ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 221, 2017-04-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' בניסן התשע"ז, 5 באפריל 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בפגרה, גם על-פי בקשת הממשלה וגם על-פי דרישת האופוזיציה בצירוף החתימות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו גם חוקים וגם דיון בהצעה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116), התשע"ו– 2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61), התשע"ז–2017.

נאזם בדר: עוד אודיע

נאזם בדר: כם כי חבר הכנסת יואל חסון ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק שימור פוריות לנשים עגונות ומסורבות גט, התשע"ז–2017, שמספרה פ/4059/20.

נאזם בדר: כמו כן, הונחו היום על שולחן הכנסת – ההסכמים האלה: מזכר הבנות בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת רפובליקת אזרבייג'ן בדבר הקמת ועדה משותפת; הסכם שירותי אוויר דו-צדדי בין ממשלת מדינת ישראל לבין הרפובליקה של ארגנטינה; פרוטוקול לתיקון ההסכם בדבר שירותי אוויר בין ישראל לבין תאילנד; פרוטוקולים לתיקון סעיף 50(a) וסעיף 56 לאמנת התעופה האזרחית הבין-לאומית.

נאזם בדר: הודעת שר התחבורה והבטיחות בדרכים, חבר הכנסת ישראל כץ, על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעל גרמן, אוסאמה סעדי, אכרם חסון וחמד עמאר בנושא:

נאזם בדר: אוזלת ידו של משרד התחבורה בטיפול בכביש 89 – כביש הדמים המסכן את חייהם של מאות אלפי תושבי הגליל המערבי.

נאזם בדר: הודעת שר החינוך, חבר הכנסת נפתלי בנט, על מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב אשר, מסעוד גנאים, זוהיר בהלול ואכרם חסון בנושא: דוחות המועצה לשלום הילד.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, אלי אלאלוף וסתיו שפיר בנושא:

נאזם בדר: עצירת התמיכה למדרשת שדה-בוקר מעמידה אותה בסכנת סגירה; בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת טלב אבו עראר, בנושא:

נאזם בדר: אלפי תלמידים בדואים ללא מסגרות חינוכיות ולא מוצע להם שום פתרון.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1074; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 16505; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נעבור לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, והונחה כנדרש על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שבדרך כלל – אני רוצה לפתוח דווקא בתודות, כי בדרך כלל אני גם שוכח את זה בסוף, אז בואו נתחיל.

דוד אמסלם: הרקע לחוק הזה – קודם כול, מדובר בחוק באמת כבד.

דוד אמסלם: אנחנו בוועדה דנו בו, לדעתי, כחודש וחצי.

דוד אמסלם: עשינו עשרות ישיבות.

דוד אמסלם: זה חוק של כמעט 100 עמודים, מורכב, ולכן אני רוצה – – –

עבדאללה אבו מערוף: 79.

דוד אמסלם: 79.

דוד אמסלם: ספרת אחד-אחד.

דוד אמסלם: עבדאללה קרא כל מילה, ספר כל שורה.

דוד אמסלם: ובאמת, קודם כול אני רוצה לפתוח בתודות, מפני שהיו פה מאמצים, לדעתי, על גבול מה שנקרא המעטפת.

דוד אמסלם: אז אנחנו נתחיל.

דוד אמסלם: קודם כול, אני רוצה להודות לארז קמיניץ ממשרד המשפטים, שהוביל את הנושא הזה.

דוד אמסלם: הוא והצוות שלו עשו עבודה מדהימה כאן; בת-אור כהנוביץ – גם ארז ציין שמדובר פה בשיתוף פעולה כמעט נדיר בין האגף האזרחי בפרקליטות לבין המחלקה הפלילית; את עמית, אשר, דוד, אבי כהן, מנהל יחידת האכיפה הארצית, ויוחאי, הסגן שלו; כמובן, בוועדה שלנו יש לנו תומר, רוני, לירון וגלעד, היועצים המשפטיים הנפלאים שלנו.

דוד אמסלם: אני באמת אוהב אתכם.

