ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 222, 2017-04-25 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ט בניסן תשע"ז, 25 באפריל 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 7) (דחיית יום התחילה), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת מיוחד של מבקר המדינה בדבר סיוע המדינה לניצולי שואה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות הצעתם של חברי הכנסת עיסאווי פריג' ועמד אל חכים חאג' יחיא בנושא: מחסור חמור בטכנאי גז, המוביל לירידה ברמת הבטיחות בשוק הגז הביתי בישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בדבר תקנון המרכז הבין-לאומי למאיץ חלקיקים לצורכי מדע ניסויי ויישומיו במזרח התיכון.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו כאן הודעת ממשלה שלא דורשת הצבעה והצעת חוק השידור הציבורי הישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: את שני הסעיפים יציג לנו השר יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, תצטייד כבר בחומר לשני הנושאים: תמסור את ההודעה, ואז תציג לנו את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר המבקש.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת.

יריב לוין: אנחנו נתחיל, אדוני היושב-ראש, הכי גבוה שאפשר, ואז נקווה שהנחיתה לא תהיה כואבת מדי.

יולי יואל אדלשטיין: מאיגרא רמא נקווה שלא נגיע לבירא עמיקתא.

יריב לוין: אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה לשנות את שם משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.

יריב לוין: המשרד ייקרא: משרד המדע והטכנולוגיה.

יריב לוין: בהתאם לפקודת פקידי הממשלה (שינוי תארים), 1940, תפורסם הודעה ברשומות, ולפיה ישונה תוארו של שר המדע, הטכנולוגיה והחלל לשר המדע והטכנולוגיה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, ההודעה לא דורשת אישור המליאה, לא דורשת הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 7) (דחיית יום התחילה), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, למה ויתרנו על החלל?

מאיר כהן: – – –

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, למה השינוי הזה?

יריב לוין: אני מוגבל למסור הודעה.

יריב לוין: זה לא דיון.

מיקי רוזנטל: הכנסת לא זכאית לדעת למה ויתרתם על החלל?

יריב לוין: זה לא הדיון.

יריב לוין: בשביל זה יש מוסד השאילתה, מכובדי.

יריב לוין: אז אפשר להגיש שאילתה ותקבל תשובה – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה כמה חשוב להקפיד על תקנון, חבר הכנסת רוזנטל?

יריב לוין: – – אגב, אני בטוח – גם תשובה מנומקת משר המדע והטכנולוגיה.

יריב לוין: יש לו לפחות הסבר מעמיק למהלך הזה שהוא עשה.

יריב לוין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1131); נספחות.

יריב לוין: ]

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני אשתדל לעמוד במשימה הקשה שהניח לפתחי חבר הכנסת רוזנטל, וכבר לחסוך לו; להביא את השיא בהתחלה ולומר לו שהיום אנחנו דנים רק בדחייה.

יריב לוין: כך שהסבר מעמיק על החוק והשינויים עצמם עוד יגיעו, יש למה לחכות.

יריב לוין: כרגע נצטרך להתחיל בצעד אחד.

יריב לוין: נתגבר על ההבנה של הצעד הראשון, ואני בטוח שאחר כך גם ההמשך יבוא יותר בקלות.

יריב לוין: בכל אופן אני מבקש להביא לכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 7), התשע"ז–2017.

יריב לוין: הצעת החוק נועדה לדחות בפרק זמן של 15 ימים את יום תחילתו של חוק השידור הציבורי הישראלי, התשע"ד–2014, שהוא מועד תחילת שידורי תאגיד השידור הישראלי – שייקרא להלן "התאגיד" – וכן מועד הפסקת פעילותה של רשות השידור.

יריב לוין: מטרת הדחייה היא להקנות פרק זמן טרם תחילת פעולת התאגיד שבו יתאפשר לממשלה לקדם תיקון חקיקה רחב יותר, אשר במסגרתו תשונה מתכונת ההפעלה של השידור הציבורי על-פי חוק השידור הציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

יריב לוין: בכוונת הממשלה כי ביום י"ט באייר התשע"ז, 15 במאי 2017, יחלו שידורי התאגיד, על-פי האמור, במתכונתו החדשה – אשר, כאמור, תיקבע בתיקון חקיקה נפרד.

יריב לוין: באותו מועד, כמובן, גם תופסק פעילותה של רשות השידור.

יריב לוין: תיקון החקיקה הרחב כבר פורסם, חבר הכנסת רוזנטל.

יריב לוין: לכן, אם אתה לא רוצה להמתין להסברי שיבואו כשהחוק יובא, או למי שיציג אז את החוק, אתה יכול כבר לעיין בו ולקרוא אותו, והוא מפורסם כדי שאפשר יהיה ללמוד אותו לעומק.

מיקי רוזנטל: כבוד השר, עיינתי.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך כבוד השר.

מיקי רוזנטל: עיינתי.

יריב לוין: הוא מפורסם תחת השם:

יריב לוין: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 8), התשע"ז–2017.

יריב לוין: עיקרו של תיקון החקיקה הוא עיגונו של מתווה שסוכם בין ראש הממשלה לבין שר האוצר, שמטרתו להקים תאגיד שידור נפרד ועצמאי לעניין חדשות, אקטואליה וענייני היום במבנה דומה לתאגיד השידור הישראלי, בפיקוחה של מועצה ייעודית נפרדת, שייוחד כולו לשידורי החדשות – להלן אנחנו נקרא לו "תאגיד החדשות".

יריב לוין: תאגיד החדשות יפעל במקום חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי.

יריב לוין: תאגיד החדשות יפעל בממשל תאגידי דומה לזה הקבוע בחוק ביחס לתאגיד השידור הישראלי, ובכלל זה לעניין מועצה של נציגי ציבור, מנהל כללי וועדת איתור.

יריב לוין: ההרכב של מועצת תאגיד החדשות הציבורי משקף את ההתמקדות ואת ההתמקצעות בתכנים שהתאגיד יהיה אמון עליהם ואת תפקידיו לפי החוק המוצע, ולכל הפחות ארבעה מבין עשרת חבריו יהיו בעלי מומחיות וניסיון מתחומי השידורים והעיתונות.

יריב לוין: זאת, נוסף על הנהלה ייעודית אשר תתמקד אף היא רק בתכנים האמורים.

יריב לוין: לשנינו, חברי הכנסת רוזנטל, נותר רק להצטער על כך שלחברי כנסת, אדוני היושב-ראש, אסור לכהן בגוף כזה, כי אז הייתי יכול להמליץ על חבר הכנסת רוזנטל.

יריב לוין: הוא יכול היה לתרום מניסיונו.

יריב לוין: אבל הדבר הזה, לפחות בשלב הזה, נמנע מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: בשלב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: נציין – בשלב הזה.

יריב לוין: המתווה המוצע מאפשר לקלוט עובדים ועיתונאים בהיקף גדול יותר מרשות השידור לתוך תאגיד החדשות הציבורי, אשר יביאו עמם את ההכשרה ואת הניסיון הדרושים לשם הפקה ויצירה של תוכני חדשות.

יריב לוין: אני מקווה שיהיה במהלך הזה, בסופו של דבר, כדי לתקן ולו חלק מהפגמים הרבים – –

מיקי רוזנטל: איזה פגמים?

מיקי רוזנטל: אתה יכול לפרט לנו?

יריב לוין: – – שנפלו והתגלו במהלך שנעשה של הקמת תאגיד השידור הציבורי.

יריב לוין: אגב, אני אומר, חבר הכנסת רוזנטל, תקלות ופגמים, שבהיותי יושב-ראש הקואליציה בקדנציה הקודמת הזהרתי מפניהם.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שדווקא, למיטב זיכרוני, גם לא מעט מחברי האופוזיציה דאז היו שותפים לחששות האלה.

יריב לוין: מהבחינה הזאת, אני חושב שיותר נכון לבוא ולתקן את הדברים מאשר להיצמד ולומר: עשינו, וגם אם טעינו, ניצמד לעשייה הזאת, בבחינת ייקוב הדין את ההר.

יריב לוין: אני לא חושב שזה נכון.

יריב לוין: אני לא חושב שכך נוהגת ממשלה אחראית, ואני חושב שבמובן הזה אנחנו עושים דבר חשוב ודבר נכון.

יריב לוין: אני מאוד מקווה שהתוצאה הסופית תהיה לתועלת השידור הציבורי, וגם תעשה – ומותר גם את זה לומר – לפחות מעט מן הצדק עם חלק מעובדי רשות השידור הוותיקים, המנוסים והטובים.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת השר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים דיון בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, הדיון הוא דיון אישי, בשונה מדיון סיעתי, ששם מתעוררת השאלה – הזמן הוא של הסיעה, ואם חבר כנסת איחר, אולי בכל זאת נחזיר לו, לא ניקח את הזמן של הסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: כאן אין שום סיבה להחזיר לרשימה חבר כנסת שלא נמצא במליאה בזמן שקראו בשמו או בשמה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני מבקש מכל מי שמעוניין להשתתף בדיון להיות במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: כך אבקש גם מן הסגנים.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, חבר הכנסת מאיר כהן, שנמצא באולם – אדוני יחליף אותי באיזה שלב – כמו שאמרתי, אם מישהו לא היה, קראת בשמו או בשמה, אין שום סיבה להחזיר לרשימה; הזמן הוא זמן אישי ולא דיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: נתחיל, שלוש דקות לכל דובר.

יולי יואל אדלשטיין: אראל מרגלית – אינו נוכח, אז הפסיד את זכות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: לעומת זה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מקבל שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת ישראל אייכלר, אחמד טיבי, אילן גילאון, מיכל רוזין, מיכל בירן, איתן ברושי וכן הלאה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר לוין, אני הקשבתי לך בקשב רב, לא שמעתי ולו סיבה אחת מדוע תאגיד החדשות החדש עדיף על התאגיד הקיים, חוץ מהעובדה שהיה איזה צורך לזעזע את אמות הספים, והיה צריך – לא יפה לדבר במליאה, חבר הכנסת ביטן.

מיקי רוזנטל: באמת, אני ניסיתי להבין, אני מנסה גם אפילו להשתכנע מה התוחלת של החוק הזה, מה ההיגיון, מה הסיבה שבגללה עכשיו אתם באים ואומרים: במקום שהתאגיד ישדר חדשות, נקים תאגיד חדשות חדש, והוא יהיה טוב מהתאגיד הישן.

מיקי רוזנטל: אני לא מצאתי שום סיבה בחוק, אני מודה, וגם לא בהסבר שלך, שהקשבתי לו, ולכן יש לי רק חששות.

מיקי רוזנטל: והחששות הם שמדובר בחוק פרסונלי, שרציתם להרחיק את האנשים שהיום הם מנכ"ל התאגיד ויושב-ראש התאגיד, ואולי את יושב-ראש החדשות בתאגיד, מתפקידיהם, כי הם לא נושאים חן בעיניכם, והפכתם את כל העניין לפרסונלי.

מיקי רוזנטל: כי כל היתר, כמו שאתה אומר, זה יהיה ממשל תאגידי, תהיה ועדה בראשות שופט שתמנה את התאגיד וישבו בה כך וכך דירקטורים עם רקע עיתונאי וכל מה שציטטת פה.

מיקי רוזנטל: מה שלא יישאר זה שאתם תקרעו את החדשות, שהן לב-לבה של כל רשת שידור – אתם תקרעו אותו מהחדשות.

מיקי רוזנטל: אתם תגרמו לזה שיהיו שני גופים שייאבקו זה בזה, אולי יתחרו זה בזה, אולי יריבו זה עם זה.

מיקי רוזנטל: זה בטוח.

מיקי רוזנטל: אולי תצליחו להרחיק את האנשים שלא נושאים חן בעיניכם, אבל בשביל זה לעשות את כל המהומה הזאת זה ממש עצוב ועגום.

מיקי רוזנטל: כך נוהגים בצפון-קוריאה, שהמנהיג קם בבוקר ואומר: אני לא רוצה את ההוא, יאללה, תחתכו לו את הראש.

מיקי רוזנטל: אותו דבר גם מנהיגנו הדגול נתניהו קם בבוקר, הוא לא אוהב את ראשי התאגיד הזה, ואומר: יאללה, תחתכו להם את הראש.

מיקי רוזנטל: ובשביל זה עושים את כל המהומה הזאת ועושים סרבול ומבזבזים כסף.

מיקי רוזנטל: מאות מיליונים הרי תעלה השטות הזאת.

מיקי רוזנטל: ובכן, מדובר בחוק פרסונלי, כי לא נתת שום הסבר אחר למה התאגיד החדש יהיה יותר טוב מהתאגיד הישן.

מיקי רוזנטל: אין הסבר.

מיקי רוזנטל: אם אפשר להבין, יש דבר אחד מטריד מאוד בתוך הדבר הזה, והוא שלב הביניים, שעד שיקום התאגיד החדש יעברו כמה חודשים.

מיקי רוזנטל: בזמן הזה כונס הנכסים הוא זה שינהל את תאגיד החדשות החדש; כונס הנכסים לא יהיה מחויב לשום ממשל תאגידי, והוא יוכל – ואני אומר לך, השר לוין, אני הקמתי כמה כלי תקשורת והייתי שותף בהקמה של כלי תקשורת, והמסד, ההתחלה, הכללים שאתה קובע בהתחלה, האנשים שאתה אוסף בהתחלה, נוהלי העבודה שאתה קובע בהתחלה, משפיעים מאוד על עתיד התאגיד, וייתכן מאוד שראש הממשלה חושב ששידורי נתניהו מירושלים – הוא יצליח להשפיע עליהם בתקופת המעבר הזו.

מיקי רוזנטל: יש חשש כזה.

מיקי רוזנטל: מלבד זה אני לא רואה שום סיבה שיקום תאגיד חדש.

מיקי רוזנטל: ולכן, אני מציע לחברי שלא לתמוך בחוק הזה, משום שהוא חוק רע מאוד, באמת.

מיקי רוזנטל: כי כל כוונתו היא בסוף אחת: לא לפקח על השידור הציבורי, אלא להפוך את השידור הציבורי לשידורי תעמולה מטעם.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברוכים הבאים לקיץ בריא.

ישראל אייכלר: אנחנו מתכוננים כבר לראש חודש אייר.

ישראל אייכלר: אייר זה ראשי-תיבות "אני ה' רופאך".

ישראל אייכלר: שיהיה קיץ בריא ורפואה שלמה לכל חולי ישראל.

ישראל אייכלר: הנושא שאנחנו עוסקים בו היום הוא לכאורה חוק טכני של דחייה בשבועיים, אבל טוב שנתכנסנו כאן לדבר בימים האלה על הנושא של הדמוקרטיה וחופש הביטוי וזכויות האדם, גם יום לאחר שצוין יום רמיסת זכויות האדם, יום השואה, וגם כאשר אנחנו רואים בעולם כולו את התפרקות המוסדות הדמוקרטיים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביא דוגמה של מדינה שבישרה לעולם את החירות ואת הליברליזם, את ה-liberte.

ישראל אייכלר: נבחרו שם שני אנשים: אחד בן פחות מ-40; אחת מהמפלגה הלאומית.

ישראל אייכלר: כפי שאני הבנתי, שניהם לא נמנים עם המפלגות הממסדיות ההיסטוריות של צרפת הדמוקרטית.

ישראל אייכלר: אותה מהפכה הייתה בארצות-הברית – טראמפ לא היה איש המפלגה הרפובליקנית.

ישראל אייכלר: יש היום רוחות מלחמה בעולם כולו בתחום הזה, שלא לדבר על מדינות שבהן יש מלחמות ושפיכות דמים ממש, כמו במדינות המזרח התיכון ובמדינות אחרות.

ישראל אייכלר: זה לא פשוט שיש דמוקרטיה במדינה.

ישראל אייכלר: זה בכלל לא פשוט.

ישראל אייכלר: גם במדינת ישראל אני מרגיש שהמוסדות הדמוקרטיים מתפרקים.

ישראל אייכלר: יש כאלה שרוצים לפרק אותם בכוונת מכוון, יש כבר תהליך של עשרות שנים של לא סתם זילות הכנסת בגלל התנהגות כזאת או אחרת של חברי כנסת, אלא נטילת סמכויות מן הכנסת, ובעיני זה תהליך שיסתיים מהר מאוד ויגיע למצב שלא יהיו זכויות אדם פה לאנשים, וצריך להבין שכשלא יהיו זכויות אדם, לא יהיו לא לדתיים ולא לחילונים ולא לערבים ולא לשמאלנים ולא לאשכנזים, כי כולם בסופו של דבר הם מיעוטים – זה שייך למיעוט הזה, וזה שייך למיעוט הזה.

ישראל אייכלר: ולכן כשמדברים על שידור ציבורי, הוא חלק בלתי נפרד מהדמוקרטיה, וצריך שהוא באמת יהיה שידור ציבורי ולא כלי תעמולה של אף אחד.

ישראל אייכלר: עד היום השידור הציבורי היה כלי תעמולה, פעם של זה ופעם של זה, מי שהיה חזק יותר.

ישראל אייכלר: אותו הדבר עם שידור ציבורי – צריך להיות ברור שהוא צריך להיות מדווח ולא תועמלן.

ישראל אייכלר: דבר ראשון.

ישראל אייכלר: דבר שני, אדוני היושב-ראש, וכואב לי להגיד את זה פעם אחר פעם, זה לא נעים, יש אנשים שכועסים אפילו, אבל אני רוצה לומר שהפרדת הרשויות בין הממשלה, הכנסת ובתי-המשפט היא יסוד מוסד באפשרות קיומם וחיים משותפים של אזרחים מכל מיני גוונים ומכל מיני עדות ומכל מיני השקפות ומכל מיני עמים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני, אני מסיים את המשפט הזה ואומר, אם חלילה הבג"ץ, כמו שהוא עשה כשהוא ביטל חוק כנסת השבוע, יערער ויהרוס את המוסד הדמוקרטי, לא יהיו זכויות אדם בישראל.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שבין רשות לתאגיד, בין תאגיד לרשות, יש פתגם בערבית: (אומר בערבית: בין חנא למנא – יצא קירח מכאן ומכאן.

אחמד טיבי: ) אנשים מבולבלים.

אחמד טיבי: יש שרים שתמכו בפירוק הרשות, כולל ראש הממשלה, אחר כך הם חזרו בהם, ואז נתקפו ברגשי חמלה גדולים ערב פסח וחזרו לדאוג לעובדי רשות השידור.

אחמד טיבי: אני שייך לאלה – אנחנו – שמלבד חופש דיבור ועיתונות מקצוענית, חשוב לנו גם מה יקרה עם מעט העיתונאים הערבים שנמצאים גם ברשות השידור, ומעט העיתונאים הערבים שנבחרו להיות מועסקים בתאגיד.

אחמד טיבי: ויש כמה עיתונאים שהם מקצוענים שעובדים ברשות השידור, ערבים.

אחמד טיבי: חלקם נשכרו לתאגיד – וחלקם לא – רובם לא באותה דרגה בכירה כמו שהייתה להם או שמגיעה להם.

אחמד טיבי: אני חושב שחשוב להתחשב בכישורים, במקצוענות וגם בסקטור שאותו מייצגים.

אחמד טיבי: חשוב שיהיו עיתונאים ערבים בתאגיד, ברשות או באנדרוגינוס הזה שמורכב מהם, שידווחו על נושאים שהם לא החברה הערבית, לא משהו סקטוריאלי: איכות הסביבה, רפואה, ספורט.

אחמד טיבי: לא רק משהו סקטוריאלי.

אחמד טיבי: אבל, אדוני היושב-ראש, אני כל הזמן מתפעם מהעובדה שאומרים שהתאגיד הוא שמאלני.

אחמד טיבי: לא יודע, אני קורא את רשימת השמות, דב, של חלק מבכירי עיתונאי התאגיד ופתאום השמאל הולך לימין, ככה.

דב חנין: השמאל הולך לימין קיצוני.

אחמד טיבי: לימין קיצוני.

אחמד טיבי: יושב פה עיתונאי, זאב קם, שנבחר להיות הכתב הפרלמנטרי.

אחמד טיבי: זאב קם הוא כל כך שמאלני, כשהוא שומע את המילים "ח"כים ערבים", יש לו פלפיטציות, יתר לחץ דם, הזעה, כאבים ביד שמאל – עד כדי כך שהוא צריך רופא ערבי כדי להציל אותו.

אחמד טיבי: אני תמיד מוכן לעזור לזאב.

מרב מיכאלי: מה זה פלפיטציות?

אחמד טיבי: בדקתי אם זאב אי-פעם כתב משהו חיובי על חבר כנסת ערבי; משהו חיובי על חוק שהעברתי, על תקציב, על איזו הברקה של עמיתי, על העבודה של עאידה תומא סלימאן – משהו, משהו.

דוד ביטן: אחמד – – –

אחמד טיבי: משהו, משהו.

אחמד טיבי: ואני עדיין מחפש.

אחמד טיבי: זאב, אני לא אמצא.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יסיים.

אחמד טיבי: אני לא אמצא.

אחמד טיבי: אם תוכל לעזור לי, אדוני, איזה מיקרוסקופ, איזו משקפת, שנוכל למצוא משהו חיובי.

יולי יואל אדלשטיין: מיקרוסקופ, מיקרוסקופ זה במקצוע הקודם שלך, לא במקצוע שלי.

אחמד טיבי: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: גם הצעתי את עזרתי לזאב במקצוע הקודם שלי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אם זה לא היה כאן, זה אפילו היה קצת מצחיק.

אילן גילאון: מה שנקרא: אוי לי מיצרי ואי לי מיוצרי.

אילן גילאון: למה היינו צריכים את כל הסמטוחה הזאת?

אילן גילאון: יש אומרים שפיקח יודע לצאת ממקום שחכם לא נכנס אליו.

אילן גילאון: במקרה הזה, גם הפיקח לא רוצה לצאת, כי זה לא אכפת לו בכלל.

אילן גילאון: זה לא רק מצעד איוולת, אדוני.

אילן גילאון: הלוואי שזו הייתה איוולת וטעות, כי אז היו מנסים לתקן אותה.

אילן גילאון: זה מעשה שיש בו גודש של מגלומניות, סדיזם, הייתי אומר אגואיזם ללא שובע, אדוני.

אילן גילאון: פשוט זה לא מקובל – עוד 20 יום צריך לעלות התאגיד הזה לאוויר ואף אחד בעצם לא יודע, לא בתאגיד ולא ברשות השידור, מה קורה אתו.

אילן גילאון: אם זה לא סדיזם אז אתה תגיד לי מה זה.

אילן גילאון: ממשלה של דחיינים – שמעתי שגם את עמונה רוצים לדחות כרגע – משום שאין לה שום מדיניות.

אילן גילאון: ובמקרה הזה, אדוני, החוק צריך לחזור לנדנו, ובגלל הנזק והקטסטרופה הגדולה שראש הממשלה יצר יחד עם גיבורי התהילה שמתחבאים היום – השר ארדן שעשה הנחה לכל משפחה במדינת ישראל של שקל ביום והרס 2,000 משפחות במקביל, וגם את החדשות מתוך התאגיד, כי גם שם יש התחייבות; והשר לפיד שמיהר לעשות טקס קבורה שלא בעתו.

