונוצר אצלנו.

דב חנין: שיעור הקשישים הסיעודיים בישראל ביחס לאוכלוסייה הוא הגבוה ביותר במדינות ה-OECD שנבדקו, למעלה מ-20%.

דב חנין: אבל מבחינת הזכויות שניתנות לקשישים ישראל ממוקמת במקומות נמוכים ביותר בפרמטרים השונים.

דב חנין: ישראל היא בין המדינות הבודדות בין כל ה-OECD שלא נותנות שום סיוע בקהילה לקשישים סיעודיים עם צרכים נמוכים.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על קשישים ברמת תלות בינונית וגבוהה, ישראל נשרכת הרחק מאחור.

דב חנין: ברמת התלות הבינונית, ישראל נמצאת בתחתית הרשימה מבחינת היקף הכיסוי הציבורי, עם כיסוי שמספק רק בערך 45% מהצורך.

דב חנין: אבל הנתון הכי קשה נוגע לרמת התלות הגבוהה ביותר: גם במקרה הזה, של קשישים שזקוקים לעזרה צמודה לאורך כל שעות היום, הכיסוי הציבורי מספיק לכסות רק 45% מהצורך, יותר נמוך מכל מדינות ה-OECD.

דב חנין: זו ממש רשימת הבושה.

דב חנין: וכאשר אנחנו בוחנים את מצבן של האוכלוסיות החלשות ביחס להוצאה על סיעוד, אנחנו רואים שבישראל גם האוכלוסיות הכי חלשות נדרשות לעמוד בשיעור ההוצאה הפרטי הגבוה ביותר ב-OECD.

דב חנין: אנשים שיש להם הכנסה נמוכה ומוגדרים כסיעודיים ברמה בינונית נדרשים לממן כמעט 80% מעלות הטיפול מכיסם.

דב חנין: זה דבר בלתי אפשרי.

דב חנין: לא צודק, לא הגיוני וגם לא יכול לקרות במציאות.

דב חנין: הנתונים של ה-OECD, אדוני היושב-ראש, מצביעים על צורך דחוף ביישום של רפורמה לסיעוד ממלכתי.

דב חנין: והרעיון הוא מאוד פשוט, להכניס את כל הביטוח הסיעודי לסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: אני אומר את זה, זה נכון חברתית וזה נכון גם כלכלית.

דב חנין: זה חוסך לציבור הרבה כסף.

דב חנין: היום רבים מאתנו, כולל אפילו חברי כנסת, משלמים כספים לביטוחים סיעודיים פרטיים שהם ביטוחים שקריים, אני אומר לכם את זה.

דב חנין: כשאתם תגיעו – חס וחלילה, אני מצפה שלא תגיעו, אבל אם תגיעו – אתם תראו בעצמכם שחלק מהביטוחים האלה הם לא ביטוחים אמיתיים, הם לא נותנים לכם את התשובות שאתם חושבים שהם נותנים לכם.

דב חנין: וזו לא בעיה רק שלכם; זו בעיה של ציבור מאוד גדול בישראל, שמוציא הרבה כסף על ביטוחים סיעודיים פרטיים ולא מקבל את המענה הדרוש, את המענה ההכרחי.

דב חנין: ולכן, המהלך הזה של הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי הוא נכון לא רק מבחינת הטיפול בקשישים, הוא נכון לא רק מבחינת המערכת, הוא נכון לא רק מבחינה זו שזו הדרך להעלים את התמונות הקשות האלה, של כל מיני מוסדות מפוקפקים עם טיפול מפוקפק בקשישים שהם חסרי אונים; הדבר הזה נכון מבחינת האמירה החברתית שלו, מבחינת האמירה של הסולידריות, מבחינת הערכים של "והדרת פני זקן", מבחינת הערכים של "כבד את אביך ואת אמך", מבחינת התפיסות היסודיות שקיימות בכל מסורת דתית – יהודית ונוצרית ומוסלמית – בכל מסורת דתית.

דב חנין: הדבר הזה גם נכון מבחינה כלכלית.

דב חנין: זה יחסוך לציבור הרבה כסף.

דב חנין: שר הבריאות, אדוני היושב-ראש, הציע אפילו הצעה, להעלות את מס הבריאות ב-0.5%.

דב חנין: ואני אומר לך, רוב הציבור, לפי סקרים שנערכו, תומך בהצעה הזו.

דב חנין: אנשים מוכנים לשלם עוד 0.5% למס הבריאות, ובלבד שהטיפול יהיה ממלכתי.

דב חנין: אני מצפה שהכנסת תקבל בקרוב החלטה שאנחנו תומכים במהלך של הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: אני רוצה להביע צער, אדוני היושב-ראש, ובזה לסיים, על כך שאין לנו היום תשובה והצבעה.

דב חנין: אני מבין את הקשיים ואת המורכבות.

דב חנין: הפנייה שלי אליך – ואולי הקשיים האלה גם מובילים לכך שאין היום הרבה חברי כנסת כאן, כי אם היו תשובה והצבעה, מן הסתם היו מגיעים יותר חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא בטוח שיש תשובה.

יולי יואל אדלשטיין: יש תשובה בדיונים אישיים?

דב חנין: לא, אין.

דב חנין: אין תשובה והצבעה.

דב חנין: לכן אני אומר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, בכלל אין.

יולי יואל אדלשטיין: יש תשובה בדיון אישי?

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה דיון של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אין תשובת ממשלה.

דב חנין: אבל אם יש סיכום, אדוני היושב-ראש, והצבעות, אז חברי כנסת יותר מגיעים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

דב חנין: הפנייה שלי אליך היא לקבוע במהירות, במועד נוח – זה יכול להיות גם יום רביעי או יום שני – לסיכום ולהצבעה, כדי שהכנסת תביע את דעתה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

דב חנין: חובתנו להביע את דעתנו בנושא הזה, ואני חושב שזה יהיה מסר חשוב גם לחברה הישראלית, ובמיוחד לקשישים שראויים וזקוקים להתייחסות אחרת.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

יעל גרמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לחזור לשאלות ששאלתי לפני פחות מחצי שעה: איך זה יכול להיות שאחרי כל המילים וההבטחות ואחרי כל הדיונים שהיו לנו, וגם אחרי כל הכתבות הנוראיות שאנחנו רואים, איך זה יכול להיות שהתחושה היא שלא נעשה דבר?

יעל גרמן: ואני שוב חוזרת ושואלת בפעם השנייה: האם הוצבו מצלמות בבתי-האבות, כפי שהובטח?

יעל גרמן: האם באמת הוסיפו עוד פקחים, שמבקרים ורואים איך מטפלים בקשישים בבתי-האבות?

יעל גרמן: האם באמת עשו את הפעולות הנדרשות כדי להביא עוד עובדים סיעודיים?

יעל גרמן: אני משאירה את השאלות האלה פתוחות ומקווה מאוד שאנחנו כן נקבל עליהן תשובה בדיון שאנחנו אולי נעשה פעם נוספת.

יעל גרמן: אין לי ספק שבעיית הקשישים היא בעיה מאוד מורכבת, ולא ניתן לפתור אותה לא בדיבורים ולא ביום וגם לא בשבוע וגם לא בחודש.

יעל גרמן: אבל דווקא בשל כך אני ציפיתי שתוצג – ראשית בפני הממשלה אבל לאחר מכן בפני ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ואפילו בפני הכנסת – תוכנית מסודרת, תוכנית לשנתיים, לחמש שנים, תוכנית שתאמר מהם הפתרונות שהממשלה חושבת שיש לעשות; וכמובן, תוכנית שבצדה יש תג, יש מחיר, יש עלות, ואנחנו נדע שמוכנים אכן להשקיע את המחיר הזה בקשישים שלנו.

יעל גרמן: אבל יש כמה דברים שניתן לעשות מיידית.

יעל גרמן: אני דיברתי על כך, אני חושבת, לפני כמה חודשים, ואמרתי שאם המדיניות של משרד הרווחה והביטוח הלאומי תשתנה, ובמקום להציב מכשולים בפני קשישים שמבקשים לקבל עובד סיעודי יבטלו את כל המכשולים וידרשו רק דבר אחד, חוות דעת של רופא גריאטרי, ורופא גריאטרי הוא זה שיבוא ויהיה מוסמך לומר אם הקשיש באמת זקוק לטיפול סיעודי או לא – הדבר הזה ייטיב עם כולם.

יעל גרמן: ראשית – עם הקשיש, שיוכל לקבל את הטיפול בביתו, במקום שהוא בטוח בו.

יעל גרמן: שם לא יתעללו בו; שם הילדים שלו יוכלו באמת לראות מה קורה אתו.

יעל גרמן: שנית – לילדים.

יעל גרמן: היום העול המוטל על הילדים, כאשר הקשיש נמצא בבית-אבות רחוק ממקום העבודה וממקום המגורים, זה עול שקשה לעמוד בו; שלישית – למדינה.

יעל גרמן: העלות של העסקת עובד סיעודי זר בבית של הקשיש היא 50% מהעלות למדינה של הבאתו של אותו קשיש לבית-אבות: בבית-אבות הוא עולה למדינה 14,000 ובבית הוא עולה 7,000 שקלים.

יעל גרמן: אז אני באמת קוראת קודם כול לעשות את הדבר הפשוט הזה ולשחרר את הקשישים הסיעודיים מהחובה להוכיח שהם חסרי אונים.

יעל גרמן: לאחר מכן – אני רוצה להוסיף עוד שני דברים: אני רוצה לומר שאני מסכימה עם חברי דב חנין.

יעל גרמן: דב, אני מסכימה אתך שעובדים זרים באמת לא יהוו פתרון.

יעל גרמן: ולא רק זה, אלא על פי המחקרים אנחנו יודעים שבשנת 2030 אנחנו נזדקק ל-130,000 עובדי סיעוד.

יעל גרמן: המדינה צריכה להתחיל בהכשרת עובדי סיעוד.

יעל גרמן: זה צריך להיות מקצוע, מקצוע מכובד, שלצדו משכורת טובה; מקצוע שמכבד את העוסק בו.

יעל גרמן: ואולי על ידי כך אנחנו באמת נמנע את מראות הזוועה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: כל זה לא פוטר את המדינה מחוק סיעוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגי – איננו, כמו גם חברינו אורי מקלב, טלי פלוסקוב, מיכל רוזין, עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול ברצוני לומר כמה משפטים בנוגע למאבק של הנכים.

קסניה סבטלובה: המאבק הזה נמשך אף ששר האוצר הציג את תוכניתו, שכמובן, היא צעד בכיוון הנכון, אבל עדיין רחוקה מאוד מלפתור את הנושא הזה ולהעלות את הקצבאות שלהן זוכים הנכים – להשוות אותן לשכר המינימום.

קסניה סבטלובה: גבירותי ורבותי, אנחנו שוב נאלצים לומר את המשפט הזה:

קסניה סבטלובה: נכה הוא לא חצי בן אדם.

קסניה סבטלובה: אם הוא איננו חצי בן אדם, אז מדוע אתם משלמים לו משכורת שרק חצי בן אדם יכול להתקיים ממנה?

קסניה סבטלובה: הרי לא ייתכן שאנשים במדינת ישראל יחיו מקצבה זעומה כזאת, במיוחד כשמדובר באנשים שהם חסרי אמצעים ולא יכולים לעבוד לפרנסתם.

קסניה סבטלובה: לא ייתכן שייתנו להם פתרונות חלקיים אחרי כל כך הרבה שנים, ואחרי שאנחנו שומעים יומם ולילה על כך שמצבה הכלכלי של מדינת ישראל הוא מצוין.

קסניה סבטלובה: אם נאזין לראש הממשלה, סביר להניח שבכל נאום הוא יציין את העובדה הזאת, ואנחנו הרי מברכים ושמחים על כך מאוד.

קסניה סבטלובה: אבל אני אגיד, אני אשאל את השאלה הרטורית: אם כל כך טוב לנו, למה כל כך רע לנו?

קסניה סבטלובה: למה כל כך רע פה לכל כך הרבה אנשים, שנאלצים לצאת שוב עם כיסאות הגלגלים שלהם, עם כל החוליים שלהם, עם כל הקושי שלהם, ושוב לחסום את הכבישים ולעשות דברים שהם אפילו לא חלמו עליהם?

קסניה סבטלובה: הם בסך הכול רוצים לחיות.