דוד אמסלם: אני חושב שעשיתם פה דברים שהם באמת מחוץ – כמו שאמרתי, בדרך כלל לא שגרתי בכנסת לעבוד, לא בשעות שעשיתם ולא בלחצים – בחוק הזה; אני גם רוצה להודות לשירה ברנד, ממלאת-מקום מנהל מינהל התכנון; כמובן לערן ניצן ממשרד האוצר; אוֹרי וסיגלית מהמשרד לביטחון פנים; כמובן, לבנות של הוועדה: ללאה, מנהלת הוועדה, לשוש, ליאת, רחלי ואיה, שבאמת עבדו בקצב מטורף בעניין הזה, יום ולילה, והכול ביחד.

דוד אמסלם: כמעט לא ראינו לא יום, לא לילה; וכמובן, לצוות שלי, ליפית, לנמרוד ודוד עמר – בהזדמנות זו אני גם רוצה לאחל לך רפואה שלמה.

דוד אמסלם: אני מתכבד להביא לפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית – מה?

יוסף ג'בארין: תודה לטייס שלקח אתכם – – –

דוד אמסלם: אני מבטיח לך, בעזרת השם, בטיסה הבאה נזמין גם אותך.

דוד אמסלם: יש לך בעיה, הבנתי, עם אותו טייס.

דוד אמסלם: לא זוכר את שמו, אבל אני מודה גם לו.

דוד אמסלם: אני רוצה לציין עוד שני חברי כנסת שבאמת ליוו את החוק הזה מתחילתו ועד סופו בצורה מעוררת כבוד, ומבחינתי גם הרבה כבוד לכנסת – זה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף וחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

דוד אמסלם: באמת – – –

אחמד טיבי: שמתנגדים לחוק.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: אבל הם היחידים מהרשימה – אני מודיע: היחידים מהרשימה המשותפת שבאו מהבוקר אתי.

דוד אמסלם: היינו מגיעים לפה ב-07:00, בבוקר, ואם היה צריך עד הלילה – הם היו נשארים.

דוד אמסלם: לא זזו.

דוד אמסלם: חוץ משירותים – לא יצאו.

אחמד טיבי: הם נציגי הרשימה המשותפת.

דוד אמסלם: נכון, והם באו והכינו.

דוד אמסלם: היו באים עם השיעורים מהבית.

דוד אמסלם: קרי, בלילה, במקום לישון הם היו עוברים על החוק.

דוד אמסלם: וכפי שאמרתי – זה לא בצחוק – עבדאללה באמת קרא שורה-שורה, ספר מילה-מילה.

יוסף ג'בארין: אז חבל שלא קיבלת את דעתם, אם הם כל כך – – –

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, יוסף.

דוד אמסלם: הרי אתה באת, אמרת את המשפטים שלך, הוצאתי אותך פעמיים מפני שהפרעת, והלכת.

דוד אמסלם: אבל אתה לא מבין כמה הערות שלהם הטמענו בחוק.

דוד אמסלם: הם ישאלו אותך, הם לימינך.

דוד אמסלם: אז לכן, המטרה שלך לא הייתה לתקן את החוק אלא להתלהם ובעצם לבוא – כפי שאמרתי, חלק מהאנשים ברשימה המשותפת נהגו בחוסר אחריות בעניין הזה ובעיקר הלהימו את האוכלוסייה שלהם במקום להתמקד בחוק ולנסות ללטש אותו ולהביא אותו למקום יותר טוב.

דוד אמסלם: אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116), התשע"ז–2017, שיזמה הממשלה.

דוד אמסלם: זה חוק ממשלתי.

דוד אמסלם: הצעת החוק נועדה לתקן את פרק האכיפה והעונשין בחוק התכנון והבנייה ולבצע תיקונים בכמה חוקים נוספים, באופן שיביא להגברת האכיפה בעבירות תכנון ובנייה.

דוד אמסלם: עבירות על חוק התכנון והבנייה הן בין העבירות הנפוצות ביותר, ומבוצעות בידי כל מגזרי האוכלוסייה, בכל שכבותיה.

דוד אמסלם: בתי-המשפט התבטאו לא פעם כי מדובר במכת מדינה, ויש להילחם בה ולמגר אותה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא חוק שמיועד לערבים.

דוד אמסלם: לאורך כל הדרך זה מה שטענתם – רצתם בבוקר, כל הרשימה, כאילו מדובר בחוק שמדובר רק בפגיעה בערבים.

