ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 226, 2017-05-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב באייר התשע"ז, 8 במאי 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים) (הוראת שעה), התשע"ז–2017; הצעת חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים (תיקון מס' 8) (פעולות אבטחה ימית), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4164/20 וכלה בהצעת חוק פ/4212/20 – הצעת חוק פיקוח על מוצרים בבסיסי צבא ההגנה לישראל, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת נחמן שי, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, איתן כבל, אורן אסף חזן, יעל כהן-פארן, יואל חסון, זוהיר בהלול, איל בן ראובן, מיכל רוזין, תמר זנדברג, מיקי לוי, יחיאל חיליק בר, מרב מיכאלי, אורלי לוי אבקסיס, מרדכי יוגב, איציק שמולי וענת ברקו; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הצמדת קצבת אזרח ותיק לשכר הממוצע במשק), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – סיוע לאחי הנספה בהיעדר שכול), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, אלי אלאלוף, רועי פולקמן, אכרם חסון, יעקב מרגי, שולי מועלם-רפאלי, יואב קיש וענת ברקו; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – דיווח על תיקון ליקויים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מתשלום דמי ביטוח לתלמיד על-יסודי), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – הארכת אשרה לעובד זר בתחום הסיעוד), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת נחמן שי, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, מנואל טרכטנברג, זוהיר בהלול, עיסאווי פריג', אילן גילאון, עפר שלח, יעקב פרי, מאיר כהן, איציק שמולי, עמר בר-לב, מיכל רוזין, תמר זנדברג, מרב מיכאלי, עאידה תומא סלימאן, איל בן ראובן, שרן השכל, אכרם חסון, דב חנין, אברהם נגוסה ויוסי יונה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ביטול סמכות שר הפנים לאשר חקיקת עזר), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (משמעת) (תיקון – תחולה על עובדי תאגיד עירוני), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, יוסי יונה ותמר זנדברג; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס ערך מוסף במכירת תרופות לחולים סופניים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אישור ועדת הכספים של הכנסת),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מנואל טרכטנברג, משה גפני, בצלאל סמוטריץ, עמר בר-לב, מיקי רוזנטל, מיכל בירן ואיתן ברושי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ייצוג הולם בשמות מקומות ציבוריים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, מיכל רוזין, זהבה גלאון, איילת נחמיאס ורבין, רחל עזריה, עליזה לביא, עאידה תומא סלימאן, סתיו שפיר, יעל גרמן, ציפי לבני, טלי פלוסקוב, קסניה סבטלובה, שלי יחימוביץ, מיכל בירן, קארין אלהרר, מירב בן ארי, תמר זנדברג, חנין זועבי, יפעת שאשא ביטון, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס, רויטל סויד, שולי מועלם-רפאלי, שרן השכל, יעל כהן-פארן, יוליה מלינובסקי ועמיר פרץ; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – אי-מתן אשרה ורישיון ישיבה לאדם או לארגון ניאו-נאצי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, יהודה גליק, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יחיאל חיליק בר, איתן כבל, איל בן ראובן, חנין זועבי, איתן ברושי, יעל כהן-פארן, זוהיר בהלול, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין, עבד אל חכים חאג' יחיא ומסעוד גנאים; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת ילדים בעד ילד הנמצא בחוץ-לארץ), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עפר שלח ויואב בן צור; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (פומביות הדיונים בישיבות מועצה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קביעת דרגת נכות לנפגעי עבודה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, נחמן שי, נורית קורן, קארין אלהרר, דב חנין, מרב מיכאלי, יוסי יונה ויואל חסון; הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (תיקון – קביעת טעם הומניטרי מיוחד לשם איחוד משפחות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת טלב אבו עראר, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין, מסעוד גנאים, איימן עודה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן ואוסאמה סעדי; הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (תיקון – שינוי הגיל לבקשת היתר לשהייה בישראל), התשע"ז–2017,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת טלב אבו עראר, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, עבדאללה אבו מערוף, חנין זועבי, יוסף ג'בארין, מסעוד גנאים, איימן עודה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן ואוסאמה סעדי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – בחירה מבין נותני השירותים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – קיצור שבוע העבודה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה לרכישת ביגוד והנעלה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, חנין זועבי, איימן עודה, ג'מעה אזברגה, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין, יעקב פרי, חיים ילין, אלעזר שטרן, יעל כהן-פארן, קסניה סבטלובה, דב חנין, יוליה מלינובסקי, מרב מיכאלי, יוסי יונה, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, טלי פלוסקוב, אכרם חסון וזוהיר בהלול; הצעת חוק לעידוד נסיעה שיתופית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי ומירב בן ארי; הצעת חוק כרטיסי חיוב (תיקון – חובת פרסום פרטי ספק), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה לחיילי מילואים בדרכם לשירות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יוסי יונה, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ ונחמן שי; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מחירי חיתולים לתינוקות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, יעל גרמן, חיים ילין, יואל חסון, תמר זנדברג, מיכל רוזין, זוהיר בהלול ואיתן ברושי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה מתמשכת), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מאיר כהן; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – מימון הגנה על חיילים וקצינים שהוגש נגדם כתב אישום עקב פקודות שביצעו או שנתנו), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מאיר כהן ודוד ביטן; הצעת חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק) (תיקון – גביית היטלים בלתי תלויה), התשע"ז–2017,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסום פרטי עוסק באינטרנט), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מאיר כהן; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – ביטול מסלול הטבות המס), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ויצחק וקנין; הצעת חוק עובדים זרים (תיקון – היתר להעסקת עובד זר בתחום הסיעוד המוסדי), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק לתוכנית חירום להבראת מפרץ חיפה, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, יצחק הרצוג, ציפי לבני, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, איתן ברושי, סתיו שפיר, רויטל סויד, איל בן ראובן, מיכל בירן, יואל חסון, איציק שמולי, מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, מיקי רוזנטל, איתן כבל, אראל מרגלית, זוהיר בהלול, עמיר פרץ, מנואל טרכטנברג, עמר בר-לב ונחמן שי; הצעת חוק למניעת תשדירי פרסומת פוגעניים (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, טלי פלוסקוב, נורית קורן, תמר זנדברג, זהבה גלאון, מיכל רוזין, מירב בן ארי, מיכל בירן, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, אלעזר שטרן, יעקב פרי, רחל עזריה, מיכאל מלכיאלי, יעל כהן-פארן, יפעת שאשא ביטון, שולי מועלם-רפאלי, רועי פולקמן, אורלי לוי אבקסיס, נאוה בוקר, קארין אלהרר, יוליה מלינובסקי ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק לתיקון פקודת הבנקאות (חובת התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת בקביעת הוראות בנושאים צרכניים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, חיים ילין, מאיר כהן, דוד אמסלם, מירב בן ארי, איתן כבל, יוסי יונה, יואב בן צור, אורי מקלב, אילן גילאון ויעקב מרגי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה למינוי שופטים), מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין ודב חנין; הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – היתר הדרכה למומחים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, יוסי יונה, דוד ביטן, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, אלעזר שטרן, איל בן ראובן, אוסאמה סעדי, נחמן שי ודב חנין; הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק יום השחרור וההצלה מגרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, יעקב אשר, ישראל אייכלר, שולי מועלם-רפאלי, אורלי לוי אבקסיס, מיכאל מלכיאלי ודב חנין; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – התראת חיוב בהתקשרות לחוץ-לארץ), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הגבלת כהונתם של שופטי בית-המשפט העליון), מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (סטטיסטיקה לפי מגדר), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עאידה תומא סלימאן, מירב בן ארי, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, רויטל סויד, יואל חסון, זהבה גלאון, סתיו שפיר, מיכל רוזין, אורלי לוי אבקסיס, שולי מועלם-רפאלי ונחמן שי; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון במבחן ההכנסה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, זהבה גלאון, נורית קורן, יגאל גואטה, זוהיר בהלול, עליזה לביא, עאידה תומא סלימאן ויעקב מרגי; הצעת חוק סביבה חינוכית בריאה, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דב חנין, יעקב מרגי, יפעת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס, איתן כבל, מרב מיכאלי, איימן עודה, עליזה לביא, מיכל רוזין, מיכל בירן, תמר זנדברג, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת החזקת ערכת עזרה ראשונה ברכב מנועי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן כבל, נורית קורן, יואל חסון, קסניה סבטלובה, יעל כהן-פארן, איציק שמולי, עבדאללה אבו מערוף, איילת נחמיאס ורבין, עליזה לביא ויעל גרמן; הצעת חוק הפעלת תחבורה ציבורית ביום המנוחה השבועי, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הסדרת תחזוקת העירוב), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יגאל גואטה, יצחק וקנין,

ירדנה מלר-הורוביץ: ישראל אייכלר, מנחם אליעזר מוזס, יעקב אשר, אורי מקלב, ניסן סלומינסקי, מכלוף מיקי זוהר, דוד אמסלם, יואב בן צור, יעקב מרגי ומשה גפני; הצעת חוק-יסוד: אוצרות הטבע ומשאבי הסביבה, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – שמירת מקום ישיבה ללא תוספת תשלום בתחבורה ציבורית), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב קיש, דוד ביטן, יואב בן צור, רועי פולקמן, מנחם אליעזר מוזס, רוברט אילטוב, בצלאל סמוטריץ ויוליה מלינובסקי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: מחדלי הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי והאזרחי וניסיונותיה להשתלט על התקשורת בישראל;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה של הממשלה בתחום הכלכלי, הביטחוני, המדיני והחברתי;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ברוכים החוזרים.

יולי יואל אדלשטיין: חזרנו לשגרה מהר מאוד, וכרגיל אין אף אחד בהצעות האי-אמון – לא אף אחד; חס ושלום, לא מזלזל בעשרה שנמצאים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בסדרת הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: מחדלי הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי והאזרחי וניסיונותיה להשתלט על התקשורת בישראל – מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על כל ההצעות במשולב השר איוב קרא.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, אנחנו חוזרות וחוזרים היום לכנסת אחרי הפגרה, פותחות את כנס הקיץ, אבל בעצם, אדוני היושב-ראש, לא באמת אנחנו פותחים ופותחות היום את כנס הקיץ, משום שבעצם כבר נקראנו במהלך הפגרה הזאת פעמים אחדות – פעם אחת לחקיקה, שגם היא הייתה כרוכה בהתנגדות משמעותית פה, של הרשימה המשותפת, שמייצגת 20% מאזרחי ואזרחיות מדינת ישראל, והחקיקה הזאת הועברה בפגרה.

מרב מיכאלי: אם תשאל אותי, אדוני, זה חוק שחיכה הרבה מאוד זמן, וגם אם הקואליציה והממשלה חושבת שראוי להעביר איזה ארגון מחדש של תהליכי התכנון והבנייה, גם בקשר למה שקורה בחברה הערבית, זה דבר כל כך גדול, דרמטי, משמעותי, שזוכה לכזאת התנגדות דרמטית של כל נציגות ונציגי הציבור הזה בכנסת, לא ראוי שייעשה בפגרה.

מרב מיכאלי: חיכה כל כך הרבה זמן – יכול וצריך היה להיעשות בזמן כינוס הכנסת.

מרב מיכאלי: לא חלף זמן רב, ונקראנו ליומיים דיונים, שבהם – שוב בחקיקת בזק, דבר שהממשלה הזאת פה נהייתה ממש, מה אני אגיד לך, אלופת – שיאנית העולם בחקיקת בזק, שרומסת את תקנון הכנסת, את ההתחייבות שנתנה הממשלה עצמה לבית-המשפט העליון, שחוק יהיה מונח באופן שציבור יוכל לעיין בו 21 יום לפחות, את הדרישה של היועץ המשפטי לממשלה שחוק יהיה מונח 21 יום, שאפשר יהיה לעיין בו – ובחקיקת בזק דחו את מועד עלייתו לאוויר של תאגיד השידור הציבורי.

מרב מיכאלי: כן כן, חברות וחברים, כולנו נזעקנו והתכנסנו בשביל לדחות בשבועיים את מועד עלייתו של תאגיד השידור הציבורי לאוויר.

מרב מיכאלי: כמו שלא מפתיע אף אחת ואחד מאתנו, עכשיו אנחנו מתבשרות שכנראה הוא יידחה שוב.

מרב מיכאלי: תכף נדבר על למה זה לא מפתיע אף אחת ואחד מאתנו, אבל בילינו כאן יומיים במאבק גדול נגד הדחייה הזאת, שידענו שהיא לא תיגמר בשבועיים, וידענו שמטרתה בעצם לא לאפשר את עלייתו לאוויר של שידור ציבורי, וידענו שמה שיבוא אחריו – וזה מה שקורה בימים אלה – הוא חוק שבעצם עושה עכשיו איזה מין בן כלאיים, איזה מין תאגיד חדשות שלצד התאגיד הציבורי, ושוב יהיה לו מנכ"ל ועורך ראשי, והם יהיו צהובים זה לזה, והם לא יאפשרו עבודה ראויה, ושוב נחזור לימים של רשות השידור, שבדיוק מהסיבות האלה הממשלה הקודמת של בנימין נתניהו החליטה לסגור את רשות השידור.

מרב מיכאלי: אתה יודע מה אני מזכירה לעצמי, אדוני, כשאני מתארת את כל ההתרחשויות האלה?

מרב מיכאלי: אתה ואני זקנות מספיק כדי לזכור את "בועות" – אתה זוכר את אופרת הסבון הראשונה הזאת, "בועות", שתמיד היו אומרות בסוף "מבולבלים?"? זה הולך להיות יותר גרוע.

מרב מיכאלי: ככה זה אצלנו, אדוני.

מרב מיכאלי: מבולבלות ומבולבלים, ואלוהים יודעת שהציבור בשום אופן לא יכול לעקוב אחרי מה שקורה בבית הזה, ומה שהממשלה הזאת עושה.

מרב מיכאלי: הוא רק מבין – ואת זה הוא מבין בוודאות – שזה לא עובד, לא לטובתה ולא לטובתו.

מרב מיכאלי: כך שאנחנו פותחות ופותחים את כנס הקיץ של הכנסת אחרי שכאמור הפגרה לא באמת הייתה פגרה, הכנסת כונסה בה בצורה לא ראויה, וגולת הכותרת של הכינוסים האלה הייתה ביום חמישי ב-19:00, שלושה ימים לפני הכינוס הזה.

מרב מיכאלי: ממש כאן, לאחורינו, פה – מסתכלות אחורה ורואות עדיין את שאריות הכינוס הזה, בשביל לעשות מראית עין כאילו נתנו מספיק זמן לעבוד על החוק הזה, שנדון בימים אלה בוועדה המיוחדת שקמה בפער כוחות של עשרה חברות וחברים לקואליציה ושישה לאופוזיציה, לוודא שאין כל מצב שנוכל אולי לשנות את דעתה או את דעתו של מי מהקואליציה להצביע יחד עם האופוזיציה בשביל לעשות משהו לא בדיוק לפי דרישתו של ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: אחת על גבי השנייה, באמת, התנהלויות שערורייתיות, שמביאות אותנו לפתח כנס הקיץ, חברות וחברים, עם ממשלה שרומסת, אבל באמת רומסת, בצורה אלימה, את הדמוקרטיה שלנו, את התקשורת שלנו, שהיא חלק מהדמוקרטיה שלנו, ואת האופוזיציה, שהיא חלק מהדמוקרטיה שאמורה להיות לנו.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אתה תיאלץ להודות שאני לא אטעה כשאומר שההתנהלות של הממשלה הזאת, בראשותו של נתניהו, כלומר של שלוש ממשלותיו האחרונות, ביטלה למעשה, בפועל, את הפרדת הרשויות במדינת ישראל; אין כנסת וממשלה; שהממשלה יכולה לחלוטין לחייב את חבריה להצביע לפי עמדת הממשלה – לגמרי מתקבל על הדעת וסביר, ולגמרי הגיוני שהממשלה תוכל לדרוש משמעת קואליציונית כשמגיע יום הדין: תקציב, הסכם שלום, אינשאללה יום אחד, או משהו שהוא באמת בנפשה, שהוא דרמטי למדיניות שלה.

מרב מיכאלי: אבל נתניהו הפך את המשמעת הקואליציונית לכלי יומיומי שבו מחויבות ומחויבים כל חברות וחברי הקואליציה, ולא משנה אם מדובר בנושא חשוב או שולי, יקר או זול, קשור לתקציב, לא קשור לתקציב, אידאולוגי, לא אידאולוגי.

מרב מיכאלי: פשוט, הקואליציה הזאת, חברות וחברים, אתן ואתם בקואליציה – שלא נמצאות כאן עכשיו, ולא בכדי – אני אומרת לכם – נראות ונראים פשוט כמו עובדי קבלן, מתנהגים כמו אנשים שאין להם בכלל ברירה, כאילו אין לכם חסינות, כאילו לא נבחרתם, כאילו לא קיבלתם מנדט מהציבור לייצג את האינטרס שלה ושלו – כי יש לכם חסינות בשביל לעשות את זה; אי-אפשר לפטר אתכם, אי-אפשר להביא אתכם למשפט, אי-אפשר לקחת לכם את התנאים של העבודה, המגיעים לכם בצדק, בשביל לעשות את העבודה שלכם, העבודה שאתן לא עושות ועושים.

מרב מיכאלי: זה שאתם לא נמצאות ונמצאים פה עכשיו, חברי מהקואליציה, לא משנה את העובדה שאתם פשוט לא עושות ועושים את העבודה הכי ראשונית ובסיסית שלה אתם מחויבות ומחויבים: להיות נציגות ונציגי ציבור, לעמוד נגד כל המניפולציות האלה, כל הפעולות הדורסניות האלה, שרומסות, אבל אשכרה רומסות, את הדמוקרטיה שלנו.

מרב מיכאלי: לא להסכים – כן, לפעמים, כמו שאמרה ננסי רייגן בזמנו, לפעמים פשוט just say no – לפעמים צריך להגיד: לא, אנחנו לא נשתף פעולה עם הגחמה הזאת, לא נאפשר לסגור באבחה רשות ממלכתית מפוארת, שעשתה פה עבודה מדהימה לאורך שנים.

מרב מיכאלי: לא ניתן, בחקיקה חד-צדדית, לבטל הסכם עם אלפי עובדות ועובדים ולשלוח אותם הביתה.

מרב מיכאלי: אחר כך, לא נאפשר לעשות את המניפולציה של ליילל ולבכות דמעות תנין על אותם עובדות ועובדים שהרגע שלחנו אותם הביתה, ולהגיד: אבל אוי, עכשיו אנחנו רוצות ורוצים לדאוג להם, אחרי ששנה וחצי ראש הממשלה סירב שיתקיים משא ומתן אתם, ועכשיו, בתמורה, אנחנו נזרוק הביתה את כל עובדות ועובדי התאגיד הציבורי שאנחנו עצמנו – אתם – חוקקתם וחוקקתן בתור הישועה, מה שיציל אותנו מרשות השידור הרקובה הזאת, שאותה סגרנו בחקיקה כל כך מוצדקת.

מרב מיכאלי: כל התרגילים האלה, כל המניפולציות האלה, כל השקרים, כל החקיקה הזאת, שמתנהלת בצורה שערורייתית – דברים שמגיעים בלי שהיה אפשר לקרוא אותם קודם – בלי ש – אני כבר לא אומרת שהציבור יראה אותם; אני כבר לא אומרת שנציגות ונציגי ציבור אחרים יגיעו לכנסת להשמיע את עמדתם, את האינטרסים של כאלה שאין להם נגישות לכנסת הזאת – בתוך שעות, בתוך ימים.

מרב מיכאלי: הנה, היום אנחנו נצביע בקריאה ראשונה, חברי וחברותי, על הצעת חוק שעל פניה אני חושבת שכל בני ובנות הבית יתמכו בה, של נקודות זיכוי במס להורות והורים, אבל האם אתם יודעות ויודעים, חברי, שהממשלה מתכוונת להעביר אותה כבר השבוע, מחר-מחרתיים, בקריאה שנייה ושלישית?

מרב מיכאלי: שכן מה כבר יש בסך הכול לעשות עם איזה כמה מיליארדים שיעברו מהצד הזה לצד הזה – כי עכשיו זה מה ששר האוצר רוצה, אז למה שיהיה הליך ראוי?

מרב מיכאלי: למה שוועדת הכספים תוכל לעבוד על זה כמו שצריך?

מרב מיכאלי: למה שיהיה אפשר להביא באמת את החישוב של כמה זה באמת עולה לעומת כמה זה באמת מכניס לקופת המדינה, לעומת כמה זה באמת חוסך להורות והורים?

מרב מיכאלי: חברי וחברותי, אני רוצה להגיד לכם, אני עומדת כאן, בפתיחת כנס הקיץ של הכנסת העשרים, ממש בכאב.

מרב מיכאלי: זה נשמע מליצי מאוד, אבל זה באמת ובתמים אמיתי, ואתה, אדוני היושב-ראש, אני חושבת, צריך להיות שותף לדברים.

מרב מיכאלי: הדברים מתנהלים בכנסת הזאת לא כפי שהיו צריכים, לא כפי שהתקנון שלנו מחייב אותנו, ולא כפי שאנחנו כחברות וחברי כנסת צריכים לרצות שהם יתנהלו, לא לטובת אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל, לא באופן שבו אנחנו אמורות ואמורים למלא את חובתנו.

מרב מיכאלי: וכל זה קורה כי הממשלה הזאת, בראשותו של נתניהו, לא מאפשרת לנו לעשות את זה.

מרב מיכאלי: ולכן, חברות וחברים, אני מביעה בה, בשם סיעת המחנה הציוני, אי-אמון.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, התשובה תינתן על כל ארבע ההצעות במשולב, ולכן אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, כן, לנמק הצעת אי-אמון בשם: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, מטעם, ודאי, הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בין הגשת הצעת אי-אמון לבין הקראתה בכנסת הממשלה מספיקה לעשות דברים נוספים שבגינם היא ראויה לאי-אמון.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לדבר על שני עניינים שלדעתי, לדעתנו, הממשלה ראויה לאי-אמון בגללם.

ג'מאל זחאלקה: הראשון, ההחלטה של ועדת השרים, בתמיכה של ראש הממשלה, לאשר את החוק הקרוי "חוק הלאום".

ג'מאל זחאלקה: זה אחד החוקים המסוכנים ביותר ששמעתי עליהם, שראינו בעשורים האחרונים, ואני לא מגזים.

ג'מאל זחאלקה: כי זהו חוק כוללני.

ג'מאל זחאלקה: הוא מעין – לא מעין – הוא חוק-על, שכל החקיקה וכל החוקים כפופים לו, והוא אומר שהארץ והמדינה שייכות ליהודים, וליהודים בלבד.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה קובע שני סוגים של אזרחות: אזרחות פלוס ליהודים, שיש להם פריבילגיות, ואזרחות מינוס לערבים, שחלק נכבד מזכויותיהם נשלל.

ג'מאל זחאלקה: אזרח פלוס ואזרח מינוס.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אזרחות שונה ליהודים ולערבים.

ג'מאל זחאלקה: אין דמוקרטיה שבנויה על אזרחות הייררכית; המשטרים המודרניים, אפילו דיקטטורות, לא רק משטרים דמוקרטיים, בנויים על תפיסת האדם השווה, ולא האדם ההייררכי.

ג'מאל זחאלקה: זה סוג משטרים של ימי הביניים, שיש הייררכיה – יש האדונים, יש העשירים, יש זה ויש זה ויש זה, יש מדרג של בני האדם, בעוד התפיסה המודרנית של האזרחות בנויה ומושתתת על האזרח השווה, על האזרחות השווה, על האדם השווה.

ג'מאל זחאלקה: ומכאן, אנחנו אומרים דבר פשוט: לא אזרח פלוס, לא אזרח מינוס, אלא אזרח.

ג'מאל זחאלקה: נקודה.

ג'מאל זחאלקה: אין עדיפות של אזרח אחד על אזרח אחר.

ג'מאל זחאלקה: זה ביסוד התפיסה של מדינת כל אזרחיה.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר – מדינה לא יכולה, בהגדרתה, להיות מדינה דמוקרטית, אם היא לא מדינת כל אזרחיה.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהתביעה הזאת מעצבנת הרבה אנשים כאן, אבל זה בעצם הראי שבו – מדינה צריכה לראות את עצמה בראי, ואם מדינה שהיא לא של כל אזרחיה מסתכלת בראי, ויש בה סוגים של אזרחות, סוגים של בני אדם על פי מדרג, היא לא ראויה להיות מדינת אזרחיה, היא קרובה יותר להגדרה של מדינת אפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: עיתון "הארץ", במאמר המערכת, אמר שזה חוק אפרטהייד, ואני מסכים לקביעה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה נותן מעמד נחות לשפה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: השפה הערבית קיימת כאן, בארץ הזאת, מאות ואלפי שנים, יותר מאלף שנה, ובאים ונותנים לה מעמד נחות יותר.

ג'מאל זחאלקה: הסופר אנטון שמאס הגדיר את מדינת ישראל "התנחלות של השפה העברית".

ג'מאל זחאלקה: השפה העברית היא שפתם של מיליוני אנשים בארץ, ואני חושב שיש לתת להם את האפשרות להשתמש בשפתם, בצורה שווה לחלוטין, אבל אני לא מוכן שבמשטר הקיים – או: אני מתנגד למשטר שבו נותנים מעמד נחות לערבים, ואני בא לתבוע את עלבונה של השפה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: זה בא מתפיסת עולם – אני לא יודע מהי, אבל אני אומר לכם, שאם בארץ ידברו עברית ותשלוט תרבות עברית בלבד, אם היהודים יחיו כאן, בארץ – זה לא גן עדן, זה גיהינום, זה חלום העצמות היבשות, שבו אין כלום, כולם דומים לכולם, זה עולם מונוליטי.

ג'מאל זחאלקה: הרב-גוניות היא עושר, אתם צריכים להודות לאלוהים על כך שיש כאן גם עוד שפה – ערבית, ותרבות ערבית, ובאים כאן, ובגסות רוח, בתפיסה של עליונות, וביד גסה, וביהירות גזענית, קולוניאליסטית, אומרים: אתם הערבים לא שווים לנו, אתם נחותים יותר.

ג'מאל זחאלקה: השפה שלכם נחותה יותר.

ג'מאל זחאלקה: ואני, תאמינו או לא, תובע לא רק את עלבונם של האזרחים הערבים; באותה מידה אני תובע את עלבונה של השפה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: תתביישו לכם, בערבית – אסתחו עאל חאלכום.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא אורחים כאן; אנחנו לא באנו למדינת ישראל, מדינת ישראל באה אלינו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מהגרים כאן, אנחנו בני הארץ.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מציעים לכם, כבני הארץ, שוויון מלא.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דבר קל.

ג'מאל זחאלקה: ואני מוכן להתייחס בשוויון מלא ליהודים, כמוני כמוהם, כדי שנוכל לבנות כאן עתיד יותר טוב לילדים שלנו.

ג'מאל זחאלקה: אבל אני לא מוכן לקבל שמישהו שווה יותר ממני.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה עליונות על אחר, אבל אני לא מוכן שלאחר תהיה עליונות עלי.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: למה יהודי תושב הארץ שווה יותר מערבי תושב הארץ?

ג'מאל זחאלקה: בשם איזה צדק?

ג'מאל זחאלקה: על פי מה?

ג'מאל זחאלקה: האם מבנה כזה יכול להימשך?

ג'מאל זחאלקה: אם המדינה לא יכולה לאפשר אזרחות שווה, היא צריכה להשתנות; המשטר הישראלי צריך להשתנות כדי שיאפשר לבני אדם אזרחות שווה ושוויון בין בני אדם.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לכולם להתנגד לחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה הוא חוק גזעני, חוק פאשיסטי ומסוכן ביותר, וייעשה בו שימוש כדי לפגוע באזרחים הערבים ובזכויות שלהם.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה משאיר אותנו חשופים לגמרי לכל מעללי פאשיסטים וגזענים למיניהם.

ג'מאל זחאלקה: את שאריות ההגנה שיש לנו בחוק הקיים החוק הזה שולל מאתנו, מסיר אותן מאתנו, ומשאיר אותנו חשופים לגמרי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נפנה לעולם כדי שיגן עלינו מהטירניות של הרוב בכנסת, כי פה לא מדובר בהצבעה דמוקרטית, אלא במעשה של טירניות של הרוב, ויש הבדל גדול מאוד ביניהם; כי דמוקרטיה היא לא רק – אומנם זה – איך אומרים – שחוק, אבל אני אחזור על זה ואזכיר, כי בכנסת זה לא מובן מאליו – בכל מקום בעולם מובן מאליו שדמוקרטיה זה לא שלטון הרוב, רק, אלא גם זכויות המיעוט וזכויות אדם באופן כללי.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לממשלה לפתוח במשא ומתן מיידי עם שובתי הרעב, כדי להגיע לסיום השביתה ולהיענות לתביעותיהם.

ג'מאל זחאלקה: כל התביעות של האסירים, צריך להזכיר, הן דברים שהיו להם בעבר – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – והם דורשים להחזיר להם את מה שלקחו מהם.

ג'מאל זחאלקה: אלה תביעות צודקות, תביעות סבירות, ואפשר להיענות להן ללא שינוי סדרי עולם.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לממשלה לפתוח במשא ומתן מיידי כדי לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן ינמק הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד: אוזלת ידה של הממשלה בתחום הכלכלי, הביטחוני, המדיני והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אדוני השר, אני בטוח שאתה תקשיב לדברים כדי לענות על מה שאני אגיד ועל מה שכבר נאמר כאן.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר, רק, שבאמת, הנושא הזה של חוק הלאום – אנחנו בעד חוק לאום של מישהו, אני חשבתי, מהמחנה שלך, מהמחנה הלאומי, בני בגין.

אלעזר שטרן: אם אני לא טועה, אתה בן העדה הדרוזית.

אלעזר שטרן: שירתנו באותו צבא.

אלעזר שטרן: גם שמעתי היום חברים שלי בדואים ודרוזים שמשרתים, חלקם ממשפחות שכולות, אני מניח שחלקם גם הצביעו לקואליציה הזאת – שמעתי אותם מתקוממים – איך אני אגיד לך, למה כשמחוקקים חוק לאום – שהם רוצים לתמוך בו, והם מבינים שהמדינה הזאת היא מדינה יהודית ודמוקרטית – למה צריך להעליב אותם?

אלעזר שטרן: למה צריך להעליב את שפתם?

אלעזר שטרן: למה צריך לאסור עליהם מגורים במקומות מסוימים, מעבר לוועדות קבלה, שזה כבר קיים בחוק שלנו גם היום?