אילן גילאון: איפה הם האנשים האלה עכשיו?

אילן גילאון: אבל יותר מכל דבר אחר, אדוני, בקליפת אגוז, הסיפור הזה כל כך מאפיין מקום שבו אנשים לא נחשבים לכלום; לפירורים.

אילן גילאון: את אף אחד זה לא מעניין.

אילן גילאון: כדי להיטיב את התמונה שלו בפריים, הוא מסוגל לעשות דברים שהם לא מתקבלים על הדעת.

אילן גילאון: ולכן, העיקרון שחייב כאן לעבוד, אדוני, הוא "שברת – שילמת", פעם אחת.

אילן גילאון: קחו אחריות על הנזק שעשיתם.

אילן גילאון: תקפיאו את מצבת כוח האדם שישנה כאן.

אילן גילאון: תקראו לזה באיזה שם שאתם רוצים, כי זה ממש לא משנה.

אילן גילאון: להזכירך, אנחנו, סיעת מרצ הייתה הראשונה, ולצערי גם היחידה, שהעמידה כאן את החוק להמשיך את רשות השידור.

אילן גילאון: אני רוצה לפנות מכאן לראש הממשלה – –

מרב מיכאלי: חלקנו הצביעו נגד הסגירה.

אילן גילאון: כן, כן.

אילן גילאון: ואת היית גם בעד החוק.

אילן גילאון: בהחלט.

אילן גילאון: – – ביבי, אחי, אמרת שרשות השידור זה "חמאס" ופירקת כדי להקים את התאגיד.

אילן גילאון: התאגיד לא התאים לך, אז אמרת שהם שמאלנים בטלנים ובאת לפרק כדי להקים משהו שתפרק בהמשך.

אילן גילאון: ביבי, אחי, תגיד מה מתאים לך.

אילן גילאון: אתה לא תנוח עד שלא תוכל לומר את המשפט: השידור הציבורי c'est moi, זה אני.

אילן גילאון: אתה העורך, היוצר, המראיין, המגיש והצלם, וככל שזה נראה, יש לך גם כישורים כמאפר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, בבקשה.

אילן גילאון: זה משפט אחרון, אדוני.

אילן גילאון: ביבי, אחי, זוגתך לחיים, שתחיה, פסיכולוגית.

אילן גילאון: תפנה אליה, אתה כנראה זקוק לעזרה, ואתה הרי ידוע כמי שאוהב להיעזר בקרובי משפחה.

אילן גילאון: קח עצה מחבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: ממיכל למיכל כוחנו עולה.

מיכל רוזין: מיכל, איך אומרים שמתבלבלים בינינו?

מיכל רוזין: זה לא – – – מכיתה א' אני סוחבת שבע מיכליות באותה כיתה.

מיכל בירן: – – –

מיכל רוזין: טוב.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, ציבור יקר, אתם יודעים, תמיד טוענים שאנחנו, חברי וחברות הכנסת, מנותקים מהציבור, מנותקים מהעם.

מיכל רוזין: אני רוצה להתחבר לנקודה הזאת, מכיוון שבאמת הציבור לא מבין – לא מבין על מה המהומה; לא מבין למה הקואליציה נכנסה למשבר; לא מבין למה ראש הממשלה מאיים בבחירות או שר האוצר עושה תרגילי יחצ"נות.

מיכל רוזין: הציבור לא מבין.

מיכל רוזין: הוא לא מבין מה קרה: הולכים לבחירות כי יש כישלון גדול במערכת החינוך והכיתות מפוצצות ילדים וההישגים שלנו בעולם יורדים?

מיכל רוזין: הולכים לבחירות כי יש מיטות במסדרונות של בתי-חולים, מערכת הבריאות הציבורית קורסת, מערכת הבריאות הנפשית בכלל כבר בקריסה עשרות שנים?

מיכל רוזין: הולכים לבחירות כי נחשף המצב העגום של בתי-החולים הסיעודיים, של בתי-האבות הסיעודיים, שבהם מתעללים בקשישים?

מיכל רוזין: הולכים לבחירות כי ניצולי שואה מתים, 1,000 בחודש, ועדיין יש מי שרעב לפת לחם?

מיכל רוזין: על מה הזעקה?

מיכל רוזין: למה הולכים לבחירות?

מיכל רוזין: אבל אני רוצה להגיד לכם שהנושא הזה חשוב ביותר.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לציבור למה אנחנו מתכנסים פה היום באמצע הפגרה, בין פסח, יום השואה ויום הזיכרון, למה אנחנו טורחים לדון בנושא הזה.

מיכל רוזין: כי הנושא של התקשורת החופשית והתקשורת הציבורית הוא-הוא מהותה של הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: ונתניהו מתקנא בארדואן או בחברו פוטין, מסתכל עליהם ואומר: גם אני רוצה כך, גם אני רוצה לשלוט, קודם כול בתקשורת, במה שאומרים עלי, אבל אחר כך אני רוצה לשלוט בבתי-המשפט – איפה יריב לוין?

מיכל רוזין: – רוצה לשלוט בבתי-המשפט, אני רוצה לשלוט באקדמיה, אני רוצה לשלוט במערכת החינוך, כמובן בכוחות הביטחון.

מיכל רוזין: אני רוצה שליטה מלאה, בלי דמוקרטיה, בלי אופוזיציה, בלי ביקורת, בלי מישהו שיבחן וישאל למה אני לוקח שוחד, למה אני מקבל מתנות, למה אני נותן למקורבי לקנות צוללות באופן שבו אני מכתים את ביטחונה של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: למה אני צריך תחקירים?

מיכל רוזין: למה, כמו שדוד ביטן אמר, רביב דרוקר חושף, ואני צריך עכשיו לחקור?

מיכל רוזין: למה צריך תחקירים?

מיכל רוזין: למה צריך תקשורת חזקה, בועטת, נשכנית, דמוקרטית?

מיכל רוזין: כן, למה באמת?

מיכל רוזין: ונתניהו בונה על כך שהציבור שותק והציבור לא יוצא לרחובות.

מיכל רוזין: אבל אנחנו פה כדי להתריע ולהגיד: חופש העיתונות הוא לב-לבה של הדמוקרטיה הישראלית.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע שרשימת הדוברים סגורה.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם זאת הודעה חצי פורמלית, כי כבר יש קרוב ל-60 אנשים שנרשמו.

מיכל בירן: מיכל, אני לא רגילה להרים את הדוכן.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זוכרים שהיו לנו פעם ויכוחים אידיאולוגיים?

מיכל בירן: שידעת – שמאל, ימין, ניאו-ליברלי מול סוציאל-דמוקרטי, מתווכחים על תוכן, מתווכחים על סוגיה עקרונית, אידיאולוגית – הדבר הזה חלף עבר מהנוף של כנסת ישראל.

מיכל בירן: אני אפילו זוכרת שהתחלנו את ענייני התאגיד מול גלעד ארדן, זה היה ויכוח אידיאולוגי.

מיכל בירן: אני מאוד מעריכה אותו, לא מסכימה אתו על הכול.

מיכל בירן: היה ויכוח שם: כשרוצים לעשות רפורמה ברשות השידור, האם זה לגיטימי לסגור אותה ולהקים גוף אחר?

מיכל בירן: אנחנו התנגדנו בכל תוקף, כי הדבר הזה היה ומהווה תקדים מסוכן.

מיכל בירן: כשיש בעיות צריך לשבת עם העובדים, צריך לעשות רפורמות, הכול בסדר, אבל זו הדרך שבה עושים את זה.

מיכל בירן: התווכחנו על הסעיף שהיה ואחר כך יצא, שהגביל את אחוז השכר שיצא מתוך תקציב רשות השידור, כי גם אמרנו שזה תקדים מאוד מאוד רע.

מיכל בירן: זה היה דיון – ויכוח – אידיאולוגי.

מיכל בירן: בסופו של דבר, הוויכוח הזה הוכרע.

מיכל בירן: בחלק מהדברים קיבלנו את מה שרצינו, בחלק לא, נגמרו העניינים, התקבל החוק.

מיכל בירן: אני ישבתי שם, הצבעתי נגדו כבר אז.

מיכל בירן: אבל אז מזיזים את גלעד ארדן הצדה, מגיע אקוניס, גם הוא אדם שאני מעריכה ומחבבת, גם הוא נשלח להיות הפרונט של המאבק.

מיכל בירן: ישבת, הסברת לנו שאם מוסיפים את תאגיד השידור הישראלי זה אחרת לגמרי.

מיכל בירן: הכול מאוד חשוב.

מיכל בירן: והנה, אנחנו ממשיכים.

מיכל בירן: ואז כבר יש תאגיד.

מיכל בירן: הבושה – זה שאין בושה יותר, שאומר ראש הממשלה שזה חמק לו בין הידיים ב"צוק איתן", שאומר בפה מלא שהבעיה האמיתית שלו היא לא כל הטיעונים שנאמרו קודם, אלא פשוט זה שהתאגיד יצא לו שמאלני מדי.

מיכל בירן: הדבר הזה, שהוא לחם חוקה של הדמוקרטיה, בכל מדינה מתוקנת זה התפקיד של התקשורת, הם צריכים להיות ביקורתיים, ככה המדינה והמדיניות מגיעות למצב המיטבי שלהן, כשאנחנו הפוליטיקאים יודעים שיש כלב שמירה נשכני שמחכה לנו תמיד מעבר לסיבוב ומבקר את הדברים שאנחנו עושים לא בסדר.

מיכל בירן: עכשיו אין אפילו היומרה הזאת יותר, ראש הממשלה אומר בפנים, וזה בזמן שחוקרים אותו על חקירות שקשורות לניסיון להתערב בעולם התקשורת, ואיכשהו היועץ המשפטי לממשלה אומר שזה בסדר והוא לא מנוע.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא פארסה.

מיכל בירן: כשילמדו על התקופה הזאת בהיסטוריה בעוד 20 שנה – אין, אנשים יכתבו על זה דוקטורטים, אנשים יכתבו על זה עבודות בבית-ספר להסביר איך התרחש התהליך של השחיקה במנגנון הדמוקרטי.

מיכל בירן: ואני בטוחה, השר אקוניס, שאין אדם אחד גם בקואליציה שמצליח להסביר באמת מה קרה פה.

מיכל בירן: וחוץ מלהיות שהידים של ראש הממשלה, אין דרך להסביר את זה באופן הגיוני.

מיכל בירן: שוב, זה היה ויכוח עקרוני.

מיכל בירן: הייתם נגד רשות השידור, חשבתם שהיא לא יעילה, רציתם גוף אחר, על כל זה אפשר לא להסכים, אבל זה ויכוח אידיאולוגי.

מיכל בירן: את מה שקורה עכשיו אפשר לפתור אך ורק בעזרת תרופות פסיכיאטריות.

מיכל בירן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, זהבה גלאון, יעל כהן-פארן, דב חנין, עיסאווי פריג', איימן עודה וכן הלאה.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מנחם אליעזר מוזס וכן הלאה.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: קראתי את עשרת הבאים בתור.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול ושלשום, אני כמו כולכם ועם ישראל, הדלקנו שש משואות לזכר שישה מיליונים שנרצחו בשואה, ובעוד כמה ימים נעלה משואות לתפארת מדינת ישראל.

איתן ברושי: במה בוחרת הכנסת לעסוק בין שני האירועים הללו?

איתן ברושי: בדחיית חוק שהוא מיותר, לא מובן, לא מועיל ולא צודק, ועל זה אוספים את הכנסת, על מה שהממשלה אולי עוד לא יצאה מהמשבר הזה וכמעט התפרקה, כנסת בהרכב חסר מוזעקת בימים כאלה לדון בדחייה של חוק שמראש איננו מובן ואיננו מוסכם.

איתן ברושי: זאת טעות גדולה, לפי דעתי, להשתמש בעיתוי ובכלים של הקואליציה תוך כדי המעבר הזה של פטור מחובת ההנחה, ובעיני גם זילות שלו לנושא הזה בעיתוי הזה.

איתן ברושי: תראו, אתמול בלוחמי-הגטאות, קיבוץ שהוקם על-ידי יצחק צוקרמן וצביה לובטקין וגיבורים אחרים של המרד, הופיע נשיא המדינה ריבלין, ולידו דיבר גם הנשיא לשעבר מגרמניה.

איתן ברושי: אירוע מאוד מרגש, גם במחלוקת במידה מסוימת.

איתן ברושי: ומי לא דיבר על חופש הביטוי והדמוקרטיה, ועל אחדות העם; גם היושב-ראש היקר שלנו עושה את זה.

איתן ברושי: והנה, מוצאים לנכון דווקא עכשיו להביא נושא במחלוקת שהוא לא כל כך משמעותי ולא כל כך מובן, ובעיקר לא גורלי, והוא גם יקר, תרתי משמע, תוך כדי פגיעה בעובדים, פגיעה בחופש הביטוי, פגיעה בירושלים על-ידי הוצאת התאגיד מחוצה לה, ואתה לא מבין מה קורה פה למדינה הזאת, ולמה עכשיו, ולמה באמצעים האלה.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו נמצאים בתוך ויכוח גדול, ויש לנו מחלוקות גדולות.

איתן ברושי: חסרות לנו מחלוקות?

איתן ברושי: דווקא בעיתוי שמדברים על אחדות העם והיכולת להתמודד עם האתגרים הקשים ביותר שניצבים, דווקא ערב יום העצמאות, באמת במעבר הזה מיום קדוש אחד ליום קדוש שני, עם המחירים שמשלמים האזרחים על הזכות להיות כאן עם יהודי תוך כדי הבטחת הביטחון.

איתן ברושי: כי אנחנו יכולים להיות רק חזקים.

איתן ברושי: ואם לא נהיה חזקים לא נהיה פה, אבל לא פחות גם צודקים.

איתן ברושי: רק אם נהיה חזקים וצודקים נוכל להתמודד עם האתגרים שלפנינו, ולהיות האור לגויים ולהיות מדינת מופת.

איתן ברושי: הדיון הזה היום עם כנסת ריקה, כשמעטים הגיעו לכאן, חלקם לא יכלו אולי להגיע, בנושא שמפלג את הממשלה ומאיים על הקואליציה – בינינו, ברור לרוב הציבור שזה שימוש ציני בכוחה של הקואליציה וכוחו של הרוב – אני חושב שהוא לא תעודת כבוד בכלל, ובעת הזאת בפרט.

איתן ברושי: ואין לנו מנוס אלא להתנגד גם לבקשה של הממשלה היום, כי זאת התנגדות שהיא עקבית גם לתיקונים שמוצעים וגם לחוק שהוא חוק מיותר, בוודאי בעת הזו.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה לך, מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום 18 בינואר השנה היו אירועי אום-אלחיראן, שבהם הרגה משטרת ישראל את האזרח המחנך השהיד יעקוב אבו אלקיעאן, והרגה גם שוטר שקוראים לו ארז.

טלב אבו עראר: באותו יום האירועים היו מיותרים.

טלב אבו עראר: אבל מה?

טלב אבו עראר: משום מה, כדי להרוס בתים ולפנות יישוב היה צורך לחשוב באיזו גישה, איך אפשר להרוס בית בלי להרוג אדם, אבל נראה שיש הוראות מיוחדות כלפי האזרחים הערבים בדואים.

טלב אבו עראר: מאותו יום, מכובדי היושב-ראש, מאותו רגע אפילו, השר לביטחון הפנים, השר ארדן, הצהיר בכל כלי התקשורת שהיה ניסיון לפיגוע ושהמנוח יעקוב אבו אלקיעאן מחבל או שהוא איש "דאעש", עד שהתברר במשך הזמן שלא היה פיגוע ולא היה מחבל ולא היה איש "דאעש", אלא אזרח תמים.

טלב אבו עראר: פנינו לשר לביטחון הפנים כמה פניות כדי שיביע חרטה, כדי שיתנצל על מה שעשה, מה שעשתה המשטרה, על הפשע שבוצע שם, אבל לשווא.

טלב אבו עראר: השר ארדן עד הרגע הזה נחוש בדעתו שהיה ניסיון לפיגוע, אף שמח"ש, אפילו מח"ש, התחילה להגיד שלא היה פיגוע, לא היה מחבל, לא היה "דאעש", אלא הירי היה מיותר.

טלב אבו עראר: ולכן השר לביטחון הפנים, בלי שום בושה, בלי כבוד, בלי אחריות – היה אמור, רצה לבקר, תכנון ביקור ביישובים הערביים הבדואיים בנגב ורצה להתארח במועצה המקומית ערערה בנגב, ביישוב שבו אני גר.

טלב אבו עראר: פנה אליו ראש המועצה שם, מר נאיף אבו עראר – אני מברך אותו מכאן על ההחלטה האמיצה – וביטל את הביקור.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: כי השר התעקש שלא להתנצל, אף שאנשי משרדו – או הוא הבטיח לראש מועצת ערערה בנגב שהוא יתנצל – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

טלב אבו עראר: – – אבל כנראה התחרט.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: אולי הוא שקל את זה פוליטית.

טלב אבו עראר: הוא יפסיד קולות אם יתנצל.

טלב אבו עראר: ולכן, אחרי כל המאמצים, הובלתי קמפיין, האמת, נגד השר שלא לקבל את פניו, וכך עשה ראש המועצה המקומית ערערה בנגב – לבטל את הביקור.

טלב אבו עראר: וכך, אנחנו פונים אל השר להתנצל, ולא רק, אלא גם להתפטר מתפקידו.

טלב אבו עראר: כי שר שאמון על שלום הציבור בכלל בישראל, הורג אנשים ולא מוכן להתנצל לפחות על הפשע שהוא ביצע – שיתפטר.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום נכנסת שביתת הרעב של האסירים הפלסטינים ליומה התשיעי.

יוסף ג'בארין: לצערי, במקום שהציבור בישראל יעסוק בדרישות המהותיות של האסירים, עסוקים בסוגיה של מה המניע של ברגותי – הוא מבקש לקדם את המועמדות שלו וכו' וכו', כל מיני שטויות.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שהדרישות של האסירים הפלסטיניים הן דרישות לגיטימיות, מוצדקות, והן גם דרישות הגיוניות.

יוסף ג'בארין: הקושי שלהם מתחיל בכך שהם מוחזקים בשטח מדינת ישראל לפני כיבוש השטחים ב-67', והדבר הזה עומד בניגוד לאמנת ז'נבה הרביעית, שמחייבת החזקת האסירים בתוך השטח הכבוש.

יוסף ג'בארין: התוצאה המיידית של זה היא שהרבה משפחות אינן מצליחות במשך שנים ארוכות לבקר אצל קרובי המשפחה שלהן, אצל יקיריהן, הן בגלל מניעה של כניסה לתוך ישראל, הן בגלל קשיים בתחבורה אל תוך בתי-הכלא בישראל.

יוסף ג'בארין: אחת הדרישות המרכזיות והאלמנטריות היא פשוט התקנת טלפונים ציבוריים באגפים של האסירים הביטחוניים.

יוסף ג'בארין: זהו.

יוסף ג'בארין: אלה תנאים שקיימים לכל האסירים חוץ מלאסירים הפוליטיים הפלסטינים.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יוסף ג'בארין: האסירים הפליליים, האסירים הפליליים הכי הכי חמורים – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יוסף ג'בארין: – – שעשו את המעשים הכי חמורים, ואולי קיים חשש – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – כי הם אנשי ארגון טרור.

יוסף ג'בארין: – – עד היום אולי קיים החשש, עד היום ממשיכים לנהל פעילות עבריינית מתוך בתי-הכלא – הם נהנים מטלפונים ציבוריים והם מתקשרים לבני המשפחה כל הזמן.

יוסף ג'בארין: ואני אומר לכם – –

שולי מועלם-רפאלי: כי הם לא צריכים.

שולי מועלם-רפאלי: חברי כנסת ערבים מעבירים להם טלפונים.

יוסף ג'בארין: – – קיימת תמימות דעים בין האסירים הפלסטינים שאפשר לפקח על השיחות שלהם, גם על-ידי השב"ס וגם על-ידי השב"כ.

יוסף ג'בארין: אין להם בעיה עם זה.

יוסף ג'בארין: הם מוכנים גם שהקשר שלהם יהיה לטלפון אחד קבוע, שזה הטלפון של המשפחה.

יוסף ג'בארין: אבל גם את זה – – –

שולי מועלם-רפאלי: באמת תודה רבה שהם מוכנים לזה, אדוני.

יוסף ג'בארין: אבל גם את זה הם לא מקבלים.

שולי מועלם-רפאלי: עם ישראל מעריך את המוכנות שלהם.

יוסף ג'בארין: זאת, בנוסף – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מועלם רפאלי – –

שולי מועלם-רפאלי: באמת.

יולי יואל אדלשטיין: – – תודה.

יוסף ג'בארין: זאת נוסף על המציאות העגומה של מאות עצורים מינהליים שעדיין לא יודעים על מה בכלל הם מוחזקים; מאות ילדים שמוחזקים.

יוסף ג'בארין: ולכן אני קורא לממשלה הזאת, אם היא עדיין יכולה להתעשת, לנהל משא-ומתן עם האסירים, לנהל משא-ומתן עם ברגותי ולהיענות לדרישותיהם של האסירים הפלסטינים – דרישות צודקות, מוצדקות וגם מאוד הגיוניות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מרצ תצביע נגד הצעת החוק המובאת לכאן היום.

זהבה גלאון: אני חושבת שהאובססיה של ראש הממשלה לשליטה ריכוזית בתקשורת הביאה אותו להתעללות, גם בעובדי רשות השידור וגם בעובדי התאגיד, וגם לשיסוי עובדים אלו באלו.

זהבה גלאון: הייתי אומרת שראש הממשלה נתניהו עושה מעשה מגונה, גם בתאגיד וגם ברשות השידור.

זהבה גלאון: יש כאן התנהלות, אדוני, שהחטא הקדמון שלה הוא שהכנסת הזאת ביטלה בחקיקה, בפעם הראשונה בתולדות המדינה, בגיבוי ההסתדרות, הסכם קיבוצי שנחתם בזמנו עם עובדי רשות השידור.

זהבה גלאון: וזה נכון שברשות השידור הייתה הנהלה מסואבת, אבל יש שם גם עיתונאים מצוינים ועובדים מצוינים.

זהבה גלאון: אבל מה שקורה שעכשיו, אחרי שכבר החליטו להקים את התאגיד והסוסים ברחו מהאורווה, ראש הממשלה נתניהו מנהל קרב מאסף נגד תאגיד השידור הציבורי, כשהוא מתעלל – אני חוזרת ומדגישה – אדוני, אני לא שומעת.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: כן, גם אני לא שומע אותך ורוצה לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, המצב הוא שמי ששומע אותנו בלי להסתכל על המסך סבור שיש פה 100 חברי כנסת באולם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הקימו את תאגיד השידור הציבורי.