קסניה סבטלובה: נקודה שנייה שחשוב לציין היא הרישום לבתי-אבות סיעודיים כשמדובר באנשים מבוגרים ובמיוחד כשמדובר בקשישים עולים שאין להם כל ידע, וגם קרובי המשפחה שלהם עוד לא כל כך שולטים בשפה ולא יכולים להתמצא בביורוקרטיה.

קסניה סבטלובה: המשרד האחראי לשיבוץ הקשישים בבתי-אבות זה משרד האוצר או משרד הבריאות או המוסד לביטוח לאומי.

קסניה סבטלובה: מסתבר שכל המידע הזה, לאיזה בית-אבות אתה יכול לרשום את האבא שלך, את הסבא או את הסבתא, מפוזר בין שלושה-ארבעה משרדים.

קסניה סבטלובה: אז מי מרכז את המידע הזה?

קסניה סבטלובה: אין בן אדם אחד במדינת ישראל שכרגע מרכז את כל המידע.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, העובדים הסוציאליים – גם להם המידע הזה לא נגיש; גם הם לפעמים לא יודעים את הכול.

קסניה סבטלובה: מה שקורה, שלתמונה נכנסים מתווכים כאלה ואחרים שפועלים מטעם, שיש להם הסכמים עם בתי-אבות כאלה ואחרים, והם גובים סכומים אסטרונומיים – אומנם לא מהקשישים, אבל מאותם בתי-אבות הם מקבלים עמלה נאה.

קסניה סבטלובה: האם בתי-האבות האלה שהקשישים מגיעים אליהם בסופו של דבר מותאמים להם, האם הם מתאימים להם?

קסניה סבטלובה: האם הם הפתרון המיטבי?

קסניה סבטלובה: כל זה עדיין בתחום השאלות שאין עליהן תשובה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שבמדינת ישראל ראוי שבשנת 2017, כאשר אנחנו מדברים על התפתחות טכנולוגית כל כך מהירה – הרי בעזרת המכשירים האלה, הסמארטפונים, הטאבלטים, אנחנו יכולים לנהל מערכות שלמות, אז מדוע אי-אפשר לרכז את המידע הזה, שהוא כל כך חשוב, שיהיה זמין לכל האנשים, לכל הישראלים – קשישים וצעירים ואנשים ששולטים בעברית ואנשים שלא שולטים בעברית – על מנת לפתור את הנושא הזה?

קסניה סבטלובה: עלינו לפעול כדי להקל על אותם קשישים ועל המשפחות שלהם ברגע הקשה כל כך, כאשר אב או סב או סבתא או סבא-רבא נכנסים לבית-אבות.

קסניה סבטלובה: זה רגע קשה בחיים של כל משפחה.

קסניה סבטלובה: עלינו לעזור להם, להנגיש לאותם הקשישים את כל המידע, כדי שלפחות בשלב הזה נשחרר אותם מהקשיים המיותרים ומביורוקרטיה מיותרת, שאפשר לפתור אותה פשוט על ידי סנכרון הפעילות של כל הרשויות האלה ועל ידי יצירה של אתר ייחודי, שירכז את כל המידע שאמור לעמוד לרשות המשפחות – –

חמד עמאר: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת.

קסניה סבטלובה: – – של אלה שנזקקים לטיפול סיעודי ולשירות של בתי-אבות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אורן אסף חזן: לא יודע איך נותנים לה לדבר אחרי שהיא מתריסה נגד המדינה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת.

אורן אסף חזן: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, תודה רבה.

חיים ילין: ברוך הבא – – –

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי את זה באופן אישי, אבל אפשר גם עכשיו להגיד: ברוך שובך לנהל את הישיבה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמחים לראות שהחלמת.

עאידה תומא סלימאן: האמת, כולנו הזדע

עאידה תומא סלימאן: זענו לראות שוב את המראות של התעללות באנשים קשישים בכל מיני מוסדות.

עאידה תומא סלימאן: הזדעזענו בעבר והזדע

עאידה תומא סלימאן: זענו גם אתמול כשראינו את התחקיר הזה והבנו שזה עדיין נמשך.

עאידה תומא סלימאן: לא שהייתה לנו אשליה שזה נעצר בדרך פלא במוסדות – במיוחד שאני, בתחום העשייה שלי, לפני שהגעתי לכנסת ניהלתי גם מעונות לנערות במצוקה וגם מקלט לנשים, ולא שאני משווה, אבל אני יודעת טוב מאוד איך מתנהלים הדברים במוסדות שהם כאילו בפיקוח של המשרדים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת טוב מאוד עד כמה המשרדים באמת עושים את הפיקוח שהם אמורים לעשות כדי להבטיח שתהליך ההפרטה שהתחילה המדינה לא מוביל בעצם להפקרות טוטלית; שכל מי שחושב שירוויח כסף מהגשת שירותים כאלה דרך המדינה, במימון המדינה, לציבור הרחב, לא יוכל לעשות מה שבא לו בניהול המוסד הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת טוב מאוד שאם המקומות האלה לא מנוהלים ברגולציה מאוד ברורה, בפיקוח מאוד ברור וגם לפי מדיניות מאוד ברורה, בסופו של דבר המוסדות האלה, שהופקרו על ידי המדינה – ואני אכן אומרת "הופקרו":

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נותנים את הכסף שצריך לתת לאנשים כדי שיעשו את העבודה, ובסופו של דבר המוסדות האלה מנוהלים, לצערנו, על ידי ערך הרווח והרווח לכיס האישי של מי שמנהל, ובדרך כלל אלה חברות קש או עמותות קש; העמותה נרשמת כעמותה כדי שלא תשלם את המסים שצריך לשלם, אבל עומדים מאחוריה אנשים פרטיים והיא מנוהלת בצורה מאוד מקולקלת.

עאידה תומא סלימאן: אז מה בעצם אפשר לעשות בנושא הזה?

עאידה תומא סלימאן: כמובן, חלק מחברי הכנסת דיברו על תוכנית ממלכתית מאוד ברורה: שהמדינה תיקח על עצמה לטפל באנשים, בקשישים, שהגיעו לגיל זה לאחר ששירתו את החברה ושירתו את האוכלוסייה לאורך שנים, ויקבלו את היחס המגיע להם.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטרפת, כמובן, לבקשה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: בעניין המחסור בכוח העובד והמסייע הסיעודי שייתן את השירות המכבד והמכובד, כמובן, אנחנו אומרים שיהיה להם תגמול מתאים ושכר מתאים לעבודה הקשה שיעשו.

עאידה תומא סלימאן: אבל שוב, לייבא עובדים מחו"ל כדי שיעשו את העבודה, אני לא חושבת שזה הפתרון.

עאידה תומא סלימאן: אני מזכירה לכולם: יש בחברה הישראלית נשים ערביות שכל הזמן מחפשים את הדרך למצוא להן מקומות עבודה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, שהמדינה תבנה תוכנית של הכשרה אינטנסיבית, מזורזת, לחלק מהנשים שאכן רוצות להשתלב בעבודה.

עאידה תומא סלימאן: זה יתרום לשני הצדדים.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד –אינה נוכחת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי; חבר הכנסת דוד אמסלם; חבר הכנסת יהודה גליק; חבר הכנסת יואל חסון; חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה, שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בכל פעם שאני רואה את התחקירים ואת הצילומים שנעשים בבתים הסיעודיים לבי פועם בחוזקה ומתוך זעם אדיר.

חיים ילין: איך יכול להיות שאנשים שמופקדים על טיפול בזקנים עושים את המעשים האלה?

חיים ילין: אני בן אדם שמתנגד בכל תוקף למה שנקרא "האח הגדול" – "האח הגדול", שצריך לשים מצלמות בכל פינה בשביל לבדוק ולהבין מה קורה בפנים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אין מנוס מלשים מצלמות במקום שאנחנו חושבים שמתעללים בהורים שלנו, בסבים שלנו, בזקני העדה, באלה שהקימו את מדינת ישראל.

חיים ילין: איך אפשר בכלל לעשות מעשים ולהתעלל באנשים שכל מה שהם רוצים זה זקנה בכבוד?

חיים ילין: הסיעוד במדינת ישראל – שהוא סיוט, הוא לא סיעוד – הסיוט הזה צריך להיפסק.

חיים ילין: צריך להבין מהם המחירים של ההפרטה כאשר אנחנו מדברים על ערבות הדדית בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: ההפרטה של הסיעוד הביאה אותנו למקום הזה, למקום שאנשים רוצים לעשות כסף ורווחים על חשבון הזקנים, חסרי הישע.

חיים ילין: מי שעושה מעשה כזה לא יכול להיות יותר חופשי, להסתובב חופשי.

חיים ילין: אבל אנחנו לא עושים כלום.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כל מה שיש לנו לעשות הוא להביא לדיון בכנסת, לצעוק במליאה.

חיים ילין: איפה השרים שצריכים לעשות את המעשה הזה?

חיים ילין: אני מבקש, כבוד היושב-ראש – אני לא יודע לאן ייקחו את הדיון הזה: הדיון הזה צריך להיות בכל מקום שבו אכפת מהזקנה.

חיים ילין: מבחינתי, גם בוועדת חינוך.

חיים ילין: כי לא יכול להיות שהדור הצעיר לא יכבד את דור הסבים.

חיים ילין: מזה אולי צריך להתחיל.

חיים ילין: ובסוף, חייבים להחזיר את הסיעוד לממשלה, לא יעזור לכם כלום.

חיים ילין: אי-אפשר להפריט כל דבר.

חיים ילין: מחר יפריטו גם את החינוך, יפריטו את הבריאות, ומה נעשה?

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני חושב שהערך העליון שלנו כמדינה הוא לתת חינוך באופן הכי טוב שאנחנו יודעים, ולשמור על הזקנים, על מקימי המדינה.

חיים ילין: אם לא נעשה זאת אנחנו פושעים ואנחנו בדיוק כמו אותם אנשים שמתעללים בזקנים בבית הסיעודי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מקווה שהדיון הזה יגיע לכתובת הנכונה, ואנחנו נוכל לעזור לילדים ששולחים את ההורים שלהם לאותם בתים סיעודיים לישון בשקט, בדיוק כמו שאנחנו רוצים שהורים יישנו בשקט כאשר הם שולחים את הילדים שלך למערכת החינוך.

חיים ילין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורי מקלב, אחרון הדוברים, עד שלוש דקות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על מתן רשות הדיבור.

אורי מקלב: אני רוצה לברך אותך.

אורי מקלב: לראות אותך במלוא הֲדָרְךָ, במלוא חוסנך, יושב על הכיסא כממלא-מקום היושב-ראש – אנחנו מברכים אותך בבריאות שלמה ומהירה.

אורי מקלב: התגעגענו אליך.

חמד עמאר: תודה.

אורי מקלב: מכובדי חברי הכנסת, מטבעם של דברים, לפעמים הצעות דחופות לסדר-היום נהפכות עם הזמן לפחות רלוונטיות ופחות אקטואליות, והרבה פעמים זה אולי דבר מבורך.

אורי מקלב: אבל מעציב מאוד שהצעה לסדר-היום שהייתה לפני תקופה ארוכה, לנוכח פרסומים על פעולות שקרו בבתי-אבות, פגיעות והתעללות בקשישים, גם ביום הזה שאנחנו מתכנסים, כשבמקרה אנחנו פותחים את העיתונים בעמודים הראשיים – –

חיים ילין: שום דבר לא קרה.

אורי מקלב: – – לא קרה שום דבר, והתופעות נמשכות.

אורי מקלב: הנה, מהעיתון של הבוקר, עד שאנחנו עולים היום לדוכן במליאה, אנחנו כבר שומעים על עוד כמה מקרים של התעללויות בבתי-אבות בקריית ים או במקום אחר, בשני בתי-אבות עם בעלות אחת.

אורי מקלב: זה הרבה יותר מצלצול פעמון – זאת אזעקה.

אורי מקלב: זה אומר שתופעה כזאת, שאנחנו לא יכולים להעלות על הדעת – יש דברים שמתרגלים אליהם; יש דברים שלא מתרגלים.

אורי מקלב: חבר הכנסת ילין באמת השווה את זה לילדים.

אורי מקלב: זה נכון שכולם חסרי ישע.

אורי מקלב: היום הילדים נמצאים במסגרות הרבה יותר טובות, הרבה יותר מוגנות; הם נמצאים בבית שיש בו הורים שמגינים עליהם; הם נמצאים היום במוסדות חינוך – אנחנו רוצים היום מגיל אפס לתת להם הגנה במסגרות חינוך ולמסד את הדברים.