אלעזר שטרן: ואני אומר לך, אדוני השר – אני לא יודע אם כבר הכנת את נאום התשובה שלך – אני אשמח אם גם אתה תעזור לי קצת להבין למה – למה הממשלה הזאת, שעיקר הטענה שלי אליה היא שהיא לא יודעת לחיות מורכבות של חברה, מורכבות של אתגרים, למה גם כשהיא עושה דבר חשוב כמו חוק לאום, היא קודם כול פוגעת באחרים, לפני שהיא מגבירה את הגאווה שלנו בהיותנו שייכים למדינה לאומית ודמוקרטית?

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, חושב, אתה יודע, כמו חבר הכנסת בני בגין, שזה לא מוכרח לבוא יחד, שאפשר באותו זמן להעלות את הלאומיות שלנו, את היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית, לא מדינת כל אזרחיה, את ההמנון שלנו לא לשנות, ובאותו זמן לחיות את השוויון – לא כהצהרה, מעומק הלב.

אלעזר שטרן: ופגש אותי עכשיו מישהו אחר, כאן, אמרתי: כן, את הגשר צריך לבנות משני הצדדים – חבר כנסת ערבי.

אלעזר שטרן: ואני אמרתי לו: כן, אבל את הגשר נבנה יחד.

אלעזר שטרן: אז הוא אמר לי: בוא נדבר על זה.

אלעזר שטרן: ואני אדבר אתו על זה.

אלעזר שטרן: אבל החוק הזה מקשה את הדיבור.

אלעזר שטרן: ואני מסכם את הדבר הזה, אני אשמח אם אתה תעזור לי – למה ביום הזה, שהכנסת תציין פה את יום הרצל, אי-אפשר לחיות את החזון של הרצל, שלצד הקמה של בית לאומי לעם היהודי נרים אנחנו את נס היחס האוניברסלי, ההומני, השוויוני, לכל אחד, בוודאי לכל אזרח?

אלעזר שטרן: תראה, היושב-ראש יקרא את פרשת השבוע הבאה: וזכרתם "כי גרים הייתם בארץ מצרים".

אלעזר שטרן: יש כאלה שמתפלפלים אם זה גר צדק או גר תושב – זה לא.

אלעזר שטרן: זה גר – כשהיינו מיעוט – לא באנו למצרים ואמרנו: אנחנו רוצים לגור בתוככם.

אלעזר שטרן: אנחנו היינו עבדים שם.

אלעזר שטרן: לא אמרנו: אנחנו רוצים את דתכם, חס וחלילה.

אלעזר שטרן: ולמרות זאת אנחנו מצווים על היחס לגר, שהוא לא כמוך, שהוא מיעוט אצלך.

אלעזר שטרן: ובאה, באמת, הכנסת הזאת – הממשלה הזאת, יותר נכון – פעם אחרי פעם, ופוגעת – אני אומר לך את האמת – בגאווה שלי להיות יהודי, במדינה שהיא בית לעם היהודי.

אלעזר שטרן: וזה מקשה עלי, כי אמרתי לך כבר קודם מה אני חושב.

אלעזר שטרן: אבל על מה אני רוצה לדבר פה?

אלעזר שטרן: תראה, זה לא הדבר היחיד שהממשלה הזאת לא יודעת לחיות.

אלעזר שטרן: אנחנו חברה מורכבת; דיבר על זה היושב-ראש גם בהדלקת המשואות.

אלעזר שטרן: אנחנו מכירים את זה.

אלעזר שטרן: אנחנו מדינה שהיא גם יהודית וגם דמוקרטית.

אלעזר שטרן: יש כאלה שחושבים שזה מתנגש.

אלעזר שטרן: אנחנו מדינה שרוצה גם ביטחון וגם שלום, ויש כאלה שחושבים שגם זה מתנגש.

אלעזר שטרן: וצריך להתמודד עם זה.

אלעזר שטרן: אנחנו גם מדינה שנלחמת בטרור, וגם צריכים לשמור על רוח צה"ל.

אלעזר שטרן: ושמענו היום שרה בכירה שמתגוללת על צה"ל, על העמדה שלו ביחס לאירוע שהיה בחברון.

אלעזר שטרן: מתגוללת, לא מילה אחרת.

אלעזר שטרן: ואני שואל, למה?

אלעזר שטרן: כן, זה חיים מורכבים; צריך להילחם בטרור כמו שנלחמים בטרור, ותאמין לי, אנחנו יודעים לעשות את זה מצוין, גם באופן לאומי וגם באופן פרטי, ואנחנו גם יודעים לעשות את זה תוך כדי זה שאנחנו שומרים על הערכים שלנו, שזה קשה לפעמים יותר.

אלעזר שטרן: אבל הממשלה הזאת לא יודעת לחיות את זה.

אלעזר שטרן: יש במדינה הזאת גם דתיים וגם חילונים; יש במדינה הזאת גם דרוזים וגם יהודים וגם מוסלמים – זאת המורכבות שלנו.

אלעזר שטרן: יש גם ישראל וגם תפוצות, ואני תכף אגע בדברים האלה.

אלעזר שטרן: יש גם קואליציה וגם אופוזיציה.

אלעזר שטרן: יש גם שליטה, וגם חופש הבעת דעות ושידור ציבורי חופשי.

אלעזר שטרן: אתה מבין מה אנחנו עושים פה בימים האלה?

אלעזר שטרן: אני אומר לך את האמת, אדוני השר, תרגיש חופשי, לא רק אתה לא מבין.

אלעזר שטרן: גם אני לא מבין.

אלעזר שטרן: לא רק אני לא מבין, גם 95% מחברי הממשלה שיושבים פה לא מבינים מה אנחנו מבזבזים את הזמן, על מה התכנסנו בין יום השואה לבין יום הזיכרון – לתת דחייה של 15 יום, שיושב-ראש ועדת הכנסת, מטעם הקואליציה, אומר שזה לא יספיק, אבל אין לו ברירה, וכבר היום אנחנו שומעים שזה כנראה לא יספיק?

אלעזר שטרן: ואנחנו פגענו – ואנחנו לא מבינים שבחברה נורמלית יש גם רשות מבצעת וגם רשות מחוקקת – ערבבנו פה את הכול; הממשלה הזאת הפכה את הרשות המחוקקת לחיילים – איך אני אגיד לך, כמעט הייתי אומר – לא: ממושמעים – חסרי עמדות, מסתובבים פה כמו זומבים, אני אומר לך, פה ובוועדות, מסביב לחוק השידור הזה, ולא מבינים מה רוצים מהם.

אלעזר שטרן: וכשאתה שואל אותם, אומר לך הכי בכיר שם: שמע, בשביל להבין את זה צריך שכולנו נלמד משפטים, אולי נבין.

אלעזר שטרן: ואני אומר לך – לא.

אלעזר שטרן: והממשלה הזאת לא מבינה, ואדוני היושב-ראש, אם אתה יושב כאן, זה קצת מתנגש עם מה שאמרת בכנסת.

אלעזר שטרן: תשמע, כששרת משפטים עולה לדוכן הזה ואומרת לנו במשך 19 דקות 21 פעם: אתם שמאל, אתם שמאל – זאת מהבית החרד"לי – אתם שמאל, ואני אומר לה אחר כך, תדעי שבצד הזה, של השמאל, יש יותר שנות שירות, יותר דרגות, יותר תעודות הצטיינות ויותר אחוזי נכות מכל הימין שלך.

אלעזר שטרן: אז למה צריך את זה?

אלעזר שטרן: אז למה צריך את זה?

אלעזר שטרן: אלה ואלה דברי אלוהים חיים.

אלעזר שטרן: מה, לא ככה נתקדם?

אלעזר שטרן: מה, את המדינה הזאת, שבנינו, ככה בנינו?

אלעזר שטרן: לפי שמאל ולפי ימין?

אלעזר שטרן: וכן, יש שמאל ויש ימין, וזה בסדר.

אלעזר שטרן: מי כמוך, כיושב-ראש המקום הדמוקרטי, יודע שככה חיה דמוקרטיה.

יולי יואל אדלשטיין: רק לא הבנתי עם מה זה מתנגש.

אלעזר שטרן: עם ההסתה.

אלעזר שטרן: עם מה זה מתנגש – עם מה, עם מה שאתה אמרת?

אלעזר שטרן: לא, להפך.

אלעזר שטרן: להפך.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אוקיי, כי אני גם לא הבנתי – – –

אלעזר שטרן: לא, לא אמרתי עם מה שאתה אמרת.

אלעזר שטרן: להפך, אמרתי שאתה נגעת בנקודה הזאת, שאתה ניסית – – –

יעקב פרי: אלעזר, אפשר היה להבין שדברי היושב-ראש התנגשו עם הדברים.

אלעזר שטרן: אז אני שמח שהיושב-ראש הפנה את תשומת לבי לחוסר ההבנה הזה, אז אני מבקש להבהיר את זה עוד פעם.

אלעזר שטרן: אני חשבתי שאותו אתגר שאתה דיברת עליו, של שמאל וימין כמכשיר מסית במקום מכשיר לגיטימי, במקום להיות, כמו שאמרתי, אלה ואלה דברי אלוהים חיים, זה מה שקרה.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, חושב, אדוני היושב-ראש – ופה, אם כבר דיברנו ככה, בינינו, בלי ששומעים – אני דיברתי קודם על התפקיד שלנו, וגם שלך, על הפרדת הרשויות הזאת שבין הרשות המבצעת לבין הרשות המחוקקת, ואני מודה שאין לי תחושה טובה, כחבר הכנסת; אני חושב שהכנסת, בתקופה האחרונה במיוחד, הופכת להיות פלסתר, לצערי גם בעיני עצמנו, כמכשיר, ואני מרשה לעצמי לומר פה, גם של קואליציה וגם של אופוזיציה, כשאנחנו באמת, מה אומרים – שיש בן אדם אחד שמבין מה הוא רוצה.

אלעזר שטרן: והאמת, כשאתה הולך בחוץ ושואלים אותך מה אתה עושה, ואחרי זה נקים שדולות על מעמד הכנסת ונעשה דיונים על מעמד הכנסת, ולא יעזור לנו כלום.

אלעזר שטרן: אבל יש עוד דבר אחד שהממשלה הזאת לא יודעת לחיות אתו – ההבדלים שבין הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת.

אלעזר שטרן: אדוני, אתה בחרת לקרוא כאן לפני שיצאנו לפגרה איך בית-המשפט העליון דחה עתירה של חברות כנסת צעירות.

אלעזר שטרן: אבל אני הערתי, ממקומי, שאדוני לא ציין כמה עתירות הוא כן קיבל.

אלעזר שטרן: ואני אמרתי כאן, מעל הדוכן הזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: על הפרוצדורות בכנסת – אף פעם לא.

יולי יואל אדלשטיין: לזכותו של בית-המשפט ייאמר, אף פעם לא.

אלעזר שטרן: אני לא מדבר על פרוצדורות.

אלעזר שטרן: אז אני אגיד יותר במפורש: אדוני, הקואליציה הזאת דוחפת אותנו לבית-המשפט העליון השכם והערב, ובית-המשפט העליון לעתים מקבל את עמדות העותרים, גם כשהם חברי הכנסת, כשאנחנו דוחפים אותם לשם.

אלעזר שטרן: הרי גם אתה יודע שהמושג הזה שנקרא סטטוס-קוו, שהוא עניין שחייב לחיות את המורכבות של מדינה יהודית, דמוקרטית, מודרנית, דתיים וחילונים – בלי בית-המשפט העליון אין טלוויזיה בשבת.

אלעזר שטרן: אתה ואני נפגשים הרבה בבתי-כנסת, אנחנו רוצים לכפות על האחים שלנו שלא תהיה טלוויזיה בשבת?

אלעזר שטרן: ברור שלא, אבל בלי בית-המשפט העליון אין טלוויזיה.

אלעזר שטרן: אחרי שאמרתי את כל זה, ואדוני – אני מכבד את זה שכנראה נגמר הזמן שלי – אני באמת, לצערי הרב, כפטריוט, ואולי דווקא בגלל זה, אצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם מרצ: מחדלי הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי, וניסיונותיה להשתלט על התקשורת בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשות גברתי.

זהבה גלאון: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, טוב לראות את כולכם, כשהגשנו את הצעת האי-אמון לפני שהכנסת יצאה לפגרה, לא ידענו שניתקל בכמה דברים שאני חושבת שאי-אפשר לעבור עליהם לסדר-היום.

זהבה גלאון: אני רוצה לשתף אתכם, חברי, בחוויה – חוויה זה לא המילה, אבל בחוויה איומה, בטראומה איומה – שעברנו, שלושה חברי כנסת מסיעת מרצ: חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג', מיכל רוזין ואני, בערב יום הזיכרון.

זהבה גלאון: השתתפנו בערב יום הזיכרון שערכו פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני ולוחמים לשלום.

זהבה גלאון: הגענו לאירוע בתל אביב, שהיו בו כ-4,000 ישראלים, כדי להשתתף בכאב המשותף ולחבק חברים שלנו שאיבדו את יקיריהם בקרבות בשנים האחרונות, שממשלת ישראל שלחה אותם להילחם, והם עשו את זה, כי הם היו פייטרים, והם נהרגו, והמשפחות שלהם חשבו שהגיע הזמן, שצריך להפסיק להקיז זה את דמו של זה, ורצו להשתתף בכאב המשותף.

זהבה גלאון: הגענו, שלושה חברי הכנסת, הגיעו משפחות שכולות, ואחרים, וברגע שהגענו עטו עלינו – עטו זה לא המילה – שעטו לעברנו – קבוצה של 200–300 מפגינים, שפכו עלינו מים, ירקו עלינו, זרקו עלינו מקלות, שכבר לא נדבר על הקללות, ולולא הייתה גדר, ולולא השוטרים הדפו אותם, זה יכול היה להיגמר אחרת.

זהבה גלאון: זה היה עם מבט של רצח בעיניים.

זהבה גלאון: אני לא רוצה לחזור על הקללות ועל השירים.

זהבה גלאון: שלושה חברי כנסת הותקפו.

זהבה גלאון: נכון, זה היה יום הזיכרון, אלה היו ימים קשים.

זהבה גלאון: לא שמעתי שום מילת גינוי במערכת הפוליטית, לא מפה ולא מפה.

זהבה גלאון: שלושה חברי כנסת הותקפו, אני אומרת את זה באחריות.

זהבה גלאון: לא ראיתי שעצרו מישהו, לא ראיתי שעיכבו מישהו.

זהבה גלאון: והאכזבה הכי גדולה, אני חייבת לומר, אדוני היושב-ראש – ואני שמחה שאתה יושב עכשיו בדיון – האכזבה הכי גדולה שלי הייתה אחרי הטראומה הזאת, כשהיינו בבית, ושמעתי אותך ביום החגיגי הזה אומר – ואני מצטטת: לא כל ימין הוא ימין פאשיסטי, ולא כל שמאל הוא שמאל בוגדני.

זהבה גלאון: ואני רוצה להתייחס למילים "שמאל בוגדני".

זהבה גלאון: מה זה אומר, הדבר הזה?

זהבה גלאון: קודם כול, בגידה זו עבירה פלילית.

זהבה גלאון: עצם הסימטריה בין לומר ימין פאשיסטי ולומר שמאל בוגדני נותנת לגיטימציה להתרת דם, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: לומר שיש כאן אנשים שהם בוגדים – חלקם, לא כל השמאל, אמרת; יש שמאל בוגדני.

זהבה גלאון: אני מנסה למצוא אותו, מי זה השמאל הבוגדני הזה, ובכלל, אם יש שמאל בוגדני, אז צריך לטפל בו.

זהבה גלאון: מה עשו לרבין כשהימין אמר עליו שהוא בוגד?

זהבה גלאון: היה מי שהבין את המסר, קרא בין השיטין, וכבר ראינו שמילים הורגות, וראינו שמילים הפכו לאצבע על ההדק.

זהבה גלאון: ומה הדבר הנורא?

זהבה גלאון: שהייתה על זה על זה ביקורת, אדוני היושב-ראש, ולא שמעתי אותך עד רגע זה מתנצל – –

יולי יואל אדלשטיין: מתנצל?

זהבה גלאון: – – שכינית את השמאל "בוגדני" – שיש שמאל בוגדני.

זהבה גלאון: אני מנסה לחפש את השמאל הבוגדני.

זהבה גלאון: זו התרת דם, אדוני.

זהבה גלאון: אני מנסה למצוא מי אלה הבוגדים, בשמאל.

זהבה גלאון: אני אומרת מראש: אני עומדת בראש מפלגה שמכנה את עצמה מפלגת שמאל, אז אני תוהה מי אלה הבוגדים, בשמאל, מי שתומך בפתרון שתי המדינות?

זהבה גלאון: מי שמאמין שמדיניות הסכסוך של נתניהו מביאה לזה שבסוף הסכסוך מנהל אותנו?

זהבה גלאון: מי שחושב שזו הזיה להמשיך לשלוט על עם אחר 50 שנה בלי שזה יתפוצץ לנו בפרצוף – אלה אנשי השמאל.

זהבה גלאון: מי שמאמין שהמשך הבנייה בהתנחלויות זה מטען חבלה בכל הסדר עתידי – אלה אנשי השמאל, וגם – כן – מי שחושב שחשוב להציב מראה בפני הציבור הישראלי על האמת שמעבר לחומות הבטון על מה שקורה בשטחים בשמנו ומטעמנו, כמו שעושים בצלם ושוברים שתיקה, אלה אנשי שמאל.

זהבה גלאון: ומי שחושב, חברי חברי הכנסת, שמדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי וגם של כל אזרחיה, ושחוק הלאום הזה אומר לדחוף לקדמת הבמה את ה"יהודית" ולדחוף לאחור את ה"דמוקרטית" – המשמעות של זה היא שזה אומר לאזרחי ישראל הערבים: תחפשו את החברים שלכם, אבל לא אצלנו, ו"דמוקרטית" בא אחרי "יהודית", לא יחד.

זהבה גלאון: מה זה אומר להתנגד לחוק הלאום הזה?

זהבה גלאון: זה אומר להיות אנשים שיש להם תפיסת עולם שוחרת שלום ושוחרת שוויון.

זהבה גלאון: אלה אנשי שמאל.

זהבה גלאון: מי שחושב שבסוף יגידו במקום מדינת ישראל מדינתו של העם היהודי וכל אזרחיה – אנחנו הופכים להיות מדינתו של העם היהודי וכל גזעניה, ומי שחושב, חברי חברי הכנסת, שלא צריך להחיל את החוק הישראלי בשטחים כמו שמבקשים איילת שקד ויריב לוין, במטרה לטשטש את הקו הירוק, שזה סיפוח דה-פקטו או שזה כבר אפרטהייד קלאסי – זה שמאל.

זהבה גלאון: אלה הם אנשי השמאל שאני מכירה – אנשים שרוצים לסיים 50 שנות שליטה על עם אחר בשטחים, 50 שנות כיבוש; שרוצים להגיע לפתרון של שתי מדינות וחלוקת הריבונות בירושלים, ולא רוצים לשלם יותר את מחיר הדמים, את מחיר השכול והריקבון המוסרי שהכיבוש בשטחים גורם לנו, של המשך השליטה על עם אחר.

זהבה גלאון: אנחנו לא רוצים להיות במצב שאנחנו ממשיכים להקיז זה את דמו של זה וממשיכים לנפק היתרי בנייה והיתרי מעבר והיתרי סחר.

זהבה גלאון: זו המדינה הדמוקרטית שקיווינו לה, שהתפללנו לה, ולא התפללנו לוולאג'ה, ולא לשועפאט; התפללנו לירושלים, אבל אנחנו מבינים שצריכה להיות חלוקת ריבונות בירושלים.

זהבה גלאון: אלה הם אנשי השמאל שאני מכירה, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני לא מכירה שמאלנים אחרים, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: מי זה בדיוק השמאל הבוגדני שאתה מתכוון אליו, אני רוצה להבין.

זהבה גלאון: ואם לא התכוונת אלינו, אז תסביר, אז תתנצל, אז תפרש, כי אחרת אתה מכניס את כל האנשים האלה, שדיברתי עליהם עכשיו, לסד של קבוצה שיש היתר להתיר את דמה; וראינו שזה כבר קרה.

זהבה גלאון: ואני חוזרת ומדגישה: היה מי שפירש היתרים כאלה לפעולה מעשית.

זהבה גלאון: אבל אני חייבת לומר, חברי חברי הכנסת, שהביקורת שלי היא לא רק על הדברים של היושב-ראש; בעיקר בעיני גרועה השתיקה של החברים שלך.

זהבה גלאון: אתם בקואליציה, לא רק שלא מחיתם, אתם גם נתתם הסכמה שבשתיקה להתרת דם, כששומעים דברים כאלה.

זהבה גלאון: אני מבינה שראש הממשלה עסוק אולי בחקירות שלו, הוא לא אמר כלום, ושר החינוך בכלל סטודנט כרגע, אז גם הוא לא אומר כלום.

זהבה גלאון: אף אחד מחברי הכנסת של הקואליציה לא חשב שהסיפור הזה עבר את הגבול – לומר שיש שמאל בוגדני, להתיר את דמם של חברי כנסת מהשמאל או של ציבור שלם בשמאל?

זהבה גלאון: מה קרה בכלל?

זהבה גלאון: למה לגנות?

זהבה גלאון: מה עשו, קראו לשמאלנים "בוגדנים"?

זהבה גלאון: אבל אני רוצה לומר שהביקורת שלי לא מופנית רק לצד הזה.

זהבה גלאון: הביקורת שלי מופנית גם לצד הזה.

זהבה גלאון: מה שמאכזב לא פחות, חברי חברי הכנסת, זה הרפיון הערכי המהדהד של מי שמתיימרים לקרוא לעצמם חלופה שלטונית, ובעצם מתנהגים בפועל כחדלי אישים.

זהבה גלאון: לא שמעתי, חוץ מחבר הכנסת אראל מרגלית, מישהו שגינה את ההתלהמות ואת הפגיעה בחברי הכנסת שהשתתפו, כולל דב חנין, בערב השכול הישראלי-פלסטיני.

זהבה גלאון: איפה האופוזיציה כשבאמת צריך לגנות?

זהבה גלאון: בואו נראה רגע את התמונה: מתנחלים שזורקים כל סוף שבוע אבנים על פלסטינים, על פעילי שמאל, על חיילי צה"ל – הם לא בוגדים.

זהבה גלאון: ניסינו להגיע למאחז הבלדים, לנו נתנו צו "שטח צבאי סגור", והמתנחלים המשיכו להיכנס פנימה וליידות אבנים על שוטרים, על חיילים, על אנשי .

זהבה גלאון: הם לא בוגדים, הרי הם עושים את זה מאהבת ישראל, ומפגיני ימין שמשליכים בקבוקי שתן על הורים שכולים בטקס יום הזיכרון וכמעט מבצעים לינץ', אני אומרת לכם, כמעט מבצעים לינץ' בחברי כנסת, הם לא בוגדים, הם הרי בסך הכול ערוגה שוטה, שלא לומר עשב שוטה.

זהבה גלאון: וגם המפגינים שקראו לחסל את הרמטכ"ל, בזמנו, כשהוא דיבר על אלאור אזריה והציב רף מוסרי אחר לצה"ל, הם הרי שיא הציונות, כמעט כמו הח"כים שבונים על אדמה פלסטינית ואז הם רצים לקדם חוק שמסדיר להם את השטח, אותו חוק הסדרה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו לא מדברים על שדים שנשלחו אלינו מהשאול, יש מי שמפעיל את השדים האלה, יש מי שמשתמש בהסתה כדי להפעיל את כל היצרים הקמאיים האלה, ואין צורך להזהיר איך זה יכול להסתיים, חברי חברי הכנסת, כי ראינו שהגבול נחצה.

זהבה גלאון: אין צורך להזכיר שוב, אני חוזרת ומדגישה, איך דברים כבר היו כאן, ואני אומרת את זה לכם, שלא תוכלו לומר: לא ידענו, ידינו נקיות.

זהבה גלאון: זה קורה כאן לנגד עינינו.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים, חברי חברי הכנסת, ולומר: אם היו לראש הממשלה ולחברי הכנסת – אם היו להם מינימום של אומץ ואחריות, הם היו קמים ומגנים את הקריאות לרצח, לתקיפה, לרדיפה ולהשתקה.

זהבה גלאון: ואני אומרת: זכותכם, חברי הכנסת, לתמוך בתפיסת עולם שונה משלנו, אבל אין לכם שום זכות לסתום את הפה.

זהבה גלאון: כשקוראים לשמאלנים "בוגדנים", וכשאומרים שיש "שמאל בוגדני", או כשמכים חברי כנסת – או כמעט זה נגמר אני לא יודעת במה – אני מציעה לכם והגיע הזמן שתגדלו עמוד שדרה ותשימו סוף להשתוללות הזאת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש ליושב-ראש הכנסת הרבה יתרונות – בתפקיד, אני מתכוון – ויש גם חסרונות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר כנסת אחר היה יכול לנצל את סעיף 53(ה) לתקנון.

יולי יואל אדלשטיין: כשחבר כנסת או סיעה מסוימת הם נושא ההצעה לסדר-היום, אז יש עשר דקות להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להשיב עשר דקות, אבל מכיוון שחברת הכנסת זהבה גלאון ביקשה שאתנצל, אני מודיע שאחרי הנאום שלך, הבנוי לתלפיות, נתת לי עוד טיעונים למה הייתי צודק במאה אחוז, ולמה הייתי צריך לציין שלא כל ימין הוא ימין פאשיסטי ולא כל שמאל הוא שמאל בוגדני – בדיוק מאותן סיבות שציינת: שלא רבין ולא רבים אחרים – עם כל האי-הסכמה, ודאי וודאי לא היו בוגדים.

זהבה גלאון: מי בוגד?

זהבה גלאון: מי בוגד, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לגבי השאלה התמימה הזאת, לגבי השאלה התמימה הזאת – – –

זהבה גלאון: מי בוגד?

יולי יואל אדלשטיין: בוגדים הם אלה שבתי-משפט בישראל קבעו שהם היו בוגדים.

יולי יואל אדלשטיין: שמאל בוגדני זה גם חברי כנסת מסוימים, שעזבו בינתיים את הכנסת הנוכחית, הכנסת העשרים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, כמו שאני יודע להתמודד עם ימין פאשיסטי לא פעם – כולל מן המיקרופון הזה – ולומר את דעתי – –

זהבה גלאון: אין סימטריה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: – – לומר את דעתי, אני מצפה ממי שבא מן השמאל – –

זהבה גלאון: אין סימטריה בין לומר ימין פאשיסטי לשמאל בוגדני.

יולי יואל אדלשטיין: – – מצפה ממי שבא מן השמאל שבאותה מידה יגנה את השמאל הבוגדני, שכן קיים.

זהבה גלאון: אתה יודע את זה.

זהבה גלאון: מי כמוך צריך לדעת שאין סימטריה בין ימין פאשיסטי לשמאל בוגדני.

זהבה גלאון: בגידה זו עבירה אחרת, יושבים בכלא עליה, אנשים נרצחו בגלל זה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שאמרנו את כל אלה – – –

זהבה גלאון: אתה תתנצל – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, לאחר שאמרנו את כל אלה, אני רוצה לספר לך – עכשיו אני אפגע בך בפריימריז, אבל אין מה לעשות: במוצאי שבת הייתי בחוג בית עם אנשי ליכוד באחד היישובים בשומרון, ובאו אלי בטענות – אני לא פעם ראשונה באותו בית – ואמרו לי: אדלשטיין, אתה זוכר, היית לפני שנה, ואמרנו לך מה אנחנו חושבים על זהבה גלאון, ואמרת לנו: זהבה גלאון היא חברת כנסת ציונית וראויה, איך אתה יכול לומר דברים כאלה?

יולי יואל אדלשטיין: אז הלך לי רבע שעה מחוג בית עוד פעם להסביר שאת חברת כנסת ציונית.

זהבה גלאון: אדוני, אני לא זקוקה לתעודת היושר שלך ולהכשר שלך.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני לא כל כך – – –

זהבה גלאון: אדוני, אני לא זקוקה להכשר שלך – –

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי שהבעיה – – –

זהבה גלאון: – – ואל תחלק ציונים.

זהבה גלאון: לא, אתה עושה מעשה שלא ייעשה.

זהבה גלאון: אל תחלק את האנשים בשמאל לטובים ורעים, ואל תיתן לי הכשר, עם כל ההערכה והכבוד – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא נותן לך שום הכשר.

זהבה גלאון: – – אני לא זקוקה להכשר הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מסכים לשום מילה שאת אומרת, רק שבדיוק בהמשך לדברים שכבר נאמרו כאן, אני בטוח שיש מקום לחופש ביטוי לימין ולשמאל, ורק אם נדע להיאבק בתוך המחנה שלנו – בתוך המחנה שלנו – בקיצונים – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אולי נלמד לחיות יחד.

זהבה גלאון: זה לא חופש ביטוי.

יולי יואל אדלשטיין: אם הקיצונים יהיו רק בצד השני, לא נגיע לשום מקום – ולצערי הרב זאת הגישה.

זהבה גלאון: זה לא חופש ביטוי.

זהבה גלאון: זה מתן היתר להתרת דם, זה לא חופש ביטוי.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: אין קיצונים בשמאל?

יולי יואל אדלשטיין: אני מצפה לשמוע את הדברים כמו שאני אומר על הימין הקיצוני, וגם – – –

עמר בר-לב: מה זה שמאל בוגדני?

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, מה זה שמאל בוגדני?

עמר בר-לב: אדוני, יש פה חוק.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: בוגדים – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה זה שמאל בוגדני בכנסת הנוכחית?

יואב קיש: כולם פאשיסטים בימין – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – –

מיכל רוזין: הוא לא שמאל – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – או שאצלכם רק יהודים – –

מיכל רוזין: הוא לא שמאל – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – בגישה הלא-גזענית.

יולי יואל אדלשטיין: אה, הוא לא שמאל, כי הוא ערבי, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: רק יהודים הם שמאל וימין.

עאידה תומא סלימאן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – בית-המשפט לא קבע – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אמרתי מה שהיה לי לומר, ואני מצפה שרק תחזרו על דברי, ולא תגנו אותם.

קריאות: – – –

יואב קיש: זה מעשה בגידה, וטוב שהוא לא יושב כאן – – – מקומו בכלא – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בושה, בושה וחרפה שמיתממים בצורה כזאת.