דוד אמסלם: זה שקר וכזב, כרגיל; אתם הרבה פעמים לא אומרים את האמת, אומרים חצי ממנה, וזה כדי להכפיש, בעצם, את הממשלה או בכלל את הציבור היהודי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה אתה מכפיש אותנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה בדיוק אתה מכפיש אותנו.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר – יש לך גם זמן אחרי זה לדבר ולהשיב לי, כרגיל – אבל אני רוצה לומר לכם את הדבר הזה: באופן מעשי זה נכון, רוב הציבור הישראלי היהודי שומר את החוק ומקפיד עליו, ומי שלא, אוכפים את החוק עליו במהירות.

דוד אמסלם: אני יכול לספר לכם, אני עבדתי עשרות שנים בעיריית ירושלים – מי שבנה מרפסת, אחרי שבוע בא אליו הפקח, אחרי שבועיים ה"באגר", ואחרי שלושה שבועות הוא היה בבית-משפט וקיבל את הקנס.

דוד אמסלם: אבל אתם מייללים, כרגיל.

יוסף ג'בארין: אבל הוא, יש לו תוכנית.

דוד אמסלם: כן, אני מכיר.

דוד אמסלם: יוסף, גם זה לא נכון.

יוסף ג'בארין: – – –

דוד אמסלם: אבל יוסף, הרי אם אתה תמשיך את לספר את השקר, לא נאמין לו.

דוד אמסלם: אם תספר אותו הרבה פעמים, אז בסוף אתה חושב שמישהו יאמין לך.

יוסף ג'בארין: חבל שאתה לא – – –

דוד אמסלם: אז לכן, בסופו של עניין זה באמת בא לידי ביטוי בעיקר – במגזר הערבי, בעצם – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשקר שלך – – – הוקם צוות – – –

דוד אמסלם: – – יש איזו נטייה לחשוב שהחוק זה המלצה.

דוד אמסלם: החוק זה המלצה, אז אם אנחנו יכולים להוציא אישור – אחלה, ואם לא – גם בסדר.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר לכם, דרך אגב, שבעבירות האלה העבריינים גם לא משלמים לא ארנונה, לא אגרות לעירייה.

דוד אמסלם: העירייה אחרי זה באה לבכות לכנסת שאין לה כסף, אז הם צריכים מענקי איזון, כי הם בסוציו נמוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר גם – – –

דוד אמסלם: וזה בעצם כל הבלוף.

דוד אמסלם: אני ציפיתי שאתם תבואו, תעמדו בוועדה ותגידו: רבותי, דודי, אנחנו רוצים שכל האזרחים ישמרו על החוק.

דוד אמסלם: אבל אתם באתם בבוקר, ראיתי אתכם כאילו מגויסים למשימה, כאילו היהודים הולכים לעשות משהו נגד הערבים.

אחמד טיבי: אף פעם לא עשו.

אחמד טיבי: אף פעם לא עשו.

אחמד טיבי: אף פעם.

דוד אמסלם: הרי אתם יודעים שזה שקר, אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: הרי כרגיל, מה זה משנה לכם?

דוד אמסלם: אתם לעולם לא נצמדים לעובדות.

דוד אמסלם: מה שמעניין אתכם זה להקצין את המצב.

דוד אמסלם: אתם תמיד מקצינים, יותר מהאוכלוסייה שלכם – –

אחמד טיבי: שכחת להגיד מתלהמים.

דוד אמסלם: – – וזה כדי לקבל עוד כמה קולות.

דוד אמסלם: כל אחד פה מקצין יותר מחברו, להראות שהוא יותר פטריוט, כאילו.

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

יוסף ג'בארין: עכשיו אתה מתלהם.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: אתה יודע שזו האמת.

דוד אמסלם: אני הרי אמרתי לך את זה גם בוועדה.

דוד אמסלם: אתה גם הפרעת בוועדה, כי רציתם שאני אעכב את החוק הזה כדי שייכנס לפגרה ונעביר את זה למושב הבא, ואני לא הסכמתי.

דוד אמסלם: זה היה כל התפקיד שלך.

דוד אמסלם: הרי אתה לא באת כדי לתקן את החוק, אתה באת להפריע לי.