זהבה גלאון: מרצ הצביעה בזמנו נגד הקמת התאגיד.

זהבה גלאון: חשבנו שהיה צריך לעשות שידוד מערכות ברשות השידור ולעשות רפורמה מקיפה על מה שהיה שם, אבל זהו, זו עובדה קיימת, התאגיד.

זהבה גלאון: אז עכשיו נתניהו – מישהי לא באה לו טוב בעין או יש עיתונאים שהם לא לרוחו, אז הוא רוצה לחוקק חוק מעוות שמוציא את חטיבת החדשות מתאגיד השידור?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, תאגיד שידור בלי חטיבת חדשות זה ברווז צולע.

זהבה גלאון: וכל הדבר הזה נובע רק מסיבה אחת, אדוני השר אקוניס, ראש הממשלה שלך רוצה שליטה מונופוליסטית מלאה בתקשורת, מקבל הכשר להתנהלות שלו מהיועץ המשפטי לממשלה, שמכשיר כל שרץ, אף שהוא נמצא בניגוד עניינים, מתעלל בתאגיד השידור הציבורי, מתעלל בעובדי רשות השידור.

זהבה גלאון: פתאום הוא נפגש עם אנשי רשות השידור.

זהבה גלאון: איך הוא אמר?

זהבה גלאון: נכמר לבו.

זהבה גלאון: בצדק נכמר לבו, אבל מתי הוא גילה שיש לו לב, כשהוא אמר להם שהם יותר גרועים מה'חמאס', על עובדי רשות השידור?

זהבה גלאון: אז תראו מה עושים כאן.

זהבה גלאון: השקיעו מיליונים בתאגיד שידור חדש.

זהבה גלאון: יש אנשים שהולכים להעיף אותם הביתה, מרשות השידור – אימהות חד-הוריות, בני-זוג ששניהם עובדים ברשות השידור.

זהבה גלאון: לא נותנים להם מענה מכובד.

זהבה גלאון: מנסים לעשות איזה שעטנז עכשיו בין התאגיד לבין השידור הציבורי.

זהבה גלאון: מה אתם עושים?

זהבה גלאון: אתם השתגעתם.

זהבה גלאון: אתם מכפיפים כל התנהלות נורמלית של מדינה מתוקנת לגחמות ולצרכים האובססיביים של ראש הממשלה.

זהבה גלאון: ככה מתנהלת מדינה מתוקנת?

זהבה גלאון: ככה מתנהלת חקיקה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זהבה גלאון: אנחנו נצביע נגד החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבהיר עוד פעם: זה דיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: תפסיקו לפנות כל הזמן: אני מחליף את הזה מן הסיעה, אני מחליף את ההוא מן הסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: זה דיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שנרשם – אנחנו הולכים לפי התור.

יולי יואל אדלשטיין: היו חברי כנסת שביקשו מראש לעבור לסוף הרשימה; אפשרתי את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו נפסיק עם הפריש-מיש.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, במה אנחנו מתעסקים היום?

דב חנין: כנס פגרה מיוחד של הכנסת.

דב חנין: אז מבטלים את שר החלל – זה חשוב, אני מקדם בברכה את החזרת השר אקוניס לכדור-הארץ; ודוחים את התאגיד הציבורי.

דב חנין: אנחנו נתעסק בזה היום ומחר ובשבוע הבא, וזה חלק מאותה מלחמה של ראש הממשלה בשידור הציבורי, ועל זה יש הרבה מה להגיד.

דב חנין: אבל במה לא נתעסק, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: ראש הממשלה ביטל היום את פגישתו עם שר החוץ הגרמני, מכיוון ששר החוץ הגרמני בחר להיפגש עם ארגוני זכויות אדם.

דב חנין: זו ההבנה של נתניהו איך נראית דמוקרטיה.

דב חנין: אגב, לא שמענו את ראש הממשלה מדבר אתמול, ביום השואה, על מרין לה פן, המועמדת לנשיאות צרפת, שהיא מכחישת שואה.

דב חנין: אבל מה יש לנו להתפלא?

דב חנין: הרי המזכ"ל של מפלגתה של לה פן היה בארץ בתחילת השנה כאורח הליכוד.

דב חנין: אמור לי מי חבריך ואומר לך מי אתה.

דב חנין: אגב, את שר החוץ הגרמני אני רוצה לברך על ההבנה שפגישה עם ארגוני זכויות אדם הרבה יותר חשובה והרבה יותר משמעותית מאשר פגישה עם מר נתניהו.

דב חנין: במה לא נעסוק היום?

דב חנין: לא נעסוק היום במצב הנכים; לא נעסוק היום במצב הקשישים; לא נעסוק היום בדרישה שקשיש נכה בישראל זכאי למינימום 5,000 שקל לחודש כדי שהוא לא יהיה חצי בן-אדם וכדי שהוא יתפרנס בכבוד.

דב חנין: יש הרבה כסף.

דב חנין: רוצים להוריד את מס החברות, אבל לא נתעסק, לא בקשישים ולא בנכים; לא נתעסק במכל האמוניה.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו אף פעם לא מצליח להפתיע אותי.

דב חנין: תמיד כשמדובר בחיים עצמם הוא יודע להעדיף את הכסף עצמו, גם כשמדובר לא בכסף שלו אלא רק בכסף של בעלי הון מקורבים.

דב חנין: ולא נתעסק – וכמובן, כמו תמיד, ראש הממשלה נתניהו מתחבא מאחורי העובדים.

דב חנין: הוא דואג לעובדים האלה בדיוק כמו שהוא דואג לעובדי רשות השידור ולעובדי התאגיד הציבורי, אלה שהוא פגע בהם בעבר ואלה שהוא פוגע בהם בהווה ואלה שהוא ימשיך לפגוע בהם גם בעתיד.

דב חנין: וגם לא נתעסק היום, עמיתי חברי הכנסת, בשביתת הרעב של האסירים הפלסטינים, שנאבקים על טלפון ציבורי; הסביר את זה חבר הכנסת ג'בארין לפני.

דב חנין: מה אומרת הממשלה?

דב חנין: לא נורא שימותו, ולא נורא שיפרוץ עימות חדש עם הפלסטינים.

דב חנין: בכל השאלות החשובות אנחנו לא מתעסקים; בכל השאלות החשובות לממשלה הזאת אין תשובות ואין פתרונות, לא בנושאים החברתיים ולא בנושאים הפוליטיים והמדיניים.

דב חנין: היא מובילה למשבר חברתי ולמצוקה חברתית בדיוק כמו שהיא מובילה לעימות חדש עם הפלסטינים ועם העולם הערבי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: וכשאין להם תשובות, אדוני היושב-ראש, הם כמו תמיד מתעסקים בהסתה.

דב חנין: אז הפעם זו הסתה נגד השידור הציבורי ונגד עובדי השידור הציבורי, אבל ההסתה הזאת כמו בכל ההסתות היא רק מסך עשן לחוסר התשובות לבעיות האמיתיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, על מה אנחנו מתכנסים היום?

עאידה תומא סלימאן: למה הביאו אותנו באמצע הפגרה כדי להתכנס לשתי ישיבות, ישיבה היום וישיבה מחר, מליאה היום ומליאה מחר?

עאידה תומא סלימאן: כדי לדון בהצעת החוק, שבעצם מה הצעת החוק הזו מחדשת?

עאידה תומא סלימאן: למה היה צריך לכנס בפגרה את הדיון הזה?

עאידה תומא סלימאן: כדי לדחות ב-15 יום את תחילת עבודתו של התאגיד.

עאידה תומא סלימאן: נו, באמת.

עאידה תומא סלימאן: האם זאת הייתה בדיוק הסיבה האמיתית לכנס אותנו בצורה בהולה?

עאידה תומא סלימאן: ואם הדחייה היא כל כך נחוצה, אז צריך לתת לזה את הסיבות האמיתיות.

עאידה תומא סלימאן: הסיבות האמיתיות – ברור שאנחנו מתכנסים היום כדי לתת אפשרות לממשלה ולעומד בראשה, מר בנימין נתניהו, להשתלט בצורה יותר בוטה לא רק על התאגיד ועל צורת העבודה ועל המינויים בתוך התאגיד, אלא להשתלט אפילו על הבית הזה, בית-המחוקקים וצורת העבודה שלו, ולנכס את כל העבודה שקורית פה ולעשות אותה בכיפוף מאוד חזק כדי לשרת את האינטרסים של איך שראש הממשלה רוצה להוביל את המדינה.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה שמדבר כל הזמן על דמוקרטיה ועל הצורך לכבד את הערכים הבין-לאומיים, מצד שני מתנער טוטלית מהאחריות שלו להתעסק בדברים האמיתיים שעומדים על סדר-היום ובבעיות האמיתיות שעומדות בפני הציבור, לא רק הישראלי, של אפשרות של התקדמות לשלום ולנסיגה מהשטחים הכבושים; ומהבעיה שבוערת במזרח התיכון, הבעיה הזו של הקשר של המשך הכיבוש עם המצב של הפלסטינים, הוא מתנער, הוא מסיט את הפנים שלו הצדה ורוצה יותר ויותר להתעסק באיך לדכא כל ניסיון להתנגד לשליטה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: היום הוא היום התשיעי של שביתת האסירים הפלסטינים.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לעבור לסדר-היום ולהתעסק רק בעניין התאגיד, ואפשר שלא לדבר על הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל רק שתדעו, חברי הכנסת הנכבדים, שהשביתה הזאת לא רק מאחדת את כלל האסירים בתוך בתי-הכלא, אלא היא מאחדת את כל העם הפלסטיני מאחורי האסירים בדרישות שהן מינימליסטיות, שלפי החוק הבין-לאומי הן טבעיות ביותר, ומביאה את העם הפלסטיני לסוג של רתיחה מתמשכת ככל שמגיעות יותר ויותר חדשות על הדיכוי שכנראה הממשלה רוצה להפעיל ומפעילה נגד האסירים.

עאידה תומא סלימאן: האם ידוע לכם שכבר תשעה ימים כל עורכי-הדין מנועים מלפגוש כל אסיר פלסטיני בתוך בתי-הכלא?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, לא רק שביתה, מצד אחד האסירים שובתים רעב, אבל כנראה השב"ס מפעיל לחץ בלתי נסבל, בלתי חוקי, נגד האסירים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יגאל גואטה.

יולי יואל אדלשטיין: ואם לא – איילת נחמיאס ורבין.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם לדבר על התאגיד, אבל על תאגיד מסוג אחר, התאגיד של קרוב ל-13,000 איש, 13,000 מפרנסים בחנויות ובעסקים הקטנים בתל-אביב רבתי, שחתמו והם זועקים על פגיעה אנושה בעסקים שלהם בעקבות פסיקת בג"ץ על פתיחת 164 מרכולים בשבת.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, בג"ץ – השופטות הנכבדות החליטו להעדיף 164 בעלי הון, גורפי כסף, גורפי קופות בשבתות, על חשבון 12,800 מפרנסים ומפרנסות משפחות.

מנחם אליעזר מוזס: אני שואל, איפה כולם?

מנחם אליעזר מוזס: איפה כל הסוציאליסטים?

מנחם אליעזר מוזס: איפה כל הארגונים לזכויות האדם?

מנחם אליעזר מוזס: הכול בשם התרבות ובשם מה שהשופטים אומרים?

מנחם אליעזר מוזס: השופטות אומרות שליום מנוחה יש עוד פירושים, לא רק במובן שאנחנו קיבלנו עד היום, עוד מימי תורה מסיני, שיום מנוחה זה כפי שזה צריך להיראות, אלא יש לזה הרבה פירושים, ובעצם הם הפכו את יום המנוחה לבעלי ההון וגורפי הקופות ליום דאגה לבעלי העסקים הקטנים, לבעלי החנויות.

מנחם אליעזר מוזס: הם חתומים, הם זועקים: תצילו, תעזרו לנו.

מנחם אליעזר מוזס: הם פנו ראשונים לבית-המשפט.

מנחם אליעזר מוזס: וזוהי החלטה – הסיבה האמיתית היא, אני חושב, שפשוט שהשופטים והשופטות האלה הם כבר פרי החינוך הקלוקל של מדינת ישראל, שלימדה אותנו שאין קשר בין יום מנוחה לקדושה.

מנחם אליעזר מוזס: שאלה שני דברים נפרדים, שליום מנוחה יש פירוש אחר: השתוללות בכבישים בלילות שבת, השתוללות והוללות ושיכרות בברים ובמועדונים למיניהם.

מנחם אליעזר מוזס: תשאלו את השר לביטחון פנים כמה המשטרה מוציאה בלילות שבת בשביל להציב מספיק שוטרים בכל המקומות הנוראיים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: במקום לנצל את השבת כיום מנוחה וקדושה, כיום חיזוק התא המשפחתי, אבות ובנים וילדים, הפכו את הכול לילדי מפתח, כמו באמצע השבוע – כשהילדים חוזרים מבית-הספר הם לא מוצאים את ההורים, כי הרי ההורים עובדים כשור לעול וכחמור למשא, עובדים קשה מאוד.

מנחם אליעזר מוזס: באים הביתה – אין להם עצבים בכלל, לא אחד לשני ולא לילדים.

מנחם אליעזר מוזס: אז הקדוש-ברוך-הוא נתן לנו חד-פעמי בשבת, פעם בשבוע – תשבו יחד, תיהנו עם הילדים, שבו עם ההורים, חזקו את התא המשפחתי שלכם.

מנחם אליעזר מוזס: אז לא.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שמה שצריכים כאן לעשות – להביא בדחיפות, מעשית, את חוק ההתגברות, שהבג"ץ לא יוכל ללכת ולבטל, לרמוס – לא רק את חוקי הכנסת, גם לא את חוקי שבת קודש היקרים לנו מאוד, לעם היהודי, מאז היותו לגוי ועד היום.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יגאל גואטה – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, הייתי אומרת ביום הזה שהתגעגעתי למליאה, ואני במידה רבה, כן, מתגעגעת לדיונים כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אני לחלוטין, לחלוטין לא מתגעגעת, גברתי היושבת-ראש, למה שעושה הממשלה הזאת לקבוצה ענקית של עובדים בישראל, רק מפני שהם בחרו לעצמם את המקצוע, מסתבר, העתיק ביותר בעולם, והוא מקצוע התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: הם עכשיו סובלים מהתדמית הגרועה ביותר, כי הם, מה שהם עושים ומה שהם כותבים בדפי הפייסבוק שלהם זה עניינה של הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ראינו אתמול את המכתב שכתבו ראשי מערכת הביטחון לראש הממשלה בנושא הסייבר.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתם חושבים שזה שונה – זה לא שונה.

איילת נחמיאס ורבין: הם אומרים לו: תיזהר, אדוני, אתה גולש למקומות שאסור לך לגלוש אליהם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מסכן אותנו כמדינה דמוקרטית.

איילת נחמיאס ורבין: והנה, אנחנו נמצאים כאן היום לדבר החשוב ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: לא ניצולי השואה, שמחר תדון הוועדה לביקורת המדינה בדוח נוסף, בדוח נוסף שעוסק ברשלנות של המדינה ובהזנחה של המדינה את ניצולי השואה; לא נטפל בשום בעיה חברתית שיש במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נטפל בדחיית התאגיד, כי ראש הממשלה החליט שהתאגיד – חברים, בואו נאמר את זה בשפה העממית, פשוט לא בא לו בטוב.

איילת נחמיאס ורבין: אז בואו נכנס את המליאה, בואו נמציא עוד הפעם ועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, סתם מעניין, אני לא יודעת, צריך אולי לעשות רוטציה בחברויות בוועדות המיוחדות אלה, כי כל פעם קמה ועדה מיוחדת.

איילת נחמיאס ורבין: היום, חברי דוד ביטן צעק עלי ברוויזיה שהגשתי בוועדת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: הוא צעק עלי: כי אתם לא עוזרים לנו לסגור את התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים שכדאי לזכור זה שכשאנחנו חשבנו שהתאגיד, יש לו בעיית מוכנות עניינית אמיתית, אנחנו אמרנו: אין ברירה, אנחנו נדחה את הקמת התאגיד, כי אם תאגיד לא יכול להתמודד עם שידורי טלוויזיה – אני, למשל, באופן אישי חשבתי שאסור לפתוח את התאגיד אם הוא לא יכול לשדר שידורי טלוויזיה.

איילת נחמיאס ורבין: יכול לשדר שידורי רדיו?

איילת נחמיאס ורבין: נהדר, זה חשוב, אבל זה לא מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: בעיני, תאגיד שידור ציבורי צריך להיות מסוגל לשדר את שניהם בנקודת הזמן שבה הוא נפתח.

איילת נחמיאס ורבין: דחינו את השידור הציבורי.

איילת נחמיאס ורבין: עזרנו לדחות את פתיחת התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: עזרנו לעשות את זה כשחשבנו שזה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבעליל, מה שעושים כאן לאורך השנתיים האחרונות, משסים עובדים בעובדים – את עובדי הטלוויזיה בעובדי הרדיו, את עובדי התאגיד בעובדי רשות השידור – מורחים ומועכים את כולם בלי למצמץ, ובהתעלמות מוחלטת גם מסדרי מינהל תקין.

איילת נחמיאס ורבין: כי מה שקורה פה, גברתי היושבת-ראש זה רחוק מאוד מלהיות סדרי מינהל תקין של פרלמנט שמכבד את עצמו.

איילת נחמיאס ורבין: חברי אלעזר שטרן שאל היום בוועדת הכנסת, הוא אמר: האם הכנסת עוד פעם תתבזה?

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להניח את דעתו של אלעזר שטרן ואת דעת כולנו: אנחנו עוד נתבזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה ביזיון.

נאוה בוקר: תודה רבה לחברת הכנסת איילת ורבין.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מרב מיכאלי – בבקשה, שלוש דקות.

יואל חסון: אל תתחילי לה את הזמן, זה לגיטימי.

איילת נחמיאס ורבין: צריכה לסדר את השיער.

נאוה בוקר: נחזיר לה שלוש שניות.

יואל חסון: איזו נדיבות של מנצחים.

נאוה בוקר: יואל, מה יהיה?

מרב מיכאלי: זה לא מנצחים, יואל חברי, זה דורסים.

מרב מיכאלי: זו לא חוכמה לנצח ככה, כשאתה בא עם בולדוזר כל כך גדול, שלא לומר D9, כשווידאת שהצד השני לא יכול לקנות D9, ואז אתה פשוט נוסע.

מרב מיכאלי: אז זה לא נקרא לנצח – זה נקרא לדרוס, זה מה שמתרחש כאן בעודנו מדברות ומדברים, חברות וחברים יקרים.

מרב מיכאלי: זה מה שמתרחש כאן.

מרב מיכאלי: אני אגיד לך, החוק הזה, הדחייה הזאת בשבועיים עומדת להידון בוועדה מיוחדת שתקום, ועדה משותפת – גם כן, עוד לא ברור לאיזה ועדות; הכול פה לא ברור בדיון הזה.

מרב מיכאלי: אבל יושב-ראש הקואליציה מתכוון שהיחס בה יהיה שישה חברות וחברי כנסת לאופוזיציה ועשרה לקואליציה.

מרב מיכאלי: אתה מבין, יואל?

מרב מיכאלי: ככה מנצחים, כשעושים מראש כוחות עשר נגד שש, ואז מנצחות בקלות רבה מאוד.

יואל חסון: זה ההרכב?

מרב מיכאלי: זה ההרכב שהוא מתכנן.

מרב מיכאלי: ניסיתי להגיד, אמרתי לו: אז למה צריך בכלל אופוזיציה בוועדה?

מרב מיכאלי: למה צריך אופוזיציה?

מרב מיכאלי: אנחנו, אני מבטיחה לך, נבוא לצעוק גם בלי להיות חברות וחברים.

מרב מיכאלי: אתה מראש נותן לנו שש נגד עשר, ברור שתנצחו – שלא רק תנצחו.

יואל חסון: תדרסו.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: תדרסו עם ה-D9 שלכם.

מרב מיכאלי: ככה זה נראה.

מרב מיכאלי: ככה נראית כל העבודה על הכאילו-תאגיד-השידור-הציבורי.

מרב מיכאלי: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, חברות וחברים, יש משפט אמריקני שכל פעם מחדש נכונותו מתבררת: אל תניחו רוע איפה שמספיקה טיפשות.

מרב מיכאלי: או במקרה שלנו – מספיקה תמימות.

מרב מיכאלי: אני מאמינה שכשהשר גלעד ארדן הביא את חוק תאגיד השידור הציבורי הוא האמין שיקום שידור ציבורי.

מרב מיכאלי: אבל התמימות המדהימה של גלעד ארדן – ואני באמת רוצה לתת לו את הקרדיט של התמימות הזאת – שכשראש הממשלה נתניהו מאפשר לו להעביר חוק של תאגיד שידור עצמאי, הוא באמת מאמין שיקום כזה, ובשביל זה הוא מקבל את הפרס הלא-ייאמן של סגירת רשות השידור בשביל להפסיק עם הכאב ראש הזה, הרשות הזאת שאני כל הזמן צריך לוודא שהם יגידו עלי את מה שאני רוצה שהם יגידו עלי – התמימות הזאת פשוט מדהימה אותי.

מרב מיכאלי: כל העסק הוא חטא אחד גדול.

מרב מיכאלי: לסגור רשות ציבורית, רשות ממלכתית, שהיא אבן יסוד בתולדותיה של מדינת ישראל, שעשתה פה דברים מאוד מאוד גדולים ומשמעותיים, פשוט לסגור אותה ככה, בהינף יד, על הדרך; לבטל באופן חד-צדדי הסכם חתום עם עובדות ועובדים בצעד תקדימי שהוא מסוכן ולא היה כמותו, ומי יבטיח לנו שזה לא יקרה עכשיו שוב ושוב?

מרב מיכאלי: זה הסיפור של החוק החדש, שעכשיו דוחה שוב, בפעם המי יודעת כמה, את האגדה על כאילו שידור ציבורי בישראל.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, המטרה מלכתחילה הייתה לוודא שלא יהיה שידור ציבורי, אלא מקסימום שידורי תעמולה.

מרב מיכאלי: כרגע שידורי התעמולה נתקלים בקשיים, ולכן הם נדחים.

מרב מיכאלי: אנחנו לא ניתן שיידחה עוד ניסיון לייצר באמת שידור ציבורי אמיתי בישראל.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

נאוה בוקר: עמר בר-לב – בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: גברתי, היושבת-ראש, ראש הממשלה נתניהו בחור ביישן, נחבא אל הכלים.

עמר בר-לב: הוא לא אוהב לדבר עם אנשים, הוא לא אוהב להתראיין.

עמר בר-לב: את התוכניות שלו הוא שומר בסוד.

עמר בר-לב: מה הוא מתכנן, לאן המדינה הולכת – אף אחד לא יודע, או שאולי יודעים רק אנשי יחסי הציבור שלו, שעובדים יחד אתו על בחירת מילים להפחיד אתן, או פוסטים בפייסבוק.