יואב קיש: מקומו בכלא ולא בכנסת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר איוב קרא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אין מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי אפשרות לעלות לדוכן ולהגן על עצמי במסגרת סעיף בתקנון.

זהבה גלאון: היית צריך להתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: להתנצל אני לא מתכוון, כי צדקתי בכל מילה – –

זהבה גלאון: נתת לגיטימציה להתרת דם – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – ו-99% מאוכלוסיית מדינת ישראל, מימין ומשמאל, הבינו את זה בדיוק – מי שהיה צריך להבין את זה.

עאידה תומא סלימאן: – – – בהאשמות – – –

חיים ילין: אם ככה מתחילים את המליאה, איך אנחנו נסגור את המושב אני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה צריך להצדיק את חוסר הגינוי לקיצונים במתקפה על הצד השני – –

זהבה גלאון: נו באמת.

יולי יואל אדלשטיין: – – וזה מה שאנחנו רואים כאן.

זהבה גלאון: נו, באמת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר קרא.

אלעזר שטרן: אדוני השר, אתה תענה לנו?

איוב קרא: בטח, איך לא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני מברך את כל החברים, כל חברי הכנסת, את כל השרים, את כל סגני השרים, את כל הכנסת, בפתיחת הכנס, ואני רוצה לומר, בהקשר של הצעת האי-אמון – היחסים של ישראל עם מדינות העולם והמגעים בדרגים הבכירים ביותר נמצאים כל העת במגמת עלייה וחיזוק חסרי תקדים.

איוב קרא: בכל יום מארח ראש הממשלה ראשי מדינות ואורחים נכבדים מחו"ל.

איוב קרא: ראש הממשלה היה בין המנהיגים הראשונים להתקבל אצל הנשיא טראמפ, המבקר בהמשך החודש בישראל, במסגרת מסעו הראשון לחו"ל.

איוב קרא: התקיימו גם ביקורים, המלווים בהישגים חשובים – ביקורי ראש הממשלה בארצות הברית, רוסיה, סין, קזחסטן, אזרבייג'ן, בריטניה, אוסטרליה, סינגפור ועוד.

איוב קרא: צפויים ביקורים של עוד מנהיגים בישראל – ארצות הברית, הודו, אוסטרליה ועוד.

איוב קרא: קיימת הערצה ליכולות של מדינת ישראל, בעיקר בתחומי החדשנות, הטכנולוגיה והלחימה בטרור, המהוות גשר חזק בין ישראל ומדינות העולם, לצד הבנה הולכת וגדלה של מעמדה וחשיבותה של מדינת ישראל.

איוב קרא: בנושא הפלסטיני, אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל עושה מאמץ קבוע לקדם הסדר מדיני, והקיפאון נובע מהמציאות הבעייתית, ובעיקר מהיעדרו של פרטנר בצד הפלסטיני.

איוב קרא: על הפרק ניסיון נוסף, של הנשיא טראמפ, כנראה, לקדם את התהליך המדיני, וישראל כמובן תהיה שותפה בו.

איוב קרא: בתחום החברתי-כלכלי, פנים, תכנון ופיתוח, אדוני היושב-ראש, הקצינו תוכנית לצפון – 15 מיליארד שקל לפיתוח אזור הצפון ולחיזוק העיר חיפה.

איוב קרא: בעיר חריש הממשלה משקיעה 1.1 מיליארד ש"ח לשנים 2016–2020, לסיוע ולהקמת העיר החדשה בחריש.

איוב קרא: במגזר הדרוזי השקענו 2 מיליארד ש"ח לשנים 2016–2019 לפיתוח והעצמת היישובים הדרוזיים, וכן לקידום הקמת יישוב חדש למגזר הדרוזי.

איוב קרא: בעוטף-עזה – יש החלטה בממשלה על חוסן לעוטף-עזה, בהיקף של 530 מיליון ש"ח לשנים 2018-2017, שמתווספים על 330 מיליון ש"ח שיועברו ליישובי עוטף-עזה באותן שנים, בסך הכול 880 מיליון ש"ח.

איוב קרא: גם בירושלים השקענו; יש תוכנית היובל לפיתוח כלכלי של ירושלים בהיקף 850 מיליון ש"ח.

איוב קרא: ביהודה ושומרון השקענו 87 מיליון ש"ח, סיוע מיוחד לאזור יהודה ושומרון; 55 מיליון ש"ח סיוע מיוחד לקריית ארבע וליישוב היהודי בחברון; 70 מיליון ש"ח מענה להוצאות מיוחדות לשנת 2015 לרשויות מקומיות באזור יהודה ושומרון.

איוב קרא: כמו כן, יש תוכנית מיוחדת לפיתוח היישוב קצרין והגולן בכלל – תוכנית פיתוח מיוחדת לאזור הזה.

איוב קרא: בנושא השרפות – הוקצה סכום עתק כדי לשקם ולפצות את נפגעי השרפות שהתחוללו בנובמבר 2016.

איוב קרא: יש הקצאה מיוחדת גם למעבר צה"ל לנגב, פתיחת קריית ההדרכה בצומת הנגב, עיר הבה"דים, יישום תוכניות הפיתוח לאזור הדרום.

איוב קרא: בנושאי עלייה וקליטה, הממשלה מפעילה תוכנית מיוחדת לעידוד עלייה וקליטה מיטבית של עולים מצרפת, בלגיה ואוקראינה.

איוב קרא: גם בנושא בעלי החיים – אנחנו היינו שם, וקידמנו הגנה על בעלי חיים ורווחתם.

איוב קרא: בנושא יוקר המחיה, שכל כך מבקרים אותנו בו, הגברנו את התחרות בתחום הבנקאות והאשראי הצרכני, בין היתר במטרה להוזיל את האשראי הצרכני ולגוון את מקורותיו.

איוב קרא: כמו כן הורדנו את מס ההכנסה, כך שיש גידול בשכר נטו של מקבלי שכר נמוך וממוצע עד כ-200 ש"ח חיסכון בחודש למשפחה עם שני מפרנסים.

איוב קרא: הורדת יוקר המחיה, אדוני היושב-ראש, במוצרי צריכה – עשינו זאת; הקלות רגולטוריות ביבוא מוצרי חשמל ותמרוקים, המשך הפחתת המכסים על בשר, דגים, גבינות ומוצרי מזון אחרים.

איוב קרא: עוד בנושא יוקר המחיה – הגברנו את התחרות בתחום הטלוויזיה הרב-ערוצית, חיזוק מערך עידן פלוס, הפצת ערוצים פתוחים באינטרנט.

איוב קרא: כמו כן – העלינו את שכר המינימום – עודדנו את התחרות במשק הגפ"מ, גז הבישול הביתי.

איוב קרא: עשינו רפורמה במכון התקנים ובמערך התקינה, שינוי במבנה מכון התקנים וועדות התקינה של המכון, כך שיינתן ייצוג לגורמים רבים יותר בגופים אלה.

איוב קרא: הסרת חסמי יבוא באמצעות האצת התאמת התקינה הישראלית לתקינה הבין-לאומית, פתיחת בדיקות המעבדה של המכון לתחרות, וכך להורדת מחירן.

איוב קרא: בנדל"ן ותשתיות, אדוני היושב-ראש, אישרנו תוכנית למגורים בהיקף של 110,000 יחידות דיור בשנה; כמו כן, שיווק 70,000 יחידות דיור במסלול מחיר למשתכן מכינון הממשלה; חתימה על הסכם גג בערים שונות ברחבי הארץ כדי להבטיח שכל הדירות ששווקו יקבלו היתרי בנייה ופיתוח תשתיות עירוניות במקביל; כמו כן, אושר לביצוע קו רכבת קלה במטרופולינים, ופרויקטים של רכבת כבדה בהיקף של יותר מ-50 מיליארד ש"ח.

איוב קרא: בנושא פיתוח משק הגז הטבעי – פתיחת הים לחיפוש מאגרי גז נוספים; במידה שיימצאו מאגרים נוספים תגדל התחרות בשוק ויגדלו הכנסות המדינה ממכירת גז.

איוב קרא: כמו כן, האצת מעבר המשק לגז טבעי, עידוד גז טבעי בתחבורה והאצת חיבור מפעלי תעשייה לגז טבעי.

איוב קרא: בנושא עידוד הצמיחה – הורדנו את יחס החוב–תוצר של ישראל לרמה של 60.5% – ללא רשויות מקומיות – הגעה ליעד של שנת 2020 כבר בשנת 2016; עידוד הצמיחה על ידי הורדת מס חברות מ-25% ל-24% ב-2017, ול-23% ב-2018; עשינו רפורמה בתחום מיסוי חברות הענק, בין-לאומי, במטרה להשאיר – ולמשוך חברות בין-לאומיות נוספות לישראל, ולמשוך ולהשאיר קניין רוחני בישראל.

איוב קרא: כמו כן, עשינו תוכנית רב-שנתית להגדלת כוח אדם בתעשיית ההייטק – בין היתר הגדלת מספר התלמידים לתארים רלוונטיים באוניברסיטאות; כמו כן, הגדלת מספר בעלי בגרויות של חמש יחידות לימוד במתמטיקה; שילוב יהודים מן התפוצות בתעשיית ההייטק הישראלית; עידוד ההכשרות החוץ-אקדמיות הרלוונטיות לתעשייה, והקלות בהבאת עובדים מיומנים מחו"ל להשתלבות בתפקידי מפתח בתעשייה.

איוב קרא: האצת פיתוח תשתיות ותקשורת – הסרת חסמים לפריסת תשתיות על ידי שחקנים חדשים; צעדים לשיפור הסביבה העסקית בישראל, מדד doing business; הגברת המלחמה בהון השחור – סגירת פרצות מס, ועל ידי כך הגדלת גביית המסים; חיזוק תעשיית הסייבר.

איוב קרא: הקמת הרשות הלאומית לחדשנות במקום המדען הראשי – הרשות החדשה גמישה ויעילה יותר, וכך יכולה לעודד את תעשיית ההייטק הישראלית ביתר שאת.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: בנושא קשרי חוץ – משרד ראש הממשלה מרכז את המאמץ הממשלתי לחיזוק ולהעמקת הקשרים הכלכליים עם מדינות – קודם כול סין; עם סין הייתה חתימה על מזכר הבנות בילטרלי לשיתוף פעולה כלכלי, והקמת צוות משימה משותף לסין ולישראל; זינוק בהיקף ובמספר ההשקעות והרכישות של סין בישראל, לדוגמה: רכישת תנובה ו"לומניס", נובו השקעות, באידו ועליבאבא; פתיחת קווי תעופה ישירים, וגם ויזות לעשר שנים; הכפלת מספר התיירים הסינים בישראל, שעלה ל-86,000 תיירים; ישראל חברה ומייסדת בבנק ההשקעות האסייתי לתשתיות, ALLB.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: יפן – הייתה חתימה על הסכם בילטרלי ייחודי לעידוד – והגנה על השקעות – –

עאידה תומא סלימאן: אדוני השר – – –

איוב קרא: – – גידול בהשקעות היפניות בישראל ופתיחה של מרכז מו"פ יפני בישראל.

איוב קרא: ערך ההשקעה גדל ל-46 מיליון דולר בשנת 2015, גידול שהוא פי 26 משנת 2012.

עאידה תומא סלימאן: רוב הדיון היה על חוק הלאום, למה אתה לא עונה?

איוב קרא: אמריקה הלטינית – קבלת ישראל כמדינה משקיפה בברית הפסיפית, שחברות בה צ'ילה, מקסיקו, קולומביה ופרו; הרחבת פעילות מדינת ישראל בבנק הבין-אומי האמריקני לפיתוח; כמו כן, קידום חתימה על הסכמים עם פרו וצ'ילה והסכמי מו"פ עם קולומביה, מקסיקו וצ'ילה; קידום פרויקטים משותפים.

איוב קרא: הודו – הכנת הצעת מחליטים לממשלה בשיתוף מרבית משרדי הממשלה, שכוללת תוכנית ארבע-שנתית, מ-2017 ל-2020, לחיזוק הקשרים עם הרפובליקה של הודו, שתובא לאישור סמוך לביקור ראש ממשלת הודו בקרוב בישראל.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: בנושא אפריקה – הידוק הקשרים הכלכליים עם מדינות יבשת אפריקה.

איוב קרא: בנושא ההשכלה הגבוהה – מיסוד תוכנית חומש של ות"ת בנושא בין-לאומי במערכת להשכלה הגבוהה, שמטרתה להגדיל את מספר הסטודנטים מחו"ל שיבואו ללמוד בישראל מכ-12,000 כיום עד 25,000 בתוך חמש שנים, תוך התמקדות בהבאת סטודנטים לתארים שונים, פוסט-דוקטורנטים וסטודנטים לתקופות קצרות.

איוב קרא: תוכנית הישגים להייטק – תוכנית שמעניקה הזדמנות חד-פעמית לצעירים מהפריפריה החברתית והגאוגרפית ללא נתוני קבלה ללימודים אקדמיים במקצועות ההייטק, ואף ללא תעודת בגרות, המתקשים לעמוד בנטל הכלכלי של הלימודים, לרכוש השכלה אקדמית בהנדסה ובמדעים במוסדות המובילים והיוקרתיים בישראל.

איוב קרא: התוכנית מקדמת מוביליות חברתית של צעירים, מצמצמת פערים סוציו-אקונומיים, ובו בזמן עונה על הצורך הלאומי של הגדלה וגיוון בוגרי התארים במקצועות ההייטק.

איוב קרא: בשנים הקרובות צפוי כי התוכנית תוסיף למדינת ישראל כ-450 מהנדסים חדשים, שבלעדיה סביר להניח שלא הייתה אפשרות לעשות כן.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, גם בנושא המאמץ הדיגיטלי הלאומי יש לממשלה מה להציע, כולל קידום שירותים דיגיטליים מתקדמים, בדגש על תחומי הבריאות, החינוך, הרווחה ושירותי "ממשל זמין" לביצוע פעולות מקוונות ברשת, כחלק מתפיסה כוללת של שיפור השירות לאזרח, צמצום פערים חברתיים וגאוגרפיים, הפחתת הנטל הביורוקרטי ועידוד הצמיחה.

איוב קרא: בנושא רגולציה – הפחתת נטל רגולטורי קיים – –

מסעוד גנאים: – – –

איוב קרא: – – בשנים 2015–2016 בוצעו תהליכי הפחתת נטל ב-45 תחומים רגולטוריים בכל משרדי הממשלה.

מסעוד גנאים: – – –

איוב קרא: נו.

מסעוד גנאים: – – –

איוב קרא: עוד מעט נתייחס לזה.

איוב קרא: אני מבטיח לך להתייחס לזה.

יצחק וקנין: עמוד אחרון.

יצחק וקנין: זה הצהרת הון, זה בסדר.

מסעוד גנאים: – – –

איוב קרא: תזכיר לי, שיח' מסעוד, אין בעיה.

איוב קרא: אני אדבר על זה.

קריאה: – – – באמת.

קריאה: מה – – –

יצחק וקנין: חבר'ה, בסדר.

איוב קרא: הרובוטים עוד יפתיעו.

איוב קרא: סך כל ההפחתות שבוצעו מסתכמות, בהערכה שמרנית, להפחתת העלות ב-2.5 מיליארד ש"ח באופן מיידי.

זוהיר בהלול: – – – סליחה, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: הפחתות אלה מתייחסות לעלויות לעסקים – – –

יצחק וקנין: לא, זה בסדר.

יצחק וקנין: אמרתי, אמריקה בצבעים, זה.

איוב קרא: לא, זוהיר, מותר לך לדבר ביידיש, מה הבעיה?

קריאה: – – – יכול לשבת.

איוב קרא: – – אך כל התוכניות עתידות להוביל לפתיחת השוק לתחרות, ובכך להפחתה כללית משמעותית של יוקר המחיה בישראל.

איוב קרא: שילוב יוצאי אתיופיה – השיח' גנאים, אני חייב לסיים את מה שחובה עלי להסביר לך, כדי שתפנים כמה הממשלה עושה, ואז אתה מקבל, ותצביע אתי.

איוב קרא: בהחלט.

מסעוד גנאים: גן עדן, ברוך השם.

מסעוד גנאים: גן עדן.

איוב קרא: אז זה מה – אני בדיוק חזרתי מאתיופיה לפני כמה ימים.

מסעוד גנאים: מה יש שם?

איוב קרא: אוהו.

איוב קרא: מלכת שבא, אתה מכיר אותה?

מסעוד גנאים: מכיר, כן.

איוב קרא: אז איך אתה יכול לדבר על אתיופיה?

איוב קרא: זה ההיסטוריה של האזור כולו.

מסעוד גנאים: אבל עכשיו, מה יש שם עכשיו?

איוב קרא: מלכת שבא הלכה בשביל הבשמים עד פה, למלך שלמה.

איוב קרא: אתה יודע איזה מרחק עשתה, אפילו שהיו לו 1,000 נשים?

איוב קרא: זה לא פשוט.

איוב קרא: ב-2015 הקים ראש הממשלה ועדת שרים בנושא, שהוא עומד בראשה.

איוב קרא: מאז הקמתה ועד היום אישרה ועדת השרים תוכנית לארבע שנים שכוונתה לסייע בהשתלבות המיטבית של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית בתחומי לימוד והשכלה, השתלבות חברתית ואזרחית, וגם בנושאי תעסוקה ודיור, משפחה וקהילה.

איוב קרא: התוכנית נוגעת, כאמור, בכל תחומי החיים, וכוללת פעולות המכוונות לצמצום פערים מחד גיסא, אך גם לעידוד מצוינות ומנהיגות מאידך גיסא.

איוב קרא: בנושא החרדים ותעסוקת חרדים, אדוני היושב-ראש, הממשלה קיבלה החלטה על שילוב חרדים בשירות המדינה בתפקידים אקדמיים, ויוצרת כלים למהלך זה.

איוב קרא: ההחלטה יוצרת תקנים זמניים לקליטת סטודנטים או עובדים מן המניין לתקופה קצובה.

איוב קרא: מדובר במהלך המיועד להביא לקליטת כ-150 עובדים – גברים חרדים או נשים חרדיות – מדי שנה.

איוב קרא: בתחום התקשורת – בעידן האינטרנט מגוחך לטעון שהממשלה מנסה להשתלט על התקשורת.

איוב קרא: חשוב לציין כי מאז קום המדינה לא היו כל כך הרבה כלי תקשורת בישראל.

איוב קרא: במדינות בסדר הגודל של ישראל יש בין חמישה לשישה ערוצי טלוויזיה חדשותיים, ועוד עשרות אתרי אינטרנט, ואילו אצלנו קיימים כרגע רק שלושה.

איוב קרא: מטרת הממשלה להרחיב את ההיצע.

איוב קרא: הכוונה היא לשבור את מונופול תחנות התקשורת והדעות הרווחות בו, אך יש גם גורמים אשר מנסים לשמר את המצב הקיים.

איוב קרא: לכן, מאחר שאני – איפה האלוף אליעזר שטרן?

אלעזר שטרן: אלעזר.

איוב קרא: אני עוד מעט אגיע אליך.

אלעזר שטרן: אני במתח.

איוב קרא: אני רוצה לומר קודם כול לגבי התאגיד כמה מילים, בהזדמנות הזאת, והן שבעצם אנחנו הולכים להליך כדי להיטיב עם הציבור, ולא להפך, כדי להביא למצב שבעצם נוכל לרכז – – –

חיים ילין: הציבור צריך פסיכיאטר כבר, שיגעתם אותו.

חיים ילין: תאמין לי, אני אומר לך בכנות.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, הציבור – – –

איוב קרא: מי שהתחיל את החוק הזה, ואת כל נושא הפרטת רשות השידור, היה מר לפיד – ג'וניור.

איוב קרא: הוא התחיל, הוא היה – –

חיים ילין: איפה גלעד ארדן?

חיים ילין: איפה גלעד ארדן?

חיים ילין: איפה גלעד?

חיים ילין: בחייאת.

איוב קרא: – – הוא היה שר – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איוב קרא: יעקב, חבר הכנסת פרי, אי-אפשר להזכיר – – –

יצחק וקנין: עד עכשיו, חבר הכנסת חיים ילין, אלעזר שטרן, עד עכשיו כל כך יפה הקשבתם לשר איוב קרא – – –

אלעזר שטרן: שתקתי, מה אתה רוצה?

איילת נחמיאס ורבין: נהניתי – – –

יצחק וקנין: אז אני מבקש שתמשיכו להקשיב.

איילת נחמיאס ורבין: יש סיפורים מעניינים, נשמע – – –

אלעזר שטרן: תשמע, אדוני היושב-ראש, עד שיש שר שמבטיח להסביר לנו, אולי.

אלעזר שטרן: נו, בבקשה.

יצחק וקנין: לא, הוא כבר צריך לסיים.

אלעזר שטרן: לא, אבל שיסביר.

יצחק וקנין: אלעזר שטרן, אנא, אני חושב שהוא יותר מ-20 דקות פה.

אלעזר שטרן: אבל שיסביר.

יצחק וקנין: אפילו הצהרת הון יותר קצרה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני יושב-ראש ועדת האתיקה, הוא יודע.

איוב קרא: אני, אחרי הדיון שבדרך, אני אענה לך, כי ביקשו ממני לסיים.

איוב קרא: אני לא סיימתי, אני אעלה לדבר.

אלעזר שטרן: לא, תענה לי.

אלעזר שטרן: אתה שר, אתה שר, גם אם ביקשו ממך אתה יכול לענות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

איוב קרא: אליעזר, אתה יודע שאני – – –

אלעזר שטרן: אלעזר.

איוב קרא: אלעזר שטרן, שהיה ראש אכ"א – אחד הטובים בצה"ל.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: זהו, עשית לו את היום, גמרנו.

איוב קרא: ועבדנו יחד הרבה למען נעדרים ושבויים.

אלעזר שטרן: תמיד.

איוב קרא: אז אני מבטיח לך שתקבל תשובה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר איוב קרא.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל דובר.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים, מהמחנה הציוני – איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: אחריה – יוסף ג'בארין, ואחריו – עליזה לביא.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: השר קרא, אני מצטערת לראות שאתה יוצא מהמליאה – אה, אתה פה, כי אני פשוט תמהה, איזה קשר בין מה שאתה סיפרת לנו כאן עכשיו לבין הצעת האי-אמון בממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להתעלם ממה שקורה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול – לא היום, אתמול למעשה – נפתח כנס הקיץ של הכנסת, לא בנושאים קריטיים כמו סוגיית הנכים, כמו "משפחה נטו", שזה מהלך חשוב, כמו סוגיות אחרות שהן קריטיות לחברה הישראלית, אלא בדיון מאוד מאוד חשוב, בנושא התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו זה כבר לא התאגיד – יש לנו תאגיד, ויש לנו תאגידוש.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי החליטה הממשלה שהתאגיד במתכונתו הנוכחית לא מוצא חן בעיניה.

איילת נחמיאס ורבין: וזה לא כי התאגיד לא מוצא חן בעיניה, אלא מי שמאייש את התאגיד לא מוצא חן בעיניה, הוא לא נראה לה, הוא לא משרת אותה – ומה שווה התאגיד אם אי-אפשר לשלוט בו?

איילת נחמיאס ורבין: אז עכשיו בואו נקים לנו תאגידוש, ובתאגידוש ננסה לשלוט, כי זה מה שמתחייב מהדמוקרטיה, שמי שמתיימרת – שמחזיקה מעצמה כגדולת הדמוקרטיות במזרח התיכון – וכן, אנחנו דמוקרטיה, אבל יושבת כאן הקואליציה, ומדי שבוע מופיעה – מציגה בפנינו מופע אימים של חוסר דמוקרטיה, של התייחסות עלובה ביותר למיעוטים במדינת ישראל, העבירה אתמול את חוק הלאום, שפשוט מוחק את הערבית כשפה רשמית של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט מתעלמים מכל מה שהפך את מדינת ישראל למה שהיא, קרי, מגילת העצמאות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים להיות יהודים, ואנחנו רוצים להיות דמוקרטיים, אבל המשלה הזאת רוצה לוודא שאנחנו לאט-לאט נאבד את הרוב היהודי, אדוני חבר הכנסת וקנין, היא רוצה לוודא שאנחנו נפסיק להיות דמוקרטיים.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם אנחנו – כמובן, טוען ראש הממשלה שהוא חותר להפחית את הריכוזיות בשוק התקשורת, אבל לא היא, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: הוא רוצה להחזיק – תסלחו לי, אני לא רוצה להשתמש במילים לא פרלמנטריות, אז נאמר – במקום שלא נעים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא רוצה לוודא שכולם סרים למרותו.

איילת נחמיאס ורבין: קיימנו היום – חבר הכנסת פולקמן, נראה לי שהוא פה – קיימנו היום דיון ממושך בשאלה למה בכלל צריך כונס הנכסים הרשמי להיות מי שממנה את עורך החדשות או מנהל חטיבת החדשות הראשי, וכמובן גם בלי מכרז.

איילת נחמיאס ורבין: למה הוא צריך לעשות את זה?

איילת נחמיאס ורבין: מאיזו סיבה הוא צריך לעשות את זה חוץ מסיבה אחת?

איילת נחמיאס ורבין: ואדוני השר קרא, אני רואה, אתה למדת יפה מהבוס שלך, ראש הממשלה, ואתה מרהיב ומספר לנו על יפן ועל סין, על רוסיה – אני רוצה להגיד לכם, אלף לילה ולילה, כל כך נעים לשבת במליאה ולשמוע את הסיפורים הבין-לאומיים המפעימים האלה, כשאנחנו צריכים לחפור ולחפור ולחפור בשאלת התאגיד והתאגידוש, והאם יהיה לנו מנהל חטיבת חדשות כזה, והאם כונס הנכסים הרשמי ינהל חברה שהיא לא בפירוק, חברה חדשה, האם הוא יעשה דבר כזה, והכול הכול הכול – כי מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו, אדוני השר וחברי חברי הכנסת?

איילת נחמיאס ורבין: כי מה שווים בכלל כל העניינים במדינת ישראל אם אנחנו לא שולטים בהם?

איילת נחמיאס ורבין: כי גם לפריפריה לא מגיע שיהיה שבוע הספר, כי אנחנו רק נדבר על הפריפריה, אבל אנחנו לא באמת נעזור לה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נעלה את הפריפריה על ראש שמחתנו, אבל אנחנו לא נעזור לה, אנחנו נגיד: לפריפריה לא מגיע שבוע הספר.

איילת נחמיאס ורבין: פרט שולי, פרט שולי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נבקש שבטקס הדלקת המשואות – –

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני רק מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: – – טקס הדלקת המשואות לתפארת מדינת ישראל זה גם שבוע הספר בפריפריה, וזה בעיקר שמירה על הדמוקרטיה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: זה החוסן האמיתי שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לאיילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה יוסף ג'בארין, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: אפילו מסעוד גנאים התענג מכל רגע שהשר היה פה, נכון?

מסעוד גנאים: במיוחד – – –

יצחק וקנין: ואפילו עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: אני?

עאידה תומא סלימאן: אל תשאל.

יוסף ג'בארין: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, השר איוב קרא משום מה בחר להתעלם מהדיון, שהיה על חוק הלאום, ואני מתפלא עליך, השר קרא.

יוסף ג'בארין: אם החוק הזה יעבור – – –

איוב קרא: אני ממשיך, עוד לא סיימתי.

יוסף ג'בארין: אם החוק הזה יעבור, אתה לא רק תהיה שר מדרגה שנייה או שלישית, אתה גם תהיה אזרח מדרגה שנייה או שלישית.

יוסף ג'בארין: ולכן, צר לי שהחלטת לשתוק מול – –

עאידה תומא סלימאן: אולי בגלל זה הוא לא התייחס.

יוסף ג'בארין: – – מול הצעת החוק המאוד-המסוכנת הזאת.

יוסף ג'בארין: בדיון – – –

איוב קרא: אני עולה – – –

יוסף ג'בארין: בדיון על הגדרת המדינה – תפדל.

איוב קרא: אני עולה אחר כך להמשיך את התשובה שלי.

איוב קרא: אני לא סיימתי.

יוסף ג'בארין: אני מצפה לשמוע שאתה מתנגד לחוק הזה.

יוסף ג'בארין: בדיון על הגדרת המדינה, בסעיף 7א, כמדינה יהודית או כמדינתו של העם היהודי, עלה על הדוכן הזה – ואני חוזר ל-1985, 1985 זו הייתה הפעם הראשונה שהכנסת חוקקה את ההגדרה הזאת, הגדרת המדינה כמדינה יהודית או כמדינתו של העם היהודי – עלה על הדוכן הזה המנהיג הקומוניסטי חבר הכנסת תופיק טובי, והוא אמר בדיוק את הדברים הללו, שלדעתי הם ממשיכים להדהד עד היום, ולכן אני רוצה לצטט את הדברים שהוא אמר.

יוסף ג'בארין: שוב, 1985:

יוסף ג'בארין: לבוא היום ולקבוע בחוק את מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי, פירושו לומר ל-16% מכלל אזרחי מדינת ישראל שאין להם מדינה כלל, ולקבוע שהם תושבים בלא מדינה.

יוסף ג'בארין: שמדינת ישראל היא אך ורק המדינה של תושביה היהודים, וכי האזרחים הערבים החיים בה והיושבים בה, יושבים וחיים בה רק בחסד, ללא זכויות שוות לאלה של אזרחיה היהודים.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת טובי שואל אם מנסחי ההגדרה הזאת לא חשים שהם באים לומר ל-700,000 אזרחי מדינת ישראל – 700,000 בזמנו, עכשיו 1.5 מיליון – לומר ל-700,000 אזרחי מדינת ישראל שהם אזרחים מדרגה שנייה.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת טובי ממשיך: להמוני העם הערבי החיים בישראל, אזרחי מדינת ישראל, אין מולדת אחרת.

יוסף ג'בארין: זוהי מולדתם, בה יחיו, בה ייאבקו למען שוויון זכויות, ובה ירצו לחיות כשווים בין שווים.

יוסף ג'בארין: הם לא יסכימו להגדרות שמשמעותן שלילת זכותם, השווה לשלילת העובדה שמדינת ישראל היא גם מדינתם.

יוסף ג'בארין: יחד עם הכוחות הדמוקרטיים הם ייאבקו כדי לחיות בה בכבוד ובשוויון.

יוסף ג'בארין: אני שואל – כך שואל חבר הכנסת טובי ב-1985 – האם מנסחי ההגדרה הזאת לא מבינים שבהגדרה הזאת הם מכתימים את מדינת ישראל כמדינת אפרטהייד, כמדינה גזענית?