יוסף ג'בארין: כי אתה רוצה – – –

דוד אמסלם: אתה באת להפריע לממשלה בחקיקה.

דוד אמסלם: זו כל המטרה שלך.

יוסף ג'בארין: נכון, נכון, אתה צודק.

דוד אמסלם: אז לכן הוצאתי אותך, כי לא נתתי לך להפריע.

דוד אמסלם: אז לכן אל תספר לי עכשיו – – –

אחמד טיבי: אבל זה לגיטימי.

אחמד טיבי: זה לגיטימי.

אחמד טיבי: זה לגיטימי, אמסלם, זה תפקידו של חבר כנסת מהאופוזיציה – לעכב דיון.

דוד אמסלם: נכון, אבל אני אסביר.

דוד אמסלם: אבל אי-אפשר לבכות – אתה יודע, זה מזכיר לי את אותו אחד שרוצח את הוריו ובסוף הוא בוכה שהוא יתום.

דוד אמסלם: הרי בסופו של עניין אני אומר, בגדול – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: – – המטרה של הממשלה – וזה מה שהפריע לי כאן לאורך כל הדרך; אני מצפה שחברי כנסת יבואו ויטיפו, כאנשי ציבור, לאוכלוסייה לשמור על החוק.

דוד אמסלם: יש חוק.

יוסף ג'בארין: אבל לא יכולים.

דוד אמסלם: אבל אתם לא.

דוד אמסלם: אתם לא.

דוד אמסלם: אצלכם, כמה שלא שומרים על החוק יותר טוב.

דוד אמסלם: אתם באתם – רק זה – –

יוסף ג'בארין: אבל איפה תוכניות מתאר?

יוסף ג'בארין: תפסיק.

דוד אמסלם: – – תשמע, אין תוכניות, מה פתאום להרוס.

דוד אמסלם: אתה יודע שזה שקר.

דוד אמסלם: אתה יודע שזה שקר.

יוסף ג'בארין: תבוא לאום אלפחם, אני אראה לך.

דוד אמסלם: דרך אגב, חלקם בנו על תשתיות לאומיות, חלקם בנו בכלל על מגרשי ציבור, ואני אמרתי את זה.

דוד אמסלם: אתם דופקים את האוכלוסייה הערבית, אני אגיד לך גם למה.

אוסאמה סעדי: 99% – – –

דוד אמסלם: זה הצביעות שלכם, אני אסביר לך למה.

דוד אמסלם: לפני שנכנסתי לחקיקה הזאת עשיתי ארבעה סיורים, כולל אחד במסוק – שאתה אוהב, אתה מת על הסיור במסוק – ואני בדקתי, ואני הגעתי למסקנה כזאת: האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל לא תסלח לכם.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: במקום שאין תכנון, אין איכות חיים.

דוד אמסלם: ואני אקח אותך.

דוד אמסלם: אני הייתי בראמה, הייתי בתמרה – –

יוסף ג'בארין: – – –

דוד אמסלם: תקשיב.

דוד אמסלם: – – לא ראיתי פארק אחד, אין שם קניון אחד, למה?

דוד אמסלם: כולם בונים איפה שהם רוצים.

יוסף ג'בארין: למה אין תכנון?

דוד אמסלם: אבל כשאתה בא לעיר מתוכננת, מודרנית, אז יש גנים, יש כבישים רחבים, יש מגדלים, גרים ברבי-קומות.

דוד אמסלם: אז לכן, רק שתבין, במקום שאין תכנון, אין איכות חיים.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים שהאוכלוסייה הערבית תחיה בכבוד, בניגוד למה שאתם רוצים – –

יוסף ג'בארין: זה לא החוק הזה.

דוד אמסלם: – – ולכן אנחנו רוצים תכנון.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים שיהיה סדר.

דוד אמסלם: אני גם, דרך אגב, מאמין שאזרח שרואה שהוא יכול לעבור על החוק בעבירת בנייה, למחרת הוא עובר על החוק בעוד הרבה דברים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הוא מבין שהחוק זה המלצה, אז לא חייב.

דוד אמסלם: אז לכן אני חושב שהגיע הזמן שממשלת ישראל תעשה סדר בעניין, ואני שמח על החוק הזה, ולכן רצינו להביא אותו ולסיים אותו כמה שיותר מהר.