אורי מקלב: והיום – אנשים שעבדו, אנשים חסונים, אנשים שכל החיים עזרו לאחרים, נמצאים בידיים של אחרים, בידיים אכזריות.

אורי מקלב: מתעללים בהם, בלי אפשרות לדעת, בלי אפשרות לתת להם את ההגנה.

אורי מקלב: איך אנחנו יכולים שגם יום אחד תימשך התופעה הזאת?

אורי מקלב: באמת, הזמן לא מאפשר להכביר מילים על האבסורד בתופעה הזאת, על החומרה של התופעה הזאת.

אורי מקלב: אלה דברים שמובנים מאליהם.

אורי מקלב: רק מה?

אורי מקלב: מה הפתרון לדבר הזה?

אורי מקלב: אז אין ספק שפיקוח וכל מה שנעשה בנושא הזה זה דבר מבורך, וצריך, וזה דבר מחויב, לא רק דבר מבורך.

אורי מקלב: אבל אם אנחנו רוצים לעקור את הדברים מהשורש, ולא לתת לאנשים שכל מה שהם מקימים הם מוסדות כאלה שהם רק שרלטנות, רק בשביל לראות איך הם יכולים לגרוף רווחים, אנחנו צריכים לדאוג שהדברים האלה, שהמוסדות האלה – אלה מוסדות שצריכים להיות מפוקחים.

אורי מקלב: מוסדות שמאחוריהם עומד רגולטור, והוא שמפעיל אותם.

אורי מקלב: ואם נניח דיברנו על חוק סיעוד, שמקדם שר הבריאות – מטרתו לתת מענה, אבל מענה אמיתי, למסגרות האלה, מענה שייתן לאותו קשיש, לאותו חוסה, למי שמשתכן בבתי-האבות ובמקומות האלה, את הביטחון – לו, לילדיו ולמשפחתו.

אורי מקלב: איך עושים את זה?

אורי מקלב: הדבר המרכזי זה באמת מנהלים שיעמדו תחת פיקוח, תחת רגולציה חמורה.

אורי מקלב: אבל לא פחות מזה, גם כוח העבודה צריך להיות כוח עבודה שיש בו רחמנות; שיש לו מה להפסיד – מקום עבודה; שהוא יודע שהוא עובד במקום עבודה ששומר, שמפרנס אותו, שיש מי שמפקח עליו; לעשות את זה כמקום עבודה מועדף, לתת תמריצים, לתת תגמולים, לדרג אותם; לתת מענה אמיתי בכל הרוחב של הסקלה.

אורי מקלב: ומה שאני חושב שצריך להיות הדבר הכי מכריע זה לא להוריד את הדבר הזה מסדר-היום.

אורי מקלב: כשאנחנו יודעים שאנחנו יודעים, והדבר הזה יקבל אצלנו ביטוי, גם במוסדות המפקחים של המדינה וגם אצלנו בכנסת ישראל – נקווה שיבוא השינוי.

אורי מקלב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, אני לא יכול לסרב.

חמד עמאר: אתה יכול לעלות.

חמד עמאר: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גם על נדיבות לבך.

איציק שמולי: תודה רבה לחברי הכנסת, שגם אמרו דברי טעם וגם הספיקו למשוך עוד כמה שניות כשהייתי תקוע בפקקים.

איציק שמולי: אבל הנושא הוא נושא רציני מאוד, ואני מודה לחברי דב חנין ולחברי הכנסת הנוספים שיזמו את הדיון החשוב הזה.

איציק שמולי: המראות שראינו אתמול בקריית ים הם כמובן מחרידים, אבל הדבר הכי מזעזע בכל הסיפור הזה הוא שהתחקירים האחרונים, גם בערוץ 2 וגם בידיעות אחרונות, לא היו לפני חמש שנים; הם היו לפני חמישה שבועות, אולי קצת יותר.

איציק שמולי: אנחנו היינו מצפים, כפי שאמרה חברת הכנסת גרמן, באמת, כפי שהובטח כאן בבית הזה באין-ספור הזדמנויות, שמה שצריך להיעשות על ידי משרד הבריאות ייעשה – וזה אומר להכניס מייד מצלמות לתוך החדרים, לתוך בתי-האבות; זה אומר לפרק מחדש ולהרכיב מחדש את מערך הפיקוח הסיעודי במשרד הבריאות, שבאופן מושחת, לפני שהוא מגיע לביקורות, הוא עושה טלפונים למנהלי בתי-האבות ונותן להם ארבע-חמש שעות להפוך מכלאות למלון חמישה כוכבים.

איציק שמולי: היינו מצפים שההרתעה והענישה כלפי המתעללים, וגם כלפי המנהלים שמעלימים עין, יהיו הרבה יותר חזקות.

איציק שמולי: במיוחד, כפי שציין חבר הכנסת חנין, היינו מצפים שחוק הסיעוד, שהוא-הוא החטא הקדמון – העובדה שהתחום הסיעודי במדינת ישראל מנוהל בתחום הפרטי, ולא בתחום הממלכתי, היא אם כל החטאים.

איציק שמולי: אנחנו יכולים לשבת פה ולספר לעצמנו סיפורים; אם לקחנו את התחום של הטיפול בקשיש הסיעודי והכפפנו אותו לעקרון הרווח של מוסד פרטי, מה אנחנו מצפים שיקרה?

איציק שמולי: שמנהל בית-אבות שיכול לחסוך בתקנים של כוח האדם לא יעשה את זה?

איציק שמולי: שמי שיכול לחסוך ולמחזר אוכל – הוא לא יעשה את זה?

איציק שמולי: מה, אנחנו כולנו מוקפים פה במלאכים?

איציק שמולי: בסופו של דבר צריך להבין: זה לא יכול לעבוד ביחד.

איציק שמולי: ואנחנו באים כאן היום ואומרים בצורה מאוד מאוד פשוטה: א.

איציק שמולי: כל הכבוד לכלי התקשורת שעושים את התחקירים האלה ושמים זרקור ענק על מה שקורה מעבר להרי החושך של הסיעוד במדינת ישראל.

איציק שמולי: ב.

איציק שמולי: כבוד היושב-ראש, אנחנו הפסקנו לחכות, אנחנו מפסיקים לחכות לממשלה.

איציק שמולי: אנחנו כבר ביום ראשון הקרוב, בתמיכה של כמעט 80 חברי כנסת, נעלה לוועדת השרים את החוק שמחייב התקנת מצלמות בתוך בתי-האבות, ואני רוצה לראות איזה שר ואיזה משרד משפטים יבוא ויגיד לי: הגנת הפרטיות, כאשר תהיה גם הסכמה של המשפחה.

איציק שמולי: יש פה פגיעה בפרטיות, אבל הערך של ההגנה על הקשישים במדינת ישראל גובר.

איציק שמולי: הדבר האחרון – אנחנו מתחילים לקדם, בתמיכה של כל הבית הזה, את חוק הסיעוד הממלכתי.

איציק שמולי: גם במקרה הזה 82 חברי כנסת תומכים בחקיקה הזאת.

איציק שמולי: אנחנו נשמח אם הממשלה תעשה את זה ביוזמתה, אבל היה ולא, אנחנו נתחיל לקדם את זה.

איציק שמולי: אנחנו לא מוכנים, לא מוכנים לראות את המראות האלה יותר במדינת ישראל, וזו המשימה שלנו, בעיקר שלנו, האנשים הצעירים במדינה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הדיון בנושא מערכת הסיעוד לקשישים בישראל, ביוזמתם של חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, יעל גרמן, יעקב מרגי, אורי מקלב, נורית קורן, עמיר פרץ וטלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, הצעות סיכום והצבעות על הצעות סיכום – במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמעתי את חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: נשתדל שאולי בשבוע הבא כבר נקבל פה החלטות והצעות סיכום.

יולי יואל אדלשטיין: יום הניצחון על גרמניה הנאצית

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי ארגון החיילים המשוחררים של הצבא האמריקני, חברי ברית ותיקי מלחמת העולם השנייה שלחמו בנאצים, כל האורחים הנכבדים שלנו ביציע האורחים, Welcome, דוברו פוז'לובט, קהל נכבד.

יולי יואל אדלשטיין: אנו פותחים דיון מיוחד לרגל יום הגבורה והניצחון על גרמניה הנאצית.

יולי יואל אדלשטיין: יום זה מתקיים מכוח חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה, הקובע כי המדינה תפעל "להנצחת זכרם וגבורתם של ותיקי מלחמת העולם השנייה, שחירפו נפשם במערכות הקרב נגד הצורר הנאצי ועוזריו".

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אכן נרגשים לראות אתכם כאן, יקירינו הווטרנים, כמדי שנה.

יולי יואל אדלשטיין: אתם סמל ומופת לגבורה וללחימה יהודית גאה בשורות הצבא האדום וצבאות בעלות הברית.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו מוקירים אתכם ומצדיעים לכם על החלק המשמעותי שלכם באותה מערכה היסטורית על דמותה של אירופה, ולמעשה – של החברה האנושית כולה.

יולי יואל אדלשטיין: זכיתם לקחת חלק במאמץ העולמי להיחלץ מציפורני השלטון הנאצי, לאחר שנים עקובות מדם, אכזריות שיטתית ותאוות רצח שלא ידעה גבול.

יולי יואל אדלשטיין: קשה לאמוד כמה רבים חבים לכם את תודתם על שאזרתם עוז, תוך גילויי גבורה, ועמדתם כתף אל כתף לצד צבאות בעלות הברית, כדי לבלום את הטירוף של הרייך השלישי.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ב-1933, הופיע בכנס של קהילות יהודיות אחד ממנהיגיה הנודעים של היהדות הליברלית, הרב ד"ר ליאו בק, ואמר: ההיסטוריה בת אלף השנים של יהודי גרמניה הגיעה לקִצה.

יולי יואל אדלשטיין: רוב יהודי גרמניה דחו דברים אלה כחזון ריאלי-פוליטי, וסברו כי מדובר בעוד תקופה אנטישמית טיפוסית, בת-חלוף, כפי שלימדה ההיסטוריה היהודית הארוכה ורווית ההתנכלויות ליהודים.

יולי יואל אדלשטיין: אלא שהמציאות האיומה טפחה על פני אירופה כולה, ובעיקר על פני העולם היהודי, שעמד בפני סכנת כליה ממשית עם צאתה לדרך של תוכנית הפתרון הסופי הבזויה.

יולי יואל אדלשטיין: ליום חשוב זה נודעת משמעות כפולה, הנגזרת מכך שתוכניתה של גרמניה הנאצית הייתה משולבת.

יולי יואל אדלשטיין: היא נבעה משתי גחמות של היטלר שנשזרו זו בזו: המלחמה, שנועדה למימוש תאוות האימפריאליזם שלו, ותוכניתו השטנית להשמדת היהודים.

יולי יואל אדלשטיין: היטלר היה זקוק למלחמה, כפי שהעריכה ההיסטוריונית לוסי דווידוביץ, כדי שתעניק לו את הכיסוי לרצח עם.

יולי יואל אדלשטיין: זירת הקרבות נטולת החוקים והעכבות המוסריות הייתה כלי שרת למימוש שאיפתו להיפטר מהיהודים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, הצית היטלר מערכה בת שתי פנים: האחת – המלחמתית ה"מסורתית", והאחרת – החדשנית, פרי מוחו הקודח, להגשמת האידאולוגיה הנאצית בדרך של השמדה המונית.

יולי יואל אדלשטיין: 9 במאי הוא אכן יום חג בשני ההיבטים הללו: המערכה שהובילה להכרעת המשטר הנאצי, שאיים להתקדם בכיבושיו ובהשלטת הקודים התת-אנושיים שלו; הצלת העם היהודי – בעור שיניו, לאחר השמדת שישה מיליון מאחינו ואחיותינו.

יולי יואל אדלשטיין: הניצחון על הנאצים בישר את הניצחון על הרוע; לצערנו, לא את ביעור הרוע.

יולי יואל אדלשטיין: ניצחון זה, חשוב ככל שיהיה, עלול להיות זמני אם לא ננהג בעיניים פקוחות בתופעות הקשות והמטרידות הסובבות אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: את הרוע המסוים הזה, הנאצי, הצליחה האנושות – ואתם קודם כול – לבער ולבלום, גם אם באיחור.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הרוע מתפרץ היום ביתר שאת; משטרים אכזריים ומדכאים רוחשים סביבנו.