עמר בר-לב: הוא ממש לא אוהב להתראיין, ראש הממשלה שלנו.

עמר בר-לב: עיתונאים כמו אילנה דיין או רביב דרוקר מה-זה מפחידים אותו.

עמר בר-לב: הוא אוהב לנאום בלי שאלות, כמו מנהיגים אחרים בעולם – למשל, פידל קסטרו גם אהב לנאום בלי שאלות.

עמר בר-לב: אבל למרות כל המאמצים שלו להסתיר את מה שהוא באמת חושב, האמת חומקת.

עמר בר-לב: הנה, רק לפני יומיים בטקס יום השואה הוא אמר, ואני מקריא, אני מצטט אותו: בעולמנו, קיומו של החלש רופף.

עמר בר-לב: מול מדינות ותנועות רצחניות סיכוייו לשרוד אינם גבוהים.

עמר בר-לב: חזק הוא זה ששורד.

עמר בר-לב: החלשים נמחקים.

עמר בר-לב: כך אמר ראש הממשלה.

עמר בר-לב: אז מה הוא בעצם אומר?

עמר בר-לב: מה הוא בעצם אומר אתמול ביום השואה על היהדות, אותה יהדות שבמשך אלפיים שנות גלות העדיפה את הרוח על פני החומר והשררה?

עמר בר-לב: מה הוא אומר, בעוד אימפריות אחרות חזקות נכחדו?

עמר בר-לב: – למחוק את החלשים?

עמר בר-לב: להעריץ את הכוח?

עמר בר-לב: – זה נתניהו?

עמר בר-לב: ועם השילוב הזה של הסתרה מתמדת של מהלכיו, נתניהו מנהל את כל ענייני המדינה.

עמר בר-לב: והנה, אתמול התבשרנו על עוד דבר: כל ראשי מערכת הביטחון במדינת ישראל הוציאו מכתב, שבו הם דורשים מנתניהו לבטל – לשנות את חוק הסייבר שהוא מוביל.

עמר בר-לב: והם אומרים שחוק הסייבר הזה יגרום לפגיעה בביטחון מדינת ישראל.

עמר בר-לב: ואני אומר לכם בנוסף:

עמר בר-לב: חוק הסייבר שנתניהו מוביל הוא חוק שיהפוך את מדינת ישראל לממש את החזון ב-"1984".

עמר בר-לב: ואנחנו כאן היום, בכנסת הזאת, שדנה בחוק השידור הציבורי, שנתניהו מנסה להפוך אותו לשידור הפרטי שלו, עכשיו הוא גם רוצה את כל רשות הסייבר ומטה הסייבר להכפיף לגחמותיו.

עמר בר-לב: ראש הממשלה אובססיבי בענייני תקשורת ומידע, ומנסה לשלוט על כל צעד בחיינו דרך רשות הסייבר שהוא מקים.

עמר בר-לב: וראשי מערכת הביטחון כולם – מאז ומעולם לא היה דבר כזה – כולם יצאו במכתב חתום על-ידיהם לראש הממשלה, לומר לו: אדוני ראש הממשלה, אתה פוגע בביטחון מדינת ישראל.

עמר בר-לב: ואני אומר לכם: ראש הממשלה פוגע בדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: זה עוד צעד שלו להפוך לדיקטטור, שליט יחיד.

עמר בר-לב: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואל חסון.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ואני רוצה להגיד מעל הדוכן הזה את מה שנלחש ונאמר במסדרונות של הבית הזה גם על-ידי תומכיו הגדולים של ראש הממשלה: נתניהו משתמש במשפחות השכולות.

יואל חסון: הוא משתמש גם בשכול האישי שלו – –

אורן אסף חזן: אבל את זה אתה עושה.

יואל חסון: – – כמסך עשן לנטרול לקיחת אחריות.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת חסון, מה שאתם עושים – – –

יואל חסון: שלושה ימים – – –

אורן אסף חזן: אבל אתם מוסיפים חטא על פשע.

יואל חסון: שלושה ימים לקח לו לגנות את מה שהיה אל מול עיניו – –

אורן אסף חזן: חבר הכנסת חסון, אתה מוסיף חטא על פשע.

יואל חסון: – – בדיון בוועדה לביקורת המדינה.

אורן אסף חזן: זה לא בסדר, אתה עושה בדיוק את אותו דבר.

יואל חסון: שלושה ימים.

יואל חסון: הוא היה שם ולא אמר דבר – –

אורן אסף חזן: אתה מנצל את השכול.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן חזן.

יואל חסון: – – ולא הגן על המשפחות השכולות.

אורן אסף חזן: אתה צריך להתבייש.

אורן אסף חזן: אתה עושה סיבוב פוליטי על השכול?

אורן אסף חזן: אתה לא מתבייש?

אורן אסף חזן: לא למדתם שום דבר?

יואל חסון: כולם מדברים היום על "שוברים שתיקה" – –

אורן אסף חזן: לא מבין אותך.

יואל חסון: – – אבל מי שעשה את השימוש הנלוז והנורא ביותר במלחמה, במלחמת לבנון השנייה, היה ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יואל חסון: היום חשף רביב דרוקר שנתניהו פעל, יחד עם "אם תרצו", להפלת ראש הממשלה אולמרט, תוך שימוש במלחמה קשה ונוראה, תוך שימוש במצוקה קשה מאוד של חיילים, לוחמים, כאלה שגם נהרגו וגם נפגעו.

יואל חסון: ראש הממשלה כרת ברית עם הימין המשיחי וההזוי כדי להפיל אז את אולמרט, תוך שימוש ופגיעה ברגשות של אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: וראש הממשלה אז, נתניהו, שנאם מעל הדוכן הזה, הסתיר שהכול פוליטי, ושכל פעולותיו הן פוליטיות ולא באמת מתוך טובתה של מדינת ישראל.

יואל חסון: והברית הזאת – תשמעו טוב טוב, אתם בליכוד, אורן חזן, דוד ביטן – הברית הזאת פתחה את שערי הגיהינום למה שקורה עכשיו.

יואל חסון: זאת הברית שהרסה את הליכוד מבפנים.

אורן אסף חזן: אתה בכלל יודע מה זה גיהינום?

יואל חסון: הרסה את הליכוד מבפנים – –

אורן אסף חזן: אתה בכלל יודע מה זה להיות ליכודניק?

יואל חסון: – – והכניסה עשרות-אלפי מתנחלים – –

אורן אסף חזן: תזכיר לי באיזו מפלגה אתה עכשיו?

יואל חסון: – – שהשתלטו על הליכוד.

אורן אסף חזן: תזכיר לי באיזו מפלגה אתה.

יואל חסון: לא מצביעים לליכוד, אלא השתלטו עליכם והפכו אתכם – –

אורן אסף חזן: תזכיר לי, אני לא עומד בקצב של התחלופה.

יואל חסון: – – הפכו אתכם לחיילים – –

אורן אסף חזן: תזכיר לי באיזו מפלגה אתה.

יואל חסון: – – של האנשים המשיחיים וההזויים האלה.

אורן אסף חזן: הלו, אתה כמו סביבון של חנוכה, טק טק טק טק טק.

יואל חסון: הרי ראש הממשלה, ששמר ולחם – –

אורן אסף חזן: תזכיר לי מאיזו מפלגה – – –

יואל חסון: – – שדאג על פניו לחיילי צה"ל – –

אורן אסף חזן: אתה זוכר מה זאת אהבת הארץ, אדון חסון?

יואל חסון: – – לא הייתה לו שום אמירה – –

אורן אסף חזן: אדון חסון, כשאתה אומר "המתנחלים האלה" – – –

יואל חסון: – – על כך שמתנחלים רגמו חיילים באבנים.

אורן אסף חזן: גדלת אתם.

אורן אסף חזן: גדלת אתם, אתה לא מתבייש?

יואל חסון: מתנחלים רגמו חיילים באבנים.

אורן אסף חזן: אתה לא מתבייש?

יואל חסון: תמשיכי לא להגן עלי, תמשיכי לא לעשות שום דבר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, מספיק.

יואל חסון: תמשיכי.

יואל חסון: מה, את פוחדת ממנו?

נאוה בוקר: ואתה הרמת לו להנחתה.

יואל חסון: תמשיכי.

יואל חסון: תוסיפי לי זמן.

אורן אסף חזן: מי שתקף חיילים, צריך לשבור לו את הידיים.

יואל חסון: תמשיכי לא לתת לי לדבר.

אורן אסף חזן: למה, אני מגבה אותך בזה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואל חסון – – –

יואל חסון: אל תיתני לי לדבר.

יואל חסון: אל תיתני לי לדבר.

אורן אסף חזן: אני מגבה אותך בזה.

יואל חסון: שיסתום לי את הפה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן אסף חזן – – –

אורן אסף חזן: אבל אל תפגע בליכוד.

יואל חסון: שיסתום לי את הפה.

יואל חסון: תמשיך לסתום לי את הפה.

נאוה בוקר: אתה פנית אליו והוא הגיב לך.

אורן אסף חזן: אתה מדבר בלי הפסקה.

יואל חסון: לא ארד מפה עד שלא אסיים את הנאום שלי.

אורן אסף חזן: אף אחד לא סותם לך את הפה.

נאוה בוקר: אתה תסיים את הנאום שלך – –

יואל חסון: אז תשתיקי אותו.

נאוה בוקר: – – אבל אתה לא תעשה את זה בכפייה – –

אורן אסף חזן: התחלתי לדבר – – –

יואל חסון: אז תשתיקי אותו.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, אני התחלתי כשנגמר לו הזמן.

נאוה בוקר: – – אלא אתה תקבל את הזמן שלך בכבוד.

יואל חסון: אז תשתיקי אותו.

אורן אסף חזן: אני התחלתי כשנגמר לו הזמן.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, מספיק.

אורן אסף חזן: התחלתי כשנגמר לו הזמן.

נאוה בוקר: אני חושבת שזה מבזה את המשכן הזה.

אורן אסף חזן: כשנגמר לו הזמן.

נאוה בוקר: מספיק.

אורן אסף חזן: מבזה זה מה שהוא עושה – פוגע בראש ממשלה.

נאוה בוקר: אוקיי.

אורן אסף חזן: פוגע בתנועת הליכוד, שאכלת מידה.

נאוה בוקר: אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: אתה יורק לבאר שממנה שתית.

נאוה בוקר: מספיק.

אורן אסף חזן: אין גבול לצביעות.

אורן אסף חזן: אין.

נאוה בוקר: המשך, בבקשה.

יואל חסון: אחזור ואומר – – –

אורן אסף חזן: לא רוצים לשמוע.

נאוה בוקר: מה קורה?

יואל חסון: אותך זה מצחיק, אותי זה לא מצחיק.

נאוה בוקר: לא, זה פשוט – – –

יואל חסון: ככה מתנהלים.

יואל חסון: זה חופש הדיבור בפרלמנט שלנו, בכנסת שלנו.

יואל חסון: אז אני יכול לדבר?

אורן אסף חזן: יש חופש לדיבור נורמטיבי, לא לדיבורי שטויות – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר פעם שנייה.

נאוה בוקר: מספיק.

יואל חסון: ואם מדברים על שתיקה – –

אורן אסף חזן: אוה, הנה, אם מדברים על שתיקה.

יואל חסון: – – בואו נדבר על אותה שתיקה של ראש הממשלה, שלא אומר מילה על כך שמתנחלים רגמו את חיילי צה"ל באבנים.

אורן אסף חזן: צריך לשבור להם את הידיים, בזה אני מסכים אתך.

יואל חסון: ולא נאמרה מילה נגדם, מילה נגדם.

יואל חסון: וראש הממשלה שותק ושותק ושותק, כי כל מה שמעניין אותו זה הוא ועצמו, המתנות, הצוללות, איך הוא גורם לעצמו להישאר פה ראש ממשלה בכל מחיר.

יואל חסון: ואת הדבר הזה, גבירותי ורבותי, הציבור כבר רואה, הציבור מרגיש ויודע שיש כאן ראש ממשלה שמזמן שכח את מי הוא מייצג, שכח את האינטרס הציבורי הרחב ושכח שיש פה גם מדינה לנהל ולשמור גם על אחדות תושביה.

יואל חסון: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, בזמן שעם ישראל חגג את חופשת הפסח – לפני החג היה עסוק בדברים שבקדושה – עם ישראל כולו נדהם לשמוע שבג"ץ קיבל החלטה פתאומית בלי הודעה מוקדמת, החלטה שתהפוך אנשים רבים בתל-אביב לעבדים; יהפכו את תל-אביב – אותם אנשים עשירים ישבו בבית, ואותם אנשים המוחלשים, השקופים, העבדים, יעבדו בשבילם גם בשבת.

מיכאל מלכיאלי: יהיו אנשים שישבו בבית וישׂתכרו, ירוויחו מאותם פועלים מסכנים שיצטרכו לעבוד בשבת, ויהיו האנשים שירוויחו את הכסף.

מיכאל מלכיאלי: כולם יודעים – בג"ץ מגיע ומותח ביקורת על השר הרב דרעי ועל שרי הפנים לדורותיהם, שבכלל התמהמהו במתן תשובה.

מיכאל מלכיאלי: אבל את האמת כולם יודעים, ששר הפנים, הרב דרעי, כבר קיבל את ההחלטה, ביום רביעי הוא כבר שלח מכתב ליועץ המשפטי – הוא פוסל את החוק, את חוק העזר העירוני.

מיכאל מלכיאלי: והנה, הפלא ופלא, בית-המשפט ברגעים ספורים הודיע: בשעה 17:00 ההחלטה.

מיכאל מלכיאלי: אין מה לומר, אין מה להוסיף, צריך למלא את פינו מים כשרואים איך בג"ץ הולך והופך וקורע את העם לשני חלקים.

מיכאל מלכיאלי: החלטתי דווקא כאן להקריא את דבריו של נשיא מועצת חכמי התורה של ש"ס, שכולם יודעים שאמירה שלו היא אמירה שמחייבת, ודאי אותנו.

מיכאל מלכיאלי: הוא אמר בדרשה שלו: צריך להילחם בבג"ץ בעניין חילולי שבת עד כדי פרישה מהממשלה.

מיכאל מלכיאלי: הוסיף נשיא מועצת החכמים: יש לנו הבג"ץ, שעושה לנו את כל הצרות של חילול השם.

מיכאל מלכיאלי: ובדבריו חיזק את יושב-ראש תנועת ש"ס – שקם לנו נציגנו, הרב אריה דרעי, שנלחם בכל אונו בכל העניינים, וגם במצב הזה.

מיכאל מלכיאלי: אבל לצערנו, בג"ץ החליט להתעלם מהכול, להתעלם מדבר שהוא עצמו ידע, וקיבל החלטה קשה, החלטה שקורעת את העם, והחלטה שהופכת אנשים רבים לעבדים בתל-אביב.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

ג'מעה אזברגה: רבותי חברי הכנסת הנכבדים, וחברות הכנסת הנכבדות, אי-אפשר – אי-אפשר להתעלם משביתה של 1,600-1,500 אסירים ביטחוניים, מה שנקרא, או אסירים, שנמצאים כבר היום התשיעי בשביתה, ואף אחד לא מתייחס אליהם, כאילו אנחנו נמצאים בעולם אחר, דבר שאמור לעניין גם את הציבור בישראל וגם את הציבור הפלסטיני, ואני לא חושב שזה בריא, לא לממשלה ולא לנציגי הציבור, לא להתייחס לדבר הזה, החשוב – הדרישות המינימליות של האסירים.

ג'מעה אזברגה: יש כאלה שנמצאים כבר 30 שנה, יש כאלה שנמצאים 25 שנה, ואנחנו לא יכולים להתעלם ולהמשיך להתעלם מהעניין של האסירים.

ג'מעה אזברגה: לצערי, לא הרבה מתייחסים לזה.

ג'מעה אזברגה: העניין של השידור, שאני לא מבין בזה הרבה ואני לא יודע כמה זה מעניין, אבל מעניין אותי העניין של האסירים הביטחוניים, שנמצא בלב הסכסוך והבעיה שלנו כשני עמים שחיים בארץ הזאת.

ג'מעה אזברגה: הדבר השני שרציתי לדבר עליו, שהוא נוגע בנגב, הוא ביטול ביקורו של השר ארדן, שסירב להתנצל, אף-על-פי שהבטיח לראש מועצת ערערה שהוא יתנצל בפני המשפחה של יעקוב אבו אלקיעאן.

ג'מעה אזברגה: התנצלות מחייבת גדוּלה, ושר שמנוי לייצג את הציבור ולייצג לפחות את החוק – השר ארדן, שר לביטחון פנים, שאמור להיות שומר חוק ראשון, כאזרח, וגם כשר לביטחון פנים, אחרי שכל הוועדות למיניהן וכל המחקרים, ומח"ש, כבר כולם הודו שהייתה פה לא טעות, היה רצח בדם קר, פעם אחת שרצחו את הבן-אדם, המחנך, ופעם שנייה שרצחו את האופי שלו, שכינו אותו "דאעש", ובפעם השלישית, כשסירבו – במיוחד השר לביטחון פנים שסירב לתת את הגופה, רק לאחר פנייה לבג"ץ.

ג'מעה אזברגה: ואני חושב שההזדמנות להיות גדול, אדוני השר לביטחון פנים, היא לדעת גם לעמוד ולהתנצל; זה לא בושה להתנצל, הבושה היא להמשיך להתחפר בדעות קדומות ומבישות.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: גמרתי את שלוש הדקות?

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: שמונה שניות נותרו לך.

נאוה בוקר: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: בשבוע שעבר התקיים דיון בוועדה לביקורת המדינה בדוח מבקר המדינה על "צוק איתן".

עפר שלח: היה דיון שעלה לכותרות בהקשרים קשים מאוד, שדובר עליהם הרבה בשבוע האחרון, אבל למי שנכח שם – כמוני וכמו חלק מחברי הכנסת שנמצאים עכשיו באולם – הדיון הזה היה קשה גם בשעתיים וחצי שקדמו לאותו עימות בין חברי כנסת למשפחות שכולות.

עפר שלח: הוא היה קשה מפני שראש ממשלת ישראל ישב שם, דיבר במשך שעה ארוכה, ולא נתן תשובה אפילו על דבר אחד העולה מדוח מבקר המדינה על "צוק איתן".

עפר שלח: ומדובר – אני לא צריך להזכיר לחברי הכנסת ולמי ששומע אותנו – מדובר בקודש הקודשים, מדובר בדיני נפשות, מדובר במערכת קבלת ההחלטות של ישראל כשהיא יוצאת למערכה או כשהיא מנסה למנוע מערכה.

עפר שלח: ובין השאר, ראש הממשלה הסביר לנו שלדברים שונים שעלו במהלך שלוש השנים מהמבצע ובמהלך השנה האחרונה שבה אנחנו עוסקים גם בדוח מבקר המדינה, פשוט לא היה לו זמן; לא היה לו זמן לכנס את הקבינט ולדון בדרכים לשיפור עבודת הקבינט, אף שכבר חצי שנה מונח על שולחנו דוח של ועדת עמידרור; לא היה לו זמן לדון במדיניות בעזה, אפילו שאנחנו יודעים שאנחנו כל דקה נמצאים על ספו של עימות; לא היה לו זמן לתקן – והוא אמר:

עפר שלח: אני עוסק בדברים אחרים – לא היה לו זמן לתקן דבר מהכשלים שנגלו פה בקיץ 2014, ועלו בדם.

עפר שלח: אבל למה יש לו זמן?

עפר שלח: יש לו זמן לכינוס הכנסת הזה, כינוס פגרה מיוחד כדי להעביר חוק שמטרתו לדחות את עליית תאגיד השידור לאוויר בשבועיים.

עפר שלח: בשביל זה מכנסים את הכנסת, בשביל זה מטריפים את המערכת, בשביל זה עושים אין-ספור פגישות עם שר האוצר.

עפר שלח: ואגב, הבוקר אנחנו מתבשרים שאחד מעושי דברו של ראש הממשלה, יושב-ראש ועדת הכנסת, יוזם שזה לא יהיה שבועיים, זה אולי יהיה עוד שבועיים מעבר לשבועיים.

עפר שלח: לזה יש זמן.

עפר שלח: לא לפתור את הבעיה של מכל האמוניה, לא לשפר את דרכי קבלת ההחלטות, לא לנהל את מדינת ישראל.

עפר שלח: לעיסוק המטורף, חסר הפשר הזה, בתאגיד השידור הציבורי, שמורט את עצביהם גם של עובדי רשות השידור וגם של התאגיד, ובעיקר מאכיל את מדינת ישראל ומעסיק את מדינת ישראל בהבלים, בזמן שהדברים הגדולים והחשובים של חיינו אינם מנוהלים ואינם מוכרעים על-ידי ראש הממשלה הכושל הזה.

עפר שלח: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

קארין אלהרר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

קארין אלהרר: אין שר באולם?

נאוה בוקר: יש.

נאוה בוקר: שומעים.

נאוה בוקר: שומעים, שומעים.

קארין אלהרר: הוא מתחבא.

קארין אלהרר: מי השר, רק?

איתן כבל: אופיר אקוניס.

נאוה בוקר: השר אופיר אקוניס.

נאוה בוקר: השר אופיר אקוניס, מחפשים אותך.

אופיר אקוניס: הנני כאן.

קארין אלהרר: מה, לא מעניין אותך יותר תאגיד השידור הישראלי?

נאוה בוקר: חברת הכנסת קארין אלהרר מבקשת שתאזין לה.

קארין אלהרר: לא, הוא כל כך התעקש שזה יהיה "השידור הציבורי הישראלי".

אופיר אקוניס: בגאווה גדולה מאוד מאוד.

אופיר אקוניס: כמו בכל העולם.

אופיר אקוניס: כמו בכל העולם.

אופיר אקוניס: זה הכול.

קארין אלהרר: טוב, בוא שב, תקשיב.

אופיר אקוניס: – – – אתם לא תמציאו פה המצאות.

קארין אלהרר: שב תקשיב, אולי תלמד.

אופיר אקוניס: אלמד?

קארין אלהרר: תראה.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: לוועדה שלך לא מומלץ לדבר.

קארין אלהרר: בוא, בוא, בוא שב.

אופיר אקוניס: ממש לא מומלץ.

אופיר אקוניס: אני ממליץ לך לא לדבר.

קארין אלהרר: אדוני השר ישב, ישמע את הדברים, כפי שכתוב בתקנון הכנסת.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי, אנחנו מתכנסים כאן לדיון פגרה בהול.

קארין אלהרר: על מה?

קארין אלהרר: על מה?

קארין אלהרר: להפריד את החדשות מהתאגיד, אחרי שעברנו מסכת שלמה, חוקק חוק.

עפר שלח: הדיון היום הוא רק על הדחייה.

עפר שלח: על זה יהיה עוד דיון.

קארין אלהרר: כן, ברור, רגע.

קארין אלהרר: זה רק על הדחייה.

קארין אלהרר: חוקק חוק.

קארין אלהרר: קיץ 2014, מייד כשהוקמה הממשלה הנוכחית, התחילו סריות של דיונים.