יוסף ג'בארין: הצעתי היא – כפי שמסכם חבר הכנסת טובי, ואני מצטרף, 32 שנים לאחר מכן, להצעה הזאת – הצעתי היא להשאיר את הניסוח, כך שמדינת ישראל תהיה לכבוד לבית ולמולדת לכל אזרחיה, היהודים והערבים.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שחברי הכנסת במשכן הזה יתעשתו ויצטרפו להצעה הבסיסית הזאת, שמבטיחה שוויון לכלל אזרחי המדינה, יהודים כערבים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת רועי פולקמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותי, חברי חברי הכנסת, כנראה אנחנו לא אוהבים מתנות; אנחנו לא אוהבים מתנות טובות, כולנו.

עליזה לביא: איך יכול להיות שאנחנו דוחים ורבים ומתווכחים וכועסים, וזה נהיה בלגן אחד גדול, סביב אותה מתנה מדהימה, נהדרת, יפה, מרגשת, שקיבלנו, ולא רק קיבלנו, גם הענקנו לכל העולם – קיבלנו את השבת, מתנה ענקית וטובה – מתנה טובה יש לי בבית גנזי, אמר הקדוש-ברוך-הוא, ושבת שמה, ואני מבקש לתת אותה לבני ישראל.

עליזה לביא: וקיבלנו את המתנה הזאת.

עליזה לביא: ומי שמכיר אותי יודע כמה חשוב לי שבמדינת ישראל תהיה שבת, יהיה יום אחד שאינו ככל הימים; יום שבו הגוף והנפש יכולים לנוח, לבלות זמן איכות עם המשפחה, עם החברים, עם הקרובים, בקהילה, מחוץ לקהילה; יום שיש לו פוטנציאל להיות באמת אחד מהיסודות המאחדים והמחברים בין הקבוצות בחברה, יום שכל אחד מכבד ומכבדת, ונהנה ונהנית ממנו בדרך שלה.

עליזה לביא: אבל השבת, חברים וחברות, שייכת לכולנו.

עליזה לביא: היא של כולנו.

עליזה לביא: היא מתנה טובה שקיבלנו כולנו, והיא שייכת לנו.

עליזה לביא: מה שקורה כאן, בישראל שלנו, זה שיש מחטף, מאבק, סביב השבת.

עליזה לביא: בדיוק הפוך מאותו נותן מתנה שנתן לנו את המתנה הזאת שאנחנו נתנו אותה לעולם.

עליזה לביא: יותר מששמרו בני ישראל את השבת, שמרה השבת את עם ישראל, אומר לנו אחד העם.

עליזה לביא: גם בוויכוח לפני 120 שנים, בראשית ימי הציונות, על איך ומה, כולם מבינים שהשבת היא המתנה, שאת השבת צריך באמת לסמן כיום מיוחד.

עליזה לביא: אז איך יכול להיות שהשבת כאן הופכת לכזה מאבק, לחוסר יכולת שלנו כחברה בוגרת, בשלה ואחראית לקבל החלטה?

עליזה לביא: למה הדחייה הזאת, החוזרת ונשנית, לקיים שיח ודיאלוג משותף?

עליזה לביא: למה שרי פנים אחד אחר השני רצים, בורחים כמו מאש בשדה קוצים, מלקיחת אחריות, מהבנה ברורה וחד-משמעית שהשבת, אפשר וצריך לתת בה מקום לכולם ולכולן בצורה ראויה, נכונה, מידתית?

עליזה לביא: כי השבת היא של כולם, ושונים אנחנו; חזרנו לפה אחרי 2000 שנות גלות, כל אחד עם המנהגים שלו, עם ההבנות שלו, עם הראייה, עם הרצון.

עליזה לביא: בואו נמצא את המאחד ואת המשותף, ויש הרבה.

עליזה לביא: וכשאנחנו רוצים אנחנו יודעים להסתדר, ולא הכול חקיקה.

עליזה לביא: כל החוקים שנעשו כאן בנושאים דתיים, אם זה על ברית מילה, שלא נעשה, ראינו תוצאה; ליום כיפור אין חוק, ואנחנו רואים איזה כבוד ואיזה שמירה.

עליזה לביא: אבל חוק החמץ – תראו מה הוא הביא עלינו.

עליזה לביא: תראו איזו רעה חולה הוא הביא לפתחה של האוכלוסייה.

עליזה לביא: הרי לא משמרים אותו, והוא מביא דווקא אנטי וחוסר כבוד.

עליזה לביא: והרבה טוב היה כאן לפני שנחקק פה חוק החמץ.

עליזה לביא: אז אין חוק על ברית מילה, ואין חוק על יום כיפור, ואסור שגם יהיה חוק על השבת, ואפשר ורצוי לקיים את הדיאלוג הזה בצורה מסודרת.

עליזה לביא: אמנת גביזון-מדן, שבאה בצורה באמת מדויקת – –

יצחק וקנין: תודה.

עליזה לביא: – – עושה את זה נכון, ויש לנו איך לאמץ ואיך ללמוד.

עליזה לביא: ואדוני היושב-ראש, אם עובדים באמת חשובים לנו, אז יש הצעה שגם תאפשר – הצעת חוק שלי – לעובדים שאינם שומרים שבת, לא בכפייה, לעבוד בשבת.

עליזה לביא: אז אם אנחנו רוצים לעשות סדר, בואו נעשה סדר.

עליזה לביא: אבל כפייה וחוק בצורה מעוותת לא יעברו.

עליזה לביא: השבת היא של כולם, בואו ניקח אחריות.

עליזה לביא: אפשר למצוא פתרון משותף.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רועי פולקמן, ואחריו – בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פולקמן, שלוש דקות לרשותך.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: חברי חברי הכנסת, בכל זאת יום חגיגי, פתיחתו של כנס, והאמת, גם יום הרצל היום, שבעיני זה מרגש לא פחות, בקונטקסט של פתיחת כנס.

רועי פולקמן: אני רוצה לספר סיפור קטן, ואני – חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני רגע רוצה לספר על המפגש שלנו ב"שבתרבות" בחיפה, ברשותך.

רועי פולקמן: זה היה אירוע פומבי, אבל משהו קטן, כי אתה בן אדם שאני מאוד מעריך את הקריירה העיתונאית שלו, ואת עשייתך הציבורית, והיה משהו מעניין במפגש הזה; שאלו אותנו בפתיחת המפגש איך זה להיות בכנסת.

רועי פולקמן: זו הייתה תחילת השיחה, הריאיון, וחבר הכנסת בהלול נורא הפתיע אותי, כי הוא התחיל בכמה דקות לספר כמה קשה להיות בכנסת, שהיא תככנית ומסיתה וקשה.

רועי פולקמן: אני כמובן אומר את זה – שקשה כאן, האווירה כאן קשה, ורוב הזמן עוסקים כאן בדברים פוגעניים – ואני כמובן מבין את המקום, ואני בוודאי מבין את האמירה שלך, מתוך מקום של חבר כנסת ערבי בכנסת ישראל, בשיח המתלהם של התקופה האחרונה.

רועי פולקמן: אבל אני גם סיפרתי אתמול, לאותו קהל שישב שם, שאני חווה חוויה מאוד אחרת – אומנם אני, ממקומי, בקואליציה, רקע אחר וכו' – שגם אפשר לעשות כאן הרבה מאוד דברים.

רועי פולקמן: ונכון שאני בא מהקואליציה, ממפלגתו של שר האוצר, ואני מסתובב כאן בוועדות הכנסת, ומרגיש חדווה מאוד גדולה של עשייה, עשייה למען אזרחי מדינת ישראל – בחקיקה, בנקים, וחוק למשפחות, ותחבורה, והרבה מאוד דברים טובים.

רועי פולקמן: אז קודם כול, באמת, ציינו פה קצת – שמחתי לראות את טביעות האצבע שלי בחוק מכון התקנים, ודברים אחרים שתיארו כאן מהממשלה קודם, ויש פה הרבה מאוד עשייה.

רועי פולקמן: אני כן מסכים – ואני אומר משהו גם אפרופו המצווה של הרצל לחברת מופת – אני כן מסכים שלא פעם העשייה הכל-כך טובה שנעשית כאן, בשותפות מאוד רחבה בין כל חברי הכנסת, למען עם ישראל, טובעת כאן, בבית הזה, לא מעט בהרבה מאוד רעשי רקע, שלחלקם אנחנו אחראים באופן ישיר.

רועי פולקמן: דיברנו קצת על חוק המואזין, ועל השאלה אם צריך אותו או לא צריך אותו.

רועי פולקמן: עוד פעם, צריך לטפל בבעיות עם רעש מואזין, לא בטוח – או: בטוח שלא צריך לעשות את זה בצורה שמקוממת ויוצרת ריב ומדון.

רועי פולקמן: זאת אומרת, צריך לפתור את הבעיה, שמפריעה להרבה מאוד אזרחים, אבל אפשר לעשות את זה בצורה – ואין ספק שיש כאן רבים שמעדיפים – שמעדיפים לפתור את הבעיות בדרך שתעורר יותר רעש, יותר מחלוקת, יותר קיצוניות, מכל הצדדים, מהאופוזיציה, מהקואליציה.

רועי פולקמן: ולכן אני אומר משהו מהחוויה שלי בתחילת הכנס הזה.

רועי פולקמן: אנחנו עושים כאן – וצפוי בעיני כנס עם הרבה מאוד דברים שאני מחכה להם.

רועי פולקמן: אני אתן שני דברים: תוכנית "נטו משפחה", שאתם יודעים שמוביל שר האוצר – – –

עמר בר-לב: קצת מוזר שאתה אומר קואליציה ואופוזיציה אותו דבר בעניין.

רועי פולקמן: לא, בוודאי, אני קודם כול לא מדבר על סימטריה, אני מסכים שיש אחריות לקואליציה, אני רק אגיד: אני מצפה לכנס הזה – אני מסיים – בעיני, גם, הכנס הקרוב יהיה בסימן שכירות, כמה מהלכים גדולים כדי לטפל בשוק השכירות בישראל, ולקדם אותו.

רועי פולקמן: אין ספק, ואני מסכים שיש אחריות גדולה על הקואליציה.

רועי פולקמן: גם דברים שאנחנו רוצים לקדם, ורוצים – מחוק לאום – ורוצים לקדם נושאים לאומיים ודיון על ביטחון המדינה, ואכיפה, הרבה מאוד דברים, אבל צריך לעשות את זה ממקום – ואפשר לעשות את זה ממקום – אנחנו לא נסכים; הרבה דברים שאנחנו נעשה אתם לא תאהבו – אפשר לעשות את זה בלי שזה יעורר כאן כל כך הרבה כעסים, ואני מאחל לנו שזה יהיה הכנס הקרוב.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: אחריו יעלה חבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, טוב, פתיחה של כנס, הסתובבנו פה היום במסדרונות עם איזו התרגשות גדולה.

אלי אלאלוף: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אני אשמח מאוד לשמוע אחר כך פרטים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אז באמת, כמו שרועי ציין, אני חושב שכולנו מגיעים עם חדוות יצירה ועשייה גדולה, ושאיפות ותוכניות, כל אחד כמובן לפי השקפתו, איך שהוא רואה וחושב שטוב למדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ובאמת אחד הדברים שאנחנו מביאים מייד בתחילת הכנס זה חוק הלאום, שרוצה לחזק את הגדרתה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

בצלאל סמוטריץ': לכאורה, דבר טריוויאלי ופשוט.

מיקי לוי: עכשיו היא לא, עכשיו היא לא.

רויטל סויד: עכשיו היא לא.

בצלאל סמוטריץ': ואני מוכרח לומר – לא, עכשיו היא כן, רק שאת יודעת היטב, חברתי חברת הכנסת סויד, כעורכת-דין את יודעת כמוני לפחות להראות מה קרה ב-30 שנים האחרונות לבית-המשפט, איך הרכיב הזה נשחק ונשחק ונשחק ונשחק והפך לאיזה מין פולקלור חסר משמעות – –

רויטל סויד: בית-המשפט – – –

בצלאל סמוטריץ': – – שלא מאפשר באמת לפעול כמדינה יהודית, ליישם מדיניות של מדינה יהודית, לא רק כאיזה מין כותרת חלולה וחסרת משמעות.

בצלאל סמוטריץ': והאמת, אני קצת בשוק, שאנחנו עכשיו, אדוני היושב-ראש, מציינים עוד מעט את יום הרצל כאן, בכנסת – אמיתות יסוד כל כך פשוטות, כל כך בסיסיות, שהיו באמת טריוויאליות להורים שלנו, לסבא וסבתא שלנו, שבאו לכאן, הקימו כאן את המדינה היהודית הזאת מאפס, והייתה להם אמונה גדולה, היה להם ביטחון עצמי מוחלט בצדקת הדרך.

בצלאל סמוטריץ': הם ידעו שהם עושים את המעשה המוסרי ביותר, הצודק ביותר, הנכון ביותר בכל קנה מידה, בטח כשמסתכלים בפרספקטיבה היסטורית בין-לאומית במאות השנים האחרונות, המפעל הציוני הזה – –

רויטל סויד: והם היו צריכים חוק?

בצלאל סמוטריץ': – – שיבת עם ישראל לארצו אחרי אלפיים שנות גלות ורדיפות, הדבר הצודק והמוסרי ביותר.

בצלאל סמוטריץ': והיום איכשהו זה מכאיב, היום איכשהו אתה אומר למישהו "מדינה יהודית", אז הוא נבהל: רגע, אז היא כבר לא תהיה דמוקרטית?

רויטל סויד: רגע, בצלאל – – –

בצלאל סמוטריץ': אז היא תהיה אפרטהייד?

רויטל סויד: – – –

חיים ילין: אנחנו מחוסרי ביטחון היום?

חיים ילין: אין ביטחון?

בצלאל סמוטריץ': היום התראיינתי ברדיו עם חבר הכנסת בהלול.

בצלאל סמוטריץ': אתה שומע, זוהיר?

בצלאל סמוטריץ': פעם שנייה מזכירים אותך, וזוהיר בהלול אומר:

בצלאל סמוטריץ': אתם רוצים להגדיל את הרכיב היהודי ולדחוק את הרכיב הדמוקרטי.

בצלאל סמוטריץ': מאיפה זה בא?

בצלאל סמוטריץ': אמרתי לו: אבל משפט הראי – אתה כנראה רוצה להגדיל את הרכיב הדמוקרטי ולדחוק את הרכיב היהודי, אתה הרי טוען שיש סתירה בין הדברים.

בצלאל סמוטריץ': אז מדינת ישראל היא מדינה יהודית קודם כול, זאת ההגדרה הלאומית שלה, זאת הזהות שלה, זה הצביון שלה, זו זכות הקיום שלה, זה העתיד שלה, זה העבר שלה, זה ההווה, זה העתיד, וזאת מדינה יהודית שמקיימת משטר דמוקרטי, ומשטר דמוקרטי כולל שוויון זכויות לכל אזרחיה, שוויון זכויות לאזרחיה הפרטיים, בשום פנים ואופן לא זכויות של מיעוט כקולקטיב.

בצלאל סמוטריץ': כקולקטיב יש כאן זכויות לעם היהודי, כאנשים פרטיים יכולות להיות זכויות לכולם.

תמר זנדברג: – – –

בצלאל סמוטריץ': שוויון זכויות – אין לי זמן כבר לדבר – אחד השקרים הכי גדולים – –

תמר זנדברג: שוויון זכויות – – –

בצלאל סמוטריץ': – – הכי גדולים של השמאל הישראלי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': הרי השוויון שעליו מדובר במשפט הישראלי הוא השוויון הרלוונטי, relevant equality, שהמשמעות שלו היא יחס שווה לשווים, יחס שונה לשונים.

בצלאל סמוטריץ': אתה צריך לבדוק אם יש שונות שהיא רלוונטית לעניין הנדון.

בצלאל סמוטריץ': אין לי הרבה זמן להאריך עכשיו, אבל אין סתירה.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לקיים – – –

יצחק וקנין: לא, לא נשאר לך בכלל זמן.

בצלאל סמוטריץ': אין לי זמן, אבל אני – ממש משפט סיכום.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לקיים מדיניות מעשית של מדינה יהודית – כן, לאפשר יישובים ליהודים, אגב, זה כתוב בחוק הלאום – לאפשר לפתח את נצרת עילית כעוגן יהודי בתוך מרכז לב הגליל, שיש בו רוב ערבי, כי מי שאגב יכול להגן על המושג של רוב יהודי במדינת ישראל, וזה חוק השבות, שאני מקווה שלפחות החברים הציונים לא חלוקים עליו, צריך להיות יכול להגן גם על רוב יהודי באזור מסוים, מאותן סיבות ציוניות ואסטרטגיות, לא כפולקלור, לא כאיזה מן ססמה ריקה מתוכן יהודי, אלא כמשהו מעשי שגוזר תוכנית עבודה, שגוזר מדיניות, זה מה שצריכה להיות מדינת ישראל, וזה בעזרת השם מה שהיא תהיה גם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח באולם המליאה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

מאיר כהן: אם החוק הזה היה מתקבל בשנות ה-60, המרוקאים לא היו נכנסים להרבה ערים בארץ – – –

יצחק וקנין: אני מנוע, חברי מאיר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יוליה מלינובסקי: תודה, כבוד היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: כנסת נכבדה, שרים, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר היום על תאריך מיוחד שאנחנו נמצאים בו, 8 במאי.

יוליה מלינובסקי: היום ומחר ברחבי העולם כל המדינות יחגגו את יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יוליה מלינובסקי: לצערי הרב, במדינת ישראל משום מה התאריך הזה לא ידוע כל כך.

יוליה מלינובסקי: איכשהו, במהלך השנים, לא דיברו על התרומה האדירה של היהודים שלחמו ותרמו לניצחון הזה.

יוליה מלינובסקי: נלחמו בצבאות כאלה ואחרים במלחמה כמיליון ו-500,000 יהודים, נהרגו 250,000, בגבורה נלחמו על הבית, כי אז לא היו מלחמות יהודים כפי שאנחנו רגילים, אלא מלחמות על הבית, על המשפחה, על הילדים, על המדינה – משהו שאתה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לספר לכנסת ולמי שצופה בנו באולם – ואני רואה גם ביציע חבר'ה צעירים – שאילולא אותה מלחמה ולא אותו ניצחון, ספק גדול, אפילו אין ספק, שלא היינו יושבים היום פה, שמדינת ישראל לא הייתה קמה, כי כנראה להיטלר היו תוכניות אחרות לחלוטין.

יוליה מלינובסקי: ואני זוכרת את עצמי בתור ילדה שגדלה באוקראינה, יוצאת ב-9 במאי עם שני הסבים שלי, עם המדליות, ולא סתם מדליות שהם קיבלו כאיזושהי תוספת, אלא מזמן המלחמה – מדליות שהם קיבלו באמת בזמן המלחמה, יוצאת לצעדת גאווה.

יוליה מלינובסקי: הם עוד היו צעירים, ואני עוד הייתי קטנה, ואיזו שמחה בלב, וסבתא שלי, שבגיל 16 עבדה במפעל איפשהו שם באסיה, ועשתה דברים ביטחוניים, בתור ילדה, נערה מאוד צעירה, וסבא שלי, הירש מירמוביץ, שפגש את המלחמה בגבול עם פולין – הוא נולד ב-1921.

יוליה מלינובסקי: מכל ה-100 שנולדו ב-1921, עד סוף המלחמה היו רק ארבעה בחיים.

יוליה מלינובסקי: הוא היה יהודי, הוא היה חבלן, והוא עבר את המלחמה מהיום הראשון ועד היום האחרון, כשהוא פגש אותה בברלין, ברייכסטאג, שהוא חתום שם, בלי פציעה אחת.

יוליה מלינובסקי: נס?

יוליה מלינובסקי: כנראה כן, חבלנים זה מקצוע שנהרגים בו, מה לעשות, זה המקצוע שלהם.

יוליה מלינובסקי: אז האנשים האלה היו צנועים, ידעו מה הם עברו בחיים, ידעו כמה השלום הזה זה לא סתם מילה, כמה זה חשוב משפחה, ילדים, בית, ערכים.

יוליה מלינובסקי: הם היו מאוד צנועים, לא דרשו אף פעם שום דבר מאף אחד, אלא – המטרה הייתה להגן על הבית, על המדינה.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שאנחנו צריכים גם כן ללמוד מהם מה באמת חשוב בחיים ולחברה שלנו.

יוליה מלינובסקי: לצערי הרב, מדינת ישראל – אנחנו מדברים הרבה על השואה, וזה ברור וזה כאוב ואין פה מילה נוספת שהיא מיותרת.

יוליה מלינובסקי: אבל גם הייתה גבורה, והיה יום ניצחון, ויום הניצחון במלחמת העולם השנייה הוא 9 במאי, זה לא תאריך אחר.

יוליה מלינובסקי: שום תאריך אחר לא מתאים ליום הזה.

יוליה מלינובסקי: ואנחנו ניסינו לקדם הצעת חוק, אתמול בוועדת השרים לחקיקה, שמדינת ישראל תכיר בתאריך הזה, שכל העולם מכיר בו.

יוליה מלינובסקי: לצערי הרב נתקלנו בהתנגדות לא ברורה לי, לא מובנת לי – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יוליה מלינובסקי: – – שגם קשה לי להסביר מאיפה היא באה.

יוליה מלינובסקי: אני פונה לכל הנציגים של סיעות הבית הזה – תפנימו, זה תאריך חשוב.

יוליה מלינובסקי: כפי שאי-אפשר להחליף את 1 במאי, שזה התאריך של הבן אדם העובד, או 8 במרס, שזה יום האישה הבין-לאומי, ל-9 במאי יש משמעות, ושום תאריך אחר לא יכול לבוא לידי ביטוי כדי לעגן את המשמעות הזאת.

יצחק וקנין: תודה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב בן צור – עדיין לא נמצא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב ליצמן, שר הבריאות יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא של שבת בתל אביב, לאחרונה, לאור הבג"ץ – שאנחנו מקווים שבג"ץ יקיים דיון חוזר בנושא – יש דבר מוזר, שאני פשוט לא מבין: החוק אוסר לעבוד בשבת; כמו יום העצמאות, אותו חוק.

יעקב ליצמן: ביום העצמאות מקפידים, אל תשאל, אם איזו חנות הייתה פותחת במאה שערים את החנות, בגאולה, ביום העצמאות, היו מייד, על המקום, כל המשטרה באה וסוגרת לו.

יעקב ליצמן: ובשבת – פתאום זה נהיה יום קניות; יום קניות בשבת.

יעקב ליצמן: וזה נגד החוק, כי החוק אוסר את זה.

יעקב ליצמן: ופתאום בא ראש העיר, בחסות – אני מקווה שבג"ץ יקיים דיון כזה ויחזור מהפסק, כי השר דרעי בעצם חיכה מאוד לפני כן – ונותן גיבוי, נגד החוק.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין מתי צריך לקיים חוק ומתי לא צריך לקיים חוק.

יעקב ליצמן: אם מישהו לא משלם מס הכנסה, כי הוא לא רוצה, כמו ההוא שרוצה לפתוח חנות בשבת – אז מה?

יעקב ליצמן: הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה כאן במדינה?

יעקב ליצמן: למה דווקא בשבת הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה?

יעקב ליצמן: כי קשה לו לשמור שבת?

יעקב ליצמן: זה סטטוס קוו, וכל השנים שמרו, ופתאום עכשיו קשה, וצריך לעשות תוכניות לקניות וכל מיני דברים.

יעקב ליצמן: זה אבסורד, וזה שיא, ואני מצפה – צריך לקיים את החוק הזה כפי שמקיימים כל חוק.

יעקב ליצמן: אם אתם רוצים שלטון חוק, אתם חייבים לקיים את כל החוקים בשווה, גם לגבי שבת וגם לגבי דברים אחרים, כמו מס הכנסה.

יעקב ליצמן: אתם רוצים שנסגור את החנויות ביום העצמאות?

יעקב ליצמן: שלא נדפיס עיתון?

יעקב ליצמן: אני רוצה להדפיס עיתון.

יעקב ליצמן: אם אתם לא מקפידים – זה אותו סעיף, זה אותו חוק.

יעקב ליצמן: ואני בטוח שכשאנחנו נגיש את החוק, שכולל גם את תל אביב, אני בטוח שגם כל הסוציאליסטים בכנסת יתמכו בחוק הזה, כי זה לא עניין – זה עניין דתי, בהחלט כן, שבת, שבת קודש זה הדבר הכי גדול, אבל מעבר לכך זה גם סוציאליסטי אצלכם, ואני בטוח שאתם תסכימו להעביר את החוק הזה בספר החוקים.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד עוד מילה אחת, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: אני, בנושא הסיעוד, מתקדם, עם הממשלה, ואנחנו ישבנו גם היום, ישבתי עם שר האוצר, ישבתי עם אגף התקציבים, ואנחנו מתקדמים קצת עם החוק, ונראה כבר בשבועות הקרובים – פה ושם אולי לעשות שינויים – שר האוצר נגד המס, להעלות מס בריאות.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה – – –

מאיר כהן: אם יש לו כסף, שישים.

יעקב ליצמן: כן, אז אמרתי לו שאם יש אלטרנטיבה אחרת, אני אשמח מאוד.

יעקב ליצמן: לי אין בעיה שיעלה את המס על העישון, אין לי שום בעיה עם זה.

יעקב ליצמן: שום בעיה עם זה.

יעקב ליצמן: אבל אני אומר, רבותי, אני מקווה שזה יתקדם, הציבור דורש את זה, צריכים את זה.

יעקב ליצמן: תוחלת החיים עלתה בארץ, וברוך השם אנחנו בין הכי טובים והכי גבוהים, ואני בטוח שבעזרת השם נצליח גם בזה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר יעקב ליצמן, שר הבריאות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר איוב קרא.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, מעולם לא הייתה אחרונת-דוברים כה חביבה, ואני גם שמח שאנחנו לא הסיעה הקטנה ביותר בבית.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, בסך הכול אנחנו מנסים לעזור לראש הממשלה לקבל את מבוקשו.

אילן גילאון: הרי הוא כל כך מנסה להגיע לבחירות, שאולי הבחירות האלה יסיגו את החקירה, והכול יקרה אחרת, בכל מיני משברים מאולצים ומאולתרים, כמו התאגיד הציבורי ואחרים – הוא מנסה להביא איזשהו משבר, ואיך אני יודע, אדוני?

אילן גילאון: כי מי שמעמיד את חוק ה"לאומננות" אני אקרא לו – על שולחן הממשלה, ברור לגמרי שהוא רוצה להתריס והוא מתריע שהוא הולך לבחירות.

אילן גילאון: ברור לחלוטין.

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, 69 שנים אני עומד כאן, ולא ידעתי שצבעי דגל ישראל הם כחול-לבן, ולמנורה יש שבעה קנים, שומו שמים, ובירת ישראל היא ירושלים – גם טראמפ כמעט הסכים; בסוף לא הסכים, כי אולי הוא נבהל.

אילן גילאון: ומי שמביא חוק כזה אחרי 69 שנים של קיומה של המדינה הזאת, ואיננו מכיר בכלל בעובדה שהמדינה הזאת היא מדינת היהודים אבל גם כל אזרחיה שישבו כאן, לדורותיהם, ושחוק השבות צריך אכן להתקיים באופן היסטורי, אבל אולי לפעמים צריך גם להרחיב אותו ולפתוח שער לאנשים אחרים, שנרדפים על נפשם, כדי להיכנס למקום הזה.

אילן גילאון: מי שיראתו כל כך גדולה, וחוסר ביטחונו כל כך גדול, הוא צריך להביא חוק כזה, שאין לי דרך אחרת אלא לקרוא לו "חוק לאומננות", כי אין בו שום תוחלת, אין בו שום תועלת למדינה, מלבד לזרוע פירוד בין בני אדם, לצמצם אולי את השפה הערבית.

אילן גילאון: אגב, מי שמדבר היום על מורשת ספרד – רוב מורשת ספרד, אדוני, מתקופת הרמב"ם, נכתבה ביהודית-ערבית, בעברית-ערבית.

אילן גילאון: לא צ'כוב כתב בערבית, דרך אגב, אם מישהו מפחד מזה.

אילן גילאון: אלה שלא מוציאים את הספר העברי לפריפריה, היום מגיני הפריפריה הגדולים.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, מדינת ישראל, ונצח ישראל, אין להם שום צורך בחוקים כאלה.

אילן גילאון: זה חסר תקדים בכל העולם.

אילן גילאון: יש בו רק כדי להתריס, אולי כדי להודיע לנו שהבחירות מתקרבות, ואולי שוב הערבים ינהרו באוטובוסים לקלפיות – אני תמיד אומר, אדוני, שמי שראה את התחבורה הציבורית במגזר הערבי יודע שזה איננו נכון, שאין שם אוטובוסים כמעט בכלל.

יצחק וקנין: הפעם זה יהיה במיניבוסים.

אילן גילאון: ולכן אני אומר לך, אני מבין שאלה הן הסנוניות הראשונות שמבשרות את בוא הבחירות, והמטרה של קידום וקיום הבחירות היא שוב מטרה פרסונלית אישית.

אילן גילאון: אני רוצה לומר רק מילה, אם תרשה לי, באמת, מחוץ לזמן, לחברי מיקי רוזנטל, שאני מכיר אותו מאז שהוא היה קטן.

אילן גילאון: מי שמאשים את מיקי רוזנטל בגזענות לא יודע איזה עוול הוא עושה לאדם הזה.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך, אדוני, ממקום של בן אדם שבא מתוך הבלוק – אני מייצג פה את הבלוק שלי, בכנסת; אין לי שום תואר משום אקדמיה.

אילן גילאון: התואר היחיד שזכיתי בו זה אלוף מחוז הדרום בהדיפת כדור ברזל לנוער.

אילן גילאון: לכן, מהמקום שאני נמצא אינני מתנשא על איש – מעולם לא הייתה הכנסת כל כך בנמיכות, כל כך ברדידות.

אילן גילאון: ואם מישהו חושב שההתבהמות והבהמיות הן כאן סימן היכר טוב לכנסת, אז הוא ממש טועה.

אילן גילאון: ואני תומך במיקי רוזנטל ובכל דבריו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: אילן, תמיד נוח לשמוע אותך.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: תודה, נשמה, היושב-ראש.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חברת הכנסת אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, תראה, היום לראשונה אני נואמת באי-אמון במסגרת סיעת יחיד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שהיו כמה נושאים שרציתי לדבר בהם, וחלק מהנושאים הועלו על ידי החברים האחרים, אבל יש נושא שממנו אני לא יכולה להתחמק, ותאמינו לי, בעיקר אלו היושבים בבית ואלה היושבים ביציע, שעשיתי את החושבים, את החישובים, את ההסתברויות, וכדאי שהציבור ידע כי רוח זרה נושבת בכנסת, רוח זרה, שסממניה הם אינטרסים משותפים משיתופי פעולה בעבר ואולי באיזושהי ראייה לשיתופי פעולה בעתיד.