יולי יואל אדלשטיין: אסור לנו להשלים עם קיומם של משטרים ושל ארגונים רודניים אלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין זו גזרת גורל.

יולי יואל אדלשטיין: ההיסטוריה, ודאי הקרובה, איננה רק תאוריה או עניין אינטלקטואלי; זהו שיעור חשוב עבורנו לכאן ועכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: יום זה, שבו יושבים אתנו כאלה שזוכרים היטב מה היה כאן לפני ניצחון בעלות הברית ומה עלול היה להיות כאן אלמלא צלח, חייב להיות תמרור אזהרה למאבק בלתי מתפשר בכל גילוי של רוע אנושי באשר הוא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: ספסיבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברי הכנסת שיזמו את הדיון במסגרת הצעות לסדר-יום.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לכל דובר ודוברת.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, וטרנים יקרים, שמכבדים אותנו שנה אחרי שנה בנוכחותם למרות הקושי, למרות הגיל.

קסניה סבטלובה: הם עדיין עומדים בגבורה.

קסניה סבטלובה: אתם עדיין צועדים ברחובות ירושלים, אשדוד, חיפה, נשר, ראשון לציון ומקומות אחרים שבהם היו המצעדים, למרות השמש הקופחת, למרות הקושי, למרות הכול.

קסניה סבטלובה: תודה לכם.

קסניה סבטלובה: (אומרת ברוסית: ברכות ליום הניצחון.

קסניה סבטלובה: ) לנו, לחברי הכנסת שנמצאים פה, יש חוב ענק.

קסניה סבטלובה: לכלל הישראלים יש, אבל לנו, נבחרי הציבור, יש חוב עצום במיוחד, כי האחריות להנצחת המורשת שלכם, מה שעשיתם, הגבורה הבלתי-רגילה, הבלתי-אפשרית הזאת – אנחנו אחראים להנציח אותה.

קסניה סבטלובה: אנחנו אחראים לכך שלא רק הילדים שלנו, של אלה שעדיין זוכרים – אני זוכרת איך סבתי, הרופאה הצבאית, שבעוד היא נלחמה בסטלינגרד, ששם נולדה אמי, המשפחה האישית שלה נרצחה ברוסטוב; אני זוכרת איך היא הייתה לוקחת אותי למצעד.

קסניה סבטלובה: הילדות שלי, הן ידעו את ההיסטוריה הזאת.

קסניה סבטלובה: הילדות שלהן, הנכדות, הנינות, האם הן ידעו?

קסניה סבטלובה: עלינו מוטלת האחריות הזאת ואנחנו מסתכלים עליכם היום בהכרת תודה, אבל גם בהבנה שאנחנו לא נוכל להמשיך ופשוט להודות לכם כל שנה ולהתפאר בזה שאנחנו צועדים לידכם, אם אנחנו לא נקיים את הדבר החשוב ביותר שאתם מצווים לנו – להוקיר ולהנציח ולשמור את הזיכרון ההיסטורי הזה.

קסניה סבטלובה: לצערי, היום במדינת ישראל יום ה-9 במאי הוא איננו יום חג.

קסניה סבטלובה: אולי זה כך מבחינת החוק, אבל מבחינת הישראלים שגרים במדינת ישראל והיום מסתכלים בעיניים מתפעלות על אותם מבוגרים שצועדים עטורי מדליות ברחובות מדינת ישראל – הם אינם יודעים את ההיסטוריה.

קסניה סבטלובה: הם אינם יודעים על הגבורה.

קסניה סבטלובה: הם אינם יודעים על תרומתם האדירה של אותם החיילים של הצבא האדום, של הצבא האמריקני, של כל צבאות הברית, של הבריגדה היהודית.

קסניה סבטלובה: אילולא המעמד שלכם, אנחנו לא היינו עומדים פה היום.

קסניה סבטלובה: מדינת ישראל לא הייתה קמה והעם שלנו, העם היהודי, היה נמחק, כפי שחלמו על זה הנאצים.

קסניה סבטלובה: אתם עשיתם את מה שהיה מוטל עליכם בתור חיילים צעירים – חיילים וחיילות, כי יש פה גם נשים.

קסניה סבטלובה: אני רואה הרבה נשים, חיילות גיבורות, טייסות, נשים שהובילו טייסות.

קסניה סבטלובה: מי שמע על דבר כזה?

קסניה סבטלובה: מי למד על כך?

קסניה סבטלובה: זאת הבעיה בדיוק, שבספרי היסטוריה שמהם הילדים שלנו שואבים את הידע, הדברים האלה לא נמצאים.

קסניה סבטלובה: בתולדות העם היהודי, שזה חלק בלתי נפרד מאתנו, זה לא נמצא.

קסניה סבטלובה: אנחנו עומדים פה היום ואנחנו מסתכלים עליכם ואנחנו נשבעים לכם שאנחנו נשנה את המציאות הזאת, לטובת עם ישראל כולו, שיוקיר אתכם ואת הגבורה הבלתי-רגילה שלכם.

קסניה סבטלובה: כמיליון וחצי יהודים לחמו בצבאות הברית ובצבא האדום.

קסניה סבטלובה: יותר מ-600,000 לחמו ספציפית בצבא האדום; הגיעו לדרגים הכי גבוהים, קיבלו עיטורים בלתי אפשריים שחיילים אחרים רק יכלו לחלום עליהם.

קסניה סבטלובה: החיילים היהודים היו גיבורים כפליים, גם בגלל כל מה שהם עשו בזמן המלחמה, אבל גם בגלל שהם ידעו שבעורף נמצאות המשפחות שלהם, שסופגות את מחיר הכיבוש, שנרצחות ונמחקות כליל.

קסניה סבטלובה: הם גם ידעו, אותם החיילים, שאסור להם להיתפס בשבי.

קסניה סבטלובה: אסור להם ליפול בשבי.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי מי שנופל בשבי הנאצי כיהודי לא יצא מהשבי הזה לעולם.

קסניה סבטלובה: חוקי המלחמה לא חלים עליו או עליה.

קסניה סבטלובה: החיילים האלה גם ידעו, או ידעו את זה כבר לאחר שחזרו מהחזית, שאחרי שהם יחזרו האנטישמיות שאותה ספגו תמיד, שהייתה תמיד קיימת בברית-המועצות – הם ימשיכו לספוג אותה גם לאחר מכן.

קסניה סבטלובה: המיתוסים הזדוניים על כך שיהודים לא התגייסו, על כך שהם ניסו לברוח מהשירות הצבאי – המיתוסים האלה הופצו על ידי אנשים שהרוע בעצם לא עזב אותם.

קסניה סבטלובה: והמאבק בנאציזם, שזה בעצם הדבר החשוב שהושג במלחמה הזאת, הוא לא נשלם.

קסניה סבטלובה: המלחמה למיגור הפאשיזם לא הושלמה.

קסניה סבטלובה: הרוע הזה עדיין קיים.

קסניה סבטלובה: אנטישמיות עדיין קיימת.

קסניה סבטלובה: עדיין יש איומים, בכך שיש מדינות כאלה ואחרות, כמו איראן, שעדיין נשבעות למחוק את העם שלנו ואת המדינה שלנו מעל פני האדמה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא נרשה להן את זה.

קסניה סבטלובה: אנחנו הקמנו מדינה משלנו.

קסניה סבטלובה: בזכותכם אנחנו נמצאים כאן היום.

קסניה סבטלובה: על מנת לקדם את העניין שלנו אנחנו חייבים להטמיע את ההיסטוריה, את תולדות מלחמת העולם השנייה ואת תרומת

קסניה סבטלובה: כם האדירה בספרי הלימוד שלנו.

קסניה סבטלובה: לכן אני פונה היום לשר החינוך נפתלי בנט.

קסניה סבטלובה: גם פניתי אליו היום בדיון בוועדת החינוך וביקשתי ממנו לכנס ועדה במתכונת ועדת ביטון, על מנת שתדון, על מנת שתבדוק, תחליט ותמליץ המלצות ברורות, כיצד על מדינת ישראל לפעול על מנת שבכל בית-ספר גם ילמדו וגם יציינו, כחובה – לא כברירה, לא כבחירה, לא כמשהו שאפשר ללמוד לבגרות או אפשר לא ללמוד לבגרות.

קסניה סבטלובה: מה זה לא ללמוד לבגרות את תולדות מלחמת העולם השנייה ואת הגבורה האדירה של החיילים היהודים?

קסניה סבטלובה: זה לא יכול להיות בכלל, זה לא מתקבל על הדעת.

קסניה סבטלובה: אז אני מבקשת ממך, שר החינוך נפתלי בנט, שתפעל מייד להקמת הוועדה הזאת.

קסניה סבטלובה: שתפעל הוועדה הזאת ותמליץ את המלצותיה, ושהן ייושמו כמה שיותר מהר, על מנת שהדור הצעיר, אותם ילדים – והיום אני שאלתי אותם, בבית-ספר של התאומות שלי, אם הם יודעים איזה יום היום.

קסניה סבטלובה: אף אחד לא ידע.

קסניה סבטלובה: אף אחד מהילדים, אף אחד מההורים, ולצערי הרב, גם מורים רבים לא ידעו ולא שמעו על החג הנפלא הזה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שבפעם הבאה שאנחנו נתכנס פה – קודם כול, אני מקווה ומאחלת לכם בריאות איתנה, ואני מאחלת שאתם תישארו פה עמנו הרבה מאוד שנים.

קסניה סבטלובה: אבל גם תזכו לשמוע על התוצאה: מה אנחנו, חברי הכנסת, עשינו למענכם, למען ההיסטוריה המשותפת שלנו; על מנת שהחג הזה, 9 במאי, לא יישאר חג לעלייה מחבר העמים, לאלה שעלו מחבר העמים – כך אמרו היום ברשת ב'.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קסניה סבטלובה: אני מסכמת, כבוד היושב-ראש – אמרו שזה חג שמציינים אותו עולים מחבר העמים.

קסניה סבטלובה: זהו חג כלל-ישראלי, זהו חג כלל-יהודי, זהו חג כלל-עולמי, ואנחנו חייבים לעשות הכול על מנת שאנחנו ננציח את זיכרונכם, ננציח את הגבורה שלכם, בספרי הלימוד, בציון של החג הזה כאן בכנסת, בבתי-ספר, במערכת החינוך ובכל מקום.

קסניה סבטלובה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, מכובדי הווטרנים, הווטרניות, גיבורי המלחמה נגד הנאצים שמכבדים אותנו כאן היום בכנסת, תודה לכם.

דב חנין: תודה לכם על זה שאתם מכבדים אותנו, תודה והערכה וכבוד על התרומה והמאבק והאומץ שלכם במלחמה ההיסטורית הגורלית הזו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני נושא את שמו של דודי, דב בוריס, לוחם הצבא האדום שנהרג בקרב על שחרור בודפשט מידי הנאצים.

דב חנין: בין האנשים שהוא שחרר בבודפשט היו גם הוריה של רעייתי.

דב חנין: 9 במאי הוא יום שבו אנחנו מציינים את הניצחון הגדול והחשוב בהיסטוריה, יום שבו אנחנו מציינים את הניצחון במאבק מול הרוע המוחלט.

דב חנין: ואני שמח שהכנסת מציינת את היום הזה.

דב חנין: אני אומר את זה כמי ששייך לתנועה שלאורך כל השנים ציינה את 9 במאי.

דב חנין: אנחנו בכל שנה עלינו ועולים ליער הצבא האדום, שנטוע לא רחוק מכאן, בהרי ירושלים.

דב חנין: היו שנים שאנחנו היינו לבד בחברה הישראלית בציון היום הזה, ואני שמח שהיום מבינים שזה יום שצריך לציין אותו בחברה כולה.

דב חנין: כמו שאמרה חברתי חברת הכנסת קסניה סבטלובה, זה לא רק חגם של הווטרנים.

דב חנין: זה חגה של כל חברה אנושית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מול הרוע המוחלט הזה של הנאצים עמדה קואליציה אדירה ומרשימה של בעלות הברית.

דב חנין: במרכז הקואליציה הזו, הזירה המכרעת של ההתמודדות נגד הנאצים הייתה הזירה של ההתמודדות בברית-המועצות.

דב חנין: יותר מ-80% מהצבא של גרמניה הנאצית ושל בעלות בריתה היו בחזית המזרח, ועיקר הנטל של ההתמודדות ושל המערכה ושל בלימת הנאצים ושל הניצחון עליהם היה על הצבא האדום, החל בחורף בסוף 1941 במוסקבה, עבור דרך המצור ההירואי על לנינגרד, עבור דרך המערכה המנצחת בסטלינגרד, דרך קרב השריון הגדול בהיסטוריה בקורסק, וכלה בהנפת הדגל האדום על הרייכסטאג במרכז ברלין.