קארין אלהרר: הייתה ועדת הנגבי?

קארין אלהרר: הייתה.

קארין אלהרר: היו דיונים בוועדת כלכלה?

קארין אלהרר: היו.

קארין אלהרר: כל פעם בתירוצים שונים ומגוונים.

קארין אלהרר: הכול – לְמה?

קארין אלהרר: כי לראש הממשלה לא בא טוב.

קארין אלהרר: הם בדקו בפייסבוקים של עובדי התאגיד, וגילו שהם לא נראים להם.

קארין אלהרר: דמוקרטיה בהתגלמותה.

קארין אלהרר: מה יצא מכל זה חוץ מכסף?

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, את מובילה, יחד עם עוד חברי כנסת, מאבק להעלאת קצבאות הנכות, ואני מברכת אותך על כך.

קארין אלהרר: את יודעת כמה כסף יכול היה להיחסך מכל הדחיות, מכל הדיונים?

קארין אלהרר: יכולנו לתת לאנשים.

קארין אלהרר: שר האוצר רוצה להביא תוכנית מבורכת.

קארין אלהרר: למה לא להוסיף עוד כסף לשם?

קארין אלהרר: כל זה כי ממשלת ישראל רוצה תקשורת מלטפת, נעימה, עם כתבות מחמיאות, שיהיה כיף, נכון?

אופיר אקוניס: ממש, רשות השידור מלטפת אותנו כל היום.

קארין אלהרר: תאמין לי – – –

אופיר אקוניס: תפסיקו עם הבולשביזם הזה שלכם.

קארין אלהרר: לא, הבולשביזם הוא רק – –

אופיר אקוניס: תפסיקו עם זה.

קארין אלהרר: – – רק שלכם.

אופיר אקוניס: וזה גם לא עובד בציבור.

אופיר אקוניס: זה לא עובד.

קארין אלהרר: אני אגיד לך מה לא עובד בציבור.

אופיר אקוניס: זה לא עובד.

קארין אלהרר: לא עובד בציבור שבמקום להתעסק בציבור – בניצולי השואה, בבריאות, בסיעוד – –

אופיר אקוניס: אנחנו מתעסקים בכול.

קארין אלהרר: – – אתם מתעסקים בתאגיד.

נאוה בוקר: תודה רבה.

קארין אלהרר: רגע, גברתי, גנבו לי מהזמן.

קארין אלהרר: חמישה דיונים, בשלושה ימים, על תאגיד.

קארין אלהרר: תראה לי מצב, אדוני השר – – –

אופיר אקוניס: אני אגיד לך בדיוק למה, גברתי – – –

קארין אלהרר: תראה לי מצב, אדוני השר, שהייתה כזאת אינטנסיביות של דיונים בנושאים החברתיים, שבהם – מה לעשות – אתם כושלים.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך, כי החקיקה שלך, גברתי – ואני אמרתי לך את זה בזמן אמת – – –

קארין אלהרר: שלך?

קארין אלהרר: אתה חבר – – –

אופיר אקוניס: אתם יזמתם חקיקה רשלנית – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אתה חבר בממשלה – – –

אופיר אקוניס: – – ובלתי ניתנת ליישום.

אופיר אקוניס: כולם יודעים, העיתונות יודעת את זה, את יודעת את זה.

קארין אלהרר: זה חוק – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת אלהרר.

קארין אלהרר: – – של גלעד ארדן.

אופיר אקוניס: – – – ובלתי ניתנת ליישום.

קארין אלהרר: זה חוק של גלעד ארדן.

אופיר אקוניס: ולכן הגענו לאן שהגענו.

אופיר אקוניס: זו האמת, צריך מישהו שיגיד – – –

נאוה בוקר: חברים.

קארין אלהרר: אם יש לך – – –

אופיר אקוניס: זאת האמת.

אופיר אקוניס: זאת האמת – – –

נאוה בוקר: חברים, זה לא דו-שיח – – –

קארין אלהרר: השר אקוניס – –

אופיר אקוניס: אבל אמרתי לך את זה – – – אמרתי לך את זה.

קארין אלהרר: – – אם יש לך תלונות ומענות, אנא פנה לראש ממשלת ישראל, שבירך על החוק; אנא פנה לקולגה שלך גלעד ארדן, שיזם – – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

אופיר אקוניס: זה אלייך ואל יאיר לפיד – – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

נאוה בוקר: תודה.

אופיר אקוניס: – – – את יודעת את זה – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל רזבוזוב – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, גברתי הרשמת – רשמת פרלמנטרית כמובן, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על דברי חברי על מה אנחנו מתכנסים.

איתן כבל: שמעתי את חבר הכנסת עפר שלח.

איתן כבל: כל כך הרבה נושאים, אנחנו עוברים אותם יום-יום, ועל מה אנחנו באים?

קריאה: אנה – – –

איתן כבל: אני אומר לך את זה, עפר, ולחברי חבר הכנסת מאיר כהן, האירוע הזה, מבחינתי הוא אירוע מכונן, כי הוא מדבר רק על דבר אחד – הם איבדו את זה; הם בשיכרון כוח כל כך גדול, שהם לא מבינים איפה הם נמצאים.

איתן כבל: הם לא שמים עלינו.

איתן כבל: הם כל כך מלאים מעצמם, הם אפילו לא נמצאים פה.

איתן כבל: זה לא מעניין אותם.

איתן כבל: אתה רואה את זה במליאה, בוועדות, בהצעות המטורפות, חסרות השחר, עפר.

איתן כבל: זה כבר הרבה מעבר לדיון או בעצם הדיון הוא בכלל לא על רשות השידור, הוא בכלל לא תאגיד השידור הציבורי, הוא בכלל לא התקשורת בישראל.

איתן כבל: בלי משים, זה הם, זה דיון בהם.

איתן כבל: אנחנו לא שמים לב שבעצם הדיון הוא עליהם, והם שכחו שלא מזמן הם היו עם 12 מנדטים, וזה בשנייה יכול לחזור, וזה יחזור.

איתן כבל: זה נראה רחוק, זה נראה לא אמיתי, זה נראה שהם לעולם הולכים לשלוט.

איתן כבל: אבל ההיסטוריה פעם אחר פעם מראה שמגיע הרגע שזה פשוט נופל ומתרסק.

איתן כבל: והם הרבה יותר קרובים לרגע הזה.

איתן כבל: ואני רואה את זה, אני מרגיש את זה, וזה לא הסקר שאתה רואה מה הציבור חושב על נתניהו, יהיה לגוש כזה, שמאל, ימין – זה לא רלוונטי.

איתן כבל: אנחנו מתכנסים פה היום, ומחר, ואולי גם ב-3 במאי – אין לאף אחד מושג על מה, אף אחד לא מבין על מה.

איתן כבל: זה דיון מטורף.

איתן כבל: ובסוף, זו חבורה שיושבת כאן ולא שמה עלינו, לא שמה על הציבור.

איתן כבל: רואים את זה בכל אחד ממעגלי ההתייחסות.

איתן כבל: האם מישהו מעובדי רשות השידור או מהתאגיד חושב שהדיון כאן הוא עליו?

איתן כבל: עוסק בו?

איתן כבל: עוסק בבעיותיו?

איתן כבל: בכאביו?

איתן כבל: ולא משנה מה העמדה, זה לא השיח.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

איתן כבל: ולכן אני אומר לכם, הדיון הזה, השר אקוניס, הוא הרבה יותר מכונן מכפי שנדמה.

איתן כבל: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי סגנית יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת הנכבדים, הממשלה הזאת, במיוחד ראש הממשלה, באמת, לצערי הגדול, איבדו עניין במדינה הזאת.

מאיר כהן: המדינה הזאת כבר לא מעניינת אותם.

מאיר כהן: מה שמעניין אותם זה הם עצמם, ההישרדות שלהם, קרבות של אגו, קרבות של קרדיט, זה נגד זה, זה עושה תוכנית ולא מודיע וזה עושה תוכנית ולא מודיע, וזה פורץ עם תוכנית ולא מודיע.

מאיר כהן: הכול אגו.

מאיר כהן: מעולם לא הייתה ממשלה כזאת.

מאיר כהן: מעולם אנשי ציבור לא התייחסו כך למדינה שלהם.

מאיר כהן: ראש הממשלה ושר האוצר, שמעתי שנפגשו, פרופסור יונה, חמש פעמים.

מאיר כהן: מתי ראש הממשלה ושר האוצר נפגשו בתדירות כזאת כדי לטפל בניצולי השואה?

מאיר כהן: מתי ראש הממשלה ושר האוצר נפגשו בתדירות כזאת כדי לטפל בבעיות הקשות של המדינה הזאת?

מאיר כהן: מתי?

מאיר כהן: ראו מה קורה כשראש ממשלה מחליט להקים גוף מעוות, שאין מאחוריו דבר וחצי דבר שקשור לאופן שבו מדינה דמוקרטית צריכה להתנהל, ומה השיח שצריך להיות בין פוליטיקאים לבין התקשורת.

מאיר כהן: היעלה על הדעת שלאחר שהושקעו 700 מיליון שקלים, ולאחר שאתה, ראש הממשלה, ואתה, השר ארדן, הייתם שותפים להקמתו של תאגיד מאוזן, טוב, שעושה צדק – ואנחנו תמכנו בזה; לא הייתה שום סיבה להחזיק ברשות גדולה ובזבזנית, ואנחנו גאים על זה – אבל לאחר שאתם, השר ארדן, היית שותף, אתה, ראש הממשלה, אמרת יופי, מה קרה שאתה מחליט לשנות את הכול?

מאיר כהן: דבר אחד קרה: מדי פעם יוצא ה"ביבי" מתוכו; מדי פעם הוא מסתכל אחורה ואומר: אוי ואבוי אם מישהו יבקר אותי.

מאיר כהן: אוי ואבוי, איך אני אצור לי גוף שיש בו חדשות שהן לגיטימיות, שאנשים יכולים להעביר ביקורת על הממשלה?

מאיר כהן: אז אני אעשה את הכול, כי אני הקיסר, ירום הודו, ביבי הגדול, מה פתאום שאני אקים תאגיד שלא יסור למרותי?

מאיר כהן: וכך זורקים 700 מיליון שקלים.

מאיר כהן: אני מנסה לחשוב מה אפשר היה לעשות עם הכסף הזה.

מאיר כהן: אני, כשר הרווחה לשעבר.

מאיר כהן: אני שואל את חיים כץ, שר הרווחה, מה אפשר לעשות עם הכסף שמבזבזים.

מאיר כהן: למה קולכם לא נשמע?

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יוסי יונה, פרופסור יוסי יונה, בבקשה, שלוש דקות.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש – – –

מאיר כהן: חשוב, עובדים קשה – – –

נאוה בוקר: נכון, נכון.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: השר אקוניס והשר לוין, באמת שני שרים שידועים ברהיטות שלהם וביכולת הרטורית המעולה שלהם, אני בטוח שהיום הם יתקשו להסביר לנו את החוק שמונח לפנינו, שמבקש את דחיית המועד לעלייתו של התאגיד החדש.

יוסי יונה: שרי הנכבדים, שום הנמקה המתיימרת להיות עניינית לא יכולה לכסות על הפארסה השלטונית ועל הגחמה האישית של ראש הממשלה נתניהו, גחמה שהביאה אותנו – או אותו – לאיים בפירוק הממשלה, בהליכה לבחירות, בהוצאה אדירה של כספים, מיליארדים של שקלים, וכל זאת, בסופו של יום, בגלל גחמה אישית.

יוסי יונה: וכל זאת למה?

יוסי יונה: כי הוא לא מוכן לקבל את התוצאות של הרפורמה ברשות השידור שנעשתה בהנחייתו, שנעשתה בהסכמתו, שנעשתה בהתלהבותו.

יוסי יונה: ומה קרה?

יוסי יונה: כפי שהשרה מירי רגב – שתרשו לי לכנות אותה "השרה לתרבות לא דמוקרטית" – הצהירה באופן חד-משמעי – ואני מצטט: מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו?

יוסי יונה: מדהים.

יוסי יונה: בוטה.

יוסי יונה: שלוח רסן.

יוסי יונה: חסר מעצורים.

יוסי יונה: ולא אפולוגטי.

יוסי יונה: המגפון של ראש הממשלה ביטאה את עמדתו של נתניהו באופן בוטה וברור ביותר.

יוסי יונה: הוא לא מעוניין שתהיה חומה סינית המפרידה בין הדרג הפוליטי לדרג המקצועי ברשות השידור הציבורי – חומה שהיא אבן יסוד בסדרי שלטון דמוקרטיים, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: ואני אוסיף ואומר: גם אני לא מרוצה מהנוסח הקיים של החוק, אבל לא בגלל הנימוקים ולא בגלל הגחמות של ראש הממשלה, גברתי היושבת-ראש; בגלל סיבה אחרת – אני וחברי נלחמנו בוועדת הכלכלה כדי להבטיח העסקת מלאה של עובדי רשות השידור בתאגיד.

יוסי יונה: עשינו את המיטב והבטחנו העסקה מקסימלית של העובדים הללו, אבל לא הצלחנו להביא לכך – –

נאוה בוקר: תתכונן לסיים, בבקשה.

יוסי יונה: אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: – – לא הצלחנו להביא לכך שתהיה העסקה מלאה של העובדים הללו.

יוסי יונה: אם בנוסח החדש שבסופו של דבר יעבור אנחנו נוכל להבטיח זאת, זו תהיה נחמה.

יוסי יונה: אבל עדיין, אלו לא הסיבות שמניעות את ראש הממשלה נתניהו להביא לשינוי לא ענייני של נוסח החוק.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נאוה בוקר: מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: זה אני.

מסעוד גנאים: זה אני.

נאוה בוקר: קוראים לך.

מסעוד גנאים: ע'נאים.

נאוה בוקר: רנאים, ברי"ש.

נאוה בוקר: זה רשום בגימ"ל.

מסעוד גנאים: כן, זה גימ"ל, או עי"ן עם – יש עי"ן.

נאוה בוקר: שלוש דקות, בבקשה.

מסעוד גנאים: בסדר, תמיד השאלה הזאת מתעוררת.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה בקשר לתאגיד הציבורי וכל הוויכוח סביבו, יש שתי נקודות שאישית מעניינות אותי.

מסעוד גנאים: הראשונה היא, בתאגיד – מה חלקה של החברה הערבית?

מסעוד גנאים: מה חלקם של העובדים הערבים?

מסעוד גנאים: מה האחוז שלהם?

מסעוד גנאים: האם הוא ייצג את האוכלוסייה הערבית, כ-20%?

מסעוד גנאים: האם החברה הערבית תזכה בשידור הולם בשידור הציבורי?

מסעוד גנאים: הנקודה השנייה – העניין של העובדים.

מסעוד גנאים: אני ואנחנו נגד לזרוק אנשים למעגל העוני, וצריך למצוא עבודה לכל העובדים, לכל הפקידים, ברשות השידור.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אי-אפשר לדלג על שביתת האסירים הפלסטינים.

מסעוד גנאים: המאבק הצודק של האסירים מטרתו מינימום זכויות הומניות לפי החוק והאמנות הבין-לאומיות.

מסעוד גנאים: המאבק נגד המעצר המינהלי, נגד העונש בהפרדה, נגד שלילת זכותם ללמוד, להתקשר למשפחות שלהם דרך טלפון ציבורי – אלה מינימום תנאים לאסירים לפי החוק הבין-לאומי.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, הרוצח של ראש הממשלה רבין, עמיר, זוכה לתנאים של חמישה כוכבים, של לוקסוס.

מסעוד גנאים: אז האסירים האלה, שרובם מנהיגים פוליטיים, שמנהלים מאבק פוליטי נגד הכיבוש – וצריך לזכור שישראל כלאה כ-70 חברי פרלמנט פלסטינים; עד היום יש 13 בכלא.

מסעוד גנאים: אלה אנשים פוליטיים, מנהיגים שנבחרו על-ידי העם שלהם.

מסעוד גנאים: לכן, המאבק הזה, שביתת הרעב שהם מנהלים, זה חלק מהמחאה על הדיכוי ועל הכיבוש, ובמאבק כזה אנחנו תומכים.

מסעוד גנאים: (אומר דברים בשפה הערבית: כל הכבוד לאסירים הנלחמים בעושק ובכיבוש.

מסעוד גנאים: כל הכובד על שביתת החופש והכבוד.

מסעוד גנאים: )

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, פרשת השבוע היא פרשת תזריע מצורע.

אלעזר שטרן: כן צריך לחצוב דבר תורה שיכול ללמד אותנו הרבה: "ואל אִשה בנִדת טֻמאתה לא תקרב".

אלעזר שטרן: הרי אנחנו יודעים ואנחנו מאמינים בשריטות.

אלעזר שטרן: אנחנו, לדוגמה, לא משפילים פלסטינים במחסום משתי סיבות מרכזיות: אחת ערכית, שחביב אדם שנברא בצלם, ושתיים – כדי לא לעשות שריטה של משפיל, כי משפיל הוא משפיל הוא משפיל.

אלעזר שטרן: משה רבנו לא הִכה את היאור ולא זרק את החול והפך אותו לשחין בשביל הכרת הטוב.

אלעזר שטרן: ואז אנחנו שואלים: הכרת הטוב מול מים ומול חול?

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים שהמים, הנילוס זורם, והחול רק בשירים שלנו זוכר.

אלעזר שטרן: אז למה בכל אופן?

אלעזר שטרן: כדי לעשות שריטה של הכרת הטוב אצל משה רבנו.

אלעזר שטרן: "ואל אשה בנדת ומאתה לא תקרב" – לא באתי לדבר על דיני טומאה וטהרה; באתי לומר דבר אחד: רצה הכתוב לעשות בנו שריטה של איפוק.

אלעזר שטרן: תלמד להתאפק.

אלעזר שטרן: אדוני ראש הממשלה, אתה חזק.

אלעזר שטרן: יש לך קואליציה של 68 אנשים.

אלעזר שטרן: יש לך קואליציה מרופדת.

אלעזר שטרן: יש להם אולי רק מה להפסיד מלא להצדיע לך בכל בוקר.

אלעזר שטרן: יש לך חברי כנסת שיגנו עליך בפני כל פורום ויהיו מוכנים לרמוס כל ערך בחברה הישראלית.

אלעזר שטרן: אבל אני מבקש שתתאפק.

אלעזר שטרן: כן, אתה יכול לעשות עם הכנסת מה שאתה רוצה, לכנס אותנו מתי שאתה רוצה.

אלעזר שטרן: אתה יכול לקחת עובדים בתאגיד הציבורי, להגיד להם: היום תעבדו פה, מחר תעבדו שם, ומחרתיים לא תעבדו בכלל.

אלעזר שטרן: אתה יכול.

אלעזר שטרן: עובדה, אנחנו עכשיו כאן, בין יום הזיכרון לשואה לבין יום הזיכרון לחללי צה"ל.

אלעזר שטרן: אבל אם באמת המדינה הזאת חשובה לך, אם באמת הכנסת קצת חשובה לך, אם הערכים של המדינה הזאת חשובים לך, אם העובדים במדינה הזאת חשובים לך – אז אדוני, "ואל אשה בנדת טמאתה לא תקרב", כדי שנלמד לעתים גם להתאפק.

אלעזר שטרן: אדוני ראש הממשלה, תלמד גם אתה.

אלעזר שטרן: במטותא, לפעמים, תתאפק.

אלעזר שטרן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, עכשיו סיימנו ישיבה היסטורית של הוועדה לבחירת קאדים שרעיים, ואני יכול לבשר לכם ולבשר לכל הציבור הערבי שבפעם הראשונה בהיסטוריה מינינו ובחרנו שופטת, קאדית שרעית ראשונה – –

נאוה בוקר: יפה מאוד.

אוסאמה סעדי: – – עורכת-הדין הקאדית הנא ח'טיב – –

מיקי לוי: מזל טוב.

אוסאמה סעדי: – – מהעיר טמרה.

אוסאמה סעדי: זה היה פה-אחד.

אוסאמה סעדי: אני וחברי עיסאווי פריג, שנינו חברים בוועדה הזאת.

אוסאמה סעדי: אנחנו אמרנו שזה – שאפו.

עיסאווי פריג': היסטוריה.

עיסאווי פריג': יום היסטורי.

אוסאמה סעדי: זה יום היסטורי.

עיסאווי פריג': תלמדו מאתנו, תלמדו.

נאוה בוקר: יישר כוח.

אוסאמה סעדי: אמרנו, כבוד השר לוין, שזה יום היסטורי ורגע היסטורי שממנים פה אחד קאדית שרעית ראשונה.

אוסאמה סעדי: זו הזדמנות לאחל גם לעוד ארבעה שופטים, שמינינו היום גם פה-אחד – הקאדי איאד זחלקה, שופט בית-משפט לערעורים, השופט מחמוד עאזם מטייבה, השופט תרואת מדלג' מכפר-קרע והשופט סאלם א-סאנע מלקיה, וגם, אני רוצה לברך את כבוד שרת המשפטים, שהיום, בתוך חצי שעה, ולאחר שאנחנו עמדנו על זה שימונה שופט מהדרום לבית-הדין השרעי בבאר-שבע, היא השיגה תקציב לעוד תקן, ומינינו את השופט סאלם א-סאנע לשופט בית-הדין השרעי.

אוסאמה סעדי: אני מאחל לכולם הצלחה.

אוסאמה סעדי: המערכת הזאת חשובה לנו, ולכן אני וחברי נמשיך לעבוד בשיתוף פעולה כדי לקדם אותה.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לנצל את מה שנשאר לי מהזמן, גברתי היושבת-ראש, לדבר על נושא לא פחות חשוב – שביתת האסירים בבתי-הכלא.

אוסאמה סעדי: יותר מ-1,600 אסירים פתחו בשביתה ב-17 באפריל.

אוסאמה סעדי: זה היום התשיעי לשביתת האסירים, ובמקום לדבר עם האסירים, ולנסות לסיים, ולהגיע להבנות על זכויות בסיסיות – מדובר בשביתה, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר לוין, מדובר בשביתה הומניטרית שתכליתה החזרת זכויות שהיו להם.

אוסאמה סעדי: שמעתי אותך ברשת ב' אומר: מדובר במלון חמישה כוכבים, תנאים של VIP.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים אותם תנאים כמו כל האסירים במדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: אותם – מה שמגיע ליגאל עמיר, רוצח ראש הממשלה, מה שמגיע לעמי פופר, שרצח שבעה פועלים פלסטינים, שמתחתנים, מביאים ילדים, מקבלים חופשות, מקבלים ביקורים, מקבלים ביקורים מדרגה שנייה – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – זה מה שאנחנו מבקשים.

אוסאמה סעדי: הם לא מבקשים שום תוספת ושום זכויות יתר.

אוסאמה סעדי: היום ולא מחר תתחילו, כדי לסיים את השביתה הזאת, ותגיעו להבנות עם הנהגת האסירים, כי השביתה הזאת סוחפת את כולנו – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – סוחפת את כל הציבור הפלסטיני, גם בשטחים הכבושים, גם בתוך ישראל.