דוד אמסלם: זאת הסיבה.

אחמד טיבי: דודי, שאלה חברית.

דוד אמסלם: כן.

אחמד טיבי: אתה תקפת את חברי הרשימה המשותפת ואמרת שהם – – –

דוד אמסלם: לא כולם.

דוד אמסלם: אבל אני יודע שהתלהמו, בעיקר.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: איך אתה מסביר את העובדה שיש חברי כנסת דרוזים מהקואליציה שמתנגדים לחוק ולא יצביעו?

דוד אמסלם: מה זה קשור?

דוד אמסלם: מה זה קשור?

אחמד טיבי: מה זאת אומרת?

אחמד טיבי: שזה פוגע בכל היישובים הערביים והדרוזיים, וגם במגזרים יהודיים.

דוד אמסלם: אז אני מודיע לך: זה פוגע, בעיקרון, במקום שיש עבירות בנייה.

דוד אמסלם: אני כחבר כנסת לא יכול להסכים לזה שאזרח יעבור על החוק ואנחנו נעצום את העיניים – גם אם האזרח צודק, דרך אגב.

דוד אמסלם: לכן, אני עושה את ההפרדה.

דוד אמסלם: תראה, שומעים אתכם אנשים נוספים, אזרחים, ילדים; כל אחד לוקח את זה לכיוון שלו.

דוד אמסלם: אז אחד חושב: אם בא יוסף ג'בארין ואמר: מותר, לא צריך להרוס, מותר לבנות, אין ברירה, למה שלא יעבור באדום, גם?

דוד אמסלם: הרי הוא ממהר לבית-הספר, הוא לא רוצה – למה?

דוד אמסלם: הרי הוא לוקח את זה לאן שהוא רוצה.

דוד אמסלם: ואתם לא מבינים את זה.

ענת ברקו: – – – זה העניין.

יוסף ג'בארין: – – –

דוד אמסלם: אתם לא מבינים שאתם עושים את הנזק הכי גדול לאוכלוסייה הערבית, ולכן זה מפריע לי.

יוסף ג'בארין: אתה מעוות את המציאות.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר משהו.

דוד אמסלם: מדינת ישראל השקיעה – תראה, זה היה אחד הדיונים הכי מעמיקים שעשינו בחוק.

דוד אמסלם: אנחנו הבאנו את כל מינהל התכנון, עברנו יישוב-יישוב.

דוד אמסלם: אני העברתי לכם את כל הנתונים.

דוד אמסלם: ישבנו, אפילו קראתי לכל ראשי הערים שלכם, ישבתי אתם.

דוד אמסלם: אנחנו סיכמנו גם את מדיניות האכיפה שהתעקשתי שהיא תיכנס, חלק מהחוק.

דוד אמסלם: ישבנו, נתנו אופק.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אספר לכם מה קרה באופק.

דוד אמסלם: הרי אתם יודעים את זה, הרי רוב הקרקעות במגזר הערבי, ביישובים, הן קרקעות פרטיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למי זה מפריע?

דוד אמסלם: הרי אתם לא מוכרים את הקרקע אחד לשני.

דוד אמסלם: יש שם כאוס.

דוד אמסלם: הרי יש שם בן-אדם, במרכז הכפר או במרכז העיר, יש לו עשרה דונם, יש לו ילד אחד – אחלה.

דוד אמסלם: לידו, שכן שלו, יש לו עשרה ילדים ויש לו חצי דונם; הילדים שלו מתחתנים, אין לו איפה לשים אותם.

דוד אמסלם: הוא לא מוכר.

דוד אמסלם: מה הם אומרים?

דוד אמסלם: תביאו קרקע מדינה.

דוד אמסלם: כאילו מה ששלכם – שלכם, מה שלא שלכם – המדינה תביא.

דוד אמסלם: אבסורד.

דוד אמסלם: רבותי, אין דבר כזה.

ג'מעה אזברגה: 3% – – –

דוד אמסלם: יש תכנון אורבני נורמלי.

דוד אמסלם: בגלל זה, כשאני עובר בכפר או בעיר, אני רואה קרחת פה, קרחת שם.