דב חנין: הנאציזם, עמיתי חברי הכנסת, צמח בגרמניה, וזה דבר מזעזע.

דב חנין: הוא צמח אצל בני אדם.

דב חנין: הוא צמח לא בקרב חיות טרף, הוא צמח אצל בני אדם.

דב חנין: הוא צמח בארץ תרבות מפוארת.

דב חנין: האומה שנתנה לאנושות את קאנט ואת הגל ואת בטהובן ואת מוצרט.

דב חנין: אותה אומה היא שהצמיחה גם את היטלר, את הימלר, את גרינג, את גבלס ואת יתר הפושעים הנאצים.

דב חנין: מה אנחנו צריכים ללמוד מזה?

דב חנין: אנחנו צריכים ללמוד מזה שאין עם שהוא חסין בפני הווירוס הזה.

דב חנין: החיידק הפאשיסטי הזה יכול להגיע אפילו לאומות תרבותיות מאוד.

דב חנין: כשאני אומר את זה, אני אומר את זה בהרבה מאוד זהירות, ואני מציע לכולנו להיזהר מאוד ולא לעשות אינפלציה, ולא להדביק מייד תואר של "נאצי" לכל דבר שקורה.

דב חנין: בטח שלא.

דב חנין: ולא זילות – לא של השואה, לא של הנאציזם ולא של מלחמת העולם השנייה.

דב חנין: מהבחינה הזו אני מאוד הצטערתי לשמוע, מאוד כאב לי לשמוע היום את דבריו של שר הביטחון היום, שהתייחסו אליהם קודם, ומאוד מאוד כאב לי לשמוע את דבריו של ראש הממשלה, שהסביר שהיטלר לא באמת רצה להשמיד את היהודים, אלא רק המופתי הירושלמי הוא שהביא לו את הרעיון הזה.

דב חנין: אלה הם דברים, שכמו שאמרה ראש ממשלת גרמניה, לא תואמים את ההיסטוריה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אסור לעשות זילות, אבל יש סכנות אמיתיות.

דב חנין: יש סכנות אמיתיות.

דב חנין: כשאומר פול קרוגמן: שנות ה-30 חוזרות; כשסטיב בנון, היועץ של דונלד טראמפ, אומר: המהפכה שאנחנו נעשה תהיה מרגשת כמו שנות ה-30 – אלה דברים שאסור להתעלם מהם.

דב חנין: ימין קיצוני מסוכן עולה באירופה, כולל מכחישי שואה כמו הגברת מרין לה פן, שלמרבית השמחה לא הצליחה להיבחר לנשיאות צרפת.

דב חנין: אבל פאשיסטים ומכחישי שואה נמצאים היום בשלטון גם במדינות במזרח אירופה, ובונים אנדרטאות של גבורה למשתפי פעולה עם הנאצים, ואסור לנו לעצום את עינינו בפני הדברים האלה, ואותם אנחנו צריכים לגנות ולהוקיע.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: תראה איך היא בורחת רק כי היא מפחדת לשמוע את האמת.

אורן אסף חזן: תברחי, תברחי.

אורן אסף חזן: תצאי בחוץ.

עאידה תומא סלימאן: אין לך כבוד לכלום.

אורן אסף חזן: תצאי בחוץ.

עאידה תומא סלימאן: בן אדם – חבל על הזמן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, חיילים וחיילות יקרים ביציע, אני מסתובב היום בכנסת ואני רואה חבר'ה צעירים שמסתכלים על האורחים שלנו.

אורן אסף חזן: חלקם הגדול מלא בעיטורים, אותות מלחמה.

אורן אסף חזן: חלק מהצעירים מסתכלים ולא יודעים במה מדובר.

אורן אסף חזן: כואב לי על זה, וזה רק מלמד אותי עד כמה המשימה שלנו, להכניס לתוכניות הלימודים את הסיפור הגדול של הגבורה של בעלות הברית על גרמניה הנאצית – שלולא אותו מאבק הירואי כנראה לא היינו זוכים להיות פה.

אורן אסף חזן: אחרים שמעט מכירים אולי מתבלבלים וחושבים שאם הם יגידו, לא באמת יבינו מה שהם מספרים, אז לעתים הם שומרים את מה שיש להם לומר לעצמם.

אורן אסף חזן: גם קשה לי להסתיר את ההתרגשות שלי כשאני רואה אתכם יושבים כאן לפנינו בכפיפה אחת עם חיילינו, שבדיוק בימים האלה עושים כל מה שניתן – באוויר, ביבשה, בים, בסייבר – כדי שאנחנו נמשיך לקיים שגרת חיים תקינה כאן בארץ ישראל.

אורן אסף חזן: אני מסתכל עליכם ואני שומע יום-יום את השיחות כאן בתוך הכנסת, ולא אחת מזכירים את השואה הארורה, אבל בקלות – בקלות נוראית – מחקו את הדבר הזה שנקרא גרמניה הנאצית.

אורן אסף חזן: כמעט בכל נאום, כמעט מעל כל במה, מדברים על הנאצים ועוזריהם משל היו אלה חייזרים שנפלו משמים.

אורן אסף חזן: לא, לא היו חייזרים.

אורן אסף חזן: הרייך השלישי הארור, אותה גרמניה השחורה שהותירה כתם על ההיסטוריה, כתם שלא ייעלם לעולם, הייתה אז, ותמיד תישאר – וזו אחריות שלנו להזכיר, כדי שהדבר הזה לא יקרה שוב אף פעם – אותה גרמניה נאצית קשה, שכל מהותה הייתה למחוק לחלוטין את זכר העם היהודי.

אורן אסף חזן: זו השנה השלישית שלנו בכנסת שמציינים את היום הזה.

אורן אסף חזן: זכיתי להיות בטקס הגדול לציון 70 שנה לגמר המלחמה.

אורן אסף חזן: עמדתי שם וראיתי מקרוב יותר את הפנים של הלוחמים והלוחמות שזוכים היום להלך בינינו ולספר את הסיפור, שיש מי שמנסה להסתיר.

אורן אסף חזן: וכשאני עומד כאן בכנסת ומספר על מה שיש להסתיר, עצוב לי לראות שבשעה שאתם יושבים כאן, ואנחנו, חובתנו הגדולה ביותר היא לומר לכם תודה – וכן, אני מרשה לעצמי, בשם כל העם היהודי כולו, לא רק בשם המפלגה שבה אני חבר, לא רק בשם הדור הצעיר, שאותו אני מייצג, אלא בשם כל העם היהודי, לומר לכם תודה, ולהזכיר בזה הרגע גם את אלה שאבדו בדרך – עצוב לי שבתוך הכנסת הזו יושבים אנשים שגם הם היום מנסים לשחזר את ההיסטוריה ולמחוק אותה כאילו לא הייתה.

אורן אסף חזן: עמד פה לפני כמה דקות חבר כנסת שאמר שכאב לו, והוא מתקשה לשכוח את דבריו של שר הביטחון.

אורן אסף חזן: אז אני רוצה לחדד, כדי שהוא לא יתקשה לשכוח – כדי שהוא לא ישכח לעולם: גם היום בכנסת ישראל יושבים אנשים שלו הייתה להם היכולת, הם היו עושים הכול כדי למחוק את העם היהודי מעל פני האדמה.

אורן אסף חזן: בל נקל בכך ראש.

אורן אסף חזן: גם היום יושבים פה בכנסת חברי וחברות כנסת אכזריים, שטופי שנאה, שנמצאים כאן ומנצלים את הבמה הזו, את קודש הקודשים של הריבונות של העם היהודי בארץ ישראל, כדי לנסות להעלים אותנו מכאן.

אורן אסף חזן: להגיד עליהם גיס חמישי זה לעשות להם הנחה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא כאן כדי לעשות הנחה.

אורן אסף חזן: ואני רוצה להזכיר לאותו חבר כנסת באיזו מפלגה הוא יושב.

אורן אסף חזן: הוא לא יושב במפלגה חנונה ורחומה, שכל כך דאגה לשובתי הרעב, אז הבריחה טורטית לתוך בתי-הכלא; לא.

אורן אסף חזן: הוא יושב במפלגה שמשתפת פעולה עם הטרור, והבריחה טלפונים סלולריים, אמל"ח של ממש לבתי-הכלא.

אורן אסף חזן: הוא יושב במפלגה שנהנית מהזכות להיות חלק ממדינת ישראל, אבל בו בזמן מהללת שהידים, ועומדת דקות דומייה.

אורן אסף חזן: שלא באה – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – לתת כבוד אחרון לשמעון פרס, הסמל הגדול ביותר של השלום.

אורן אסף חזן: הם החרימו אפילו אותו.

אורן אסף חזן: עד כדי כך הם נוראים ולא מכירים בנו.

אורן אסף חזן: אבל ללכת ולכבד את אותם מחבלים נתעבים ולשים זרים על קבריהם משל היו צדיקים גמורים, זה כן.

אורן אסף חזן: רבותי, אני מסיים במשפט אחד: לעולם לא נוכל להכיר לכם מספיק תודה על מה שעשיתם בשבילנו, אבל תמיד נוכל לזכור.

אורן אסף חזן: אני מתחייב לכם שנעשה הכול כדי לזכור אתכם, לא רק היום, אלא לנצח נצחים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת טלי פלסקוב.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, וטרנים יקרים שנמצאים כאן באולם – אני יודעת שחלקם היו בטקס ביד ושם, אני כרגע חזרתי משם, וחלקם הגיעו לכאן לכנסת, וזה מאוד חשוב שאתם כאן אתנו היום.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להתחיל דווקא לא מהנושא שדיברנו – – –

אלי אלאלוף: תגידי להם ברוסית.

טלי פלוסקוב: אני אדבר, אני אגיד להם, ודאי שאני אגיד.

טלי פלוסקוב: תודה, אלי.

טלי פלוסקוב: אני בהחלט אגיד להם גם ברוסית בסוף.

טלי פלוסקוב: בנושא הראשון שהיה היום לא יכולתי להשתתף כי ייצגתי את הכנסת בטקס 9 במאי ביד ושם.

טלי פלוסקוב: אני אבקש לא למחוק את שמי כי הנושא הוא חשוב מאוד, כדי שאני אוכל כיוזמת להמשיך את הדיון, בגלל הסיבה המוצדקת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: עכשיו לנושא.

טלי פלוסקוב: היום אנחנו מציינים את יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

טלי פלוסקוב: אני תוהה על שיש לא מעט אנשים במדינת ישראל, כולל אנשים שיושבים באולם הזה, שלא יודעים על מה אנחנו מדברים.

טלי פלוסקוב: כי אם הם היו יודעים מה האנשים האלה עברו, מה זאת מלחמת העולם השנייה ומה זה יום הניצחון, האולם היה מלא.

טלי פלוסקוב: זו הטענה שלי.

טלי פלוסקוב: אז כדי שנבין על מה אנחנו מדברים ומה זה בכלל מלחמת העולם השנייה, ומי האנשים האלה שעוברים היום ברחובות – וראינו בימים אלה בהמון מקומות בארץ צעדות של הווטרנים, והיום בירושלים, בראשותה של שרת הקליטה סופה לנדבר, ואני מאוד מברכת אותה על כל מה שהמשרד שלה עושה בנושא הזה – אני רוצה שתדעו כמה נתונים: מלחמת העולם השנייה נמשכה 2,195 ימים, רבותי, שש שנים; השתתפו בה 61 מדינות, שבהן מתגוררים 80% מאוכלוסיית העולם; במלחמה נהרגו כמעט 70 מיליון חיילים ואזרחים; הקרבות התרחשו בשטחן של 40 מדינות; בזמן המלחמה גויסו כמעט 130 מיליון איש; במלחמה נהרגו כמעט 27 מיליון אזרחי ברית המועצות לשעבר; כמעט 6 מיליון בגרמניה ובפולין; 50,000 איש איבדה בריטניה; 60,000 איש – צרפת; 400,000 איש – ארצות הברית; 500,000 איש – איטליה.

טלי פלוסקוב: ואני יכולה להמשיך.

טלי פלוסקוב: אני מאוד מקווה – מהנתונים שעכשיו אמרתי אפשר להבין מה גודל הטרגדיה שהתרחשה בעולם בין 1939 ל-1945.