אוסאמה סעדי: יש 200 אסירים פלסטינים.

אוסאמה סעדי: ותיק האסירים הוא כרים יונס – – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת.

נאוה בוקר: עבר הזמן מזמן.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, משפט אחרון.

אוסאמה סעדי: כרים יונס – 35 שנה.

אוסאמה סעדי: תגיד לי, כבוד השר לוין, איזה ישראלי שרצח ערבים ישב יותר מ-15 שנים בכלא?

אוסאמה סעדי: תגידו לי – אחד.

נאוה בוקר: חבר הכנסת סעדי, תודה רבה לך.

נאוה בוקר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

נאוה בוקר: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתחיל בברכות על ההישג ההיסטורי של מינוי קאדית שרעית לבית-הדין השרעי.

תמר זנדברג: חבר הכנסת עיסאווי פריג', עמיתי לסיעה, הוביל הצעת חוק באמת תקדימית, הגם שהיא מובנת מאליה, למנות נשים לגוף שדן ושופט באופן מודגש וחזק ומרכזי בענייניהן של נשים.

תמר זנדברג: והנה היום, הישג שאצלנו, בציבור היהודי, נתפס בלתי מתקבל על הדעת אצל חלק מהפוליטיקאים כאן, בבית, הפך להיות מציאות עבור החברה הערבית.

תמר זנדברג: מברוכ לכל הציבור הערבי ומברוכ לך עיסאווי, שחלמת והובלת וזה הפך למציאות, ומילה של לימוד לנו, לציבור היהודי, שעדיין מתחבטים בשאלה אם לאישה מותר לשרת בצבא או להרצות באוניברסיטה בפני קהל של גברים – בטח ובטח שמינוי דיינית בבית-הדין הרבני – וזאת המקבילה עבורנו, במיוחד במדינה שבה הדין האישי עדיין שבוי בידי החוק הדתי, דבר שצריך להפריד אותו, אבל ודאי וודאי שכל עוד זה המצב, אי-אפשר להמשיך לקבל מציאות שבה המקום הכל-כך חשוב הזה, במיוחד לנשים, חסום בפני נשים ודיינות.

תמר זנדברג: אני רוצה לצטט עוד משפט מובן מאליו – מה שנקרא, ממובן מאליו למובן מאליו – של שר החוץ הגרמני, השר גבריאל, שמבקר כאן בישראל, שאמר היום דבר שגם אמור להיות מובן מאליו לכל אחד מאתנו:

תמר זנדברג: בלתי נתפס לבטל פגישה דיפלומטית עם נציג בכיר של מדינה בגלל מפגש נורמלי לחלוטין עם גורמים שמבקרים את הממשלה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, יש דבר יותר טבעי ומובן מאליו מזה?

תמר זנדברג: מגיע לכאן נציג בכיר של מדינה ידידותית, שתומכת בישראל – אגב, לא רק פוליטית, אלא גם צבאית וכלכלית, וראש הממשלה נתניהו רוצה לנהל את לוח הביקורים שלו.

תמר זנדברג: המהלך הזה חשף את ישראל של נתניהו; ישראל שהיא לא ישראל שלנו, הישראליות והישראלים, היא ישראל של ראש ממשלה היסטרי, רודף, סותם פיות, שמוכן להסתכסך עם ידידים רק בשביל לשמר את הכיבוש ולנסות לדכא כל התנגדות לכיבוש.

תמר זנדברג: והוא עושה את זה באמצעות עצימת עיניים ואטימת אוזניים מפני שמיעת האמת.

תמר זנדברג: גם את זה צריך להגיד.

תמר זנדברג: זה לא רק ויכוח על חופש הביטוי ועל הדמוקרטיה ועל מה מותר להגיד אי-שם בשולי חופש הביטוי; זה ויכוח פוליטי בין האמת – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – ובין מדיניות הכיבוש וההתנחלות של ממשלת נתניהו.

תמר זנדברג: וזה הדבר שכל כך מפחיד את נתניהו.

תמר זנדברג: ראש הממשלה בפאניקה מהאמת שחושפים "שוברים שתיקה" ו"בצלם", ובצדק הוא בפאניקה – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת.

תמר זנדברג: – – כי זה האיום הכי חזק על המדיניות שהוא מוביל, ועד שלא נקיים את הוויכוח הפוליטי האמיתי הזה קודם כול כאן, בישראל, ונכריע לגבי העתיד הכי בסיסי של הציונות ושל מדינת ישראל, והוא סיום הכיבוש, אנחנו נמשיך להתבחבש בהסתבכות עם כל העולם במקום לעשות את הדבר הנכון למדינת ישראל.

תמר זנדברג: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יאיר לפיד.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: תודה.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הדיון שאנחנו מנהלים כאן היום הוא לא דיון על התאגיד.

יאיר לפיד: זה דיון על מהותה של הדמוקרטיה.

יאיר לפיד: בבניין הזה יש לא מעט אנשים שרוצים לחיות בדמוקרטיה אבל לא רוצים לשלם את מחיר הדמוקרטיה.

יאיר לפיד: הם רוצים בחופש הביטוי, אבל רק בחופש הביטוי שלהם.

יאיר לפיד: הם טועים לחשוב שזכויות המיעוט הן טובה שעושה לו הרוב.

יאיר לפיד: הם טועים לחשוב שאם בחרו בהם, אין הגבלה על הכוח שנמצא בידם ואין הגבלה על הדרך שהם ישתמשו בו.

יאיר לפיד: האיזון הופר; משהו בסיסי באיזון הדמוקרטי של מדינת ישראל הופר.

יאיר לפיד: משהו בסיסי ביחס בין קואליציה לאופוזיציה, בין עיתונות חופשית לשלטון, בין אדם לאדם.

יאיר לפיד: שכחנו שתפקידנו להגן על המוסדות שמגִנים עלינו – על הצבא, על בית-המשפט, על התקשורת החופשית.

יאיר לפיד: כל אלה נמצאים היום תחת התקפה מתמדת.

יאיר לפיד: לאן הולכת חברה אנושית ששום דבר אינו קדוש בעיני השלטון שלה – לא משפחות שכולות, לא חופש הביטוי, לא זכויות המיעוט, לא טוהר המידות?

יאיר לפיד: לאן הולכת חברה אנושית שבה השלטון מודה בקול רם שמטרתו היא לשלוט על התקשורת ולהכתיב לה מה מותר לה להגיד ובעיקר מה אסור לה להגיד?

יאיר לפיד: דמוקרטיה אינה רק שלטון הרוב.

יאיר לפיד: דמוקרטיה היא קידוש האדם, היחיד.

יאיר לפיד: הזכות של כל אחד מאתנו לבחור ולהיבחר, אבל גם החובה לעשות את הבחירות האלה על בסיס אינפורמציה שמתקבלת ממקורות רבים ושונים, להיות בדיון מתמיד על דעותינו ועל עמדותינו, להיחשף למחשבות ודעות שלא מוצאות חן בעינינו.

יאיר לפיד: יש בנו, בכולנו, צורך נפשי להתגונן מפני מידע לא נעים, מציק, שסותר את תפיסת עולמנו.

יאיר לפיד: יתרה מזאת, יש לנו נטייה מובנית להאמין למידע חלקי, ואפילו מידע כוזב, ובלבד שהוא נותן אישור לעמדותינו הפוליטיות והחברתיות.

יאיר לפיד: זה חלק מהמבנה האנושי, אבל זה לא החלק הטוב במבנה האנושי, ואנחנו צריכים להיאבק בו.

יאיר לפיד: החיים בחברה דמוקרטית הם לא רק זכות שיש לנו, אלא גם חובה שלקחנו על עצמנו – החובה לדעת, החובה לכבד את האחר, החובה להקשיב.

יאיר לפיד: חופש הביטוי לא נועד לדברים הנעימים לאוזנינו – לשם כך לא צריך חופש ביטוי.

יאיר לפיד: הוא נועד לכל הדברים המרגיזים, המקוממים, החצופים, שאנחנו לא רוצים לשמוע.

יאיר לפיד: לדמוקרטיה יש מחיר.

יאיר לפיד: חופש הביטוי הוא מחירה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל גרמן.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, נכבדי השר, חברים נכבדים, אני רוצה רק להזכיר לכם שבפעם הראשונה שחוק השידור, חוק תאגיד השידור, הונח בפני הממשלה, זה היה ב-26 במאי 2014, ומ-26 במאי 2014 ועד יולי 2014 דנו בו.

יעל גרמן: וזו הייתה תקופה, אדוני השר ואדוני ראש הממשלה, שלא נמצא כאן, הרבה לפני "צוק איתן".

יעל גרמן: אז איך זה ברח לך בזמן "צוק איתן", כאשר הכול הונח חודשיים לפני "צוק איתן"?

יעל גרמן: כי אתה, אדוני ראש הממשלה, שלא נוכח כאן, רגיל לסלף את האמת; כי אתה רגיל, בצורה צינית, לשחק עם רגשות של אנשים.

יעל גרמן: פתאום אתה נזכרת בעובדי רשות השידור?

יעל גרמן: היו לך שנתיים מלאות כדי להיזכר בהם.

יעל גרמן: אתמול, דרך אגב, ראינו שאתה נזכרת פתאום בעובדי מכל האמוניה.

יעל גרמן: מ-2011 הבעיה של עובדי מכל האמוניה ושל 600,000 תושבי המפרץ מונחת לפתחה של הממשלה, אבל היא לא דנה בה.

יעל גרמן: אנחנו יודעים מה קרה, הודה בזה יושב-ראש הקואליציה, שזה עתה נכנס, חבר הכנסת דוד ביטן; הוא אמר את זה בכנות האופיינית לו: פתחו את האינטרנט, הסתכלו בתוך הפייסבוק, וגילו, רחמנא ליצלן, שחברי התאגיד, יש להם דעות חופשיות והם מביעים אותן, ועם הדעות האלה לפעמים הם גם מבקרים את הממשלה.

יעל גרמן: אדוני ראש הממשלה, אתה מפחד מביקורת, אתה מפחד מעיתונות חופשית, אתה מפחד שהעיתונות החופשית תבוא ותחשוף את ההחלטות חסרות האחריות שלך, כמו גם את החמדנות שלך ושל משפחתך.

יעל גרמן: אבל העיתונות החופשית חושפת גם את העוני, חושפת גם את פועלי הבניין שנופלים, חושפת גם את האנסים, חושפת את השחיתות בכל מקום שבו היא נמצאת, חושפת את הקשישים חסרי האונים בבתי-האבות, חושפת את התורים הבלתי-אפשריים בבתי-החולים.

יעל גרמן: בלי תקשורת חופשית אין חיים במדינה הזו.

יעל גרמן: ואתה מנסה לדכא אותה.

יעל גרמן: רשות השידור הייתה אמורה למסד ולהבטיח שתהיה לנו תקשורת חופשית, להבטיח את ההפרדה בינך לבין – ההשפעות הרעות של הפוליטיקה על התקשורת.

יעל גרמן: ואת זה אתה רוצה למנוע; לא הדאגה לעובדי רשות השידור, לא שום דבר אחר מניע אותך.

יעל גרמן: ואנחנו נעמוד כאן ונגן גם על עובדי רשות השידור, גם על התאגיד, ובעיקר אנחנו נגן על כך שתהיה לנו תקשורת חופשית, שתוכל גם לבקר בצורה חופשית וללא מורא וללא משוא פנים, גם את הממשלה וגם אותך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת נורית קורן?

נאוה בוקר: אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים.

עיסאווי פריג': היום באמת יום היסטורי, כפי שהקדים אותי ואמר חברי ועמיתי לוועדה לבחירת שופטים חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

עיסאווי פריג': אבל לפני שאני מתייחס לזה, אני פונה לראש הממשלה ביבי: השיירה שלך עוברת ואנחנו נובחים.

עיסאווי פריג': אבל תאמין לי, לא לעולם חוסן.

עיסאווי פריג': 60% מהציבור לא מרוצים מתפקודך, ובסוף תרגיש את זה בקלפי.

עיסאווי פריג': בינתיים, חברים, במקום לנבוח מול שיירת הרס הדמוקרטיה, אני רוצה לספר לכם היום על ההיסטוריה שעשינו בוועדה לבחירת שופטים.

אוסאמה סעדי: לא שופטים, קאדים.

עיסאווי פריג': הוועדה לבחירת קאדים שרעיים.

עיסאווי פריג': חברים, מהיום תכהן במדינת ישראל אישה ערבייה מוסלמית כקאדית, אחרי 70 שנה.

עיסאווי פריג': זה היסטוריה.

עיסאווי פריג': עורכת-הדין הנא ח'טיב מטמרה נבחרה היום פה-אחד להיות השופטת השרעית הראשונה במדינה.

עיסאווי פריג': מברוכ להנא ח'טיב, (אומר בערבית: מברוכ לאישה הערבייה, מברוכ לנו, מברוכ לכל החברה הערבית.

עיסאווי פריג': ) אתם, חברים, אוהבים לבקר את האסלאם, אבל בזמן שבתי הדין-הרבניים ממשיכים להיות חסומים בפני נשים, עורכת-הדין ח'טיב תשמש כקאדית, ואני בטוח שרבות נוספות יבואו בעקבותיה.

עיסאווי פריג': כי הרי זה הדבר הכי טבעי, שבבתי-הדין שעיקר אחריותם הוא דיני משפחה ישבו גם נשים כשופטות.

עיסאווי פריג': לפני כשנה וחצי קידמתי הצעת חוק שרצתה לחייב מדיניות של העדפה מתקנת בכל הקשור למינוי נשים כקאדיות.

עיסאווי פריג': היא נפלה.

עיסאווי פריג': אתם יודעים מי הפיל אותה?

עיסאווי פריג': לא אנשי הדת האסלאמים; אלו היו חברי הכנסת החרדים.

עיסאווי פריג': בתי-הדין השרעיים לא עניינו אותם; הם פחדו מתקדים שיראה שאישה יכולה לכהן בבתי-דין דתיים.

עיסאווי פריג': פחדו שיותר שוויוניות אצלנו, הערבים המוסלמים, תחייב גם אותם בשוויוניות.

עיסאווי פריג': אני שמח שהצעקות של החרדים לא הפחידו את שרת המשפטים איילת שקד, שהבטיחה אז שנצליח לעשות את השינוי גם ללא חקיקה.

עיסאווי פריג': והיום היא עמדה בכך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אני רק מסיים, גברתי.

עיסאווי פריג': לא תמיד יש לי מחמאות לתפקודה של שרת המשפטים, אבל היום מגיע לה.

עיסאווי פריג': נשים מבינות בהלכה, שרעית ויהודית, לא פחות מגברים, ואני בטוח שהנא ח'טיב תהיה קאדית מוצלחת לא פחות מעמיתיה הגברים ותפתח את השער לנשים רבות נוספות מוסלמיות, ואני מקווה שגם יהודיות.

עיסאווי פריג': החוכמה לא ניתנה רק לגברים, ואסור שנמשיך להשלים עם מצב שבו בתי-דין מסוימים מקבלים רק גברים לשורותיהם.

עיסאווי פריג': בתי-הדין השרעיים הם היום מי שמובילים את המהפכה לשוויוניות של בתי-הדין הדתיים.

עיסאווי פריג': אני מקווה שהמסר הזה יחלחל גם לבתי-הדין הרבניים.

עיסאווי פריג': הגיע הזמן שתהיה גם אישה דיינית, זו תהיה תחילתו של שוויון.

עיסאווי פריג': מברוכ, הנא.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני חג הפסח איים ראש הממשלה בפירוק הממשלה והליכה לבחירות.

מיקי לוי: הוא עשה זאת לא מפני שהוא דרש להעביר כסף לקצבאות הנכים; הוא לא עשה זאת כדי לדרוש לפתור את המחסור הקבוע הקיים במיטות אשפוז בבתי-החולים; הוא אפילו לא עשה זאת כדי לדרוש את הקטנת מספר התלמידים בכיתות או את הרחבת קייטנות הקיץ.

מיקי לוי: ראש ממשלת ישראל איים בנשק יום הדין של פירוק הממשלה וגרירת המדינה לבחירות רק כדי לפרק גוף חדשות ציבורי שהוא עצמו עזר להקים.

מיקי לוי: אתם שומעים את זה?

מיקי לוי: הוא עצמו עזר להקים.

מיקי לוי: ראש הממשלה רצה לפרק את הממשלה כי הוא מפחד ממה שידווחו עליו בטלוויזיה או ברדיו.

מיקי לוי: טירוף.

מיקי לוי: ובמקום ששר האוצר שלו ושאר חברי הקואליציה ידפקו על השולחן ויגידו "עד כאן" לגחמות האלה, הם משתתפים בתיאטרון האבסורד הזה ונותנים לו לשגע מדינה שלמה במשך חודשים על חודשים, כאילו אין שום בעיה בוערת במדינה, שדחוף לטפל בה.

מיקי לוי: חברי לקואליציה, ראש הממשלה הוא זה שהפך אולי אובססיבי וכפייתי בצורה מדאיגה בכל הקשור לתקשורת, ובייחוד לתאגיד.

מיקי לוי: אבל אתם – אתם אלו המאפשרים לטורדנות הכפייתית הזאת לנהל את חיינו, במקום לשים לזה סוף.

מיקי לוי: עלה על כולם שר האוצר שיצא בהצהרות של "לא יקום ולא יהיה", ובסוף קיפל את זנבו בין הרגליים.

מיקי לוי: אותו שר אוצר שדיבר במילים גבוהות על דאגה לקופה הציבורית, אבל בסופו של דבר נותן את ידו להקמה של יצור כלאיים שיעלה לכולנו הרבה יותר, ולא ברור כלל איך יתנהל.

מיקי לוי: אבל מה הפלא?

מיקי לוי: כך אתם מתנהלים לאורך כל השנתיים האחרונות, זה סדר העדיפויות האמיתי שלכם.

מיקי לוי: אתם – ועצמכם.

מיקי לוי: לא מעניין אתכם הציבור, לא מעניינים אתכם הצרכים של הציבור ורווחתו.

מיקי לוי: אתם עסוקים רק בדבר אחד: אתם ועצמכם; עסוקים במלחמות הפנימיות שלכם, בריבים על אגו ועל קרדיט, על מה יכתבו עליכם פה ומה ידווחו עליכם שם.

מיקי לוי: אתם מתעסקים רק בעצמכם, והציבור פשוט לא מעניין אתכם.

נאוה בוקר: תודה.

מיקי לוי: אני מסיים, גברתי.

מיקי לוי: זו האמת המרה, ועוד לא אמרתי מילה על חשיבותה של תקשורת חופשית ועל הניסיונות המסוכנים שלכם לפגוע בה.

מיקי לוי: זה, ללא צל של ספק, שפל חדש בבית הזה.

מיקי לוי: ועתה גוררים אותנו לתיקון בחוק ל-1 ביוני, כי עד 15 במאי לא יספיקו.

מיקי לוי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רואה כחובתי לדבר על שביתת האסירים הפלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: זה אומנם לא נושא הדיון, אבל לפעמים יש דברים חריגים, יש מצבים שבהם צריך להתריע.

ג'מאל זחאלקה: קודם – על מה השביתה: השביתה היא על שלילת זכויות של אסירים, דברים שהיו להם בעבר, שהשיגו במאבק, בשביתות, גם בהידברות עם שלטונות הכלא.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, זאת אחת הסיבות שבעבר היה שקט בבתי-הכלא, כי הזכויות האלה היו חשובות לאסירים, ואפשרו חיים שלהם, אף-על-פי שגם עם כל הזכויות האלה הם עדיין מופלים לרעה לעומת אסירים אחרים בישראל: אין להם שליש, אין להם חופשות, אין להם ביקור חופשי, אין להם התייחדות.

ג'מאל זחאלקה: הדרישות של האסירים הן דברים שהממשלה ושלטונות בתי-הסוהר יכולים לקבל.

ג'מאל זחאלקה: אין בעיה.

ג'מאל זחאלקה: למה אין בעיה?

ג'מאל זחאלקה: עובדה שהם היו בעבר, ולא הייתה בעיה.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה – כששוללים אותם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים ששביתות של אסירים – יש שני פיקים של התעניינות – בהתחלה, כשמכריזים על השביתה, ולאחר כמה שבועות, כאשר אסירים מתחילים להיות בסכנת חיים.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לממשלה לפתוח היום במשא-ומתן עם האסירים, כי בסופו של דבר יהיה משא-ומתן – ולחסוך את הנזק לבריאות של האסירים.

ג'מאל זחאלקה: חס וחלילה שהאסירים יתחילו למות.

ג'מאל זחאלקה: העניין של האסירים חשוב מאוד לעם הפלסטיני; הוא לא רק עניין לאומי כללי, אלא עניין של כל משפחה ומשפחה.

ג'מאל זחאלקה: כמעט כל המשפחות הפלסטיניות, או שיש להן אסירים היום, או שבעבר היו להן אסירים.

ג'מאל זחאלקה: מאות אלפים נכנסו לכלא בישראל, וכל הזמן הם היו במצב של שלילת זכויות ואפליה קשה.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו האפליה עוד יותר קשה.

ג'מאל זחאלקה: עשו אותה פוליטיקאים שכל הזמן הסיתו ובצעדים נקמניים שאין להם שום הסבר – – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה לסיום לקרוא למשא-ומתן ולהזהיר מעינוי האסירים על-ידי הזנה בכפייה, שהסתדרות הרופאים בישראל התנגדה לה ומתנגדת לה גם היום.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת רועי פולקמן – אינו נוכח; חבר הכנסת מרדכי יוגב – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

יואב קיש: התחלת לי את הזמן ועוד לא עליתי.

נאוה בוקר: נחזיר לך.

נאוה בוקר: אתם תמיד מקבלים תוספת.

נאוה בוקר: הכול בסדר.

יואב קיש: כבוד השר, גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על שני נושאים: 1.

יואב קיש: אנחנו מדברים על שינוי שהממשלה מובילה בכל ההקשר של תאגיד החדשות ורשות השידור.

יואב קיש: אני חושב שבסופו של דבר הגיעו למתווה מאוד הגיוני, מתווה ראוי, שיוצר הפרדה שדרך אגב קיימת כבר במגזר הפרטי.

יואב קיש: נממש את אותו דבר גם בחקיקה הנוכחית.

יואב קיש: יש נושא אחד שאני חושב שצריך לשים אליו לב, וזה הנושא של לוחות הזמנים.

יואב קיש: בעיני, הדחייה של שבועיים במגזר הפרטי היא קצרה מדי.

יואב קיש: היא מכניסה גם את הבית הזה לאיזה לחץ זמנים, אבל כמובן וכמובן גם את הגופים עצמם.

יואב קיש: נכון וראוי לתת הארכה עד 1 ביוני.

יואב קיש: בכוונתי להעלות את זה בהמשך הדיונים בוועדה הרלוונטית.