אורלי לוי אבקסיס: פעם אחר פעם יושב-ראש הכנסת מנסה להצר את צעדי, להשתיק את קולי ולהיות עושה דבריו של מי שהיה יושב-ראש סיעתי.

אורלי לוי אבקסיס: זה התחיל בתהליך הדחה שזכה לתמיכתו של היושב-ראש באותו סעיף שכל-כולו נוצר להדיח ח"כים מושחתים שעוזבים את מפלגת האם והולכים עם התקציב שלהם למפלגה אחרת כדי לקבל טובות הנאה ולשדרג את מעמדם, כדי להתחבר למנעמי השלטון, בידיעה צלולה שהסיפור שלי היה שונה לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: כל הנושא היה להשתיק את קולי, כי איווט ליברמן ביקש מיולי אדלשטיין, שהיה פעם חברו במפלגה, והיושב-ראש או מנהל הסיעה, היום, של ישראל ביתנו היה העוזר האישי של יולי אדלשטיין, ואחר כך לוביסט אצל חבר של זה, וחבר של זה.

אורלי לוי אבקסיס: שידעו בבקשה ציבור הצופים והציבור במדינת ישראל, שיש פה שיתופי פעולה לא ראויים, שמי שאמור להיות שומר הסף של הדמוקרטיה ולהגן על זכות כל חבר כנסת לומר את דברו משתף פעולה במשטר שמתחיל להיות דומה מדי למשטרים שמהם הוא ברח.

אורלי לוי אבקסיס: אני פונה היום ליושב-ראש הכנסת ושואלת: לפי איזה סעיף בתקנון הוחלט – ואין סעיף כזה, – תאמינו לי, בדקתי, כמי שמכירה את התקנון – להוציא אותי לספסלים האחוריים של המליאה?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה לנסות לא רק להשתיק את קולי?

אורלי לוי אבקסיס: אולי למחוק את תמונתי, כפי שהוא עשה יחד עם יושב-ראש ועדת הכנסת, כאשר החליטו שלא לשדר בערוץ הכנסת את תהליך ההדחה, עוד לאחר שהיה ניסיון להדיח אותי יחד עם באסל גטאס – ניסיון שלא צלח, כי נלחמתי על כך שזה לא יהיה?

אורלי לוי אבקסיס: האם יש פה חשבונות אישיים שהם תולדה של שייכות היסטורית לעדה מסוימת?

אורלי לוי אבקסיס: האם מה שקורה פה במליאה זה לא רק סתימת פיות, זה ניסיון לעשות עם מחיקון – אתם זוכרים, פעם היה בטלוויזיה הישראלית מחיקון, ואחר כך אנטי-מחיקון, אז אני אהיה האנטי-מחיקון של הכנסת הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שיושב-ראש הכנסת, עם חברים למפלגה לשעבר, ועם חברים משותפים, כפי שאפילו לא יודע הציבור, אפילו כרטיסים לאירוע המרכזי ליום העצמאות נמנעו ממני, אולי חברת הכנסת היחידה פה במליאה – –

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ולי נאמר על ידי אשת או נציגה של יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שהם רוצים לדעת אם בכוונתי לתת את הכרטיסים למישהו, כי לא ייתכן שאולי חלילה וחס אני אביא פשוטי עם לשבת עם שועי עולם.

אורלי לוי אבקסיס: במילים האלה נאמר לי, יש לי גם התכתבויות, יחד עם העוזרת שלי.

אורלי לוי אבקסיס: אז תבינו טוב מאוד, מי שבעיני אנשים מסוימים הם פשוטי עם ולא ראויים לשבת עם אוליגרכים לא ראויים לשאת בשלטון, ובטח לא להיות שומרי הסף של המדינה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר איוב קרא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לענות על כל הצעות האי-אמון, שבתקופה זו שאנחנו נמצאים בה, כל כך קשה, מסביבנו, בנושא ההקצנה שגואה בכל מקום – הדתית, אני מתכוון – והטרור שנמצא ומכה בכל מקום, יחסית ישראל היא אי שקט – יחסית, הכול יחסי – עם ביטחון לאזרחי ישראל, וזה דבר שצריך לומר אותו, אף על פי שאנחנו עוברים אולי אחת התקופות הקשות.

איוב קרא: לגבי אילן גילאון, ידידי הטוב, חבר הכנסת גילאון, אני רוצה לומר לך שהממשלה הזאת תיכון עד 2019.

איוב קרא: אין מה למהר.

איוב קרא: לא עושים חוקים – וגם ראש ממשלה לא ימצא ממשלה יותר טובה ונוחה לו לקדם את האינטרסים של ישראל.

איוב קרא: האינטרסים של ישראל מתקדמים יפה מאוד.

איוב קרא: אתה רואה, חדשות לבקרים נמצאים פה אורחים הכי חשובים, אולי, שיכולים לבקר בישראל, כל שבוע.

איוב קרא: אני קיבלתי רק לפני כמה ימים את נשיא גרמניה, והוא נמצא עדיין כאן.

איוב קרא: מחר נשיא מרכז אפריקה מגיע לכאן.

איוב קרא: כל יום יש אנשים שרוצים לפגוש את ראש הממשלה, רוצים לבוא ולבקר בישראל.

איוב קרא: זה לא מובן מאליו.

איוב קרא: אי-אפשר להתעלם מזה ולהראות שהכול כאן בעייתי, שהכול כאן לא הולך.

איוב קרא: אני לא חושב שהייתה תקופה יותר – מדינית, אני מדבר – טובה מהתקופה הזאת, שאנחנו נמצאים בה.

איוב קרא: אין – פשוט, אתם מסתובבים בעולם, ואתם מזהים.

איוב קרא: עכשיו, אפילו בהחלטה באונסק"ו, חוץ משבדיה שום מדינה באירופה לא פגעה בישראל, ואפילו – אפילו מדינות שהתנגדו חזרו בהן ותמכו בישראל.

איוב קרא: אלה לא דברים מובנים מאליהם.

איוב קרא: וכאילו מתקיימת חקיקה היום כדי להביא לבחירות, מסמנים בחירות באופק – אין שום אינטרס לשום מפלגה או תנועה שנמצאת בקואליציה ללכת לכיוון של בחירות.

איוב קרא: זה לא משרת אפילו את החלק הגדול באופוזיציה, ללכת לבחירות.

איוב קרא: ולכן, כל העניין הזה, לנסות לפגוע בראש הממשלה, שהוא מנסה כל מיני ספינים כדי לברוח מהבעיה שהוא נמצא בה – הוא לא נמצא בבעיה, הוא מזמן עבר את הבעיה, אין שום דבר, אין כלום כי לא היה כלום, וצריך להבין את זה.

איוב קרא: אנחנו מאחורי זה, משדרים עסקים כרגיל, כי זו האמת.

איוב קרא: ועם כל הכבוד, מי שרוצה לנצח ראש ממשלה – מנצח אותו בקלפי, ולא דרך רפש ופגיעה בו.

איוב קרא: לעניין החוק – לעניין החוק אני רוצה לומר כמה דברים.

איוב קרא: החוק הזה – והיום הצהיר על זה ראש הממשלה – אני אענה – איפה האלוף שטרן?

איוב קרא: הוא לא נמצא, אז יעקב פרי יחליף אותו, הוא יעביר לו.

קריאה: נמצא, נמצא, שטרן נמצא.

איוב קרא: אתה תעביר לו, שלא יגיד שהתחמקתי.

אלעזר שטרן: לא לא, הוא יגיד, הוא יגיד.

איוב קרא: הוא פה, אז אין בעיה.

יצחק וקנין: אתה לא תגיד "נגיד".

איוב קרא: אני רוצה לומר לך, האלוף שטרן – –

אלעזר שטרן: אני בא לשמוע.

איוב קרא: – – חשוב שתשמע אותי.

איוב קרא: אני לא אינטרסנט, אני אובייקטיבי – –

אלעזר שטרן: אני בא.

אלעזר שטרן: מה?

איוב קרא: – – וגם אם אני צריך להביך מישהו, אני אגיד רק את האמת.

זוהיר בהלול: – – –

איוב קרא: לגמרי.

אלעזר שטרן: דבר אלי.

איוב קרא: אני רוצה לומר לך, הייתה לי שיחה עם ראש הממשלה, קודם.

אלעזר שטרן: היום?

איוב קרא: היום.

איוב קרא: אז קודם כול, אל תלכו, בעניין החוק, לענייני זכויות, כי זכויות של אזרחי ישראל יהיו שוות – אבסולוטית.

איוב קרא: אין קשר.

אלעזר שטרן: זה גם מה שראש הממשלה אמר?

איוב קרא: זה יהיה בתוך החוק.

איוב קרא: אל תיקחו את זה למקום שבו לא נכון סתם להפיץ דיסאינפורמציה.

איוב קרא: הזכויות, אבסולוטית, שוות לכל אזרח בישראל, ללא הבדל דת, גזע או שיוך דתי כזה או אחר.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: לכן, העניין של הזכויות מעוגן בחוק.

איוב קרא: העניין – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

איימן עודה: לא קראת את החוק – הוא לא קרא את החוק.

יצחק וקנין: חברים, נא לא להפריע.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה.

איוב קרא: חברת הכנסת תומא, אם תרשי לי, אני אענה לך על הכול.

איוב קרא: בסוף תוכלי להפריע לי.

איוב קרא: כרגע אני רוצה לענות מילה במילה, אם תיתני לי.

איוב קרא: אם את לא רוצה לשמוע – אני ישבתי עם ראש הממשלה, ואלה הדברים: בחוק יעוגן נושא הזכויות, שלא יהיה הבדל בין אזרח לאזרח בשום דבר.

איוב קרא: אין בזה שום בעיה.

קריאות: – – –

איוב קרא: סליחה?

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: איך?

איוב קרא: אני מסביר לך.

איוב קרא: אני מדבר על זכויות – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת – –

איוב קרא: – – את מדברת – – –

יצחק וקנין: – – תאפשרו לשר לומר את הדברים.

איוב קרא: אני מדבר – – –

יצחק וקנין: אתם לא מאפשרים לו.

איוב קרא: הרי זה ילך – את תראי את זה בוועדות, ובכל מקום.

איוב קרא: העניין של הזכויות – וזה מה שחשוב כדי להסית את הרחוב – אי-אפשר להסית אותו, מכיוון שיהיה רשום שם כלשונו שהזכויות יובטחו לכל אזרחי ישראל, ללא שום הבדל.

איוב קרא: לכן, אם תשאלי אותי – הרי לפי השיטה שלך, אתם הרי דוגלים בשיטה של שתי מדינות לשני עמים.

עאידה תומא סלימאן: שתי מדינות.

איוב קרא: שתי מדינות לשני עמים.

איוב קרא: אז מה הבעיה שהמדינה הזאת תהיה מדינה יהודית?

איוב קרא: אני לא מבין את זה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: סליחה?

איוב קרא: אני לא שומע.

עאידה תומא סלימאן: – – – ואם לא, אז למה צריך עוד – – –

איוב קרא: אז אני אומר, מה הבעיה, אם דקלרטיבית – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: לא.

איוב קרא: אם – כשאת מדברת על שתי מדינות, מה את רוצה שיהיה בצד הזה?

איוב קרא: זו השאלה.

איוב קרא: אני מסתכל מסביבי – תראי בלבנון היום, אם לא היה כתוב בחוקה "נשיא נוצרי", לא היה היום נשיא נוצרי, חד-משמעית.

איוב קרא: ואם לא היה כתוב "מוסלמי סוני", שם – לא היה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: צריך להסתכל מסביב, ולראות.

איוב קרא: חוץ מלבנון, שהיא קרובה לדמוקרטיה, ובכל זאת מבטיחה את עצמה בייצוג העדתי, לא הייתה שם דמוקרטיה.

איוב קרא: ברור היום.

איוב קרא: לכן, אם אני מסתכל מסביב, איפה נמצא דמוקרטיה בעולם הערבי?

איוב קרא: איפה נמצא דמוקרטיה בעולם הערבי?

איוב קרא: אז מה?

איוב קרא: אין.

איוב קרא: זאת אומרת, אין דמוקרטיה בעולם הערבי.

איוב קרא: אין, פשוט אין, למה להסתיר את זה?

עאידה תומא סלימאן: מה זה שייך?

עאידה תומא סלימאן: – – –

איוב קרא: אז אני אומר:

איוב קרא: אם את רוצה לחיות, לשיטתך, במדינה דמוקרטית, אז מן הסתם – – –

זוהיר בהלול: – – –

איוב קרא: זוהיר, אתה מחזק אותי או לא?

זוהיר בהלול: מחזק את הדמוקרטיה.

איוב קרא: אז זה דמוקרטיה.

איוב קרא: אני אומר, אם מחפשים דמוקרטיה, הרי אין לך אפשרות אחרת: המקום היחידי שהוא דמוקרטי הוא המדינה הזאת.

איוב קרא: אם היא מדינה יהודית, אז היא תהיה דמוקרטיה; אם היא לא יהודית, לא תהיה דמוקרטיה.

איוב קרא: עכשיו, לעניין הזכויות – לעניין הזכויות, הרי בסופו של דבר יהיה שוויון מוחלט – יהיה שוויון מוחלט מעוגן וגם רשום כלשונו, כולל על האדמות, כולל על כל דבר.

איוב קרא: לכן הייתי מצפה מכם להפך, לתמוך בזה.

איוב קרא: למה?

איוב קרא: כי זה נותן גושפנקה לרעיון של שתי המדינות.

איוב קרא: הפוך ממה שמדברים.

איוב קרא: לכן, הנושא הזה שאנחנו הולכים לבחירות, הוא לא קיים, לא הולכים לבחירות, אין לנו סיבה ללכת לבחירות – כולם רוצים להמשיך לשרת את עם ישראל בתוך ממשלה שמתקדמת כל כך יפה, בצמיחה של 4%, עם שאיפה ל-5% – אלה דברים שלא קורים כל יום.

איוב קרא: יש לנו היום סבב של הנשיא טראמפ, שנוסע לסעודיה בקרוב, ומשם יבוא לישראל.

איוב קרא: בואו נתפלל שיבוא לכאן עם בשורות טובות לשלום אמיתי באזור הזה, שלום וקשר מיוחד שצריך להיות.

איוב קרא: אנחנו שומעים מכל מקום את המסרים על שלום צפוי, על אופציה חדשה, על אפשרות של ועידה בוושינגטון בקרוב, ואנחנו מכבדים את זה, רוצים את זה ודוחפים לזה.

איוב קרא: אף אחד לא ייקח מאתנו את הרצון לעשות הכול כדי להתקרב ולעשות את השלום שכולם מייחלים לו.

איוב קרא: זאת הזדמנות, זה לא היה.

איוב קרא: יש אויב אחד לכולם.

איוב קרא: האויב, גם של המדינות האלה, נמצא בצפון, בטהרן, באייטולות, אדוני היושב-ראש, שם האויב נמצא.

איוב קרא: ישראל הפסיקה להיות – גם לשיטתן של אותן מדינות – הפסיקה להיות הבעיה שלהן, הפסיקה להיות האויב שלהן.

איוב קרא: גם כוויית, גם בחריין, גם האמירויות, גם דובאי, אבו דאבי, כל יום, חדשות לבקרים, מדברים על כך שהאויב הפסיק להיות ישראל.

איוב קרא: לכן התקווה שבעצם אנחנו הולכים אולי לדרך חדשה, אולי, תחת המטרייה של ארצות הברית, להביא בשורה טובה וחשובה לאזור הזה, היא דבר מתבקש, היא ריאלית פעם ראשונה.

איוב קרא: יכול להיות שיש כאלה שמעדיפים שלא.

איוב קרא: אנחנו דוחפים כולנו לעשות יחסים טובים עם כל העולם, ואנחנו פותחים יחסים חדשים עם כל מיני מדינות בעולם, ובמיוחד עם אפריקה.

איוב קרא: שמונה מדינות בביקור האחרון השתתפו במפגש עם ראש הממשלה, ובתקופה האחרונה נוספו וחוזקו היחסים הללו עם ישראל.

איוב קרא: כל יום מדינה אחרת, אפילו אויבים, אויבים מרים, רוצים לפתוח ביחסים חדשים עם ישראל.

איוב קרא: אנחנו שומעים את זה חדשות לבקרים.

איוב קרא: רוצים את זה.

איוב קרא: אני בטוח שגם באירופה וגם בעולם מבינים שהבעיה במזרח התיכון איננה ישראל.

איוב קרא: כולם מבינים כבר שההקצנה הדתית והטרור הם הבעיה של העולם.

איוב קרא: וזה יחלחל לכל מקום, וזה מה שמעצים ומפתח את הקשר של ישראל, בתקופה האחרונה.

איוב קרא: לכן לא נתפלא, וזה לא יהיה הפתעה, שנשיא ארצות הברית מתחיל את הביקור שלו בריאד, ומשם יגיע לישראל, אולי גם עם הבשורה הטובה.

איוב קרא: לכן, הממשלה הזאת עושה הכול, גם בנושא המדיני, והאי-אמון הזה הוא אי-אמון מיותר, צריך היה לתמוך – אני קורא לכם, גם אתם, זו תקופת מבחן; אני קורא לשמאל בישראל להתחבר לקואליציה, לבוא ולהתדיין אתנו על האפשרות להרים את הכפפה וללכת עם הצעה שמנסה נשיא ארצות הברית היום להוביל, להביא לכך שנתקדם בהליך המדיני, שנביא בשורה טובה ממדינות המפרץ, מהקואליציה הסעודית, ממרוקו עד דובאי, מדובאי עד ירדן, עד טורקיה, עד אפגניסטן.

איוב קרא: אין שום סיבה בעולם היום שלא לבודד את איראן, שהיא מקור הרשע, שהיא הבעיה של הטרור העולמי, שהיא בעצם עושה הכול כדי לכבוש – היא אחראית למה שקורה בסוריה, כל מה שקורה בסוריה זה באשמתם, הם שם מנהלים את המלחמה, הם האחראים לכל ההרג שם, הם מנסים לפגוע בכל דבר שזז כדי להשתלט.

איוב קרא: הם השתלטו על לבנון באמצעות "חיזבאללה" – המדינה הנוצרית היחידה במזרח התיכון, בעצם "חיזבאללה" השתלט עליה, ושום דבר לא זז שלא דרכם.

איוב קרא: אפילו הנשיא עאון, שחזר מגלות, החליט להתחבר אליהם, מכיוון שהוא ידע שבלי "חיזבאללה" הוא לא יכול להיות הנשיא של לבנון.

איוב קרא: בעצם זה המצב בתוך כל הקונספציה הזאת של המזרח התיכון.

איוב קרא: ולכן, אנחנו – יחד עם ארצות הברית כמובן, תחת המטרייה של הנשיא טראמפ – נוכל להביא לבשורה טובה במה שקוראים כל יום בכוויית ובבחריין, ובכל מקום בעצם: אנחנו רוצים שלום עם ישראל.

איוב קרא: בעצם כולם, כולם – כל המדינות האלה מבינות את הצורך, מבינות מה המשמעות, יודעות יכולה לסייע להם.

איוב קרא: ישראל הפכה להיות מעצמה טכנולוגית.

איוב קרא: ישראל הפכה להיות היחידה שיכולה לייצא גז, מים – בעצם מעצמה כלכלית.

איוב קרא: ולכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעות האי-אמון האלה, צריך לדחות אותן.

איוב קרא: אני קורא לכם לבוא להיות יחד אתנו.

איוב קרא: אנחנו קוראים לכם – יחד אתנו, לבוא ולהיות אתנו בהליך שמוביל הנשיא טראמפ, ההליך המדיני החדש – יבוא מריאד, בעזרת השם, לירושלים, בבשורות טובות, ויביא עלינו שלום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר איוב קרא.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אתם מתבקשים לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, במהלך הפגרה הלך לעולמו חבר הכנסת והשר לשעבר אברהם שריר, זכרו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרו בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אברהם שריר, יליד תל אביב ועורך-דין במקצועו, היה מעמודי התווך של התנועה הליברלית, שלימים התמזגה לתוך הליכוד, ומטעמה כיהן כאן בכנסת כ-15 שנים.

יולי יואל אדלשטיין: בטרם הצטרף לפוליטיקה ניהל שריר את המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית, ושימש קונסול ישראל באטלנטה ובמערב ארצות הברית.

יולי יואל אדלשטיין: מצעירותו עסק בפעילות ציבורית, וראה אותה כייעוד חייו.

יולי יואל אדלשטיין: לימים נבחר לכנסת, וכיהן בה במשך ארבע כנסות: מהתשיעית, בשנת ה"מהפך", 1977, ועד הכנסת השתיים-עשרה.

יולי יואל אדלשטיין: שריר כיהן לסירוגין כשר התיירות וכשר המשפטים בארבע ממשלות, תפקידים שמילא ביעילות ובחריצות.

יולי יואל אדלשטיין: בכנסת היה יושב-ראש סיעת הליכוד, והיה חבר בין היתר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: אברהם שריר, זכרו לברכה, היה ציוני, פרלמנטר נמרץ ואיש ציבור ברמ"ח איבריו, שהקדיש את רוב חייו לשליחות למען הכלל.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה נשוי לרבקה והותיר אחריו ארבעה ילדים: אביטל, דן, דפנה וגדעון, ותשעה נכדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח מכאן, בשם כל חברות וחברי הבית, תנחומים כנים והשתתפות בצער משפחתו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: מחדלי הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי והאזרחי וניסיונותיה להשתלט על התקשורת בישראל;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה של הממשלה בתחום הכלכלי, הביטחוני, המדיני והחברתי;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ארבע הצעות אי-אמון לפנינו.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהם היא מטעם המחנה הציוני: מחדלי הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי והאזרחי וניסיונותיה להשתלט על התקשורת בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 50 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 35 בעד, 54 נגד; אני כולל את הקולות של חברי הכנסת אילטוב, חמד עמאר, מלינובסקי ופורר.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הרשימה המשותפת: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, מטעם הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 קולות בעד, 53 נגד, כולל קולות חברי סיעת ישראל ביתנו, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד: אוזלת ידה של הממשלה בתחום הכלכלי, הביטחוני, המדיני והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 38 בעד, 53 נגד, כולל קולות ישראל ביתנו, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מחדלי הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי האזרחי וניסיונותיה להשתלט על התקשורת בישראל, מטעם מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 בעד, 53 נגד, כולל קולות ישראל ביתנו, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם מרצ לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת דחתה את הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש מן הנוכחים לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון יום הרצל, במסגרת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא נוכל להתחיל באווירה כזאת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, אדוני ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, שרים וחברי הכנסת בהווה ובעבר, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, יושב-ראש ההסתדרות הציונית העולמית מר אברהם דובדבני, חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, סגן יושב-ראש הסוכנות היהודית ד"ר דייוויד בריקסטון, חברי המועצה להנצחת הרצל, חברי מרכז הרצל, נציגי הארכיון הציוני, תלמידי המכינות הקדם-צבאיות, משפחת הרצל היקרה – תודה שאתם מכבדים אותנו, קהל נכבד.

יולי יואל אדלשטיין: כמקובל בכנסת, אין צורך לחזור על רשימת האזכורים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לציון זכרו ופועלו של חוזה המדינה היהודית, בנימין זאב הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: בהמשך ישיר ליום העצמאות, שחגגנו זה עתה, מתקיים יום הרצל מכוח החוק, שמטרתו להנחיל לדורות את חזונו, מורשתו ופועלו, ודיון זה נקבע סמוך ליום הולדתו, י' באייר.

יולי יואל אדלשטיין: את חזונו ואת פועלו של הרצל אנחנו מכירים היטב.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכדי ניצבת כאן מאחורי דוכן הנואמים תמונת דיוקנו, תמונה יחידה באולם זה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הקדיש את חייו לכינון מדינה ריבונית לעם היהודי ולקידום הרעיון המהפכני בכל האפיקים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא שעה לספקנים, ולא חלשה דעתו מקשיי הדרך.

יולי יואל אדלשטיין: אין ראוי ממנו להיות מוצב בכותל המזרח של הפרלמנט הישראלי הראשון מאז ומעולם, וכמי שיש לו מניית יסוד בהקמת מדינה זו, גם בכותל המזרח של הזיכרון הציבורי המשותף שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל היה, ללא עוררין, בעל חזון מרחיק ראות ודמיון מפותח.

יולי יואל אדלשטיין: בביקוריו בירושלים, למשל, ראה בעיני רוחו את פיתוח העיר העתיקה, וכתב ביומנו כי היה אוצֵר אותה כמו כמוסה, וכי אם יטפחו אותה, תהפוך ירושלים לשכיית חמדה.

יולי יואל אדלשטיין: ובכל זאת, ספק אם אפילו הוא ראה או צפה את מה שאנו רואים סביבנו היום: מדינה דמוקרטית רבת-גוונים, שהחלה את שנתה ה-70 כשהיא כל כך משגשגת ותופסת מקום של כבוד בין האומות.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, אם כן, פועלו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מה הייתה מורשתו?

יולי יואל אדלשטיין: בעיני, מורשת הרצל היא היכולת לשנות מציאות; לא להיות מסונוור ממראה עיניים, לא להשלים עם מצב קיים; להאמין בכל מאודך שמה שהיה והווה אינו בהכרח גם מה שחייב להמשיך להיות.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל התעקש על שינוי יסודי של המציאות.

יולי יואל אדלשטיין: "יש לנו הצדקה, לא פחות מאשר לאחרים, לדרוש לנו ארץ שבה תתגשם ישותנו הלאומית", אמר בנאום בלונדון ב-1896.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל וחבריו התמודדו ללא הרף עם הספקנות הרבה שעורר רעיון המדינה היהודית החדשה, שנבעה מבעיה יסודית: העם היהודי כל כך הושרש כבר בגלות, והגלות כה הושרשה בו, עד שהשינוי הצפוי נראה להם מופרך במקרה הטוב, ומיותר במקרה הרע.

יולי יואל אדלשטיין: על טענות אלו השיב הרצל במילים נחרצות: "אלה ששָֹחַקוּ עוד אתמול להזייתנו, תכסה מחר כלימה את פניהם".

יולי יואל אדלשטיין: אכן, בנימין זאב הרצל היה גְדול משַנֵּי המציאות של האומה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, הוא נפטר בגיל צעיר ולא זכה לראות בפירות עמלו, קצת כמו משה רבנו, שהוליך את העם 40 שנה במדבר בדרך לארץ, אך אליה לא זכה להיכנס.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, בשבעה לפטירת הרצל, בתמוז תרס"ד, 1904, נשא רבה הראשי של ארץ-ישראל, הרב קוק, דברים לזכרו – נאום שייקרא לימים "המספד בירושלים".

יולי יואל אדלשטיין: החידוש הגדול בו היה תיאור פועלו של הרצל כמשיח בן יוסף, כלומר כמי שהוביל את הלאומיות בדורו.

יולי יואל אדלשטיין: הרב קוק ספג לא מעט ביקורת על נאומו זה, מצד השמרנים, שכן קרא למיזוג ולשילוב בין הכוחות החומריים והרוחניים, במקום לעימות ביניהם.

יולי יואל אדלשטיין: תוקפה של הקריאה לאחדות הכוחות לא פג.

יולי יואל אדלשטיין: עדיין עומדות בעינן המחלוקות העיקריות בין המגזרים בחברה הישראלית: על מסורת מול מודרנה, על חומר מול רוח, על סגירות מול פתיחות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל דווקא משום שחזונו של הרצל קרם עור וגידים, יש לנו נקודת מבט מפוכחת בהרבה, ואולי גם כלים טובים יותר, להתמודד עם השסעים הללו.

יולי יואל אדלשטיין: היום אנו יודעים שצו השעה הוא לאחד בין ההפכים לכאורה, כדי שישלימו זה את זה, כדי לכונן חברה מגוונת וטובה יותר.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל עצמו היה דוגמה חיה לחיבור בין ניגודים: הוא השכיל להיות איש רוח וספר – וגם מדינאי דגול, שזר חזון ומעשה גם יחד, והוכיח שאין ביניהם כל סתירה.

יולי יואל אדלשטיין: אף שהיה חילוני למהדרין, היה מאמין גדול.

יולי יואל אדלשטיין: התרבות והמסורת היהודית היו בעיניו התשתית וההצדקה לכל מפעלו.

יולי יואל אדלשטיין: "את הזכות להקמת מדינה", ציין, "רכשנו בעינויים קשים, שאין כדוגמתם בדברי הימים של המין האנושי.

יולי יואל אדלשטיין: לא היה טעם לאותם הייסורים לולא סבלנו אותם בתקוותנו לגאולת ארצנו".

יולי יואל אדלשטיין: יהיו זכרו, פועלו ומורשתו של הרצל חקוקים ונצורים עמנו לעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו יעלה ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש יולי אדלשטיין, יו"ר האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, שרים וחברי כנסת בעבר ובהווה ומכובדי כולם – עכשיו אני פועל לפי הנחייתך, אדוני היושב-ראש – דמותו של הרצל – – –

עיסאווי פריג': – – – אתה פוחד מהדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': התחלת את מערכת הבחירות שלך, הא?

אורן אסף חזן: שקט אתה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, זאת ישיבה מיוחדת, אני מבקש לא להפריע.

עיסאווי פריג': זאת.

אורן אסף חזן: מחפש דרך לברוח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, נא לא לעזור.

בנימין נתניהו: אם הייתי מבין על מה הוא צועק הייתי יכול להתייחס לזה.

עיסאווי פריג': טוב לך – – – טוב לך.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', מספיק.

בנימין נתניהו: אה, להסביר למה הוא לא יצא.

בנימין נתניהו: נו, הסברת.

בנימין נתניהו: מצוין.

בנימין נתניהו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: אדוני, פתחת בנאומך והצבעת על הדיוקן של הרצל כאן, ואכן, דמותו של הרצל ומפעל הענקים שיצר עומדים לנגד עינינו בכל יום – כאן במליאה, ואני חייב להגיד שגם במשרד ראש הממשלה – בכניסה למשרד ראש הממשלה מוצב פסלו של הרצל.

בנימין נתניהו: במשרדי נמצאת תמונה שלו במקום בולט, ולידה דיוקנו של משה רבנו.