טלי פלוסקוב: מחויבותנו, רבותי, היא להגיד לאנשים שיושבים כאן – ולאלה שלא יושבים כאן מסיבות שונות, מסיבה שהם פשוט כבר לא יכולים להגיע לכאן למרות שמאוד היו רוצים, בגלל הגיל שלהם, בגלל המצב שלהם – לאנשים האלה אנחנו צריכים להגיד: תודה, תודה על כך שהענקתם לנו את החיים; תודה על כך שנתתם למדינה הזאת זכות קיום.

טלי פלוסקוב: בזכותכם אנחנו היום כאן.

טלי פלוסקוב: וכולם חייבים לדעת את זה, וכולם חייבים להודות בכך.

טלי פלוסקוב: לא מספיק שהיום אנחנו מדברים כאן בכנסת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שעל זה ועל הדברים שקראתי היום מהדף ילמדו במערכת החינוך שלנו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שהילדים שלנו ידעו את האמת, שהם יכירו באמת את היסטוריה בין השנים האלה.

טלי פלוסקוב: אני פונה אל חברי הכנסת שנמצאים כאן ולאדוני השר – ואני יודעת שהשר אלקין מכיר את הנושא ועושה המון, גם בתור שר הקליטה לשעבר וגם כמי שמחובר לנושא הזה: מחויבותנו לעשות שני דברים: 1.

טלי פלוסקוב: מערכת החינוך צריכה להכניס את נושא המלחמה הזאת לספרי ההיסטוריה של הילדים, לבתי-הספר; 2.

טלי פלוסקוב: לא ניתן – ופה אני רוצה לברך את חבר הכנסת עודד פורר ואת כל סיעת ישראל ביתנו, והצטרפתי בעצם ליוזמה של הצעת החוק להכרה ב-9 במאי כיום הניצחון על גרמניה הנאצית.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שביחד ננצח ונביא בשורה לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: 9 במאי זה לא תאריך; 9 במאי זה משהו הרבה יותר גדול – זה יום הניצחון.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לאחל לכם, רבותי, חג ניצחון שמח.

טלי פלוסקוב: הרבה בריאות ועוד הרבה שנים ביחד אתנו.

טלי פלוסקוב: אדוני, חצי דקה בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: חצי דקה.

טלי פלוסקוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגומם: ביקשתי חצי דקה נוספת כדי להגיד כמה מילים ברוסית.

טלי פלוסקוב: יקרים שלי, חזרתי לכאן, קצת באיחור, אחרי טקס שהיה ביד ושם.

טלי פלוסקוב: חלק מהווטרנים היו שם, חלק מהווטרנים נמצאים כאן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות לכם, להודות לכם על הניצחון, להודות לכם על שנתתם הזדמנות קיום למדינה הזאת, להודות לכם על שנתתם לנו חיים.

טלי פלוסקוב: אני מאחלת לכם חיים ארוכים, אתנו, שכולכם תהיו בריאים.

טלי פלוסקוב: ברכות ליום הניצחון.

טלי פלוסקוב: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר – חבר הכנסת יואב בן צור לא נמצא כאן – בבקשה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, וטרנים מכובדים, אורחים יקרים, אני שמח לראות גם את כל חברי לסיעה, ואני שולח מכאן גם את ברכתה של שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר, שנמצאת בטקס יום ניצחון אחר, וגם את ברכתו של שר הביטחון, שביקש ממני למסור – – –

אלי אלאלוף: בטקס אחר, לא בטקס ניצחון אחר.

עודד פורר: בטקס אחר של יום הניצחון.

עודד פורר: וכמובן – את ברכתו של שר הביטחון, שגם הוא ביקש לשלוח מכאן את ברכתו לוותיקי מלחמת העולם השנייה.

עודד פורר: תראו, אנחנו מציינים היום ניצחון שהוא ניצחון של כל העולם החופשי.

עודד פורר: זו לא איזו חגיגה רק של מדינת ישראל או רק של רוסיה או אוקראינה או מדינות מזרח אירופה או ארצות הברית.

עודד פורר: כל מדינות העולם החופשי חוגגות את אותו ניצחון על אותה מפלצת נאצית שהשתוללה בכל רחבי העולם לפני למעלה מ-70 שנה.

עודד פורר: גם היישוב היהודי הקטן שהיה כאן אז היה באותה סכנה.

עודד פורר: הרי אם לא היו מנצחים לא רחוק מכאן, כבר היו תוכניות לנאצים, יחד עם המופתי של ירושלים, מה לעשות ביהודים שיושבים בארץ ישראל.

עודד פורר: באותה מלחמה ארורה, שהצליחו כוחות החופש לנצח בה, לקחו חלק, בתוך כל הלוחמים, גם למעלה ממיליון וחצי לוחמים יהודים.

עודד פורר: הלוחמים היהודים, שרובם לחמו בצבא האדום, היו בכל צבאות הברית – בצבא הבריטי ובפרטיזנים ובצבא האמריקני ובצבא האוסטרלי, בכל רחבי העולם.

עודד פורר: וגם היישוב היהודי – 40,000 לוחמים מתוך יישוב של 600,000 איש.

עודד פורר: 40,000 לוחמים מהיישוב היהודי בארץ ישראל לקחו חלק באותה מלחמה.

עודד פורר: לצערי, עד שהגיעו גלי העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר לא ציינו במדינת ישראל את יום הניצחון ולא חגגו את אותו ניצחון.

עודד פורר: הווטרנים שהגיעו לכאן עם אותם גלי עלייה לימדו אותנו – עד כמה שזה נשמע אבסורדי שהיה צריך ללמד את מדינת ישראל על יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

עודד פורר: אני חושב שמדינת ישראל צריכה לחגוג את היום הזה יחד עם כל העולם החופשי.

עודד פורר: בשנים האחרונות אכן מדינת ישראל מציינת את היום הזה במצעד מיוחד ובמצעדים שמתקיימים ברשויות המקומיות ברחבי הארץ, בטקס ממלכתי ביד ושם ובטקסים ברשויות המקומיות, עם למעלה מ-70 חדרי הנצחה שקמו בכל הרשויות המקומיות – כל זה, כמובן, מכוח אותו חוק וטרנים וחוקים שעברו בעבר בכנסת.

עודד פורר: כל פעם הוסיפו עוד טלאי על טלאי.

עודד פורר: וכל זה גם מתוקצב על ידי משרד העלייה והקליטה.

עודד פורר: אבל, חברים יקרים, הגיעה השעה, 72 שנים אחרי שהסתיימה המלחמה, שנבין שהעניין הזה של יום הניצחון זה לא הביזנס הפרטי של משרד העלייה והקליטה, וזו לא איזושהי נישה שמשרד הקליטה מטפל בה.

עודד פורר: יום הניצחון צריך להיות יום חג לאומי שאנחנו חוגגים – יחד עם הווטרנים, אבל גם יחד עם הילדים שלכם ועם הנכדים שלכם ועם הנינים שלכם, כדי שהדורות הבאים גם הם ידעו בדיוק מה קרה על פני כדור הארץ הזה.

עודד פורר: זה לא צריך להיות יום שתלוי בזה שארגוני הווטרנים ידחפו את הממשלה לעשות ולפעול לטובת ההנצחה, וזה לא צריך להיות תלוי בזה שיהיו שר או שרת קליטה כאלה או אחרים שידאגו שיעברו תקציבים לאותם 70 חדרי הנצחה שקמו ברחבי הרשויות המקומיות.

עודד פורר: ואתה יודע את זה, השר אלקין: אם אתה לא היית דוחף את זה אז, ואם השרה לנדבר לא הייתה דוחפת את זה, אז לא היו תקציבים כאלה לאותם חדרי ההנצחה.

עודד פורר: עלינו מוטלת החובה לדאוג שההנצחה הזאת, הזיכרון הזה והנחלת המורשת הזאת של הגבורה תעבור הלאה לדורות הבאים.

עודד פורר: לכן הגשנו את אותו חוק להפוך את יום 9 במאי ליום חג לאומי, יום לאומי שמציינים בכל המוסדות; שגם במוסדות החינוך, גם בבתי-הספר יקדישו את הזמן כדי ללמד את הילדים מהו יום הניצחון.

עודד פורר: לצערי, באמת, ועדת השרים שדנה בעניין ביום ראשון לא קיבלה הכרעה.

עודד פורר: הייתי שמח אם היינו מצביעים היום על החוק הזה.

עודד פורר: זה יעלה שוב לדיון ביום ראשון, ואני מאמין שאנחנו נעביר את זה ביום ראשון ונגייס את התמיכה של כולם.

עודד פורר: ואני חייב לומר לחברתי חברת הכנסת סבטלובה, שציינה קודם את הנושא של הקמת ועדה – דנו בזה היום בוועדת החינוך, ואני אומר לכם: לא צריך ועדות שידונו על איך לעשות את זה.

עודד פורר: יש החלטה, והיום ועדת החינוך הפיצה – הפיץ יושב-ראש ועדת החינוך את ההחלטה שלנו.

עודד פורר: ועדת החינוך קראה לוועדת השרים ולממשלה לאשר את הצעת החוק לקביעת יום הניצחון על גרמניה הנאצית, כי בלי קביעת יום מיוחד הנושא לא יחלחל לתודעה.

עודד פורר: ובינתיים, לסיום, חברי, אני מצדיע לכם, לוחמים יקרים.

עודד פורר: אני, ששירתּי כקצין בחיל הים של מדינת ישראל, שקמה לא מעט בזכות הניצחון שלכם, רוצה לנצל את ההזדמנות ולהצדיע לכם היום, ביום הניצחון.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר זאב אלקין.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת יוזמי ההצעה ואלה שבאו לכבד את הדיון הזה, הווטרנים, שנמצאים ביציע הכבוד – ובצדק: זה מקומם לא רק ביום הזה, 9 במאי, אלא ביום-יום, כי בזכותם – ודיברנו על זה הבוקר במצעד שהתקיים בירושלים – בזכותם המדינה הזאת קיימת ובזכותם העם שלנו, כמו האנושות כולה, ניצלו מהחיה הנאצית.

זאב אלקין: החבר'ה הצעירים ביציע הציבור – זה חיבור מאוד מאוד סמלי ביום הזה.

זאב אלקין: אני חושב שבהחלט צדקו חברי הכנסת שהעלו את הנושא הזה על סדר-יומה של הכנסת ודאגו לכך שיתקיים דיון, כמקובל, כפי שהיה כבר שנים רבות בכנסת ישראל ביום הזה.

זאב אלקין: כי מדובר על אחד מהימים החשובים על לוח השנה שלנו, יום שבלעדיו אף אחד מאתנו לא היה כאן ויום שבלעדיו הבניין הזה לא היה קיים כאן, בירושלים.

זאב אלקין: לכן אני, אגב, מצר על כך שרק מעט מאוד מחברינו, גם לשולחן הממשלה וגם לשולחן הכנסת, משתתפים בדיון הזה, כי לדעתי הנושא הזה והיום הזה ראויים לנוכחות הרבה יותר גדולה של חברי הכנסת.

זאב אלקין: למדינת ישראל היו תקופות שונות שהיא עברה ביחס שלה לנושא השואה ולנושא של מלחמת העולם השנייה.

זאב אלקין: היו תקופות – ונכתב על זה לא מעט – של מתח מסוים סביב העניין הזה, ואפילו ניגוד בין היהודים הצעירים כאן, לוחמים במלחמת העצמאות כדי להקים להם מדינה, לבין היהודים שם בגולה, שלמעשה נתנו לטבוח בהם.

זאב אלקין: זה לא סוד שבמשך תקופה די ארוכה ניצולי שואה אפילו התביישו לספר את הסיפורים שלהם, כי זאת הייתה האווירה הציבורית, ונכתב על זה כבר לא מעט.

זאב אלקין: אני חושב שמזמן כבר התבגרנו מהמחלה הזאת, ואנחנו לומדים יותר ויותר סיפורי גבורה של ניצולי השואה, גם אלה שהצליחו להיאבק ולהילחם, במרד בגטו ורשה ובמקומות אחרים, וגם אלה שלא הצליחו להילחם, אבל היו להם סיפורי גבורה בחיי היום-יום מול הרוע העצום הזה שבו הם נתקלו.

זאב אלקין: אבל גם לפני תהליך ההתבגרות הזה, אני חושב שאם במדינת ישראל של אז, של ימי ההקמה שלה, היו מפנימים את הסיפור הכל-כך ברור של חלקו של העם היהודי במלחמה הזאת, אני חושב שהיינו פטורים מאותה תסבוכת של אותה מחלה של יחס לשואה.