יואב קיש: זה יאפשר גם לתאגיד החדשות להתארגן, גם להפרדה הנדרשת, כולל אם זה תלוי גם בהפרדות חשבונאיות כאלה ואחרות – כל מה שנדרש לעשות את זה טיפה יותר רגוע; גם כך זה לחוץ.

יואב קיש: ברור שיש לזה משמעויות כספיות.

יואב קיש: האוצר יצטרך גם לתמוך בהצעה הזאת, וכמובן, אנחנו נקווה להגיע להסכמות האלה.

יואב קיש: אבל הדבר הנכון יהיה פשוט לדחות בעוד שבועיים, כדי שהמהלך הזה יצא לדרך כמו שצריך.

יואב קיש: נושא נוסף שאני רוצה להתייחס אליו הוא ההחלטה של ראש הממשלה שלא להיפגש עם שר החוץ הגרמני, עקב בקשתו או תכנונו להיפגש עם "שוברים שתיקה" ו"בצלם", ארגונים שאולי התחילו בעבר כארגונים טובים, אבל מהרגע שהם הפכו למעין ארגונים שלוקחים את מה שהם מצאו כביכול – לפעמים זה גם שקרים – לבמות בין-לאומיות בשביל לתקוף את מדינת ישראל – לא ראוי שאוהבי ישראל ותומכי ישראל שמגיעים הנה ייפגשו עם הארגונים האלה, בטח לא בדרג של שרי חוץ.

יואב קיש: הדבר הזה, שהתחיל רק לאחרונה, צריך להיפסק.

יואב קיש: לכל אלה שאומרים: מה פתאום שמים אולטימטומים, אז תדעו, היו גם מגעים שקטים, העברנו מסרים ברורים שאנחנו מעוניינים שהפגישות האלה לא יתקיימו, בוודאי לא ברמת שר חוץ.

יואב קיש: לאחר שזה לא נענה, עמד ראש הממשלה בעמדה ברורה בדיוק כמו שהוא עשה לאחר ההחלטה שהתקבלה באו"ם נגדנו.

יואב קיש: הגיע הזמן שנפסיק להוריד את הראש ולקבל את כל מה שעושים בזירה הבין-לאומית.

יואב קיש: מי שרוצה להיות ידיד למדינת ישראל צריך גם לכבד את מה שמדינת ישראל מאמינה בו.

יואב קיש: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: בשביל שתהיה פה דמוקרטיה צריך להגיד את האמת.

סתיו שפיר: שמעתי פה לפני רגע את יאיר לפיד מדבר על דמוקרטיה.

סתיו שפיר: יאיר לפיד, שהוא איש עם כוונות טובות, בוודאי כמו כחלון, שגם הוא איש עם כוונות טובות – מדברים על דמוקרטיה, אבל לא מוכנים להגיד את האמת, כי הם מפחדים.

סתיו שפיר: אז אין דמוקרטיה.

סתיו שפיר: אין דמוקרטיה בלי אמירת אמת.

סתיו שפיר: האמת היא, חברים, שמה שקורה פה הוא לא דיון על תאגיד.

סתיו שפיר: האמת היא שיש לנו ממשלה שמקבלת היום החלטות לא לטובתנו.

סתיו שפיר: האמת היא שזה בכלל לא ויכוח על ימין ושמאל.

סתיו שפיר: זה לא ויכוח על ימין ושמאל, זה ויכוח בין ממשלה שעושה הכול כדי להישאר בשלטון לבין אזרחי המדינה שבסך הכול רוצים לחיות פה בשפיות, בנורמליות; בסך הכול רוצים שיהיה להם סיכוי שווה.

סתיו שפיר: והאמת היא שלממשלה הזאת לא אכפת לא מעובדי רשות השידור ולא מעובדי התאגיד, ולא אכפת לה אם הם ימנים או אם שמאלנים או מה הם רוצים; אכפת לה רק מעצמה, אכפת לה רק מזה שאף אחד לא יוכל להשמיע פה ביקורת, כי הביקורת מסוכנת לממשלה הזאת, כי הביקורת חושפת בפני אזרחי ישראל את האמת.

סתיו שפיר: והאמת היא שהוויכוח האמיתי האידיאולוגי בינינו נגמר מזמן, אנחנו כבר לא מנהלים אותו.

סתיו שפיר: כל מה שיש פה זה ויכוח על שליטה.

סתיו שפיר: והממשלה הזאת רוצה שליטה גם במחיר פגיעה בכל דבר טוב שצמח בחברה הישראלית, והממשלה הזו רוצה לעצמה שליטה ורוצה להישאר בשלטון גם במחיר פגיעה בציונות, גם במחיר פגיעה במוסדות המדינה, גם במחיר פגיעה באזרחים החלשים ביותר בחברה הישראלית, גם במחיר פגיעה, כן, במשפחות שכולות, שאיבדו את היקר להן מכול בשביל המדינה.

סתיו שפיר: גם במחיר פגיעה בנו, בכולנו, באינטרסים שלנו.

סתיו שפיר: והאמת היא שהממשלה הזאת, שדואגת רק לעצמה, מסוכנת לנו יותר מכל ארגון BDS.

סתיו שפיר: היא מסוכנת לנו כי היא לא דואגת לנו, כי היא לא מסתכלת על מה שקורה פה, כי היא מנותקת.

סתיו שפיר: כי החלטות של ראש הממשלה מתקבלות לפי האינטרסים של החברים המיליארדרים שלו, ולא לפי מה טוב לבריאות הציבור בחיפה או בכל רחבי הארץ.

סתיו שפיר: והאמת היא שהסיבה שהדבר הזה לא משתנה היא כי כולם פה מפחדים וכולם פה התרגלו לחיות בפחד.

סתיו שפיר: ואנשים שאמורים לייצג אותנו – אותי ואת הדור שלי ואת הדור הצעיר ממני – מפחדים; הם מפחדים להשמיע קול.

סתיו שפיר: הם מסתכלים על האינטרסים הקטנים שלהם ובודקים בסקר מה הם צריכים להגיד לציבור, כי הם מפחדים גם מהציבור.

סתיו שפיר: וכשכולם מפחדים להגיד את האמת, לא תהיה דמוקרטיה, אבל גם לא תהיה חברה ישראלית.

סתיו שפיר: כי האמת היא שבגלל האינטרסים הקטנים של הממשלה הזו, היא מובילה אותנו בדהירה לאסון, למצב של מדינה דו-לאומית, מדינת טרור, מדינה שאין בה רוב יהודי ושאין בה דמוקרטיה; מדינה שתחריב את הציונות, ובדרך לשם היא מחריבה גם את החברה הישראלית.

סתיו שפיר: אבל האמת היא שאנחנו יכולים לשנות את זה.

סתיו שפיר: האמת היא שאם אנחנו רק רגע נתפתח מעבר לפחד הקטן – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

סתיו שפיר: סליחה, גברתי, דקה.

סתיו שפיר: – – אנחנו נוכל לשנות את זה.

נאוה בוקר: גם התחלת מאוחר.

סתיו שפיר: כי האמת שגם כאן יושבים אנשים טובים וערכיים ואידיאולוגיים, ואם אנחנו כולנו נחבור ביחד ונעביר מסר חזק לציבור שאפשר לעשות את זה, ונפסיק עם השטויות ועם הקמפיינים ונתאחד סביב המטרה ונפסיק עם ההבל הזה של מפלגות המרכז שלא אומרות כלום, ונתאחד כולנו – –

נאוה בוקר: תודה.

סתיו שפיר: – – סביב החלום הזה של לממש באמת את המשימה הציונית, של לבנות פה חברת מופת, של להיות נאמנים לעצמנו, של לאפשר לכל אזרח ישראלי הצלחה – –

נאוה בוקר: חברת הכנסת שפיר, את עברת כבר המון זמן.

נאוה בוקר: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – ואני יודעת, גברתי, שגם את מסכימה אתי.

נאוה בוקר: תודה.

סתיו שפיר: ואני יודעת, גברתי, שגם את מפחדת.

נאוה בוקר: תודה רבה.

סתיו שפיר: וגם את חושבת עכשיו על המקום שלך בקואליציה, במקום להתאחד סביב המסר הזה, שגם את יודעת שהוא נכון.

נאוה בוקר: חברת הכנסת שפיר, אני חושבת שאת מגזימה.

נאוה בוקר: בכל פעם שאת עולה לדוכן את מתנהלת באותו אופן.

סתיו שפיר: ואם כולנו נפסיק להתייחס לשיקולים הפוליטיים הקטנים האלה – –

נאוה בוקר: אני מבקשת ממך לרדת מהדוכן.

נאוה בוקר: תודה.

סתיו שפיר: – – ונחשוב אך ורק על מה טוב לחברה הישראלית כולה – –

נאוה בוקר: טוב, איפה – בבקשה.

סתיו שפיר: – – רק ככה אנחנו נצליח להציל את המצב.

סתיו שפיר: רק ככה אנחנו נוכל להתקדם באמת.

סתיו שפיר: תודה.

נאוה בוקר: יעלה לסכם את הדיון השר יריב לוין, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברת הכנסת סתיו שפיר, מאחר שאת סיימת כדוברת האחרונה, אני רק מבקש לשאול, כי אני מסתכל על החומר שקיבלתי ויש לי תחושה, לא יודע, שמשהו פה לא בסדר.

יריב לוין: מה הצבעת בקדנציה הקודמת כאשר הייתה הצעת החוק להקמת תאגיד השידור הציבורי?

יריב לוין: כי משום מה אצלי כתוב שהצבעת נגדה.

יריב לוין: זה נכון?

יריב לוין: לא, אני שואל, אני פשוט לא מבין.

סתיו שפיר: תגיד, מי הקים את התאגיד?

סתיו שפיר: זה לא אתם?

יריב לוין: נכון, אבל אנחנו – זהו, אז בואי אני אגיד לך מה ההבדל בינינו.

סתיו שפיר: אתה באמת חושב שהוויכוח פה הוא על התאגיד?

סתיו שפיר: אני רוצה שידור ציבורי.

סתיו שפיר: אני רוצה שידור ציבורי, החברה הישראלית רוצה שידור ציבורי אמיתי, כזה שלא חשוף לאינטרסים שלכם אלא שאומר את האמת.

סתיו שפיר: זה מה שרוצה הציבור.

סתיו שפיר: תפסיק כבר עם הבולשיט הזה, באמת.

יריב לוין: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני מוכן – – –

נאוה בוקר: חברת הכנסת סתיו שפיר, מספיק.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, אני מוכן – אם אפשר תקנונית ואם רוצה חברת הכנסת שפיר – אני מוכן לרדת, לאפשר לה בכל זאת לחזור לכאן ולהסביר לי מחדש – –

נאוה בוקר: לא תודה, אין צורך.

קריאה: בשמחה.

יריב לוין: – – ואחר כך אני – – –

נאוה בוקר: אנא המשך בדבריך.

איתן ברושי: השר, אחרי שהמליאה תיגמר תישארו פה.

איתן ברושי: האולם לרשותכם.

נאוה בוקר: תישארו פה, תנהלו את הדיון.

סתיו שפיר: תפסיקו להשלות את הציבור.

סתיו שפיר: תפסיקו להשלות את הציבור.

סתיו שפיר: תפסיקו לשקר לציבור.

יריב לוין: אני יכול לגלות לך סוד, שאחרי שהמליאה תיגמר אני הולך לטפל בעוד איזה משבר קואליציוני.

יריב לוין: אז מה לעשות, כן.

איתן ברושי: ממשבר למשבר כוחנו עולה.

יריב לוין: אבל זה טבעו של המצב כאשר אתה בשיטת משטר כפי שיש לנו.

נאוה בוקר: לצערנו.

יריב לוין: לצערנו, באמת.

יריב לוין: אבל אני באמת אומר, חברת הכנסת שפיר, שאני באמת לא מצליח לרדת לעומק הזעקה, כי היא מאוד מאוד מוזרה, כשאני מסתכל על קואליציית האנשים שהצביעו נגד הקמת התאגיד בשעתו.

סתיו שפיר: אתם העליתם את החוק.

סתיו שפיר: אתם החלטתם להקים את התאגיד.

סתיו שפיר: למה אתה מספר שקרים לציבור?

נאוה בוקר: זה לא דו-שיח כאן.

נאוה בוקר: אני מבקשת ממך לחדול.

סתיו שפיר: אני אדבר בכל פעם שמשקרים לציבור, אני אגיד את מה שיש לי להגיד.

סתיו שפיר: בכל פעם.

סתיו שפיר: כל פעם אתם תשקרו, ואני אגיד את האמת.

נאוה בוקר: חברת הכנסת שפיר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נאוה בוקר: תודה.

סתיו שפיר: בכל פעם.

סתיו שפיר: לא יעזור לכם.

סתיו שפיר: תפסיקו לשקר.

יריב לוין: אני מקווה שלא תחשדי בי שאני משקר לציבור כשאני רוצה לתת לך מחמאה.

יריב לוין: אני מקווה שזה לפחות לא נחשב בעינייך שקר לציבור.

יריב לוין: אז אני רוצה להחמיא לך ולומר שאני חושב שבמידה רבה מי שהצביע אז נגד ההצעה צדק.

יריב לוין: מה לעשות?

איילת נחמיאס ורבין: מי הביא את ההצעה?

יריב לוין: גם חבר הכנסת דב חנין, נכון מאוד.

יריב לוין: אני מוכרח לומר יותר מזה – – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת קארין אלהרר, הרי אני אגיע גם להתדיינות אתך.

יריב לוין: תאמיני לי.

יריב לוין: לא צריכים לקנא כל כך בחברת הכנסת סתיו שפיר, שפשוט יצא מקרה שהייתה האחרונה שדיברה, אז מצאתי לנכון לענות לה ראשונה.

יריב לוין: אבל אני מבטיח שמי שירצה תשובות וגם יהיה מוכן לשמוע אותן ולא רק להפריע לי באמצע כל משפט, יקבל תשובה.

יריב לוין: אני חוזר, חברת הכנסת שפיר, ואני אומר לך שלו הייתם אופוזיציה אחראית, שעושה את מה שאת מרבה לתאר כרצון העם ורצון הציבור – אגב, בכלל, זה דבר מאוד מוזר, התפיסה המתיימרת להיות דמוקרטית, שלפיה יש מי שיושב על ספסלי האופוזיציה אחרי שהפסיד בבחירות, ואפילו, לפחות על-פי הלכי הרוח שמשתתפים בסקרי דעת הקהל של היום, גם אם הם רחוקים מלהיות מדויקים כפי שקורה בדרך כלל, עדיין לפחות משקפים ירידה משמעותית בתמיכה הציבורית בו עד כדי הצטמקותה של ממש, אבל מתיימרים לדבר בשם כלל הציבור והאינטרס הציבורי; ואילו הממשלה, שנבחרה ושנהנית מרוב דמוקרטי בפרלמנט, ואגב גם מתוצאות לא כל כך רעות בכל משאלי דעת הקהל שנעשים, היא כביכול פועלת כל הזמן נגד הציבור ונגד האינטרס הציבורי.

יריב לוין: חברת הכנסת שפיר, זה לא רציני, את יודעת.

יריב לוין: אפשר לומר את זה כל הזמן, אבל כשאת מדברת על לשקר כל הזמן – אני לא חושב שאתם חס וחלילה משקרים, אבל אני חושב שאתם לא ממש מדייקים בהצגת הדברים.

סתיו שפיר: אולי תספר לנו מה העלויות שגרמתם לציבור לשלם על ההקמה של התאגיד וכל המהלכים הפוליטיים שעשיתם על חשבונם.

סתיו שפיר: אולי תספר לציבור – – –

יריב לוין: אני מציע, חברת הכנסת שפיר, לנהוג, חברת הכנסת שפיר, מידה של צניעות.

יריב לוין: זה לא דבר נורא, אפילו בפוליטיקה.

יריב לוין: ולחשוב – בסדר גמור – אפשר לחשוב אחרת, אבל זה שחושבים אחרת ממש לא אומר שרק את יודעת מהו האינטרס הציבורי ורק את דואגת לציבור וכל מי שיושב פה דואג לכל מיני דברים אחרים.

יריב לוין: מה לעשות?

יריב לוין: זה לא ככה.

יריב לוין: ונדמה לי שברור לכל בר-דעת שזה לא ככה, ונדמה לי שגם ההישגים של הממשלה והדברים המאוד-מאוד חשובים שהיא עושה בכל התחומים מוכיחים את זה יום-יום ושעה-שעה.

סתיו שפיר: תגיד – – –

יריב לוין: כן, הישגים, חברת הכנסת שפיר.

יריב לוין: אז זהו, גם בעניין הזה – – –

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: גם בעניין הזה נראה שיש צורך בחידוד מסוים של הראייה, כי מה לעשות שזה לא המצב.

יריב לוין: ומדינת ישראל, כמעט בכל פרמטר שבוחנים, נמצאת בצמיחה: בגידול בכלכלה, בחינוך, בתעסוקה.

יריב לוין: כמעט בכל דבר שמסתכלים עליו.

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: אגב, גם נהנית ממערכת הבריאות אחת הכי טובות שיש בעולם כולו – –

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: – – והניסיון – –

סתיו שפיר: מקום ראשון בעוני, מקום ראשון – – – איפה?

סתיו שפיר: איך – – –

יריב לוין: – – לצייר את התמונה שהכול תמיד כל כך רע וכל כך גרוע ושום דבר לא טוב.

יריב לוין: את יודעת מה מדהים אותי?

סתיו שפיר: – – – מציאות – – –

יריב לוין: מעל לכול, ההתנשאות.

יריב לוין: כי בסוף, כשאת מדברת ומתייחסת כך למדינה ולממשלה, את בסוף מתנשאת מעל לציבור שבחר בנו, עושה ממנו איזה אוסף כזה של אנשים עיוורים שלא רואים כלום, שלא מבינים, שלא יודעים מה טוב להם.

יריב לוין: זה לא ככה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יריב לוין: בואי, אני אגלה לך סוד: יש במדינת ישראל אזרחיות ואזרחים אינטליגנטים, מכירים את הדברים – –

סתיו שפיר: מאוד, מאוד, מאוד.

סתיו שפיר: בגללכם – – –

יריב לוין: – – חיים כאן, מכירים את המציאות, מבינים אותה, ופעם אחר פעם אחר פעם בוחרים בדרך מאוד מאוד נכונה.

סתיו שפיר: תספר להם מה – – –

יריב לוין: ולכן אני מציע, אמרתי, גם מידה של צניעות, גם מידה של פיכחון, גם רטוריקה קצת פחות מתלהמת.

יריב לוין: אני חושב שכל הדברים האלה אולי דווקא יפתחו יותר אפשרויות שבאמת יהיה קשב לדברים שאת אומרת, כי בחלק מהמקרים את גם צודקת, כפי שאמרתי בהתחלה.

יריב לוין: בוודאי, כאשר מסתכלים על הקמת התאגיד, תאגיד השידור הציבורי – אני אמרתי אז בזמן אמת מעל הבמה הזאת, כאשר הייתי יושב-ראש הקואליציה, שלצערי הרב דעתי לא התקבלה ודעתם של אחרים, דוגמת חברת הכנסת קארין אלהרר, שאני מאוד מכבד, כן התקבלה, ועבר חוק שכבר אז חשבתי שרבים בו הליקויים ורבות בו השגיאות.

יריב לוין: אבל, וגם את זה אני אומר בצורה חדה וברורה, אני חושב שחלק מהאחריות של מנהיגות – ואגב – – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: שמעתם, שמעתם.

יריב לוין: אולי לא הקשבתם, אבל קולי היה מאוד ברור.

יריב לוין: אפשר לבדוק.

יריב לוין: אפשר לבדוק.

יריב לוין: אפשר לבדוק, יש פרוטוקולים גם של דיונים במליאה וגם של ראיונות שנתתי בכלי התקשורת.

יריב לוין: אפשר לבדוק.

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: במקרה שוחחתי גם לא פעם עם חברת הכנסת קארין אלהרר בעניין הזה בשעתי, אז היא גם יודעת את עמדתי וידעה אותה בזמן אמת.

יריב לוין: אבל את יודעת, חברת הכנסת שפיר, שבאמת חלק מאחריות ציבורית, חלק ממנהיגות, חלק מלהתייחס ברצינות באמת לעבודה שאנחנו עושים, הוא לדעת לומר שני דברים: האחד, שלפעמים הצד השני צודק.

יריב לוין: לפעמים הוא עשה דברים נכון.

יריב לוין: לפעמים מגיעה לו מחמאה על דברים טובים שהוא עשה.

יריב לוין: והדבר השני שצריך לדעת לעשות, והוא לא פחות קשה, זה גם לדעת להגיד לפעמים: טעינו, עשינו משהו שבדיעבד התברר שלא היה נכון, צדקו אלה שחשבו אחרת, ואנחנו מתקנים.

יריב לוין: אין בזה בושה, אין בזה פחיתות כבוד; יש בזה, בעיני, אחריות.

יריב לוין: יש בזה, בעיני, רצינות.

יריב לוין: אני חושב שבמובן הזה אנחנו עושים היום מהלך טכני – צריך לומר, היום הצעד הוא באמת צעד טכני; לא באמת משנה מהותית אם התאגיד יתחיל בשידוריו בתחילת מאי, באמצע מאי או בתחילת יוני – לא נראה לי שעל זה יקום דבר וייפול.

יריב לוין: אבל הוא צעד טכני הכרחי כדי שאנחנו נוכל לתקן את החוק ולהביא הסדר יותר טוב.

יריב לוין: אני אומר, כדי שאחר כך לא תאמר לי חברת הכנסת רוזין שלא אמרתי, הנה אני אומר:

יריב לוין: גם מה שאנחנו מביאים עכשיו הוא לא מושלם.

יריב לוין: בעיני, גם בו יש דברים שנכון היה לעשות אחרת.

יריב לוין: הוא ללא ספק הרבה יותר טוב מהמצב הקיים.

יריב לוין: הוא מבטא פשרה, וכדרכן של פשרות הן לא מושלמות, אלא הן איזו נקודת מפגש שאפשר היה להגיע אליה.

יריב לוין: אבל היא פשרה הרבה הרבה יותר טובה ממה שנעשה קודם.

יריב לוין: אני חושב שהאחריות והחובה שלנו כאן היא בדיוק לעשות את זה: לצאת מהנישה של אופוזיציה וקואליציה, לצאת מהנישה של הססמאות האלה על "הדמוקרטיה בסכנה וחופש הביטוי", שנשמעו בדיוק הפוך כאשר הובאה הצעת החוק להקמת התאגיד, ואז שמענו את אותן צעקות: למה מקימים תאגיד ולמה עושים ואיך פוגעים בדמוקרטיה, וכן הלאה.

יריב לוין: והנה פתאום זה מתהפך לו.

יריב לוין: אפשר בהחלט להתייחס לדברים לגופו של עניין ולבוא ולומר שיש כאן בהחלט ניסיון לשפר ולתקן, ולבוא ולנסות לראות איך אנחנו משפרים עוד יותר ועושים את התיקון בצורה עוד יותר טובה, ולא באופן אוטומטי ולא ענייני וססמאתי לבוא ולהתנגד רק כי הממשלה מביאה את ההצעה הזאת או כי הקואליציה תומכת בה.