בנימין נתניהו: בהרבה מובנים הרצל הוא משה המודרני: גואל העם, סולל דרכו לחירות, זורע זרעי התקומה.

בנימין נתניהו: משה הוליך אותנו במדבר 40 שנה – הרצל רשם ביומנו אחרי הקונגרס הציוני הראשון, שבתוך 50 שנה נגיע לארץ המובטחת.

בנימין נתניהו: משה לקח את בני ישראל המשועבדים והפך אותם לבני חורין – הרצל החדיר גאווה בפזורות עמנו המושפלות וסימן את היעד: מדינת היהודים.

בנימין נתניהו: לאחרונה קראתי את המהדורה המחודשת של ספרו המופלא של שטפן צווייג "העולם של אתמול", וצווייג מתאר בספרו בין השאר את המפגש הראשון שלו עם הרצל – הוא בא למסור לו מאמר לעיתון שהרצל היה אחד מעורכיו – והוא נדהם – ואחר כך את המפגשים האחרים אתו.

בנימין נתניהו: אבל בעיקר – וזה הקטע הנוגע ביותר ללבי, ולדעתי ללבם של רבים, בספר הכביר הזה – הוא מתאר את הלווייתו של הרצל בווינה, ב-1904, לאחר פטירתו בלא עת, והוא מתאר כיצד יהודים עטופי אבל מכל העולם באו בהמוניהם להלווייתו של המנהיג הדגול: הם באו מקונסטנטינופול, הם באו מהונגריה, מבולגריה, זרמו יהודים להלוויה הזאת, ורובם ככולם הרגישו שעולמם חרב עליהם: "מת המנהיג, מת המושיע, החוזה מת והחלום נשבר".

בנימין נתניהו: אבל החלום לא מת, והוא אף צבר תאוצה אחר מותו של הרצל, כי הרצל היה נביא אמת, שבשורתו חיה וקיימת.

בנימין נתניהו: הוא ניחן בלהט אמוני עז בצדקתו, ובגאונות מדינית כבירה.

בנימין נתניהו: הוא ניחן בראיית הנולד, בזיהוי הסכנות, אבל גם ביכולת לפנות למנהיגים בגובה העיניים כדי להציג בפניהם את צדקת עמדותינו, וגם את האינטרסים שלהם.

בנימין נתניהו: הרצל היה המדינאי היהודי הראשון בעת החדשה – מן היהודים ולמען היהודים.

בנימין נתניהו: כשהלך אל שליטי העולם, הוא התייצב בפניהם זקוף גו, כשווה בין שווים.

בנימין נתניהו: עם הסולטן והקייזר הרצל דיבר על אינטרסים, איך להוציא את היהודים ממלכתם לארץ משלהם, לתועלת כל הצדדים.

בנימין נתניהו: הוא לא נבהל, הוא לא התכופף, וגם כשנחל אכזבות – והיו לו הרבה כאלה – רוחו לא נשברה.

בנימין נתניהו: הרצל זיהה היטב את הנחשול האנטישמי שאורב ליהודים, אך בחייו הקצרים לא הספיק לנקוט צעדים שימנעו את בוא הרעה.

בנימין נתניהו: אני חושב הרבה פעמים מה היה קורה לתולדות עמנו, מה היה קורה לנו במאה ה-20, אם הרצל לא היה נפטר ב-1904, והיה מגשים את מה שהתחיל לחולל בלונדון; מה היה קורה אם היה חי ואם היה מצליח להביא להקמת מדינת היהודים בעת שתכנן.

בנימין נתניהו: מה שהוא כן הספיק לעשות הוא לגייס את דעת הקהל היהודית העולמית לציונות.

בנימין נתניהו: הוא הכשיר את הקרקע באותו נאום ידוע בלונדון – כי על זה יש הרבה הרבה עדויות – הוא הכשיר את הקרקע להצהרת בלפור, שניתנה שני עשורים אחר הקונגרס הציוני הראשון.

בנימין נתניהו: הרושם שהותיר בנאומיו באנגליה היה עצום, וכך גם הרושם שהותיר על פני העולם היהודי כולו בזמן פעילותו הקצרה.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, בהמשך לפועלו של הרצל אנחנו מרחיבים באופן חסר תקדים את מארג הקשרים של ישראל עם מדינות העולם; בשנים האחרונות חוללנו פריחה מדינית שלא הייתה כדוגמתה בתולדותינו.

בנימין נתניהו: אנו כורתים בריתות ורוקמים יחסי ידידות שנשענים על אינטרסים משותפים במישור הדיפלומטי, הכלכלי, המדעי, הטכנולוגי, התרבותי, בקשת מלאה של תחומים.

בנימין נתניהו: אתמול אירחנו, רעייתי ואני, את נשיא גרמניה שטיינמאייר ורעייתו.

בנימין נתניהו: הביקור היה חם ושופע כנות, שופע לבביות; בעוד שבועיים יגיע לישראל נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.

בנימין נתניהו: אנחנו נקבל אותו בחום כראוי לידיד אמת ולמנהיג של ידידתנו הגדולה ארצות הברית; בהמשך יגיע הנה ראש ממשלת הודו, מודי, ואחריו ראש ממשלת אוסטרליה, טרנבול.

בנימין נתניהו: יבשות – לירושלים מגיעים מנהיגים מכל היבשות, מהרבה מאוד ארצות, לא על כולם אתם שומעים.

בנימין נתניהו: הרצל עצמו ביקר בירושלים, והוא ראה אותה – צריך להגיד את האמת – מוזנחת, אבל היום היא פורחת.

בנימין נתניהו: היא פורחת בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: והמנהיגים שמגיעים הנה מתפעלים ממה שהצלחנו לחולל ב-69 שנות עצמאותנו – מגדלור של נאורות וקדמה, בדיוק כפי שחזה הרצל בכתביו.

בנימין נתניהו: הם מעריכים את עוצמתנו הצבאית – הרצל הדגיש לא פעם את הצורך בכוח מגן חזק, צבא של מדינת היהודים, שבצלו נחסה, וזהו אגב גם תנאי הכרחי לשלום – להשגתו ולקיומו.

בנימין נתניהו: הם משתאים, אותם מנהיגים, מפירות החדשנות שאנחנו מפתחים, ומתרומתנו לשיפור איכות חייהם של מיליוני בני אדם על פני כדור הארץ – בתקשורת, בתחבורה, ברפואה, במים, במזון, באנרגיה, במאבק במדבור.

בנימין נתניהו: הרצל חזה הרבה מזה.

בנימין נתניהו: לא הכול, אבל הרבה מאוד מזה.

בנימין נתניהו: הייתה לו אמונה כבירה בכוחות היצירה והעשייה של העם היהודי, אבל הוא האמין שהכוחות הללו ישתחררו רק כשהעם ישתחרר, ולצורך זה, בעיניו, נדרש דבר אחד יסודי: האמונה העמוקה בזכותנו לארצנו ולמדינתנו.

בנימין נתניהו: זוהי האמת שמונחת ביסוד מפעל התקומה הציוני.

בנימין נתניהו: אנחנו נמצאים בציון, ארץ התנ"ך, בתוקף זכותנו הטבעית, ולא בחסדי אחרים.

בנימין נתניהו: איננו בלגים בקונגו ולא הולנדים בסורינאם.

בנימין נתניהו: הרצל כתב על ארצנו: "בשבילנו היא עשירה בזיכרונות ותקוות.

בנימין נתניהו: אנו מאמינים כי לפינת מזרח חרבה זו, כמו לנו עצמנו, יש לא רק עבר – כי אם גם עתיד".

בנימין נתניהו: ואני מוסיף: העתיד שלנו מזהיר.

בנימין נתניהו: יש לפעמים מהמורות, איך יכול להיות אחרת, אבל אין ספק שמשנה לשנה, מעשור לעשור, העם היהודי מבטיח את עתידו במקום אחד: כאן, במדינת ישראל, בארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו מציינים עכשיו, בשנה הזאת, 70 שנה לניסיון הגעתה של אוניית המעפילים "תאודור הרצל".

בנימין נתניהו: היא לא הצליחה, היא נעצרה.

בנימין נתניהו: הבריטים החזירו אותה לקפריסין, אבל זה לא מנע מאתנו – לא נתפסנו אז לייאוש.

בנימין נתניהו: הם עלו לארץ, ההמשך ידוע.

בנימין נתניהו: וייתכן שגם אנחנו נראה עוד מהמורות, ייתכן שעוד נראה – בטוח, כמו בשבוע שעבר, הצבעות הזויות בארגוני האו"ם, שמטרתן לקעקע את אחיזתנו בירושלים ובחבלי ארץ אחרים.

בנימין נתניהו: ההחלטות האלה אינן מרפות את ידינו.

בנימין נתניהו: להפך, הן מחזקות את האמונה בצדקתנו, מחזקות את נחישותנו להיאחז בארצנו ובעירנו ולפתח אותן, לבנות אותן ולשמור עליהן מכל משמר.

בנימין נתניהו: חוק הלאום שאנחנו מקדמים יבסס מבחינה חוקית את מעמדה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

בנימין נתניהו: אין שום סתירה בין היותה של מדינת ישראל דמוקרטיה, לבין היותה מדינה של העם היהודי.

בנימין נתניהו: יש לנו מחויבות מתמדת להבטיח שוויון זכויות לכלל אזרחי המדינה.

בנימין נתניהו: התשובה הניצחת לשוללי הציונות היא חיזוק מדינת היהודים וגאווה במורשתנו.

בנימין נתניהו: בכל מעשינו, בכל הישגינו, טמון זכרו של גואל האומה, בנימין זאב הרצל, שהעלה אותנו מתהומות הגלות לפסגות הריבונות.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך לעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, ומתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: תודה, מכובדי יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת גם בעבר וגם בהווה, הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, אורחות ואורחים נכבדים, שני ספרים השפיעו על העולם ועל העם היהודי: הראשון הוא כמובן התנ"ך, הלוא הוא ספר הספרים, שעליו אין צורך להכביר מילים, והשני זה הספר הזה, במהדורתו המקורית, "מדינת היהודים", מהאוסף המשפחתי שלנו.

יצחק הרצוג: הספר הזה, מאת הד"ר תאודור בנימין זאב הרצל, פורסם ב-1986 וחולל את הציונות.

יצחק הרצוג: עִם הספר הזה עַם הספר התעורר לתחייה לאומית, ובזכותו הקונגרס הציוני הראשון, שהתקיים כעבור שנה, התבסס על התוכנית המפורטת בו, ואנו נציין בקרוב 120 שנה לאותו קונגרס.

יצחק הרצוג: רעיונותיו של חוזה המדינה עדיין קושרים אותנו יחד כאומה וכחברה.

יצחק הרצוג: האתגר שהוא הציב בפנינו עומד במבחנים קשים, והמבחן ההיסטורי של העם היהודי מדור לדור מוכיח שוב ושוב שהמבחנים הללו לא פסו מן העולם.

יצחק הרצוג: במשך השנים שחלפו מאז כינונה של מדינת היהודים התמודדנו עם איומים רבים מאוד, שהופנו מחוץ למדינה ולעמנו פנימה.

יצחק הרצוג: השנה, 2017, היא זמן נכון לזכור את ציוני הדרך של הציונות, כפי שפירט אותם פרופ' שלמה אבינרי במאמרו, לאחרונה, מאמר הנקרא "2017, שנת היובלות".

יצחק הרצוג: ובכן, 1897 – 120 שנה לקונגרס הציוני הראשון; 1917 – 100 שנים להצהרת בלפור; 1947 – 70 שנה להחלטת האו"ם שאישרה את תוכנית החלוקה; 1967 – 50 שנים לציון מלחמת ששת הימים.

יצחק הרצוג: ונדמה כי האיום העיקרי בשנת 2017 – עוד שנה של 7 – על קיומה של מדינת היהודים כמדינה יהודית ודמוקרטית, על ערכיה, על דמותה ועל שלומה של המדינה, מגיע מתוכנו פנימה.

יצחק הרצוג: לא אחת נדמה שדווקא כאן, בבית הזה, בכנסת ישראל ובמחוזות אחרים של הציבוריות הישראלית, שכחו את חזונו של הרצל, את מורשתו, ואת הערכים שעליהם קמה מדינת ישראל ברוח מגילת העצמאות.

יצחק הרצוג: שכן, מכובדי, הרצל הצליח לייסד תנועה לאומית חזקה מכל מנהיגות חולפת; רעיון הציונות נטען על ידיו באנרגיות אדירות – הרעיון היה כל כך חזק, כל כך נשגב, כל כך משפיע, שהוא גרר אחריו דורות של יהודים שקראו תיגר על תקופה, ושברו מוסכמות ותפיסות שהיו שגורות בפי כול.

יצחק הרצוג: הרעיון הזה הכה את יהודי העולם כמכת ברק, ואת ההנהגה המדינית של אותה העת בכל העולם כולו.

יצחק הרצוג: הציונות בראשית דרכה הפרידה בין הורים לילדיהם, פצעה משפחות ופיזרה קהילות.

יצחק הרצוג: בסרט הנפלא המוקרן בימים אלה בכל הארץ, על בן-גוריון, שנקרא "בן-גוריון – אפילוג", מתאר דוד בן-גוריון את נוף ילדותו, את בנימין זאב הרצל מגיע לעיירתו, והוא כנער רואה בו כמו משיח.

יצחק הרצוג: הוא אמר: דמות יפהפייה, אישיות יפהפייה, יפה תואר, שהשפיע עליו עמוקות – עקר אותו מביתו, והוא מגיע בדד לחלקת ארץ שכוחת אל, הלוא היא ארץ-ישראל.

יצחק הרצוג: ואכן, הרצל הצליח מעל למשוער; לא זו בלבד שחזונו בדבר מדינה יהודית קרם עור וגידים, אלא ש-120 שנים לאחר כינוס הקונגרס הציוני הראשון בבאזל, מדינת היהודים היא מדינה מודרנית, עם הישגים יוצאי דופן, עם צבא חזק ביותר, שיכול להגן על המדינה מפני כל איום.

יצחק הרצוג: את שראו עיניו של הרצל כעיתונאי במשפט דרייפוס הוא ידע לתרגם למשמעות לאומית בהירה וחדה.

יצחק הרצוג: גם היום אין ליהודים מקום בטוח יותר ממולדתם; האנטישמיות לא פסקה, היא קיימת ורוחשת ומרימה ראש, פעם היא לובשת צורה טהורה של שנאת יהודים, ופעם היא מתחפשת לשנאת ישראל, אבל השנאה – אותה שנאה, הרוע אותו רוע.

יצחק הרצוג: ה-BDS גדל באותן ערוגות בדיוק של אנטישמיות, של הסתה, של אי-הבנת הסיפור האמיתי של המדינה שלנו ואי-ידיעת העובדות ההיסטוריות, או סילופן.

יצחק הרצוג: אל מול שנאת ישראל נילחם יחד כאיש אחד.

יצחק הרצוג: אל מול גילויי אנטישמיות נתייצב שכם אל שכם.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, דווקא בישיבה הזאת, בוא נרד מגובה רם היישר למליאה ולענייני היום.

יצחק הרצוג: במגילת העצמאות נאמר, וכך אני מצטט: "מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור, לכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות".

יצחק הרצוג: אדוני ראש הממשלה וחברי הקואליציה, שום הון פוליטי רגעי וריח בחירות באוויר אינם מצדיקים את הפרת מה שהובטח במגילת העצמאות, ואינם מצדיקים הסתה נגד מיעוט החי בתוכנו.

יצחק הרצוג: שום אינטרס אלקטורלי רגעי של קהל מתפקדים כזה או אחר אינו מצדיק רצף מעשי חקיקה שמבזה את מגילת העצמאות, את חזון הנביאים ואת חלומו של הרצל.

יצחק הרצוג: כאשר חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, כתב בשני ספריו, "מדינת היהודים" ו"אלטנוילנד", על חברת מופת, הוא ראה בעיני רוחו את דור המצביאים שהוביל בעוז את המערכה לעצמאותנו, והמערכות שלאחריה.

יצחק הרצוג: הוא ראה את הלוחמות והלוחמים המוסרים נפשם מנגד על הגנת הבית הלאומי.

יצחק הרצוג: חברת המופת של הרצל לא יכולה לשאת נבחרי ציבור המגדפים את משפחות השכול; חברת מופת אינה יכולה להיות כזו שמסיתה אחים אלה נגד אלה, ולא תהיה חברת מופת במקום שבו ה"אני" חשוב מה"אנחנו", האישי חשוב מהציבורי, ובראש המדינה עומד מי שרואה את עצמו מורם מעם.

יצחק הרצוג: בחברת המופת שלנו ובחברת המופת בחזונו של הרצל הוא ראה מדינה שלוקחת אחריות לרווחת אזרחיה; מדינה שבה לצד החובות יש גם זכויות; שבה לכל אדם זכות בסיסית להתפרנס ולחיות בכבוד; זכות לחינוך, שיאפשר מתן הזדמנויות שווה לכול; זכות לביטחון פיזי וסוציאלי לאזרחי המדינה כולה – בבריאות, בביטחון, בתזונה, בדיור ובהבטחת כלל הזכויות הבסיסיות.

יצחק הרצוג: מדינה שבה נכים חיים בכבוד וניצולי השואה מזדקנים בכבוד.

יצחק הרצוג: בחברת המופת של הרצל לא אוספים תיקים על עיתונאים, לא מאיימים על שופטים, לא פוגעים במערכת המשפט ולא מנהלים מדיניות רדיפה בולשביקית נגד כל מי שמביע דעה נוגדת.

יצחק הרצוג: ובמיוחד, בחברת מופת, בחברה יהודית ודמוקרטית, לא מחללים ברגל גסה את האיזון העדין בין ה"יהודית" ל"דמוקרטית", כפי שאתם תומכים בחוק הלאום בנוסח החדש, בניגוד לנוסח המדויק והנכון שהציע חבר הכנסת ד"ר זאב בנימין בגין בחוק הלאום שלו.

יצחק הרצוג: הוויכוח הציוני היום הוא אפוא לא על עצם קיומה של מדינת ישראל, שהיא עובדה מוגמרת, אלא על דמותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית עם מסד עמוק של צדק חברתי וחירות הפרט לדורות.

יצחק הרצוג: וכמובן, מכובדי, הוויכוח הציוני המלווה אותנו שנות דור הוא הוויכוח המדיני; לא נוכל בלי הוויכוח המדיני, שהרי מדינת היהודים, מדינת הלאום של העם היהודי, אין משמעה חוק לאום, אלא הבטחת הלאום.

יצחק הרצוג: כמו אז כך גם היום, ההחלטה לחלוק את הארץ עומדת לפתחה של התנועה הציונית.

יצחק הרצוג: כמו אז גם היום היא לא פשוטה, והיא מפלגת את העם, את התנועה הציונית העכשווית.

יצחק הרצוג: דילמה בין מה שהובטח לנו ולאבותינו בספר הספרים לבין מה שאפשר להשיג במציאות מדינית ופוליטית עכשווית.

יצחק הרצוג: גם מצדדי החלוקה בתנועה הציונית בראשיתה, ובראשם חיים ויצמן ודוד בן-גוריון, הבינו הבן היטב כי לא יהיה אפשר להגשים את החזון הציוני בארץ אבותינו על ידי שליטה יהודית בלעדית בכל שטחי הארץ וללא תמיכה בין-לאומית, וכי הדרך היחידה להבטיח ריבונות ועצמאות בארץ מחייבת נכונות לפשרה וקבלת תמיכה והסכמה ממעצמות תבל, אותה תמיכה שהביאה להצהרת בלפור ב-1917, ואותה תמיכה שהביאה לפשרה בתוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947.

יצחק הרצוג: אותו רצון של העולם ושלנו, כמי שפתוח למשא ומתן, הוא שזיכה את ישראל לתמיכה בין-לאומית בשנותיה הראשונות, והוא שזיכה אותנו בתמיכה עצומה בניצחוננו הגדול ב-1967.

יצחק הרצוג: כאשר בכנסת הזאת יושבים אנשים, חברי מפלגות ציוניות, המדברים ללא בושה על מדינה דו-לאומית שתפלה בין אזרחיה, על מדינה במונחים של גבולות, ללא מוסר וללא מופת; כאשר בכנסת ישראל יושבים פסבדו-ציונים, הנאחזים בתביעות אבסולוטיוּת, על כך שכל הארץ שלנו, ללא פשרה, עמדה שאפיינה את הצד הערבי, ונתפסת לקנאות לאומנית-משיחית – אזי, בשנת 2017 אנחנו מוצאים את הבסיס המוסרי שעליו השתית חוזה המדינה את צדקת קיומה של מדינתנו בשחיקה.

יצחק הרצוג: ולכן, אדוני ראש הממשלה, לפני שנה בדיוק, ביום זה ממש, עמדת מעל בימה זו ואמרת את המילים האלה, ואני מצטט: "פניה של הממשלה לשלום.

יצחק הרצוג: אני שואף להתקדם בתהליך המדיני עם הפלסטינים על בסיס המתווה של מדינה פלסטינית מפורזת שמכירה במדינה היהודית, במדינת ישראל, כמדינת הלאום של העם היהודי".

יצחק הרצוג: הוספת: "אני מוכן לצעדים אמיצים עם שכנינו, בעזרת שותפים נוספים באזור, מדינות ערביות שגם אתן אנו מהדקים את היחסים" – סוף ציטוט.

יצחק הרצוג: ולכן, אדוני ראש הממשלה, אני קורא לך כעת מעל בימת בית-המחוקקים של מדינת היהודים של הרצל, לקראת ביקורו ההיסטורי של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בישראל, לממש את דבריך ולהניע תהליך מדיני אמיץ, על בסיס הסדרי ביטחון אמיתיים ואפקטיביים שישמרו את מדינת הלאום של העם היהודי מדינה יהודית ודמוקרטית לדורות, על בסיס חזונו של הרצל.

יצחק הרצוג: אל נלך שולל אחרי ציונים מדומים, המוציאים את שם הציונות לשווא.

יצחק הרצוג: אין לנו ארץ אחרת, ואין לנו מדינה אחרת.

יצחק הרצוג: יהודה ושומרון הם חבלי ארץ מולדתנו, ערש תרבותנו ותורתנו, וירושלים היא בירתו של העם היהודי זה אלפי שנים.

יצחק הרצוג: אך למרות זאת, ובכאב רב, אני דבק בדבריו של האב המייסד של מדינתנו, ראש ממשלתנו המנוח דוד בן-גוריון, שהמשיך את פועלו של הרצל, ואמר בכנסת ישראל ב-4 באפריל 1949 כדלקמן: "צה"ל יכול לכבוש היה את כל השטח בין הירדן לים, אבל איזו מדינה תהיה לנו?

יצחק הרצוג: בהנחה שיש בחירות, תהיה לנו כנסת עם רוב ערבי.

יצחק הרצוג: וכשעמדה שאלת שלמות הארץ בלי מדינה יהודית, או מדינה יהודית בלי שלמות הארץ – בחרנו במדינה יהודית בלי שלמות הארץ".

יצחק הרצוג: ביוני 1967, במלחמת ששת הימים, לא מושבות ביקשנו, ולא חצינו בארמדות ימים ואוקיינוסים כדי לשלוט בטריטוריות ועמים זרים ולהביא הביתה אוצרות טבע, תה ואורז.

יצחק הרצוג: נלחמנו על גורלה ועתידה של מדינת ישראל בארץ-ישראל, וניצחנו.

יצחק הרצוג: אבל בקליטת מיליוני פלסטינים במדינה דו-לאומית אחת מן הנהר עד לירדן נפסיד הכול, ונגנוז לדורות את חלומו של בנימין זאב הרצל.

יצחק הרצוג: זה יהיה קצה של מדינת ישראל במובנה המוכר לנו, וקצו של החזון הציוני של בנימין זאב הרצל.

יצחק הרצוג: למען הדורות הבאים, למען ילדינו ונכדינו, אל נעשה שקר בנפשנו; הבה נרדוף את מימוש חזונו של הרצל ונבטיח לתמיד את עתיד מדינת היהודים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הישיבה המיוחדת לזכרו של הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לכל המכובדים, ודאי למשפחת הרצל, לכל המכובדים ביציע, על שכיבדתם אותנו בנוכחותכם.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בעניין צירוף יועצים פרלמנטריים לנסיעות לחו"ל ולאילת במימון גורמים ציבוריים, והחלטה נוספת של ועדת האתיקה, בעניין השתתפות חבר הכנסת אורן אסף חזן בתוכנית "מחשב מסלול מחדש".

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1121); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיף 5 בסדר-היום: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 53) (ערר על החלטות מנהל לשכת ההוצאה לפועל או עובד מערכת ההוצאה לפועל), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה השר איוב קרא, בשם שרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק לתיקון חוק ההוצאה לפועל עוסקת באפשרות להגיש ערר על החלטה של מנהלי לשכות ההוצאה לפועל ועובדיהן.

איוב קרא: ההצעה מעגנת בחוק את זכותם של הצדדים בתיק להגיש ערר לרשם ההוצאה לפועל על כל ההחלטות של עובדים אלו.

איוב קרא: מנהלי לשכות ההוצאה לפועל ועובדיהן הם שמנהלים את התיקים בהוצאה לפועל.

איוב קרא: במסגרת עבודתם הם מבצעים פעולות בתיקים ומקבלים החלטות בנושאים מינהליים.

איוב קרא: כבר היום רשאים הצדדים להגיש ערר על החלטה ופעולות שונות של מנהלי לשכות ההוצאה לפועל ועובדיהן, אולם נמצא כי יש צורך להבהיר בחקיקה את ההיקף של זכות זו.

איוב קרא: מכיוון שלפעולות והחלטות אלו השלכות על הצדדים בתיק, יש חשיבות רבה לכך שתהיה הוראה ברורה ואחידה בדבר זכות הערר של הצדדים.

איוב קרא: לכן מוצע לתקן את סעיף 80 לחוק ההוצאה לפועל ולציין בו באופן מפורש שאפשר להגיש ערר לרשם ההוצאה לפועל על כל ההחלטות והפעולות של מנהלי ועובדי לשכות ההוצאה לפועל.

איוב קרא: לאור האמור לעיל, הכנסת הנכבדה מתבקשת לאשר את הצעת החוק האמורה.

איוב קרא: תודה לכם.

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: רשימת הדוברים סגורה.

נאוה בוקר: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

עליזה לביא: אני פה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת.

נאוה בוקר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לאחל לכולנו שיהיה לנו כנס פורה, ונעים, ורגוע, ומועיל, שבהחלט נקבל בו החלטות חשובות מאוד.

רויטל סויד: אבל אני רוצה שתשימו לב לכותרת בעיתון שהייתה אתמול או שלשום לגבי הצעת חוק של שניים מהשרים המאוד-מכובדים שלנו, שרת המשפטים איילת שקד והשר יריב לוין, שרוצים להציע שמשרות של יועצים משפטיים של שרים יהיו משרות אמון.

רויטל סויד: ואני רוצה לשאול אתכם: הרי, מה זו משרת אמון?

רויטל סויד: משרת אמון זו משרה של אדם שאתה רוצה שתוכל באמת לשתף אותו, הוא יהיה אדם שתיתן בו אמון מלא והוא יהיה קרוב אליך.

רויטל סויד: יועצים משפטיים הם אנשים שאמורים ליישם את המדיניות של המשרד, של השר, אבל באותה נשימה להתריע בפניו ולומר לו אם אותה מדיניות עוברת באיזושהי דרך על החוק, או מתנגשת בו, או אינה מתיישבת אתו, או שהשר רוצה ליישם החלטה או להוציא מדיניות, אבל הוא עושה את זה באופן שאיננו חוקי, חוקתי וכיוצא בזה.

רויטל סויד: ומה המשמעות כשאנחנו באים ואומרים ששר רוצה יועץ משפטי שהוא יהיה במשרת אמון?

רויטל סויד: זה בעצם אומר כך: אני לא רוצה שהיועץ המשפטי שלי יהיה אדם אובייקטיבי; אני לא רוצה שהיועץ המשפטי שלי, מה שינחה אותו זה אך ורק החוק היבש, הכתוב.

רויטל סויד: אני רוצה שהיועץ המשפטי שלי יהיה משרת אמון שלי; הוא יעשה אך ורק את מה שאני חושב לנכון, שכך צריך לפעול.

רויטל סויד: שהוא יהיה שיוציא את המדיניות שלי לפועל, ולא משנה אם היא מתנגשת עם החוק או לא.

רויטל סויד: הדבר הזה הוא לא אפשרי.

רויטל סויד: אני יכולה לקבל את זה שאנשים בתפקידי מפתח, וגם שרים, רוצים שיהיו סביבם אנשים שהם אנשי אמונם, אבל היועץ המשפטי הוא במאת האחוזים אדם שהדבר היחיד שהוא נר לרגליו זה החוק.

רויטל סויד: אך ורק החוק.

רויטל סויד: הוא חייב לנסות להוציא לפועל את מדיניות השר, אבל במסגרת החוק היבש.

רויטל סויד: והצעת החוק שרוצים לקדם שרת המשפטים והשר יריב לוין היא בושה.

אמיר אוחנה: – – –

רויטל סויד: וגם אתה, חבר הכנסת אמיר אוחנה – התלבשו עליך, נכון, זה לא בסדר, גונבים לך את הקרדיט.

רויטל סויד: אני מסכימה.

אמיר אוחנה: – – –

רויטל סויד: גם הצעת החוק שלך – היא לא בסדר.

רויטל סויד: חבר'ה, יועץ משפטי הוא שומר סף, הוא לא מקיים מדיניות.

רויטל סויד: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

רויטל סויד: לא מקיים מדיניות בכל מחיר.

רויטל סויד: תודה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אמיר אוחנה: גברתי היושבת-ראש, כמובן, חברתי חברת הכנסת סוִיד – אני מדייק – הצעת החוק – – –

רויטל סויד: עכשיו אני כבר לא אפריע לך.

רויטל סויד: אחרי שאמרת את השם נכון, אני לא אפריע לך.

אמיר אוחנה: הצעת החוק שעליה דיברת כאן היא הצעת חוק שהגשתי, בצירוף, כמובן, חברים נוספים, יחד עם המכון למשילות ודמוקרטיה, והיא בעצם אומרת את הדבר הבא: זהו חוק לביטול שרי-העל.

אמיר אוחנה: מה זה שר-על?