דוד אמסלם: הכול פרטאץ', הכול בלגן.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שחלק מהצביעות היא אצלכם.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר ראש העיר לא מתמודד עם זה, לא רוצה להתמודד עם זה, ומגלגל את הכול על המדינה, כי זה נוח תמיד להתקיף את היהודים, שהם נגד הערבים.

יוסף ג'בארין: – – –

דוד אמסלם: אז אני אומר לאוכלוסייה הערבית ששומעת אותי – האזרחים, לא חברי הכנסת: אנחנו הולכים לסדר לכם את החיים.

דוד אמסלם: אנחנו הולכים להעלות את רמת החיים שלכם.

דוד אמסלם: תאמינו לי, אנחנו רוצים תכנון – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: – – שילד ערבי יוצא בבוקר, שתהיה לו מדרכה.

דוד אמסלם: רוב הכפרים, בכלל אין בהם מדרכה אפילו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הם מקבלים מהחוק?

דוד אמסלם: – – כי אתם בונים על קווי אפס, אתם בונים על כבישים, אתם בונים על מגרשי ציבור, ולכן אחרי זה אתם שואלים: חבר'ה, למה אין לנו?

דוד אמסלם: למה אין לנו?

דוד אמסלם: אתם אשמים.

דוד אמסלם: אתם הראשונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: במקום שאתם תבואו ותגידו – אתם ראיתם ראש עיר יהודי אחד, ראש עיר יהודי אחד, שבא לוועדה ואמר: רבותי, אני לא מסכים שאתם תעשו עבירות בנייה?

דוד אמסלם: אבל אתם, כולכם, באתם עם ראשי הערים שלכם.

דוד אמסלם: אתם – תשמעו, אני לא מבין לאן אתם רוצים ללכת.

דוד אמסלם: ואני אומר לך את זה באופן חד-משמעי: אין תכנון – הילדים שלכם לא יסכימו.

דוד אמסלם: תאמינו לי – –

ג'מעה אזברגה: – – –

דוד אמסלם: – – בעוד 30 שנה הילדים שלכם לא יסכימו לחיות כמו שהם חיים היום, כי אם לא יהיה תכנון, לא תהיה בנייה לגובה – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: – – אין איכות חיים.

דוד אמסלם: זה לא יעבוד ככה, רבותי.

דוד אמסלם: אז הגיע הזמן שתפסיקו להיות פופוליסטים לרגע, להרוויח כמה קולות מכל מיני קיצונים שאומרים שאתם באמת נלחמים ביהודים, ותתחילו לדאוג באמת לאוכלוסייה הערבית, באמת.

דוד אמסלם: בשביל זה הם שלחו אתכם לפה, לא לעשות פוליטיקה בגרוש.

דוד אמסלם: וזה מה שאני מצפה מכם לעשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קראת את ההמלצות 30 יום?

דוד אמסלם: חודש וחצי זה מה שעשיתם בוועדה; מהבוקר עד הלילה עשיתם משמרות.

דוד אמסלם: חוץ משני חברי הכנסת שהזכרתי, אחד היה הולך אחד בא; אחד הולך אחד בא.

דוד אמסלם: עשיתם משמרות.

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

דוד אמסלם: באתם רק להפריע לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה רוצה לקיים דיון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: קראת את ההמלצות?

דוד אמסלם: אגב, אני קראתי את הכול.

דוד אמסלם: אתה יודע שאני עשיתי עבודת עומק.

דוד אמסלם: אני שמעתי אתמול את פריג' בטלוויזיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראית איך קוראים – – –

דוד אמסלם: הבן-אדם לדעתי לא מכיר את החוק.

דוד אמסלם: לא קרא אותו.

דוד אמסלם: אתם רובכם לא מכירים את כל החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם היית קורא את ההמלצות – – –

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר לכם, אתם באים, צועקים, כדי שהאוכלוסייה שלכם תשמע בטלוויזיה שאתם נגד היהודים, הכול בסדר, ואחרי זה הלב שלכם מתנפח, עשיתם את שלכם והולכים הביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם היית קורא את ההמלצות – – –

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

דוד אמסלם: אני התעקשתי – קראנו למינהל התכנון, קראנו לאוצר.