יריב לוין: אני גם רוצה לומר עוד דבר, גברתי היושבת-ראש.

יריב לוין: נמצא כאן באולם חברי חבר הכנסת אילן גילאון – אני זוכר דברים מאוד חשובים שאתה אמרת כאן כאשר החוק הזה נדון, חוק הקמת תאגיד השידור הציבור, בפעם הקודמת.

יריב לוין: דיברת מעומק הלב על דבר שאני משוכנע שאתה באמת מאמין בו בעניין עובדי רשות השידור והפגיעה הבלתי-מוצדקת בהם.

יריב לוין: אגב, חבר הכנסת גילאון, וביחד אתך גם חברות סיעתך, חברת הכנסת גלאון וחברת הכנסת זנדברג, לא רק אמרתם, גם עשיתם: הצבעתם אז נגד ההצעה.

יריב לוין: והנה אני אומר לך, חבר הכנסת גילאון, אתה יודע – כי אנחנו השתתפנו באותם דיונים – שהסכמתי אתך אז.

יריב לוין: אתה גם יודע שאני באופן אישי ניהלתי מאבק כדי לצמצם את הפגיעה הלא-מוצדקת באותם עובדים.

יריב לוין: אני חושב ששנינו הצלחנו – אתה בעבודה שעשית בוועדה ואני מהכיוון שלי – לצמצם במשהו את הפגיעה.

יריב לוין: לא מנענו אותה לגמרי, צריך לומר את האמת.

יריב לוין: הייתי אומר יותר מזה, חבר הכנסת גילאון, אפילו לא צמצמנו את מרביתה.

יריב לוין: והנה, גם אם באיחור, אנחנו באים היום ומנסים לשפר את המצב.

יריב לוין: לצמצם במשהו את הפגיעה הזאת.

יריב לוין: לעשות משהו בכיוון שעליו אתה דיברת.

יריב לוין: ואני מצפה ממך ומסיעתך, כאנשים שאני חולק על דרכם בהרבה מאוד נושאים, אבל אין ספק שדרך יש לכם, שתהיו נאמנים לדרך שלכם.

יריב לוין: תַראו שזה ענייני, שזה לא אופוזיציה מול קואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: השר לוין, כשהתאגיד לא היה מוכן, אנחנו – – –

יריב לוין: תַראו שזה ענייני ותתמכו במהלך שאנחנו עושים כדי לאפשר לעובדי רשות השידור לחזור עד כמה שניתן למקום שבו הם היו צריכים להיות מלכתחילה.

יריב לוין: תשלים, חבר הכנסת גילאון, את המהלך הצודק והנכון שהיית בין מוביליו.

איילת נחמיאס ורבין: אילן, אילן, זה – – –

יריב לוין: יש לך – – –

איילת נחמיאס ורבין: זו הגדרת צינית.

איילת נחמיאס ורבין: זו ציניות, השר לוין.

אילן גילאון: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אשמים עכשיו, אנחנו אשמים בזה.

איילת נחמיאס ורבין: תפיל את זה – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אני מבין את חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שלא קל לה עם הדברים שאני אומר, אבל אני אומר לך את הדברים, ואל תיקח אותם למקום הציני, כי אני לא שם.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: אני לא שם, חבר הכנסת גילאון.

יריב לוין: אתה יודע, כשאני רוצה להיות ציני – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, כשאני רוצה להיות ציני אני מעריך שאני יודע להראות את זה.

יריב לוין: אני לא שם בכלל.

יריב לוין: אני אומר לך שעיניהם של אותם עובדים שאתה דאגת להם, ובצדק, נשואות אליך עכשיו, כדי שתמשיך ותשלים את המהלך הצודק שהיית בין מוביליו.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: היית – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: צדקת אז – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: צדקת אז.

יריב לוין: אל תטעה עכשיו.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: צדקת אז.

יריב לוין: אל תטעה עכשיו.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: לא, חבר הכנסת גילאון, אני לא יודע למה אתה לוקח את זה למקום הזה.

יריב לוין: אתה יודע, הרי אם היית בא לכאן ואומר: רבותי, אני אמרתי, ואתם עכשיו עושים מה שאמרתי לכם אז – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: – – היינו אומרים – – –

אילן גילאון: – – – בכל מי שפגעתם, בעובדי רשות השידור, וכל מי שהתחייבתם אליו – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אני הייתי הראשון – – –

אילן גילאון: הרי אתם משקרים – – –

יריב לוין: אני הייתי הראשון – – –

אילן גילאון: אני לא מאמין לכם.

יריב לוין: – – – הראשון – כמו שאני עושה עכשיו – שהיה בא ואומר: אתה צודק.

יריב לוין: עכשיו אתה יודע מה, אני רוצה להגיד לך עוד דבר, אתה לא מאמין לנו.

יריב לוין: בסדר, אתה יודע מה?

יריב לוין: זכותך.

יריב לוין: אבל אני שואל אותך, חבר הכנסת גילאון, תחת ההנחה הזאת שאתה לא מאמין לנו: מה עדיף – לנסות או להגיד אני לא מאמין ולוותר מראש?

יריב לוין: הרי שנינו יודעים – ואגב, גם אז, חבר הכנסת גילאון, גם אז לא האמנת, אבל עשית הכול – – –

אילן גילאון: – – – תשלמו על מה ששברתם.

אילן גילאון: שברתם – תשלמו.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון – – –

אילן גילאון: תשלמו פעם אחת על החטאים שלכם.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אבל אם אתה רוצה – – –

אילן גילאון: מיליארד ו-200 מיליון שקל נזק – –

יריב לוין: אם אתה רוצה – – –

אילן גילאון: – – 2,000 משפחות ויותר, ואתה – – –

יריב לוין: אבל, חבר הכנסת גילאון – – –

אילן גילאון: כדי לשפר את התדמית של הרשימה – – – טוב?

נאוה בוקר: חבר הכנסת גילאון.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, יש סתירה – – –

אילן גילאון: על מה אתם מדברים?

אילן גילאון: מה זה הדמגוגיה הזאת?

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אבל יש סתירה לוגית במה שאתה אומר.

אילן גילאון: גיבור, גיבור מעמד הפועלים בנימין נתניהו – – –

יריב לוין: אתה הופך את זה לעניין פוליטי – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: – – לעניין אישי.

יריב לוין: אתה צריך לעשות מה שאתה בצדק עשית בפעם הקודמת – להסתכל על העובדים.

יריב לוין: אנחנו עכשיו יכולים לתת פתרון יותר טוב לעובדים.

יריב לוין: שים בצד את הכול.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: תתעלה מעל הפוליטיקה.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, תתעלה מעל הפוליטיקה.

אילן גילאון: אל תפגעו באף אחד.

יריב לוין: בוא ניתן לתהליך הזה לצאת לדרך.

יריב לוין: אגב, יש סיכוי שנצמצם את הפגיעה אם יהיה חוק, הוא יבוא לדיון בוועדה לקריאה שנייה ושלישית, ושם אפשר יהיה להמשיך להילחם למען עוד עובדים.

יריב לוין: זאת הדרך היחידה.

יריב לוין: אם החוק הזה ייפול ואנחנו נפתח את התאגיד בתאריך שנקבע לו, לא יהיה כלום.

יריב לוין: אתה יודע את זה ואני יודע את זה.

יריב לוין: אז אני פונה אליכם, כי אני באמת חושב שאתם באים ממקום ענייני, של דרך, גם אם אני חולק עלי.

יריב לוין: תהיו נאמנים לדרך שלכם, ואל תעשו את הפליק-פלאק הזה של נגד אז, ועכשיו פתאום התאגיד הופך להיות בבת-עיניכם בשם כל מיני ססמאות על דמוקרטיה, כביכול.

יריב לוין: אל תלכו שבי אחרי יאיר לפיד והססמאות.

יריב לוין: אתם יודעים, הייתם אז במקום הנכון; תהיו בו עכשיו.

יריב לוין: ואני חושב שאתם עומדים היום למבחן גדול מאוד בהצבעה הזאת, חברת הכנסת גלאון.

יריב לוין: מבחן גדול מאוד.

יריב לוין: מה אתם – עוד איזה גוף שרק צועק פוליטית או אנשים שבאמת באמת באמת בסוף מתעלים מעל כל הדברים האלה ופועלים לגופו של עניין?

יריב לוין: ויש לכם הזדמנות, הזדמנות מצוינת, ללכת בדרך נכונה שהלכתם בה בפעם הקודמת.

יריב לוין: ואני אומר: אתם אז צדקתם, אני לא מתבייש לומר את זה, ולכן, תצטרפו אלינו כדי לתקן את הדברים, ולא תמשיכו בקו הזה שכל מה שהממשלה מביאה אתם אוטומטית מצביעים נגד, לא משנה מה.

אילן גילאון: הקשבת לנאום – – –

יריב לוין: עכשיו אני רוצה לומר משהו, חבר הכנסת חנין.

יריב לוין: גברתי, אם נצליח במשימה שחבר הכנסת זחאלקה לא יהיה עם הגב אלינו.

נאוה בוקר: חברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

נאוה בוקר: הוא ביקש שלא תעמוד עם הגב אליו.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אדוני השר, אתה יכול להמשיך.

יריב לוין: אני פשוט – חבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת זחאלקה, אני רוצה לפנות גם אליכם.

יריב לוין: תראה, חבר הכנסת חנין, הזכרת בצדק קודם – ואתה הרי יודע את זה, כי דיברנו על זה אז לא מעט ועסקנו בזה לא מעט – שבאמת עשינו מאבק – כמה זמן?

יריב לוין: – שבאמת עשינו מאמץ לשפר את הדבר הלא-טוב שנעשה, וקודם כול, חבר הכנסת חנין, קודם כול מתוך דאגה לעובדים.

יריב לוין: עכשיו, אני מוכרח לומר לך, שמעתי כאן את הנאומים של חבריך לרשימה, ולא התרשמתי שהדאגה שלך ממש מעניינת אותם, וממש השפיעה עליהם.

יריב לוין: לצערי הרב, גם היום, במקום לעסוק בעניין באמת חשוב, הם המשיכו לשאת כאן כל מיני נאומים מתלהמים בעד הטרוריסטים והרוצחים שיושבים בבתי-הכלא, ושידרו להם ברכות בערבית ובעברית – –

דב חנין: – – –

יריב לוין: – – ובאמת דברים חמורים כשלעצמם.

יריב לוין: אבל לטובת אלה שזה כן מעניין אותם, ובצדק, אני רוצה לומר גם לך: הרי אם אתם תפילו את החוק היום, אתם פשוט תמנעו כל סיכוי להביא הסדר יותר טוב לטובת אותם עובדים שלהם התיימרתם לדאוג אז.

יריב לוין: אין בזה שום היגיון.

יריב לוין: תהיו ענייניים, תהיו נאמנים למה שדיברתם עליו לא פעם.

יריב לוין: הצבעת נגד אז, אין שום היגיון שהיום תצביע בעד השארת המצב שהתנגדת לו בפעם הקודמת.

יריב לוין: זה חסר כל היגיון.

יריב לוין: ואני חושב שגם אתם עומדים כאן למבחן.

יריב לוין: נכשלתם בו בשלב הנאומים כאשר כרגיל רוממתם את הטרוריסטים במקום לדאוג לאינטרסים של מדינת ישראל, אבל אולי לפחות בשלב ההצבעה תנהגו בדרך אחרת.

יריב לוין: אגב, חבר הכנסת חנין, אתם לא פעם באים בטענות שלא מקשיבים לכם ולא משתפים אתכם.

יריב לוין: אז קודם כול, כשאתם תומכים בטרור זה מאוד קשה, אבל בטח ובטח שקשה לשתף ולקחת ברצינות את מי שמצביע לא לגופו של העניין אלא לגופו של המציע, ואם המציע הוא הממשלה אז אנחנו נגד, גם אם אנחנו בכלל חושבים הפוך.

יריב לוין: ובעניין הזה אני אומר שוב: אתם עומדים כאן בהחלט למבחן.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, מעבר להעלאת הנושא המקומם של אותם טרוריסטים, שגם ככה נהנים מתנאים מפליגים, ושאין שום מקום להסכים בשום דרך לכך שיצליחו לאיים עלינו או להשיג משהו באמצעות אותה שביתה שהם מקיימים, עלו כאן עוד כמה נושאים.

יריב לוין: אחד מהם – חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג' וחבר הכנסת חברי אוסאמה סעדי, אני רוצה לברך אתכם.

יריב לוין: אני חושב שהצעד שנעשה היום עם המינוי של קאדית שרעית ראשונה – הבנתי ששמה הפרטי הנא, נכון?

קריאה: הנא.

יריב לוין: אז אפשר להגיד "אַלְף תַהַאנִי", להנא, זה בסדר.

יריב לוין: מגיע לה, באמת.

יריב לוין: ואני חושב שזה לא רק מהלך אמיץ מאוד; אני רוצה לומר לכם, באמת, בכנות: כנציגים של הציבור הערבי שהיו שותפים לקבלת ההחלטה הזו – מהלך אמיץ מאוד גם מצדכם.

יריב לוין: צריך לומר את זה ולברך על זה – ואני אומר באמת, כשמגיע מגיע – ולומר שעל הרקע הזה גם היה לי מאוד מוזר לשמוע את כל הדברים הרעים על כמה מדינת ישראל היא מקום נורא וכמה רע פה וכמה לא דמוקרטי פה וכמה זכויות נרמסות פה.

יריב לוין: הנה, את רואה, חברת הכנסת סתיו שפיר: תראי איזה דברים מדהימים קורים פה, תחת ההנהגה שלנו, תחת הממשלה שלנו, תחת המדיניות שאנחנו מובילים.

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: מהלך מדהים שלא היה קורה, כנראה, לעולם ברוב המוחלט של המדיניות המוסלמיות שמקיפות אותנו.

יריב לוין: הוא קורה כאן, הוא קורה בגדול, הוא קורה בשיתוף מלא של נציגי הציבור הערבי בו, בדיוק באופן שבו הדברים צריכים להיעשות.

יריב לוין: ואני אומר שוב: תפקחי את העיניים, תראי את הדברים.

יריב לוין: הציבור, מה לעשות, רואה אותם, לא יעזור שום דבר, רואה את המציאות.

יריב לוין: ודבר אחרון, אדוני היושב-ראש, אלא אם כן אדרש על-ידי יושב-ראש הקואליציה גם ליזום העלאת נושאים בעצמי.

איתן כבל: – – – פקק בכניסה?

יולי יואל אדלשטיין: לא בכניסה.

יולי יואל אדלשטיין: בקצב כזה, מכביש 4 עד – – –

יריב לוין: חבר הכנסת כבל, אני מוכרח לומר לך ששכחת את הימים שאתה היית עושה את זה במיומנות רבה, כנראה, ואתה יודע שלאו דווקא הפקקים בכניסה הם – – –

יולי יואל אדלשטיין: ואז אנחנו היינו שואלים אם יש פקק בכניסה או מה קרה.

יריב לוין: בדרך כלל, הבעיה היא לא בפקקים בכניסה ואפילו לא באיכות הקולינריה שמונעת מאנשים לקום מעם סעודתם.

יריב לוין: יש לפעמים סיבות אחרות.

יריב לוין: אבל אני יכול לומר לך, חבר הכנסת כבל, שזה מאפשר לי לומר עוד דבר אחד, וגם הוא חשוב, אדוני היושב-ראש, ושמעתי גם את הדברים שאתה אמרת בעניין הזה: בעניין ביקורו של שר החוץ של גרמניה שמבקר פה.

יריב לוין: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהגיע הזמן שאנחנו נשים סוף לתופעות שאין להן אח ורע באף מדינה בעולם.

יריב לוין: לא יכול להיות שיבוא לכאן אורח רשמי, שר בממשלה זרה, ויקיים, באופן מתריס ומופגן, פגישות עם ארגונים שכל הזמן פועלים כדי להכפיש את שמה של מדינת ישראל, להפיץ דברי בלע ושקר, לשרת את האינטרסים של האויב; לשרת, גם אם הם לא מתכוונים לכך – ולא תמיד אני בטוח שזה אכן המצב – את ארגוני הטרור ואת מלחמתם בנו.

יריב לוין: ובעיקר, אסור לנו להסכים להתערבות הבוטה הזאת ולניסיונות החוזרים ונשנים להתערב בשיח הפנימי הישראלי, לנסות להשפיע על ההחלטות הריבוניות שלנו, אם דרך מימון, אם רוח גבית בפגישות מן הסוג הזה, ואם במתן מטרייה של תמיכה וסיוע לארגונים כאלה.

יריב לוין: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאם היה מגיע ראש ממשלה של מדינה כלשהי לספרד ונפגש עם נציגי ארגונים, שלמשל פועלים למען אסירי המחתרת הבסקית – הוא היה מייד נשלח בחזרה למדינה שממנה הגיע והמשבר הדיפלומטי היה משבר גדול ועמוק.

יריב לוין: אני חושב שאם היה מגיע לארצות-הברית שר של מדינה מסוימת כדי להיפגש עם איזה ארגון מוסלמי שפועל למען, או מסייע למה שהם מכנים "לוחמים", או, מה שבפועל קורה, לטרוריסטים של "אל-קאעידה" או גורמים אחרים – אם היה בא כדי לתת גיבוי ולהיפגש ולסייע, למשל, לאותם אנשים שפעלו בשירות אותם ארגונים, כולל מתוך ארצות-הברית, והיו שותפים לפעולות טרור או עודדו אותן, אני מניח שהדבר הזה לא היה עובר בשתיקה ולא היה מתאפשר ולו לרגע.

יריב לוין: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, היא מדינה פתוחה.

יריב לוין: אנחנו, בניגוד לכל המדינות האחרות, מאפשרים את קיום המפגש הזה, אבל אנחנו לא עוברים עליו בשתיקה – כפי שצריך להיות.

יריב לוין: ואנחנו אומרים למי שבא לכאן:

יריב לוין: אנחנו מדינה דמוקרטית שאין כמוה בעולם.

יריב לוין: אם אתה רוצה לעשות זאת, אתה יכול.

יריב לוין: אבל אי-אפשר לאחוז בחבל בשני קצותיו.

יריב לוין: ואם אתה בוחר בהם, אתה במשמע מוותר עלינו.

יריב לוין: וראוי שבעולם כולו יראו את זה.

יריב לוין: ראוי להציב את המראה הזאת מול הפנים ולא לעצום את העיניים ולהגיד: טוב, הוא רק בא להיפגש עם כמה ארגונים שפעילותם כביכול חוקית.

יריב לוין: אני חושב שזה מהלך פוגעני, מהלך מתריס, וטוב עשה ראש הממשלה שבא ואמר:

יריב לוין: היחס המפלה למדינת ישראל, היחס הזה, שלפיו את כבודנו אפשר לרמוס ואלינו אפשר להתייחס כפי שלא מתייחסים לאף מדינה אחרת בעולם – לדבר הזה אנחנו שמים סוף.

יריב לוין: ואני מצפה, חברי באופוזיציה, שתהיו ענייניים: גם בעניין הזה, גם בהצבעה שאנחנו מקיימים עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, רק שנייה, אני מעכב אותך.

יולי יואל אדלשטיין: אני הבנתי פשוט ממזכירות הכנסת שיש מחלוקת לגבי הוועדה המוצעת לדיון בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אז יש לממשלה עמדה בנושא?

יריב לוין: אנחנו, אני מניח, נעביר את העניין לדיון בוועדה משותפת, אבל אני מציע כרגע שהנושא יעבור לוועדת הכנסת ואחר כך – – –

דוד ביטן: – – – ועדה משותפת.

יריב לוין: כן.

יואב קיש: בסדר – – –

יריב לוין: כן, אבל אנחנו צריכים להביא – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – לוועדת הכנסת על מנת שהיא – –

דוד ביטן: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – על מנת שהיא תקבע את הוועדה שתדון.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: דבר, דבר למיקרופון.

דוד ביטן: ההצעה שלנו היא ועדה משותפת.

יריב לוין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: דבר למיקרופון, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני שואל אותך אותה השאלה.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, אנחנו נבקש ועדה משותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת.

דוד ביטן: תודה.

איתן כבל: ואנחנו נבקש, אדוני היושב-ראש, ועדת הכלכלה.

קריאות: – – – אין ועדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

זהבה גלאון: אין ועדה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

קריאה: אין ועדה – – –

קריאה: אין ועדה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי.

זהבה גלאון: אין ועדה כזאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון, נכון, נכון, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: לכן דייק השר המקשר ואמר: אני מבקש להעביר את ההצעה לוועדת הכנסת על מנת להקים ועדה משותפת.

יולי יואל אדלשטיין: לכן רציתי שהדברים יהיו רשומים בפרוטוקול – נהירים וברורים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 7) (דחיית יום התחילה), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 34 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 7) (דחיית יום התחילה), התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יעל כהן-פארן: סליחה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע אותך, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: תכף אני אשמע אותך.

יולי יואל אדלשטיין: מה ברצונך, להוסיף את הקול?

יולי יואל אדלשטיין: את ישבת במקום?

יעל כהן-פארן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן הצביעה כפי שרצתה, אבל לא ממקומה.

יעל כהן-פארן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, נרשם, נוסיף לפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: 44 בעד, 34 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכנסת על מנת להקים – – –

יואב קיש: יש כמה – – – הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: על מנת לדון בוועדת הכנסת לאיזו ועדה היא תגיע.

יולי יואל אדלשטיין: אני כרגע מכריז על הפסקה בישיבת המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה תחודש לאחר שוועדת הכנסת תניח את הצעתה בפנינו.

בשעה 13: הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת סיימה את עבודתה, הצביעו, ואני מתכבד להזמין את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת יואב קיש, להציג לנו את החלטת ועדת הכנסת.

): תודה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 7), התשע"ז–2017, תידון בוועדה משותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): הוועדה תהיה בת 16 חברים, שמונה חברים מכל ועדה, לפי ההרכב הזה: מטעם ועדת הכלכלה – חבר הכנסת דוד ביטן, אשר יכהן כיושב-ראש הוועדה, וחברי הכנסת נורית קורן, שולי מועלם, רועי פולקמן, יעקב אשר, איתן כבל, יוסי יונה ועיסאווי פריג'.

): מטעם ועדת הכנסת: חברי הכנסת יואב קיש, אמיר אוחנה, מיקי זוהר, יואב בן-צור, רוברט אילטוב, אלעזר שטרן, אחמד טיבי ואיילת נחמיאס ורבין.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה הזאת לא דורשת הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הוועדה המשותפת הוצגה למליאה ולכן חוק תאגיד השידור הציבורי, כפי שהחליטה ועדת הכנסת, יידון בה.

יולי יואל אדלשטיין: בתקווה שיסיימו את הדיונים, אנחנו מחר נקיים, על-פי בקשת הממשלה, את ישיבת המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ל' בניסן התשע"ז, 26 באפריל 2017, בשעה 11:00, ישיבה זו נעולה.