אמיר אוחנה: מגיע שר, שהוא נבחר ציבור, למשרדו, בא לקדם את המדיניות שעליה הוא נבחר, ומוצא את עצמו – לפעמים, לא תמיד – מסונדל על ידי שר-על, שקוראים לו "יועץ משפטי", שיושב שם, בלי שהוא נבחר על ידי הציבור, בלי שהשר יכול לפטר אותו ולהביא תחתיו יועץ משפטי אחר, ומטרפד את היוזמות שהשר רוצה לקדם.

אמיר אוחנה: עכשיו תגידי, רגע, הוא שומר על החוק – הוא שומר על החוק, נכון?

אמיר אוחנה: החוק, כידוע לך היטב, חברתי, איננו מדע מדויק.

אמיר אוחנה: משפט הוא לא מדע מדויק.

אמיר אוחנה: וכידוע לך היטב – אנחנו יודעים זאת שנינו מצוין – אני יכול למצוא לכל עמדה, לכל הצעה, לכל יוזמה, שני משפטנים אינטליגנטים שיטענו בלהט את העמדות המנוגדות.

אמיר אוחנה: והרעיון שאני כשר – לא אני, סליחה – ששר צריך לעבוד עם יועץ משפטי שלפעמים עמדותיו הן 180 מעלות מהעמדות של השר הוא רעיון של מי שרוצה להמשיך לשלוט בלי להיבחר.

רויטל סויד: אבל חבר הכנסת אוחנה, זה לא מגיע משום מקום.

רויטל סויד: זה לא מגיע משום מקום.

רויטל סויד: זה מגיע ממקום – – –

אמיר אוחנה: זה מה שאתם רוצים – להמשיך לשלוט בלי להיבחר.

אמיר אוחנה: הציבור לא נותן בכם את האמון, אבל אתם ממשיכים לקדם את האג'נדות שלכם דרך המשפטנים.

רויטל סויד: זה מגיע ממקום של אג'נדה – אג'נדה של החלשת מערכת המשפט, אג'נדה של החלשה של בית-המשפט.

רויטל סויד: זו האג'נדה.

אמיר אוחנה: האג'נדה האמיתית היא קידום הדמוקרטיה על ידי איזונים ובלמים.

אמיר אוחנה: כיום המצב לא מאוזן; יש כוח בלתי מידתי למערכת – – –

רויטל סויד: כל היועצים המשפטיים נגד השרים?

אמיר אוחנה: ממש לא.

אמיר אוחנה: ממש לא.

אמיר אוחנה: חלילה, לא כל היועצים המשפטיים – –

רויטל סויד: תמיד מנסים לטרפד?

רויטל סויד: בכל צורה שהיא?

אמיר אוחנה: – – אבל יש משהו בשיטה, משהו אינהרנטי בשיטה, שמעניק כוח בלתי מידתי, ובו אנחנו צריכים לטפל.

אמיר אוחנה: עכשיו, יש מי שיאמרו: אבל הם שומרי הסף, הם שומרי הסף של שלטון החוק.

אמיר אוחנה: ואני אומר לך, חברתי היקרה – ואני מקווה שיום אחד, ביום מן הימים, את יודעת, המצב יכול להתהפך, לפעמים אנחנו באופוזיציה, לפעמים אנחנו בקואליציה – –

נאוה בוקר: תתכונן לסיים, בבקשה.

אמיר אוחנה: ובזה אני אסיים.

אמיר אוחנה: – – את אולי תהיי שרה, ואת תמצאי, חברתי היקרה, שיש מספיק שומרי סף במערכת.

אמיר אוחנה: יש לכל משרד חשב, ויש מבקר, ויש מבקר המדינה, ויש הוועדה לביקורת המדינה, ויש ועדות הכנסת שמפקחות על הכנסת, ויש הפרקליטות, ויש המשטרה – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: – – ויש בתי-המשפט – את יודעת מה אין?

אמיר אוחנה: שומרי סף יש מספיק, מה שאין זה יכולת ביצוע, וזה מה שהצעת החוק הזאת באה לקדם.

אמיר אוחנה: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – –

יואל חסון: מוותר.

נאוה בוקר: – – מוותר.

נאוה בוקר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מוותרת.

נאוה בוקר: – – מוותרת.

נאוה בוקר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח.

מאיר כהן: מוותר.

אמיר אוחנה: מוותר.

אמיר אוחנה: אתה פה.

אמיר אוחנה: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – – –

מיכאל מלכיאלי: מוותר.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן, אחרון הדוברים – אינו נוכח.

קריאה: – – –

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה.

נאוה בוקר: חברים, נא להתיישב במקומות.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 53) (ערר על החלטות מנהל לשכת ההוצאה לפועל או עובד מערכת ההוצאה לפועל), התשע"ז–2017.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 53) (ערר על החלטות מנהל לשכת ההוצאה לפועל או עובד מערכת ההוצאה לפועל), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: תראו איזה אופוזיציה עניינית.

יואל חסון: יכולנו – – –

קריאות: – – –

נאוה בוקר: אה, תוסיף בבקשה את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואת מרב מיכאלי – מצביעות בעד.

זהבה גלאון: רגע, רגע, וגם אני.

נאוה בוקר: ואת אורן אסף חזן ואת זהבה גלאון.

נאוה בוקר: ארבעה.

אורן אסף חזן: אמיר, אמיר גם.

נאוה בוקר: לפרוטוקול, כמובן.

נאוה בוקר: חברים, בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעה התקבלה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאוה בוקר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1133); נספחות.

נאוה בוקר: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים) (הוראת שעה), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: יציג את הצעת החוק סגן השר במשרד האוצר, יצחק כהן.

נאוה בוקר: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמח להציג פה חלק מתוכניתו של שר האוצר מר משה כחלון, הנקראת "נטו משפחה", הפרק הדן בהצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים) (הוראת שעה), מ/1133, לקריאה ראשונה.

יצחק כהן: הצעת החוק שלפני

יצחק כהן: כם כוללת העלאת נקודות זיכוי בשנים 2017 ו-2018 להורים לילדים אשר בשנת המס טרם מלאו להם שש שנים.

יצחק כהן: לאור נתוני הרבעון הראשון של שנת 2017, שהסתיים עם עודפי גביית מסים של 1.6 מיליארד ש"ח לעומת התחזית בעת חקיקת חוק התקציב לשנות הכספים 2017 ו-2018, ולאור תחזית הצמיחה המעודכנת של משרד האוצר, אשר לפיה, בעזרת השם, צפוי גידול בהכנסות המדינה ממסים – בשנות המס האמורות, שר האוצר משה כחלון מציע להגדיל את נקודות הזיכוי הניתנות להורים בעד ילדיהם, כדי להגדיל את ההכנסה הפנויה בקרב משפחות המצויות במעגל העבודה.

יצחק כהן: הגדלת נקודות הזיכוי תחול הן על הורים המגדלים את ילדיהם במשותף והן על הורים במשפחות חד-הוריות.

יצחק כהן: בהצעה זו מוצע להגדיל את נקודת הזיכוי של אישה בשנת הלידה מ-0.5 נקודת זיכוי ל-1.5 – מ-0.5 ל-1.5; מהשנה שבה הילד בן שנה ועד תום השנה שבה הילד בן חמש, מוצע להגדיל מ-2 נקודות זיכוי ל-2.5 נקודות זיכוי.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, לגברים מוצע להגדיל את נקודות הזיכוי כדלקמן:

יצחק כהן: בשנת הלידה – מנקודת זיכוי אחת ל-1.5 נקודות זיכוי; בשתי השנים לאחר שנת הלידה – מ-2 נקודות זיכוי ל-2.5 נקודות זיכוי; בשנה שבה ימלאו לילד שלוש שנים – מנקודת זיכוי אחת ל-2.5 נקודות זיכוי; בשנה שבה ימלאו לילד ארבע שנים ובשנה שבה ימלאו לילד חמש שנים – מ-0 נקודות זיכוי ל-2.5 נקודות זיכוי.

יצחק כהן: אני בטוח שכל חברי הבית הזה, מקיר לקיר, שמחים על הצעת החוק הזאת, וכולם ודאי יתמכו בה.

יצחק כהן: אשר על כן, אני מבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: בכמה עלתה הגבייה ברבעון הראשון – – –

נאוה בוקר: תודה רבה לסגן השר.

יצחק כהן: מה?

מיקי לוי: בכמה עלתה הגבייה ברבעון הראשון ב-2017?

יצחק כהן: אני מציע לכבודו – כמי שהיה סגן שר אוצר מוצלח – מיקי, תיכנס לאתר של משרד האוצר – החשב הכללי, תמצא שם את כל הנתונים, את כל הפרטים – –

מיקי לוי: אולי הייתה ירידה.

יצחק כהן: – – ככה לא תצטרך לשאול.

מיקי לוי: אולי הייתה ירידה.

יצחק כהן: תיכנס לנתונים.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: חברים – סגנית השר ציפי חוטובלי, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יואל חסון: אפשר להירשם?

נאוה בוקר: הרשימה סגורה, לצערי.

יואל חסון: אבל נרשמתי.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

נאוה בוקר: סליחה, סגנית השר.

נאוה בוקר: אני אוסיף אותך, ואחריך הרשימה סגורה.

מאיר כהן: – – –

נאוה בוקר: גם אתה רוצה?

נאוה בוקר: גם את מאיר כהן.

נאוה בוקר: הרשימה נסגרה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שגם מצד ימין וגם מצד שמאל יצביעו היום בעד החוק הזה, וזה הזמן להגיד, בגילוי נאות, שאני בניגוד עניינים מוחלט, כי שתי בנותי מתחת לגיל שש – יש לי בת בת שלוש ובת בת שנה – ואני רוצה לשבח את שר האוצר, את סגן שר האוצר, שנמצא כאן והציג את החוק, ואת הממשלה, שמעבירה חוק כל כך חשוב למען הזוגות הצעירים בישראל.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, את בטח יודעת שעל הזוגות הצעירים בישראל מוטלת משכנתה – – –

קריאות: – – –

ציפי חוטובלי: אתם כבר מצביעים?

נאוה בוקר: לא לא, זו טעות, זו טעות.

אורן אסף חזן: אני בעד – – –

נאוה בוקר: ממש לא.

נאוה בוקר: חברים.

אורן אסף חזן: מי בעד ציפי חוטובלי, שירים – – –

נאוה בוקר: איפוס.

ציפי חוטובלי: על הזוגות הצעירים בישראל מוטלת משכנתה שנייה.

אורן אסף חזן: אני מבקש – – –

ציפי חוטובלי: אחרי מחירי הדיור, כמעט כל זוג צעיר בישראל מגיע למציאות שבה הוצאות הטיפול בילדים גובות ממנו נטל כבד.

ציפי חוטובלי: אני יודעת את זה מהיום הראשון שלי בכנסת, כשהייתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה וראיתי כמה הדבר הכי חשוב לזוגות צעירים בישראל, אחרי פתרון בעיית הדיור, זה הנושא של הוצאות גידול הילדים.

ציפי חוטובלי: עכשיו, המשפחה הישראלית היא משפחה מאוד מיוחדת; אנחנו המשפחה הגדולה ביותר במערב.

ציפי חוטובלי: במערב שיעור הפריון הוא נמוך, ומדינת ישראל, מדינה שואפת חיים ושוקקת חיים, מביאה משפחות ברוכות ילדים לעולם – כן, גם באגף החילוני, לא רק באגף הדתי-לאומי והחרדי – והדבר הזה דורש גיבוי מנגנוני של הממשלה.

ציפי חוטובלי: והממשלה, בצעד החשוב הזה, דרך הוספת נקודות זיכוי לזוגות של הורים עובדים, מעשירה את כספם, את כיסם, של ההורים הצעירים בעוד אלפי שקלים לשנה.

ציפי חוטובלי: נוסף על כך, מהפכת הצהרונים היא מהפכה שאומרת שאנחנו לוקחים אחריות גם לשעות שאחרי סיום שעת הלימודים הרשמית של בית-הספר.

ציפי חוטובלי: אמרתי כאן בעבר – מסגרות חינוך שמסתיימות בשעה 13:00 יוצאות מנקודת הנחה שאחד מבני הזוג לא עובד, כי אני לא מכירה מקום עבודה או משרה שבה הגבר או האישה יכולים לחזור הביתה ב-13:00 לאיסוף הילדים ממסגרות הילדים.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על בתי-ספר יסודיים, גם על בתי-הספר התיכוניים וחטיבות הביניים.

ציפי חוטובלי: ילדים צריכים בסופו של יום מסגרת שתוכל לקבל אותם, וגם הורים פעילים.

ציפי חוטובלי: המציאות הזאת, שהחוק הזה מביא אליה, לדעתי, היא באמת מציאות מבשרת טוב לכל הזוגות הצעירים בישראל, ואני רוצה לברך את כל העוסקים במלאכה: חברתי חברת הכנסת רחל עזריה לא נמצאת כאן, אבל מגיע לה קרדיט גדול על המאבק המתמשך בעניין הזה, וקרדיט נוסף – לממשלת הליכוד, ממשלת נתניהו השנייה, שהתחילה ברפורמה החשובה של חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע, שר החינוך אז היה גדעון סער – –

נאוה בוקר: תודה.

ציפי חוטובלי: – – ואני חושבת שהמהלכים האלה הם מהלכים באמת חשובים, שמזכים את כל ההורים בישראל באמת בהרבה מאוד כסף שיעזור לכולנו לגדל את הילדים שלנו.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

מיקי לוי: גברתי סגנית השר יודעת שזה רק לשנתיים?

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול – אני מדמיין, או שאין שר באולם?

נאוה בוקר: אורן, התחלת לעשות בלגן?

אורן אסף חזן: לאן הוא הלך?

קריאה: הנה, יש שר.

נאוה בוקר: למקום חשוב.

אורן אסף חזן: הנה, כבוד השר כאן.

אורן אסף חזן: רבותי, לא בסדר.

אורן אסף חזן: אז רגע, אז אפשר להתחיל?

נאוה בוקר: אפשר להתחיל, נחזיר לך עשר שניות.

אורן אסף חזן: זה 30, זה 30.

אורן אסף חזן: תסתכלי.

נאוה בוקר: 30 שניות, עלי.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני חייב לעדכן אתכם שמשהו מאוד מאוד מאוד מטריד אותי מאמש, עת פורסם שהשב"ס השתמש בטורטית כדי להפיל את ברגותי בשביתת הרעב.

אורן אסף חזן: פתאום נפקחו עיני; פתאום הבנתי עד כמה המצוקה בשב"ס גדולה, עד כמה הבעיה התקציבית הגיעה לעומק השטח.

אורן אסף חזן: רבותי, לשב"ס לא היה מספיק כסף אפילו לקנות חטיף הגון.

אורן אסף חזן: טורטית.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה לדבר עליו, שזה מה שהפיל אותו.

אורן אסף חזן: מצד שני, כשאנחנו מסתכלים – ואני שמח שהשיח' יושב פה באולם – אגב, זה חריג, אני לרוב לא שמח שהם כאן באולם – כשאני מסתכל שבבתי-הכלא בישראל, גם בשעה הכי קשה של המחבלים הפלסטינים, אנחנו דואגים להנעים את זמנם עם חטיף טורטית – בלי טעם, בלי צבע, העיקר שיהיה חטיף – בשעה שהמחבלים שיושבים בבתי-הכלא של אותה רשות בדיונית, הרשות הפלסטינית, עוברים התעללות יום-יום.

אורן אסף חזן: הייתי שמח לשמוע מה עמדתם של חברי הכנסת מהרשימה הפלסטינית המשותפת – לטענות הקשות של האסירים הפלסטינים בבתי-הכלא בגדה, שאומרים: ההתעללות היא לא נורמטיבית.

אורן אסף חזן: שמעתי אסיר שאומר: ציירו לי על הקיר סולם, אמרו לי: תעלה על הסולם.

אורן אסף חזן: וואלכ, איך יעלה על הסולם?

אורן אסף חזן: זה קיר.

אורן אסף חזן: עכשיו, הוא בא לעלות על הסולם, הוא לא יכול – מרביצים לו.

אורן אסף חזן: בא אסיר אחר, אומר: ציירו לי אוטו, אמרו לי: אפתח אל-באב.

אורן אסף חזן: איך אני אפתח את הדלת?

אורן אסף חזן: זה קיר.

אורן אסף חזן: תשמעו, זה לא אמיתי.

אורן אסף חזן: עכשיו, ההוא לא פותח את הדלת – מכות.

אורן אסף חזן: לא טורטית ולא סניקרז, לא קורנפלקס ואפילו לא לחם עם גבינה – מכות.

אורן אסף חזן: בא עוד אסיר, אומרים לו: אטלע ל-סיארה, תעלה לאוטו, איך יעלה לאוטו?

אורן אסף חזן: זה קיר, רבותי, קיר.

אורן אסף חזן: עכשיו, אני לא יודע אצל מי הבעיה, מי דפוק יותר, השוטר הפלסטיני שצייר על הקיר סולם או אוטו ואומר: אטלע ל-סיארה, או תעלה בסולם, או האסיר שבאמת מנסה.

אורן אסף חזן: עכשיו, תכל'ס, הוא מסכן, כי אם הוא לא ינסה, ירביצו לו.

אורן אסף חזן: אז אני אנצל את הרגעים האחרונים של הנאום הזה ואני אגיד לכם: רבותי, אין גבול לצביעות.

אורן אסף חזן: אם הח"כים הערבים, שמכנים עצמם פלסטינים, שחולמים איזה חלום הזוי ורחוק על מדינה שלעולם לא תקום ולא תהיה, בטח שלא על חשבוננו כאן, רוצים להוכיח שבאמת אכפת להם מזכויות אדם, מחברה, מתנאי כליאה, מבעיות כאלה ואחרות – –

נאוה בוקר: נא לסיים בבקשה.

אורן אסף חזן: – – אז הם יתחילו לפעול בנדון.

אורן אסף חזן: ואם לא, אולי גם להם צריך לצייר איזה אוטו על הקיר ולהגיד להם: אטלע ל-סיארה.

אורן אסף חזן: תודה רבה, רבותי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואב קיש, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נאוה בוקר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

יואב קיש: תודה, כבוד היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני הולך לעשות משהו חריג פה, בבית הזה, ולדבר על החוק שמוצע, כי בדרך כלל אנשים בוחרים לדבר על דברים אחרים.

אורן אסף חזן: הכול מוכתב מראש פה, זו בעיה.

יואב קיש: נושא "נטו משפחה", אני רוצה להגיד שאני תומך בו תמיכה מלאה.

יואב קיש: אני חושב שהחיזוק של המעמד הבינוני, העובד, שצריך להתפרס, וזו בעצם הצמיחה של המדינה – מאוד חשוב ששר האוצר פועל לחזק את המעמד הזה ולהקל עליו את נושא המיסוי.

יואב קיש: דבר אחד שהיה לי מאוד חשוב – ושמתי את זה, מה שנקרא, שבלי זה לא אתן את תמיכתי – זה שלא תהיה הפליה בחקיקה הזאת בין זוג שהוא נשוי לזוג שנפרד ועכשיו הם גרושים.

יואב קיש: וצריך להבין: אין הפליה; גם אם הזוג גרוש, עדיין הם יהיו זכאים לכל ההטבות שיקבל, לצורך העניין, אותו זוג אם היה נשוי.

יואב קיש: אני חושב שזה מסר חשוב מאוד, שההפליה הזאת נגד הגרושים צריכה להיפסק, ובעניין הזה אני בהחלט מחזק את התוכנית, ומובן שאתמוך בה.

יואב קיש: את המסר הזה אני חושב שצריך להמשיך, בהתאם לזה, לכל המקומות והמסגרות האחרות, בין שזה צהרונים, בין שזה דברים אחרים – לא ייתכן שזוג שהתגרש, עכשיו אנחנו נפגע בו, ותהיה פה איפה ואיפה.

יואב קיש: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

נאוה בוקר: חברים, אני מודיעה שוב שהרשימה נסגרה.

קריאה: – – –

נאוה בוקר: אין, את לא היית ברשימה, צר לי.

נאוה בוקר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה, "נטו משפחה", ברור שאני בעד, ואני תומך בו, ואני תומך בכל חוק שיכול להיטיב עם השכבות החלשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נחשוב איך אפשר לפתח את החוק הזה ולקדם אותו לכיוונים שיוכלו לעזור לחלשים ולהקטין את רמת העוני, במיוחד גם באוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא טוב, אבל יש בו חיסרון מסוים לאוכלוסייה הערבית, בזה שהוא מתנה ששני בני הזוג יעבדו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, אין מקומות עבודה ביישובים הערביים לנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל עוד הנשים האלה, אין להן מקומות עבודה, הן לא יכולות להגיע לעבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מוכן שהחוק הזה ישופר בזה שאם הנשים מגיעות ללשכת תעסוקה, מבקשות עבודה ולא מפנים אותן ולא דואגים להן למקומות עבודה, המשפחה הזאת תקבל את נקודות הזיכוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרת אני מוסיף עוני על העוני הקיים, כי ההטבה הזאת היא להקטין קצת את המס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להגדיל את הנטו לחיים היומיומיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה הזאת, אני חושב שהיא חשובה, וצריך לחשוב עליה ברגע שמקדמים את הצעת החוק, כי אחרת אנחנו ננציח את העוני ביישובים הערביים, ובמיוחד בקרב הזוגות הצעירים שיש להם בעיה בלמצוא מקומות עבודה, כי עדיין אנחנו מדברים על שליש מהאנשים בגיל העבודה באוכלוסייה הערבית, שיש להם מקומות עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה, אם לא ישתפר, אנחנו מנציחים את העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השנייה, אני חושב שלא צריך לגמגם לרגע, ולא להצהיר הצהרות שהמדינה לא חייבת לדאוג לחיים בכבוד של אנשים, ובמיוחד אנשים עם מוגבלות או עם צרכים מיוחדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שומע היום שיש הצהרה ממשרד האוצר שהמדינה לא חייבת לדאוג לחיים בכבוד לאנשים עם מוגבלות או עם צרכים מיוחדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני חושב שאם יש לנו עודף גבייה, יש לנו עודף במסים, צריך להפנות את זה – אחת ולתמיד – לתכנן, לדעת איפה לקצץ, ויש הרבה מקומות שאפשר לקצץ כדי להעלות את קצבת האנשים עם מוגבלות לפחות לגובה של שכר המינימום, אחרת אנחנו פשוט גוזרים עונש מוות, עונש של עוני, ואנשים צריכים – היום הם מתלבטים בין אוכל לתרופות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקצבה הזאת, של 2,400 שקל, אומרת שהם לא יכולים לחיות בכבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים להיות – מדינה שיש לה חוק-יסוד לשמור על כבוד האדם צריכה לשמור על כבוד האדם בזה שהוא יתפרנס לפחות באפשרות לחיות, והחוק הזה צריך להיות מובא לכנסת ומאושר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

עודד פורר: תודה, גברתי, חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, ראשית, אני רוצה להתחיל באמת בלברך; אני חושב שהכיוון שאליו הולך שר האוצר בהצעות האלה שהוא הניח בפנינו הוא כיוון חיובי, הוא כיוון נכון, אבל בעניין הזה אני כן רוצה לבקש ממך, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף: אנחנו הובלנו את השינוי של תוספת הוותק וקצבת הזקנה בוועדה שלך, במסגרת חוק ההסדרים, כחלק מההסכם הקואליציוני שחתמנו עליו.

עודד פורר: האוצר פרס את התוכנית הזאת על פני ארבע שנים, מה שאומר שאנשים שנמצאים היום בערוב ימיהם, ובגיל הפרישה המבוגר שלהם יקבלו את התוספת הזאת לקצבת הזקנה, המשמעותית, רק ב-2020.

עודד פורר: ואם יש תקציב ויש עודף תביעה ואפשר להקדים – הרי זה כבר נמצא שם, זה בנומרטור, מה שנקרא, זה בתוך התהליך – בואו נקדים את התשלום הזה של קצבת הזקנה; בואו נעשה את זה כבר לשנה הזאת ולשנה הקרובה, כדי שלא נגיע עם זה ל-2020.

עודד פורר: אבל אני כן רוצה לנצל את שתיים וחצי הדקות שנותרו לי כדי לדבר על חג חדש שיזם משרד החינוך, וזה החג ל"ד בעומר.

עודד פורר: עד עכשיו אנחנו חגגנו את ל"ג בעומר – – –

קריאה: – – –

עודד פורר: ל"ד בעמר, ל"ד בעומר, כן.

עודד פורר: עד עכשיו במשך שנים חגגו את ל"ג בעומר, ולוח החופשות שהוציאו בכל שנה מנכ"ל או מנכ"לית משרד החינוך לפני תחילת השנה נתן להורים את היכולת להיערך, טוב יותר או טוב פחות – עם כל הטענות שיש לנו ללוח החופשות, היה לוח חופשות, אז אתה יודע להיערך, אתה יושב עם היומן שלך ואתה יודע שבחודש מסוים, ביום מסוים, הילדים שלך, אין להם מסגרת של בית-ספר, אין מסגרת של גנים, ואתה מוצא פתרונות כאלה או אחרים.

עודד פורר: השנה, בלוח החופשות שפורסם, ל"ג בעומר חל ביום ראשון, ואנשים תכננו לעצמם, חלקם סוף שבוע ארוך, חלקם מצאו פתרונות אחרים למקומות העבודה שלהם, אבל פתאום, מטעמים כאלה או אחרים, משרד החינוך מחליט, בהחלטה חד-צדדית, שלא בתיאום עם ההורים, שלא בתיאום עם ועד ההורים, לשנות את יום החופשה הזה מיום ראשון ליום שני.

עודד פורר: עכשיו, לאותו פקיד נורא קל לעשות את זה, ונורא קל לעשות את ההחלטה הזאת, אבל לכל אותם העצמאים, בעלי העסקים והשכירים, שעכשיו כל תוכניותיהם מתהפכות בגלל החלטה חד-צדדית, הם הולכים לחגוג לא את ל"ג בעומר, אלא את ל"ד בעומר, כשבכלל, בתקופה האחרונה, מי שעוד יש לו ילדים במערכת החינוך מבין של"ג בעומר, מחגיגה של יום אחד הפך להיות חגיגה של שבוע בערך, כי כל יום יש לך מדורה אחרת.

עודד פורר: אני חושב שמפה צריכה לצאת קריאה ברורה לשר החינוך, א.

עודד פורר: להחזיר את העניין הזה, כפי שנקבע בתחילת השנה, ולא לשנות את זה באופן חד-צדדי.

עודד פורר: וב.

עודד פורר: מצד שני, אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, הגיע הזמן לעשות סדר בלוח החופשות; אנחנו לא צריכים לחכות כל פעם לתחילת השנה, מה שנקרא לראשון בספטמבר, כדי לדעת מה יהיה לוח החופשות שלנו.

עודד פורר: העניין הזה צריך להיות מוסדר בחקיקה, צריך להיות ברור מתי ימי החופשה – מתי חלים, מתי לא חלים – ולא להמשיך לגלות כל פעם שהוסיפו לנו עוד יום חופשה, ועוד יום חופשה, ועוד יום חופשה, שמשאירים את ההורים – אתה בקרוב תהיה אולי אבא – משאירים את ההורים בפני שוקת שבורה, שכל פעם משנים להם את היום מכאן לשם.

אורן אסף חזן: למה אולי?

אורן אסף חזן: למה אולי?

אורן אסף חזן: רק שאלה.

נאוה בוקר: תתכונן לסיים, בבקשה.

אורן אסף חזן: רק שאלה, לפני שהוא מסיים.

אורן אסף חזן: אתה עם היכולות של חבר כנסת, אם היו מציירים לך על הקיר סולם ואומרים לך: תעלה על הסולם, היית מצליח או לא היית מצליח?

עודד פורר: תראה, בקואליציה הזאת אני חושב שהיינו מצליחים.

עודד פורר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

אורן אסף חזן: סגן יושב-ראש הכנסת.

נאוה בוקר: סגן יושב-ראש הכנסת.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – יש פה שר?

אורן אסף חזן: כן.

יואל חסון: שלום אדוני השר, מתרגל לספסלים האחוריים?

יואל חסון: זה חשוב, לא מזיק.

עודד פורר: השר לענייני דתות, אנחנו מדברים על ל"ג בעומר עכשיו.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להתייחס ליוזמה ולהצעת החוק של שר האוצר, ולרפורמה הכוללת ששר האוצר הציג.

יואל חסון: אני חושב שזו רפורמה חשובה.

יואל חסון: אני חייב לומר, אני מפרגן לשר האוצר על כך, צריך לומר אולי שהוא גם קצת חיטט במצע של המחנה הציוני, כי הוא לקח רבים מהרעיונות האלה ממצע המחנה הציוני, ואני חושב שהכיוון הוא נכון.

יואל חסון: אנחנו אמרנו, חבר הכנסת קיש, שאני מקווה ששר האוצר, הרבה לפני שהוא פרסם את התוכניות שלו, שאני מקווה ששר האוצר יעשה מהלכים שישפיעו באמת על הכיס של אזרחי ישראל, יחזקו את המשפחה הצעירה, יחזקו את הזוגות הצעירים, ואני שמח שהוא לא נגרר אחרי התפיסה האידאולוגית הכלכלית הרעה והקשה של בנימין נתניהו, והציג כאן באמת תוכנית כלכלית הרבה יותר נדיבה, נכונה כלכלית וצומחת, לאוכלוסייה הישראלית ולאוכלוסייה הצעירה – –

יואב קיש: יואל, זה גם באישור של בנימין נתניהו.

יואל חסון: – – אז אני מברך את שר האוצר.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לשר האוצר, חברי חברי הכנסת, יש איום גדול על שר האוצר.

יואל חסון: יש שרת אוצר, חבר הכנסת קיש, במדינת ישראל, שרת האוצר של התרבות, השרה מירי רגב.

יואל חסון: היא שרת האוצר של התרבות, היא מממנת, היא נותנת, היא קובעת, בלעדיה לא תיתכן תרבות.

יואל חסון: ערכים, חינוך – שום דבר לא יקרה אם השרה רגב לא תיתן כסף.

יואל חסון: והשרה רגב נותנת כסף רק במקום שבו היא מקבלת את המקום שלה.

יואל חסון: היא לא תעשה שבוע הספר, גברתי סגנית היושב-ראש, יושבת-ראש הישיבה, היא לא תעשה שבוע הספר כמו שכולנו גדלנו עליו, שהוא בכיכרות, הוא במרכזי הערים, בכל רחבי הארץ; היא רוצה שבוע הספר בספריות, למה בספריות?

יואל חסון: כי שם אפשר לעשות טקס עם כל פרנסי העיר, עם כל עסקני המפלגה, השרה תקבל את הבמה שלה – זה מה שהיא רוצה.