זאב אלקין: כי הדבר האחרון שאפשר להגיד על בני העם הזה הוא שהם נתנו להוביל את עצמם כצאן לטבח.

זאב אלקין: העדות הגדולה לזה היא, כמובן, הסיפור של היהודים שלחמו בצבאות השונים, בפרטיזנים, בתנועות המחתרות, ותרמו תרומה אדירה לניצחון הזה על גרמניה הנאצית.

זאב אלקין: חלקם נמצאים כאן אתנו היום, במדינת ישראל, ונמצאים גם ביציע הזה, וצעדו היום אתנו כאן במצעד שהמדינה עורכת בירושלים ב-9 במאי.

זאב אלקין: חלקם – לא זכינו שיעלו למדינת ישראל.

זאב אלקין: מספרם, לצערי, הולך ומצטמצם מיום ליום, אבל אני חושב שהולכת ומחלחלת בחברה הישראלית כולה ובציבוריות הישראלית כולה הבנה והפנמה של מה שהאנשים האלה עשו; מה חלקם ומה תרומתם בניצחון על גרמניה הנאצית.

זאב אלקין: בחרתי ביום הזה לשתף את הכנסת רק במקצת הסיפורים, מהמדינות השונות דווקא, שמראים – אותם סיפורי גבורה של היהודים.

זאב אלקין: זה לא סוד שאחד מתחומי החיל במלחמת העולם השנייה שתפס הובלה והיה לו מקום מרכזי זה היה חיל האוויר.

זאב אלקין: בהרבה מאוד מובנים, במלחמה הזאת לחיל האוויר היה משקל מאוד מאוד דרמטי ומשמעותי, והטייסים נחשבו מעין חוד החנית של הצבאות הלוחמים.

זאב אלקין: אבל פחות ידוע שבין הטייסים בצבאות השונים שלחמו כנגד גרמניה הנאצית היו לא מעט יהודים, שהצטיינו והיו דווקא בין הטייסים המובילים.

זאב אלקין: חלקם שילמו בחייהם במלחמה הזאת, חלקם חזרו הביתה, וחלקם – וזה סיפור מעניין לא פחות – הם בין האבות המייסדים של חיל האוויר הישראלי, כי אחרי המלחמה הם עלו לכאן והשתמשו בניסיון שהם צברו במלחמה בקרבות במלחמת העצמאות.

זאב אלקין: אני אזכיר כאן רק שלושה מהסיפורים האלה, שהכי הרשימו אותי.

זאב אלקין: יש שם שלדוברי רוסית ולמי שמכיר את ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה בנרטיב הסובייטי או הרוסי שלה הוא ידוע – הוא פחות ידוע במערב: בחורה יהודייה בשם לידיה, או כפי שקראו לה החברים: ליליה ליטבק.

זאב אלקין: היא הייתה בחורה יהודייה, גדלה במשפחה יהודית במוסקבה.

זאב אלקין: אביה, כמו שקרה ליהודים רבים, וללא יהודים רבים, באותה תקופה, למעשה נעצר במחצית השנייה של שנות ה-30, ולכן המשפחה הייתה כל הזמן בסכנה של מעצר ושל להיות משפחה לא נאמנה למשטר הסובייטי.

זאב אלקין: למרות כל זאת, היא הלכה והתעקשה ללמוד טיס; למרות כל זאת, היא הלכה והתעקשה להתגייס מייד עם פרוץ המלחמה, כדי לנצל את הניסיון שלה בטיס, והפכה לאחת מטייסות הקרב הראשונות בצבא הסובייטי כולו.

זאב אלקין: היא לא רק הייתה אחת מטייסות הקרב הראשונות; הוקמה יחידה שלמה של טייסות קרב, ולא רק טייסי קרב.

זאב אלקין: למדינת ישראל לקח הרבה יותר זמן להגיע לשם, עד שהבנות הפכו טייסות.

זאב אלקין: שם לא הייתה ברירה, וזה קרה תוך כדי אירועי המלחמה.

זאב אלקין: היא הייתה הטייסת הראשונה בעולם שהפילה מטוס קרב של האויב, אותה בחורה יהודייה, לידיה ליטבק.

זאב אלקין: היה לה מנהג מאוד מאוד מעניין; היא נהגה, אחרי כל מטוס קרב של הנאצים שהיא הפילה, לצייר על המטוס חבצלת, על שם שמה, ליליה – חבצלת, ומספר החבצלות הלך וגדל.

זאב אלקין: הגרמנים הכירו אותה, והיא הפכה ממש לאימת החזית.

זאב אלקין: ניסו להפיל אותה לא פעם ולא פעמיים.

זאב אלקין: כמה פעמים היא הצליחה להיחלץ ממש ממצבים אבודים לחלוטין; כמה פעמים כמעט נפלה בשבי, המטוס שלה הופל כמה פעמים ועדיין היא ניצלה.

זאב אלקין: זאת אומרת, היא ממש הייתה שֵׁם דבר, ומספר החבצלות הלך וגדל.

זאב אלקין: אגב, הגרמנים טעו בפרח – הם חשבו שזו שושנה ולא חבצלת, ולכן בצבא הגרמני קראו לה "השושנה הלבנה".

זאב אלקין: זה היה השם שלה, והיה ממש מאמץ ייחודי להפיל אותה.

זאב אלקין: היא הייתה אחת מהטייסות הכי מפורסמות בחיל הטיס הסובייטי, אחת משתי נשים שהגיעו לדרגות הכי גבוהות מבחינת כמות ההפלות של מטוסי האויב.

זאב אלקין: לצערנו, בסופו של דבר היא נהרגה בגבורה בקרב כנגד שמונה מטוסי אויב, שברגע שראו אותה מייד עזבו את כל המטרות האחרות והתנפלו עליה, במהלך מלחמת העולם השנייה, במזרח אוקראינה ב-1943.

זאב אלקין: רצו לתת לה את העיטור הכי גבוה של גבורה בברית-המועצות, אבל בגלל שלא ידעו מה קרה אתה והיה חשש שהיא נפלה בשבי, בסוף היא לא קיבלה אז את העיטור.

זאב אלקין: לא ידעו מה קרה אתה, לא מצאו את הגופה.

זאב אלקין: זה לקח הרבה מאוד שנים.

זאב אלקין: ואחת מהסיבות שבחרתי את הסיפור הזה – בשנה שבה נולדתי, ב-1971, במקום, בקבר אחים באזור הזה שבו היא הופלה נמצאה הגופה, ואז נפתרה התעלומה, לאן נעלמה הטייסת היהודייה הסובייטית המפורסמת ביותר, לידיה ליטבק.

זאב אלקין: ובסופו של דבר עברו עוד הרבה יותר שנים עד שהיא קיבלה את מה שהגיע לה, את אות הגבורה של גיבור ברית-המועצות.

זאב אלקין: זה קרה רק בתקופת גורבצ'וב, קצת לפני שאני ורבים מהיושבים באולם הזה שם למעלה עלו למדינה הזאת.

זאב אלקין: אגב, אני מעריך שאם היא הייתה מצליחה לשרוד את המלחמה, לא הייתי מתפלא אם בסוף גם אותה היינו מוצאים, כמו שני הטייסים האחרים שאני תכף הולך לספר עליהם, בחיל האוויר הישראלי.

זאב אלקין: סיפור אחר, על יהודי דרום אפריקני בשם סיד כהן, שגם הוא, יחד עם שני האחים שלו, הפך לטייס והתגייס לקרב כנגד הנאצים.

זאב אלקין: איפה דרום אפריקה ואיפה הנאצים, אבל כיהודי הוא הרגיש שזאת חובתו.

זאב אלקין: הוא השתתף בקרבות כנגד הנאצים, כחלק מההשתתפות של צבא דרום אפריקה.

זאב אלקין: אחד האחים שלו נהרג בקרבות טיס.

זאב אלקין: הוא בעצמו קיבל את השם, בין החברים, "הרבי המעופף" – כן, ככה קראו לו הטייסים ביחידת הטיס שלו של הצבא הדרום-אפריקני.

זאב אלקין: הוא היה ידוע בשנאה לנאצים ודיבר על כך שזאת הסיבה שהוא התגייס למלחמה ושם הוא ראה את הייעוד שלו.

זאב אלקין: הוא הצליח לשרוד במלחמה, עם הרבה מעשי גבורה והצלחות בהפלה של מטוסי אויב, וכחלק מהתהליך הזה שהוא עבר הוא החליט ב-1947, מייד עם ההתחלה של מלחמת העצמאות ועוד לפני הקמת המדינה – ביקש לבוא לכאן, לארץ ישראל, ולהתנדב במלחמה שהעם היהודי התחיל לנהל כאן על עצמאותו.

זאב אלקין: הוא היה בין המייסדים של חיל האוויר הישראלי, למעשה הפך בהתחלה לטייס ואחר כך למפקד של הטייסת הראשונה והיחידה של חיל האוויר הישראלי.

זאב אלקין: אז אנחנו רואים כאן את אותו חוט מקשר, מחבר, שעליו דיברתי, בין הלוחמים במלחמת העולם השנייה לבין לוחמים במלחמות ישראל.

זאב אלקין: אלה היו פשוט אותם אנשים.

זאב אלקין: אגב, לאחר מכן הוא חזר לדרום אפריקה.

זאב אלקין: בסוף עלה לישראל, ואפילו במלחמת ששת הימים היה שותף למלחמה, התגייס למילואים והיה אחד מהאבות המייסדים של הטסת חירום רפואית בעת המלחמה במדינת ישראל.

זאב אלקין: סיפור שלישי – ויש עוד רבים כמוהם, בחרתי רק שלושה – הפעם יהודי הונגרי בשם לו לנרט, לנוביץ במקור, שיחד עם משפחתו – התמזל מזלם, ודווקא בגלל אירועים אנטישמיים בכפר שהם גרו בו בגבול בין הונגריה לצ'כיה, צ'כוסלובקיה דאז, הם בחרו להגר לארצות הברית.

זאב אלקין: הם עברו לארצות הברית.

זאב אלקין: ושם בארצות הברית, דווקא לאור המודעות למה שקורה באירופה, כולל לבני משפחתו הרבים שנהרגו, הוא מחליט בגיל מאוד צעיר, הוא אומר: אני רוצה להתגייס למארינס.

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: ארצות הברית עוד לא השתתפה במלחמה, הוא אומר: המארינס יהיו הראשונים שיגיעו להילחם בנאצים.

זאב אלקין: הוא מתגייס למארינס האמריקני, ועובר קורס טיס.

זאב אלקין: אגב, במהלך הלימודים וההכנות הוא חווה תאונה, המטוס שלו נפל.

זאב אלקין: הוא נפצע קשה אבל התעקש, ובסופו של דבר ב-1944 מאפשרים לו לחזור ולטוס ולהיות טייס קרב, הפעם במלחמה כנגד יפן.

זאב אלקין: הוא היה אחד מהטייסים האמריקנים המפורסמים במלחמת העולם השנייה בחזית היפנית.

זאב אלקין: באחד מהקרבות הראשונים שלו כמעט הפך לטייס מתאבד, כי הוא התעקש לבצע את המשימה והיו בעיות עם המטוס, והוא כמעט התרסק יחד עם הפצצה על הקרקע, וניצל ברגע האחרון.

זאב אלקין: עד כדי כך ששאר הטייסים כבר חזרו לבסיס, והוא הוכרז כמי שנהרג באותו קרב.

זאב אלקין: וגם הוא, כמו הסיפור הקודם, כשחזר הביתה ללוס אנג'לס אחרי המלחמה, החליט שמקומו כאן בארץ ישראל בזמן מלחמת העצמאות.

זאב אלקין: הוא בא לכאן, אגב, עם מטוס – הטיס מטוס מאיטליה כדי להוסיף מטוס לחיל האוויר הישראלי.

זאב אלקין: והוא מאוד מאוד מפורסם בסיפור הידוע, רק לא יודעים את הרקע שלו ממלחמת העולם השנייה – הוא היה אחד מארבעת הטייסים שהצילו את אשדוד במלחמת העצמאות.

זאב אלקין: זה סיפור ידוע, שהמצרים דהרו לתל אביב ונעצרו באזור אשדוד בגלל הפצצה של ארבעה מטוסים ישראליים.

זאב אלקין: אחד מארבעת הטייסים שהיו בהפצצה הזאת גם נהרג באותו קרב.