יואל חסון: עכשיו, תשימו לב, השרה רגב, שרה שמקדמת סטטוס בפייסבוק, את הספינר הזה, ומקדמת את הזמר אייל גולן, פתאום אכפת לה אם יקנו או לא יקנו ספרים.

יואל חסון: אז בגלל כל מיני עניינים של כבוד, ראינו שהשרה הייתה כפסע מלמחוק – למחוק מסורת של שבוע הספר בפריפריה.

יואל חסון: אבל עכשיו, פתאום שרת האוצר של התרבות מצאה עכשיו 700,000 שקלים כדי בכל זאת לקיים את זה, בדרך שהיא רוצה.

יואל חסון: כי ברגע שב-150,000 שקלים היא לא הצליחה לשכנע את התאחדות ההוצאות, או איך שזה נקרא, לעשות את זה בדרכה, פתאום שרת האוצר של התרבות מצאה במרתפי המשרד 700,000 שקלים כדי שזה יהיה בדרכה שלה.

יואל חסון: אז אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש, ולכם, חברי הכנסת, תדעו לכם שב-2017 במדינת ישראל יש שרת האוצר של התרבות, שהיא קובעת איזו תרבות תהיה, איזה ערכים, מה נקדם, ואולי גם איזה ספרים נקרא או איזה ספרים נקנה – או לא נקנה.

יואל חסון: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: ארבע ב-100.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת – –

נאוה בוקר: איך הגענו לשש דקות?

נאוה בוקר: שנייה אחת.

קריאה: לא שש דקות.

מאיר כהן: לא, שתי דקות.

מאיר כהן: – – חשוב לי לברך את שר האוצר, ולא לשלוח אותו לנבור בשום מצע, של שום מפלגה.

מאיר כהן: בסופו של דבר, הוא מצא את הכסף לכך, יואב קיש, הוא אפילו כופף את ראש הממשלה, וגם על זה אני מכבד אותו.

יואב קיש: למה כופף?

מאיר כהן: גם על זה אני מכבד אותו.

מאיר כהן: גם על זה אני מכבד אותו.

יואב קיש: בלי הסכמת ראש הממשלה זה לא היה עובד.

מאיר כהן: כי אני משער – אני משער – כן, אנחנו מכירים את הסיפורים האלה, אבל אני חושב – באמת, בלי ציניות, ואם אתה רוצה להביא את זה לשם אז מותר גם לך, נכון, זאת הממשלה – אני רוצה לברך אותו על הדבר החשוב הזה, לחזק את האנשים העובדים.

מאיר כהן: באמת, זה דבר שהוא חשוב מאוד.

מאיר כהן: אני ואלי אלאלוף כתבנו את הדוח שלו, אבל בהחלט יש מקום לבוא לרוב העם, למעמד הביניים, בלי לשכוח את השכבות החלשות, ולהגיד להם: אתם עובדים, נקודות הזיכוי, שלא יידרדרו לעוני, כי אחת מהמסקנות ששם עלינו עליהן – שיש בשכבת הביניים כאלה שבתוך שנה-שנתיים מוצאים את עצמם בשכבת העוני.

מאיר כהן: אני רוצה רק להסב את תשומת לבכם וגם את תשומת לבו של שר האוצר, כי נשמעו כאן קולות לגבי כמה הורים מממנים במערכת החינוך.

מאיר כהן: חבריא – יואב, תקשיב לזה: מתוך התקציב של משרד החינוך, 5 מיליארד שקלים זה תשלומי הורים; אני מקווה, בעזרת השם, שבאמת נמצא – ולא משנה, כולנו בבית הזה – נמצא את הדרך להוריד את הנטל הזה.

מאיר כהן: למשל, חיים ילין ביקש מהממ"מ עבודת מחקר לגבי הספרים.

מאיר כהן: כל בית, יואב, כל משפחה, בחטיבת הביניים, בבית-הספר היסודי, מוציאים בין 400 ל-600 שקלים רק על ספרים.

מאיר כהן: לתלמידי תיכון זה כבר בין 800 ל-1,000 שקלים, וגם זאת הוצאה כבדה מאוד, ואני מקווה שברוח הזאת, ששוטפת את משרד האוצר, כדאי שאנחנו גם נדליק רנאור על תשלומי ההורים, כי זה כבד מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה, ושוב אני מברך את שר האוצר.

מאיר כהן: יואב, זה יהיה נחמד לך אם אני אגיד: גם את ראש הממשלה?

יואב קיש: אני בירכתי גם את שר האוצר וגם את ראש הממשלה.

יואל חסון: אוקיי, תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, היוזמה שאנחנו נאשר עכשיו ליותר נקודות זיכוי להורות והורים עובדים היא חשובה, היא מבורכת.

מרב מיכאלי: למי שיקבל את התוספת הזאת, למי שתזכה או יזכה ליהנות ממנה, זאת עזרה מאוד משמעותית ביכולת לגדל את הילדות והילדים במדינת ישראל היום.

מרב מיכאלי: הבעיה היא שמדובר בפלח צר מאוד מהאוכלוסייה.

מרב מיכאלי: קודם כול, צריך להיות משלמות ומשלמי מס בשביל לקבל נקודות זיכוי, ובואו נזכיר לכולנו שסדר גודל של חצי מהעובדות והעובדים בישראל היום לא מגיעות ומגיעים בכלל לסף המס, לא מרוויחות מספיק כסף, לא משתכרים מספיק כסף בשביל לשלם מס, ככה שלא יוכלו לקבל הטבה במס.

מרב מיכאלי: אבל יש פה עוד דבר דרמטי, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: זה ממש מקסים ששר האוצר החליט לחַלק עכשיו את הממתק הזה לחֵלק מההורות וההורים במדינת ישראל, אבל זה שרירותי לגמרי, זה עניין רגעי: עכשיו הוא החליט שעכשיו הוא נותן את נקודות הזיכוי האלה, אבל זה לא עניין של מדיניות, זה לא נמצא בתוך תקציב המדינה, זה לא ארוך טווח.

מרב מיכאלי: זה גם, אגב, הולך חצי שנה אחורה, רטרואקטיבית.

מרב מיכאלי: אבל אם נגיד ילד ייוולד בשנת 2018, ילדה תיוולד בשנת 2018, אין לה שום ודאות שאז היא עדיין תקבל את ההטבה הזאת ואת העזרה הזאת לגדל אותה.

טלי פלוסקוב: – – – הטבה – – –

מרב מיכאלי: ואני אגיד לך דבר נוסף, חברתי חברת הכנסת טלי פלוסקוב: כשאני מדברת על מדיניות אני לא מדברת רק על המדיניות של התמונה הגדולה של הכלכלה של מדינת ישראל כאן ועכשיו, בתקציב הנוכחי או בתקציב הבא; אני מדברת על מדיניות שמתחילה להבין שעבודות הבית וגידול הילדות והילדים לא יכולות להמשיך להיות שקופות.

מרב מיכאלי: לא יכולה להתקיים כלכלה מודרנית, רלוונטית, בת-קיימא, שלא סופרת את עבודות הבית וגידול הילדות והילדים, שלא מכירה בערך הכלכלי שלהן, שלא יודעת לספור אותן, לחשב אותן ולהגיד באמת איך המדינה סופגת אותן, משלמת עליהן, מאפשרת לזכות עליהן – מה שלא יהיה.

מרב מיכאלי: זה תפקיד של כלכלניות וכלכלנים לשבת ולהמציא את המנגנונים האלה, אבל מישהו או מישהי בממשלה צריכה להגיד להם לעשות את זה.

מרב מיכאלי: וזה דבר שהממשלה הזאת אפילו לא מתחילה לעשות.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, הגיע הזמן להפנים: נשים הן לא כמו שאמרה בזמנו יוקו אונו –Woman is the nigger of the world; נשים הן כבר לא השפחות של העולם הזה.

מרב מיכאלי: הן יוצאות לעבוד, הן משתכרות כסף, ולא יכול להיות שהן תמשכנה להצטרך לעבוד ולהרוויח פחות כסף כי הן צריכות לבוא הביתה למשמרת שנייה שאף אחד ואף אחת לא מכירה בערך הכלכלי שלה.

מרב מיכאלי: זה דבר שצריך לשנות אותו מהיסוד, ולצערי, עוד נקודות זכות במס כאלה או אחרות לא ישנו את המצב הזה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אז צריך להמשיך – – –

נאוה בוקר: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: לא נעשה שום דבר, לא – – –

מרב מיכאלי: אנחנו מצביעות בעד – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין.

מיקי לוי: גברתי, קפצת עלי.

מיקי לוי: דילגת עלי.

טלי פלוסקוב: – – –

נאוה בוקר: סליחה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, התוכנית בכללותה היא בהחלט תוכנית טובה, אשר מעניקה לאדם העובד פיצוי הולם על יציאה לעבודה של שני בני הזוג.

מיקי לוי: סבסוד הצהרונים הוא בהחלט מהלך ראוי.

מיקי לוי: העלאת מענקי העבודה היא בהחלט מהלך ראוי, דהיינו העלאת נקודות הזיכוי.

מיקי לוי: ההקלות שניתנו על ידי הורדת מכס ומס קנייה בכמה מוצרים – חלקם ראויים, ועל חלק אני חלוק, כגון הורדת המכס על טלפון סלולרי.

מיקי לוי: מי שיש לו כסף לטלפון סלולרי, שילך ויקנה טלפון סלולרי.

מיקי לוי: את הכסף הזה היה אפשר לקחת לבריאות, לחינוך ועוד להרבה מאוד דברים אחרים.

מיקי לוי: כאשר מסך העשן מתפוגג, עולות כמה שאלות מהותיות נגד המהלך: מהיכן יגיע הכסף?

מיקי לוי: מהיכן ייגזר התקציב?

מיקי לוי: מנהל רשות המסים ואנשי אגף התקציבים אמרו לי: יהיה בסדר.

מיקי לוי: אני לא אוהב את המושג הזה, "יהיה בסדר".

מיקי לוי: אלה שמים את יהבם על הכסף שיתקבל כמס ממכירת מובילאיי, וכן מעודפי גבייה, דהיינו ההכנסות ממסים, אבל זה מסוכן, כי זה עתידי, זה לא כרגע.

מיקי לוי: וכך, כדי לממן את התוכנית, שלחו ידם שר האוצר ואנשי אגף התקציבים ברזרבות התקציביות.

מיקי לוי: כך, התוכנית מתוכננת לשנתיים, ובשלב זה אין לתוכנית היתכנות עתידית.

מיקי לוי: שנתיים, אתם שומעים?

מיקי לוי: ואני נתתי בתחילת דברי בהחלט נקודות זכות לתוכנית הזאת, אבל תוכנית כלכלית אינה תוכנית לזמן מצומצם, היא תוכנית ארוכת טווח, ולא לשנתיים.

מיקי לוי: ומה יהיה לאחר 2019?

מיקי לוי: זאת תהיה הבעיה של שר האוצר הבא.

מיקי לוי: כך לא מנהלים כלכלה.

טלי פלוסקוב: אותו שר האוצר.

מיקי לוי: כבר אמרתי בעבר: תוכנית כלכלית במסגרת תקציב דו-שנתי היא מסוכנת.

מיקי לוי: השימוש ברזרבות התקציביות הוא מסוכן.

מיקי לוי: אסור לנגוע ברזרבות תקציביות.

מיקי לוי: זה לא ראוי, זה לא מהלך כלכלי נכון, ואסור להסתמך על מקורות תקציביים חד-פעמיים ולגלגל את האחריות על שר האוצר הבא.

מיקי לוי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: ועכשיו – חבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, תודה על רשות הדיבור, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו תומכים בכל מהלך שיקל על אנשים עובדים במדינת ישראל, בוודאי שיקל על הורים לילדים צעירים, ומבחינה זו אנחנו נתמוך בהצעה שהממשלה מקדמת.

דב חנין: אבל כמו שאמרו חברי לפני, אנחנו צריכים לדאוג גם לאלה שנמצאים מתחת לשכבה הזאת שעכשיו תקבל מאתנו עידוד ותמיכה.

דב חנין: אנחנו צריכים לדאוג לאלה, למשל, כמו שאמר חברי חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, לאלה שאינן יכולות לעבוד.

דב חנין: בחברה הערבית נשים רבות רוצות לעבוד ולא יכולות להגיע לעבודה.

דב חנין: איך אנחנו אותן מעודדים?

דב חנין: איך אנחנו מעודדים את הנשים האלה?

דב חנין: ובואו נדבר עם על אותם אנשים שלא יכולים בכלל לעבוד.

דב חנין: היום התקיימה מחוץ לכנסת הפגנת הנכים, בדרישה להעלות את קצבת הנכות לגובה שכר המינימום.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, על השולחן נמצאת גם הצעת החוק שלך בנושא הזה; חברי חבר הכנסת אילן גילאון מקדם הצעת חוק כזאת, שאפילו עברה את הקריאה הטרומית בכנסת ומחכה, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, לדיון שאני מקווה שיתקיים אצלך בוועדה במהירות.

דב חנין: מה קורה עם המאבק הזה?

דב חנין: למה לא מעלים את קצת הנכות לגובה שכר המינימום?

דב חנין: זה עולה כסף.

דב חנין: זה עולה כסף – – –

טלי פלוסקוב: עושים עבודה – – –

דב חנין: עושים עבודה, אני תמיד שמח שעושים עבודה – –

נאוה בוקר: הצעתי עולה ביום ראשון לוועדת שרים.

דב חנין: – – אבל אנחנו נבחנים בסופו של דבר לא בזה שאנחנו עושים עבודה, אנחנו נבחנים בתוצאות.

דב חנין: והאנשים האלה כרגע לא יכולים לסיים את החודש.

דב חנין: וגם אם המתווה שיוצא – ואני קורא את הדברים שמתפרסמים – יהיה מתווה ששיפוע השינוי שלו יהיה אטי, המשמעות היא שאנשים רבים יישארו במצוקה זמן רב וארוך מדי.

דב חנין: ואני אומר, צריך לעשות כאן את השינוי.

דב חנין: אני מדבר על הנכים, אבל לא פחות חשוב להזכיר את הקשישים.

דב חנין: קצבת זקנה בישראל היא קצת יותר מ-1,400 שקל.

דב חנין: האם מישהו מאתנו באמת מאמין שבן אדם קשיש יכול לחיות מ-1,400 שקל?

טלי פלוסקוב: אף אחד לא חי מ-1,400 שקל בישראל.

טלי פלוסקוב: אף אחד – – –

דב חנין: חברתי חברת הכנסת פלוסקוב, את תגידי לי: יש לאנשים פנסיה.

דב חנין: זה נכון, אבל לא לכולם יש פנסיה.

טלי פלוסקוב: יש השלמת הכנסה – – –

דב חנין: תגידי לי: יש הבטחת הכנסה.

דב חנין: אבל אני מציע לך לקרוא את המבחנים של הבטחת הכנסה, ואני יכול להראות לך אנשים – קשישים בישראל, שלא עומדים בתנאים של הבטחת הכנסה, ולכן הם אינם זכאים להבטחת הכנסה, ואין להם פנסיה – –

טלי פלוסקוב: אז למה הם לא זכאים – – –

דב חנין: – – ואין להם פנסיה – ואין להם פנסיה, ואין להם פנסיה – ואני אומר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לקבוע כעיקרון שגם קשיש בישראל זכאי להכנסת מינימום של 5,000 שקל, אם אין לו את הכסף הזה ממקורות אחרים.

נאוה בוקר: נא לסיים בבקשה.

טלי פלוסקוב: גם אני – – –

דב חנין: ונקודה אחרונה, שבה אני רוצה לסיים, כי מחר יהיה לנו דיון מיוחד בנושא הזה במליאת הכנסת – אני שמח שנמצא אתנו שר הבריאות, ואני רוצה לחזור ולחזק אותו במאבק שהוא מנהל על הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: אם יש כסף, יש מה לעשות בכסף, וצריך לעשות את זה עכשיו.

דב חנין: עכשיו זה זמן רצון, ואת זמן הרצון הזה צריך לנצל.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: – – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את שר האוצר על כך שהוא התגייס לטובת מעמד הביניים – עניין מאוד מאוד חשוב – אותו מעמד שנושא על גבו מצד אחד את רוב היצרנות הכלכלית של מדינת ישראל, וגם את תשלום המסים במדינת ישראל, ועל כן אני חושבת שהיוזמה הזאת היא מאוד מאוד חשובה.

איילת נחמיאס ורבין: הזכיר כאן חבר הכנסת עודד פורר את ל"ג בעומר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצאתי את עצמי היום נאלצת להגיש בג"ץ – דבר שאני לא מחבבת במיוחד – נגד משרד החינוך, בנושא של ל"ג בעומר ולוח החופשות של תלמידי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: יושב כאן השר ליצמן, שיכול להעיד – וניגש אלי חבר הכנסת מוזס קודם – הוא יכול להעיד כיצד מתוכננים ימי החופשה במערכת החינוך החרדית: אין אסרו חג, חופשת הקיץ היא חופשה שמגיעה עד חודש ימים, אם אינני טועה – היא רואה את ההורים לנגד העיניים; היא יודעת שההורים אינם יכולים להתמודד עם הנטל הזה, וזה מאוד מאוד דומה לתוכנית "משפחה נטו".

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות – לסנכרן את לוח החופשות.

איילת נחמיאס ורבין: בד בבד, צריך לחזק את מעמד המורה בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: לפחות בעיני אין על זה שום ויכוח; המורים נשחקים תחת הנטל, ואני רואה אותם נשחקים תחת הנטל.

איילת נחמיאס ורבין: וכשאני מדברת על סנכרון ימי החופשה, אני רואה את המורים בו בזמן שותפים למהלך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: פונים אלי מורים בצורה אנונימית ואומרים: כן, הגיעה השעה; פונות אלי מנהלות ואומרות: אנחנו לא מבינות למה לילדים בכיתה ג' יש חופשה בל"ג בעומר, הרי הם לא נמצאים במדורה עד 02:00 בלילה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן חייבים לעשות שינוי.

איילת נחמיאס ורבין: השינוי הזה הוא לא נגד אף אחד, הוא בעד החברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה ברשותכם לנצל את המעמד המיוחד הזה – תמיד מעל הדוכן.

איילת נחמיאס ורבין: ויושב כאן השר ליצמן, שמסור כל-כולו – אני באמת אומרת את זה, אדוני השר – למשבר הקשה בהדסה במחלקה ההמטו-אונקולוגית.

איילת נחמיאס ורבין: ואני יודעת כמה אתה מסור לעניין, ועד כמה אתה מוטרד מזה.

איילת נחמיאס ורבין: היום, אדוני השר, הלכתי לבקר את הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: הלכתי לראות אותם.

איילת נחמיאס ורבין: לך, שאתה מבקר הרבה בבתי-חולים, אני לא צריכה לספר כמה המראה הזה מורכב, אבל אני חייבת לפנות אליך, אולי אני רוצה להגיד כמעט פנייה אחרונה, כי אנחנו כבר לפני 1 ביוני, ואתה יודע שסביב המשבר הזה לא נקטתי עמדה חד-משמעית לטובת אף אחד מהצדדים.

איילת נחמיאס ורבין: ראיתי את הנהלת בית-החולים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני יודע שכששאלת אותי: מה, היית מקימה עכשיו מחלקה אחרת בשערי צדק כי הרופאים החליטו?

איילת נחמיאס ורבין: עניתי: אתה צודק, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי את זה אפילו לרופאים.

איילת נחמיאס ורבין: מצד שני, לא אהבתי כל מה שההנהלה עשתה.

איילת נחמיאס ורבין: אני קוראת לך עכשיו: נדרש פה טיפול טראומה, כמו בטיפול רפואי.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתה היית יכול להנחות את מנכ"ל משרדך, את בר סימן טוב, למנות אותו כמגשר טראומה – ככה אני קוראת לזה, אין לי דרך אחרת – – –

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, אדוני השר, אבל לצערי – לצערי, הדבר הזה לא הסתייע.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו כבר בשלב אחרי המגשר החיצוני הזה.

יעקב ליצמן: – – – מנהל המחלקה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני באמת פונה אליך – אני יודעת שאתה מעורב.

נאוה בוקר: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת, אני רק מסיימת – אנחנו עכשיו צריכים טיפול טראומה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר יודע את זה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת נחמן שי.

קריאה: אני לא מבין, כל מי שמתלונן מקבל רשות, אף על פי שאמרת שהרשימה סגורה?

קריאה: אז גם לי – – –

נאוה בוקר: אתה צודק.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התוכנית שהביא האוצר היא תוכנית טובה.

נחמן שי: אומנם רק חלק ממנה מגיע בעת הזאת, אבל הוא חלק חשוב, ואני חושב שהורים צעירים במדינת ישראל זכאים, ראויים, וחשוב לסייע להם.

נחמן שי: קשה לגדל פה ילדים, קשה ויקר, וטוב שנפתחה היוזמה הזאת.

נחמן שי: אבל אני רוצה לדבר על משהו אחר.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על איך לגדל הורים, איך לגדל סבים וסבתות במדינת ישראל, כי – אל תשכחו, לילדים האלה, שגם הם יהיו פעם הורים, ואחר כך גם סבא וסבתא, יש גם היום משפחות.

נחמן שי: וכשאנחנו מדברים על "נטו משפחות", ורוצים לסייע למשפחות האלה, אני מדבר אולי על הברוטו-משפחות, על המשפחות כולן.

נחמן שי: ורבותי, יום הזיכרון האחרון לשואה ולגבורה העלה מחדש על סדר-היום את עשרות או מאות אלפי המקרים של ניצולי השואה, אנשים שחוו את השואה בפינות שונות, כל אחד בדרכו שלו, ושוב על פני השטח צפה ועלתה הבושה האיומה הזאת, שמדינת ישראל ממשיכה להתעלם, או להתחמק, או לשלול, או לא להעניק להם, בשנותיהם האחרונות, כי מדי חודש מתים לפחות 1,000 מהם – 1,000 מתים מדי חודש לפי הסטטיסטיקה שהוצגה, ואנחנו לא משכילים להקל את הרגעים האחרונים האלה שעוד נותרו להם.

נחמן שי: וכשמציגים תוכניות – יושב פה ידידי חבר הכנסת אלי אלאלוף, וישבנו בוועדה וראינו – אז מציגים לנו תוכנית לארבע שנים, שכל שנה ייתנו קצת יותר.

נחמן שי: ואנחנו אמרנו: אולי תיתנו כל שנה קצת פחות, כי יהיו קצת פחות.

נחמן שי: קודם תיתנו יותר, עכשיו תיתנו את היותר, ואחר כך תורידו, כי ממילא יהיו פחות אנשים, לצערנו הרב, שיזדקקו לזה.

נחמן שי: המצוקה של הקשישים, של האנשים המבוגרים, של אזרחים ותיקים, שנקרא להם איך שנקרא להם, בחברה הישראלית, היא גדולה, והממשלה הזאת נדרשת סוף-סוף לשים את הנושא הזה על סדר-היום.

נחמן שי: ואני יודע שהוא קצת פחות אטרקטיבי, ואולי הוא לא הכי פוליטי בעולם, גם זה עוד יוכח – שזאת טעות.

נחמן שי: אבל אני אומר מפה פעם נוספת, ואני אשוב ואומר את זה כל עוד יינתן לי המיקרופון הזה: תביאו בחשבון מיליון אזרחים ותיקים במדינת ישראל, שרבים רבים מהם זקוקים לעזרה ולא מקבלים אותה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אחרונת הדוברים, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש, תראו, חשוב לי לומר שכשאני באמת מביעה את דעתי בנוגע לתוכנית "משפחה נטו", אני עושה את זה ממקום נקי לחלוטין – אין לי שום אינטרסים, אין לי דברים נסתרים או מניעים כאלה ואחרים, אני אומרת, זה בהחלט צעד נכון בכיוון הנכון.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שהורים צעירים לילדים נאבקים לא רק בעלויות המטורפות של שכר החינוך לגיל הרך, הם צריכים להיאבק בצורה מטורפת במה שקורה עם שוק השכירות, ובמקביל, אם הם לא נולדו למשפחה עשירה אז בטח שאין להם גם את ההון העצמי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תנסו לחסוך בתוך כל המערבולת הזאת ולהבין אם אפשר להתקיים בכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אנחנו מדברים על מעמד הביניים, אנחנו לא מדברים על האוכלוסיות החלשות, ולכן כל הטבה למעמד הזה משחררת כסף פנוי, אולי לצבירת הון עצמי, אם וכאשר בעוד 20 שנה יצליחו, לפי הלמ"ס, זוג כזה יכול לחסוך כ-140 שקל בחודש.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תגידו לי, איזה הון עצמי אתה יכול לצבור, ומתי?

אורלי לוי אבקסיס: לכן, משכנתה 90% בערבות המדינה זה דבר חשוב, כי זה מכניס שחקנים חדשים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני פונה לשר האוצר ואני אומרת דבר נורא פשוט: תמשיך עם הצעדים האלה, אתה תקבל גיבוי מלא מהאופוזיציה, אתה תקבל גיבוי מלא מח"כים אמיתיים בקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אל תחשוש להציע תוכניות וצעדים שבאים להיטיב עם הקהל, עם הציבור, עם האוכלוסיות המוחלשות ועם האוכלוסיות של מעמד הביניים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני אומרת, אל תשכח לרגע שבצעדים האלה יש קבוצות נשכחות – יש אולי קבוצות שעדיין לא הגעת אליהן, יש קבוצות שבכוונתך להגיע אליהן, אז תעשה זאת, ותעשה זאת מהר, כי בקרוב אנחנו נגלה אם מישהו בקואליציה רוצה להקדים את הבחירות, ואם המישהו הזה העביר את המסר, ואם זה סוג של איזושהי תעמולת בחירות כזו או אחרת מצד שר האוצר – זה לא מעניין אותי.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים כוונות לא טהורות מביאות לצעדים טובים; לפעמים לא מאהבת מרדכי דברים נעשים, אבל התוצאה שלהם היא תוצאה טובה.

אורלי לוי אבקסיס: אז גם אם שר האוצר מתכוון ליצור עכשיו איזושהי כלכלת בחירות, גם זה מבורך, אנחנו נתמוך, ויותר מכך, אנחנו נעודד אותך לעשות צעדים חשובים – אל תשכח את הדיור הציבורי, שעדיין לא הבאתם להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: דובר על כך שתהיה בנייה מסיבית לדיור ציבורי בכל פרויקט ממשלתי – אני עדיין לא רואה את זה מתקיים.

אורלי לוי אבקסיס: דובר על כך שתהיה מהשכרה לרכישה בדיור הציבורי, שהכספים בהשתתפות לשכר דירה לא ירדו לטמיון – 1.6 מיליארד בכל שנה המדינה מוציאה על השתתפות בשכר דירה, ושמה את הכסף בשוק השכירות, שגם ככה בוער.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא חכם, הכסף הזה הולך לאיבוד, הדירות לא נשארות בידי המדינה ובטח לא בידי השוכרים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על הרבה צעדים שצריך וראוי לעשות, אבל במקביל צריך לזכור שיש צעדים נוספים, ששר האוצר צריך לעמוד על רגליו האחוריות ולומר: עד כאן:

אורלי לוי אבקסיס: העלאת גיל הפרישה פוגעת באופן חמור באוכלוסיות החלשות ביותר במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על נשים – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: – – שעוסקות בעבודה שלא נותנת להם, באמת, לא ביטחון תעסוקתי ולא ביטחון כלכלי, ואנחנו גוזרים עליהם עוני, כי אנחנו דוחים להם את קצבת הזקנה.

אורלי לוי אבקסיס: פה, אל תפקיר את הנשים החלשות ביותר, אל תהפוך אותן לעניות יותר מכפי שהן כבר היום, ואל תשים אותן במשבצת שווה – את המנקה בקניון או בחדר המדרגות יחד עם קרנית פלוג או נשים חזקות אחרות.

נאוה בוקר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר לתת להן את אותו פתרון, תעשו את זה דיפרנציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: זה חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני שר הכלכלה, תאמר את דעתך פה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: גם גיל פרישה יכול להיות דיפרנציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: זה יהיה יותר נכון, וזה יהיה צדק חלוקתי אמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: ואנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים) (הוראה שעה), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: חברים, נא לשבת במקומות.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים) (הוראה שעה), התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 42, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: לאיזו ועדה?

נחמן שי: רפורמות.

קריאה: כנסת, כנסת.

נאוה בוקר: אני מבקשת להוסיף את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לפרוטוקול, הצביעה בעד.

נאוה בוקר: את חבר הכנסת חמד עמאר.

דוד ביטן: כספים.

נאוה בוקר: אוקיי.

נאוה בוקר: ההצעה תועבר לדיון בוועדת הכספים.

נאוה בוקר: חברות הכנסת מיכל רוזין וחברת הכנסת זהבה גלאון, לפרוטוקול, נרשמות כתומכות.

נאוה בוקר: חבר הכנסת חמד עמאר – לא לפרוטוקול; הוא לא יכול להצביע, לכן ההצבעה שלו תירשם כהצבעה רגילה.

נאוה בוקר: אוקיי.

נאוה בוקר: הצעת החוק תועבר לוועדת הכנסת, כדי שתחליט באיזו ועדה ההצעה תידון, הכנסת או הכספים.

טלי פלוסקוב: רפורמות או כספים.

יואב קיש: אני אומר לכם, לא ועדת הכנסת.

יואב קיש: אם יש אי-הסכמה במליאה, זה עובר לוועדת הכנסת.

נאוה בוקר: יואב קיש – חבר הכנסת יואב קיש, תירגע בבקשה.

נאוה בוקר: טעות בניסוח של המזכיר, מה אתה מתעצבן?

נאוה בוקר: תירגע.

קריאה: – – – לוועדת הכנסת.

נאוה בוקר: יוחלט בוועדת הכנסת.

נאוה בוקר: נסגר.

קריאה: מי אמר – – –

נאוה בוקר: חברים, תם סדר-היום.

קריאה: מי אמר – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, הוא אמר כספים, נחמן אמר ועדת הרפורמות, אני אמרתי ועדת העבודה והרווחה – שלוש ועדות.

נאוה בוקר: חברים, אין מחלוקת.

נאוה בוקר: ההצעה תועבר לדיון בוועדת הכנסת, שם יוחלט לאיזו ועדה היא תועבר.

נאוה בוקר: נקודה.

נאוה בוקר: חברים, תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי י"ג באייר התשע"ז, 9 במאי 2017, בשעה 16:00.

נאוה בוקר: ישיבה זו נעולה.

נאוה בוקר: תודה רבה.