זאב אלקין: בין שלושת האחרים היה עזר ויצמן, נשיא מדינת ישראל לעתיד, ואחד אחר מתוך השלושה היה אותו בחור יהודי מהונגריה, טייס אמריקני-יהודי מהולל, שהפך לאחד מהטייסים המצטיינים של חיל האוויר הישראלי.

זאב אלקין: שלושה סיפורים על שני טייסים וטייסת, כל אחד מהם היה שם דבר בחיל האוויר במדינה שלו, כשהוא נלחם כנגד הנאצים.

זאב אלקין: למעשה שלושה גיבורים, והם רק טיפה בים מהאנשים שתרמו את תרומתם במלחמה הזאת.

זאב אלקין: ולכן אני חושב שאם הסיפורים האלה היו ידועים יותר כאן במדינת ישראל מהרגע הראשון, רגע ההקמה, היינו פטורים מכל אותו תסביך של השואה שעברנו כמדינה חדשה, וכבר אז היינו מייסדים את 9 במאי כיום לאומי וכיום הניצחון, והיינו מבינים עד כמה לעם שלנו ולמדינה שלנו יש במה להיות גאים ביום הזה.

זאב אלקין: אני שמח שאחת מהתרומות הגדולות של גל העלייה של 25 השנים האחרונות היא, בין השאר, גם הגאולה, בשיח הישראלי, של היום הזה ושל החג הזה, והתובנה של האירוע הזה, שכפי שאמרתי, חלחלו עמוק.

זאב אלקין: אמרתי היום במצעד שלצערי בכל שנה אני רואה פחות וטרנים, אבל לשמחתי בכל שנה אני רואה יותר ויותר אנשים, וזה הניצחון הגדול של הווטרנים במאבק הזה על ההנחלה של היום הזה.

זאב אלקין: אני בטוח שבסופו של דבר, חבר הכנסת פורר, גם החוק שאתה מדבר עליו יצליח לקבל את תמיכת הממשלה בגרסה כזאת או בגרסה אחרת, כי בסוף ברור שאין ספק שמדינת ישראל חייבת להתייצב מאחורי היום הזה.

זאב אלקין: ולסיום, עוד משהו שכבר אמרתי היום במצעד אבל אני חושב שחשוב להגיד את זה גם כאן מעל במת הכנסת, לפרוטוקול: זאת לא רק סוגיה של כאן, של מדינת ישראל; אני חושב שגם בעולם, לצערי, אין מספיק תובנה והבנה של מה המשמעות של הניצחון הזה על גרמניה הנאצית.

זאב אלקין: וכדי להדגים את זה הבאתי היום סיפור שהתוודעתי אליו – אפילו אני, לצערי – רק השנה, שהוא סיפור מאוד עצוב, אבל מלמד עד כמה העולם לא מפנים מה גודל האירוע הזה של מלחמת העולם השנייה.

זאב אלקין: סיפור של מישהי שהיא דווקא לא יהודייה, הייתה נשואה ליהודי אבל לא יהודייה.

זאב אלקין: קראו לה אירנה סנדלר.

זאב אלקין: היא פולנייה קתולית שהצילה מגטו ורשה 2,500 ילדים יהודים.

זאב אלקין: אין כמעט סיפורים דומים לזה.

זאב אלקין: היא הייתה לוחמת של תנועת המחתרת הפולנית, הייתה אחת מהבכירים ביחידה מיוחדת במחתרת הפולנית, שהוקמה כדי לעזור ולהציל יהודים מגטו ורשה, ופיתחה שיטה מיוחדת איך אפשר לקחת ילדים מהגטו.

זאב אלקין: זה לא 2,500 במכה, זו לא רכבת אחת, זה יום-יום סיכון חיים כדי להוציא עוד ילד ועוד ילד ועוד ילד ועוד ילד, תוך סיכון יומיומי לעצמה.

זאב אלקין: היא הוציאה את הילדים האלה, רשמה אחד-אחד מה קרה אתם הלאה, ושמרה את זה ברשימה מיוחדת.

זאב אלקין: אמרתי: כולם מכירים את רשימת שינדלר, פחות מכירים את רשימת סנדלר, רשימה של 2,500 ילדים יהודים.

זאב אלקין: היא שמרה אותה, הסתירה את זה בחצר ביתה בבקבוק.

זאב אלקין: היא נעצרה בסופו של דבר כי מישהו הלשין עליה.

זאב אלקין: כמובן, נידונה למוות על ידי הגרמנים, אבל ממש שעות ספורות לפני ביצוע גזר הדין אנשי המחרת הצליחו להציל אותה ולהבריח אותה, תוך העמדת פנים שגזר הדין בוצע – פשוט שילמו שוחד לרוצחים, והיא המשיכה לפעול במחתרת, כמובן בלי לגלות מי היא עד סוף המלחמה.

זאב אלקין: הדבר הראשון שהיא עשתה כשהיא חזרה הביתה אחרי המלחמה – היא הוציאה את הרשימה והתחילה לחפש את ההורים של הילדים.

זאב אלקין: מהר מאוד היא הבינה שהסיכוי לזה לא גדול והיא לא תדע להתמודד עם זה לבד.

זאב אלקין: היא הלכה לראשי הארגונים היהודיים בפולין, ואמרה להם: זאת רשימה של 2,500 ילדים יהודים, תנסו להציל אותם, אלה ואלה המקומות שבהם הם נמצאים – בבתי-יתומים, אצל המשפחות.

זאב אלקין: בזכות הרשימה הזאת ידע העם היהודי לקבל חזרה לשורותיו 2,500 יהודים.

זאב אלקין: חלקם, נמצאו המשפחות שלהם; חלקם, לקחו אותם לאימוץ משפחות יהודיות אחרות; חלקם הגיעו לבתי-יתומים יהודיים.

זאב אלקין: מספר לא מבוטל מהם עלה לישראל, ומן הסתם, הצאצאים שלהם חיים אתנו, בינינו, ולקחו חלק, בין השאר, בטח, במלחמות השונות למען מדינת ישראל.

זאב אלקין: למה אני מספר את הסיפור הזה, חוץ מזה שהוא ראוי לסיפור ביום הזה – אנחנו הרי מציינים לא רק לוחמים בחזית אלא גם לוחמי מחתרות, והוא ראוי להיות מוזכר גם כאן, מעל במת הכנסת, כאות כבוד לאותה אישה מדהימה, שמתה יחסית לא מזמן, ב-2008, בוורשה; היא כמובן הוכרה כחסידת אומות העולם.

זאב אלקין: אני מספר את הסיפור הזה כי ב-2007 עלה למישהו רעיון, והיא הוגשה והגיעה לשלב הגמר של התחרות על פרס נובל לשלום, ולא זכתה.

זאב אלקין: הוועדה המכובדת באותה שנה החליטה לתת את הפרס לסגן נשיא ארצות הברית אל גור על תרומתו לסוגיה של המאבק בשינויי האקלים.

זאב אלקין: אני, כשר להגנת הסביבה, מאוד מכבד את המאבק ואת הטיפול בנושא של שינויי האקלים, אבל אני חושב שהוועדה המכובדת בהחלט שגתה באותה שנה, והפרס האמיתי הגיע באותה שנה לאותה אישה מדהימה, פולנייה, לוחמת המחתרת הפולנית, אירנה סנדלר, כאיזשהו אות הכרה של העולם שאת השלום האמיתי הביאו לעולם אותם לוחמים בצבאות השונים, במחתרות ובפרטיזנים שהצילו את העולם מהחיה הנאצית.

זאב אלקין: עשו טעות ב-2007, אבל יש בינינו עוד לא מעט וטרנים עם סיפורי גבורה מדהימים, ואולי, בעזרת השם, גם העולם וגם ועדת פרס נובל לשלום יבינו שלאנשים האלה כולם ולנציגים שלהם מגיע פרס נובל לשלום האמיתי.

זאב אלקין: וביום הזה עלינו להכיר להם תודה ולהודות להם בשם מדינת ישראל כולה.

זאב אלקין: (אומר ברוסית: תודה רבה לכם, יקרים שלנו, על כל מה שעשיתם למען האנושות, למען העם שלנו ולמען המדינה הזאת.

זאב אלקין: תודה ענקית.

זאב אלקין: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הבעת דעה – חברת הכנסת יוליה, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אדוני השר, אדוני השר אלקין, אני באמת מאוד מקווה שלא רק ועדת פרס נובל תבין את זה אלא גם ועדת שרים לחקיקה תבין שהחוק הזה ראוי וכדאי לאשר אותו, ושאנחנו במדינת ישראל נציין – לא נחגוג אלא נציין – את 9 במאי, ודווקא את התאריך הזה, לא תאריך אחר, 9 במאי, כיום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יוליה מלינובסקי: אני מאמינה שהגיע הזמן.

יוליה מלינובסקי: שרינו כבר מספיק הפנימו, והיום ועדת החינוך של הכנסת שוב דיברה על זה שהגיע הזמן שהחומר הזה והתאריך הזה ייכנסו לספרי הלימוד של ילדינו.

יוליה מלינובסקי: (אומרת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגומם: תודה רבה לכם.

יוליה מלינובסקי: כשהייתי ילדה, הלכתי עם סבי למצעד הניצחון בעיר לוגנסק.

יוליה מלינובסקי: במשפחה שלנו זה היה אירוע חשוב.

יוליה מלינובסקי: אני חושבת שגם לילדים ולנכדים שלכם וגם לילדים ולנכדים שלי, אירוע זה יהיה אירוע משמעותי.

יוליה מלינובסקי: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: אני, לצערי, לא יודע לדבר רוסית, אבל לא צריך לדעת לדבר רוסית, לא צריך להיות ישראלי ולא צריך אפילו להיות יהודי בשביל להבין את גודל התרומה שלכם, של כל אחד ואחת מכם שיושבים כאן, לניצחון על החיה הנאצית – שאני באמת לא יודע אם אנשים מבינים מה הייתה עוצמתה ומה הייתה עוצמת האכזריות שלה.

יחיאל חיליק בר: בין אלה שהתייצבו מולם היה גם סבי, ניצול שואה, יעקב קוטובסקי פדהצור, זכרו לברכה, שעשה את זה כפרטיזן, אולי לא מהמקום הזה, ואני יודע כמה עם ישראל, מדינת ישראל, העולם כולו, האנושות חייבת לכם.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, לפעמים כשטוב לך ואתה חזק, אתה מרשה לעצמך קצת לשכוח להגיד תודה, להצדיע לאנשים שעזרו לך כשהיית חלש, כשלא היו לך הכוח והעוצמות האלה.

יחיאל חיליק בר: והאנשים שיושבים פה היו שם ברגעי השפל הכי גדולים של העם היהודי, עוד לפני שמדינת ישראל קמה.

יחיאל חיליק בר: דווקא היום, מתוך החוזקה הזאת, דווקא היום, מתוך הכוח של המדינה שלנו, שקמה הרבה בזכותכם, חשוב היה לי להיות פה, גם כנכד לניצול שואה, גם כיהודי וגם כישראלי, להגיד לכם הרבה תודה, להצדיע לכם ולבקש מכנסת ישראל ומשלת ישראל, השר אלקין, שבאמת נעשה הכול, הכול, על מנת שהדורות הבאים – שעדיין יחיו במדינה חזקה – לא ישכחו לא מה הייתה המפלצת הנאצית ולא מה הם עשו כדי להגן מפניה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו, בתוכניות הלימוד שלנו, במתנ"סים, בחוגים, ברגעי הפנאי, מתוך המקום החזק שאנחנו נמצאים בו, נדע תמיד לזכור להגיד לכם תודה ולהצדיע לכם.

יחיאל חיליק בר: אז אני מצדיע לכם, ותודה רבה על הכול.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לכם גם, שהגעתם לכאן.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים – – –

טלי פלוסקוב: רגע, לאן להעביר?

יחיאל חיליק בר: מצביעים?

חמד עמאר: אתם רוצים להעביר את זה או להסתפק – – –

עודד פורר: ועדת חינוך.

דב חנין: ועדת חינוך.

חמד עמאר: השר מסכים לוועדת חינוך.

חמד עמאר: אנחנו נעבור להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 10, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה בנושא ציון יום הניצחון והגבורה על גרמניה הנאצית תעבור לוועדת החינוך.

חמד עמאר: תודה רבה לכם.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ד באייר התשע"ז, 10 במאי 2017, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.

חמד עמאר: תודה רבה.