דוד אמסלם: אנחנו הקצבנו כסף ספציפי לנושא של התכנון רק לאוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: כל עיר יהודית רגילה, אם היא רוצה לקדם תוכנית מתאר – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: – – היא עושה את זה על חשבונה; אצלכם לא, לכן הסכמתי.

דוד אמסלם: קראנו לאוצר, אמרנו: רבותי, תשימו כסף ייעודי לעניין הזה.

דוד אמסלם: ועוד אתם מתלוננים?

דוד אמסלם: כל היום אתם מתלוננים.

דוד אמסלם: אין נושא שאתם לא מתלוננים עליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש אפליה.

דוד אמסלם: לכן, אני מצפה מכם ללכת עם הממשלה בעניין הזה – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש אפליה.

דוד אמסלם: – – לחזק את ראשי הערים שלכם בנושא הזה, ומי שעבריין, בסופו של דבר צריך לטפל בו כמו בכל עבריין, ומבחינתי זה עבריין, לא חשוב אם זה יהודי או ערבי.

דוד אמסלם: לי זה לא חשוב.

אחמד טיבי: כולל עבריינים בסיעה שלך?

אחמד טיבי: כולל עבריינים בסיעת הליכוד?

דוד אמסלם: באיזה מובן?

אחמד טיבי: בכל המובנים.

דוד אמסלם: אחמד, אני לא מבין על מה אתה מדבר.

אחמד טיבי: אתה נתת תיאור סטריאוטיפי על הערבים – "הערבים".

אחמד טיבי: מה זה הדבר הזה?

דוד אמסלם: בהקשר הזה.

אחמד טיבי: מה זה הדבר הזה?

אחמד טיבי: אתה יושב-ראש ועדת הפנים.

דוד אמסלם: אחמד, אתה היית בוועדה.

דוד אמסלם: אני, חודשיים דנתי בעניין הזה, ובכל פעם השתוממתי וגם כעסתי עליכם בדיונים על זה.

דוד אמסלם: לכן הוצאתי את יוסף ג'בארין, שלא הבין איך אני רואה חבר כנסת, בא ב-09:00, בבוקר, רב אתי – על מה?

דוד אמסלם: צריך לעבור על החוק.

אחמד טיבי: – – –

דוד אמסלם: אני מצפה שהוא יגיד: רבותי, מי שעבריין, צריך לטפל בו וכו'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתה מסלף?

דוד אמסלם: הוא הפריע לי – – – אתה גינית אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתה מסלף?

דוד אמסלם: אמרת לי למה אני מוציא אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתה מסלף?

דוד אמסלם: בגלל אני מצפה שחבר כנסת לא יטיף לעבור על החוק – חוץ מכם; זה מה שקורה פה.

דוד אמסלם: זה לא ייאמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתה מסלף?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: קראת המלצות צוות – – –

דוד אמסלם: קראנו אותן.

דוד אמסלם: קראנו את כל ההמלצות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קראת אותן?

דוד אמסלם: כן, בוודאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לו הבנת אותן, לא היית מדבר ככה.

דוד אמסלם: תודה רבה, חאג' יחיא.

דוד אמסלם: תודה לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא הבנת אותן או שהתכוונת לא להבין אותן.

דוד אמסלם: לתופעות הבנייה הבלתי-חוקית יש גורמים רבים: ראשית, במקרים לא מעטים התוכניות שמכוחן אפשר לבנות כדין אינן עדכניות או אפילו לא קיימות כלל, ולכן נאלצים התושבים לבנות שלא כחוק.

דוד אמסלם: שנית, הליכי התכנון והוצאת היתר בנייה הם איטיים ובלתי יעילים, ובמקרים רבים נמשכים שנים רבות.

דוד אמסלם: דבר זה גם הוא תורם לבנייה הלא-חוקית, במידה רבה.

דוד אמסלם: גם מאמצי האכיפה נתקלים בקשיים רבים.

דוד אמסלם: רשויות האכיפה נתקלות בקשיים רציניים במימוש מדיניות האכיפה בתחום זה: הימשכות ההליכים, ענישה מקילה, היעדר אכיפה ביחס לביצוע צווי ההריסה הכלולים בגזרי-הדין ומשך הזמן הנדרש להוצאה לפועל של פסקי-דין הכוללים צווי הריסה.

דוד אמסלם: הרי הבעיה המרכזית בכל העניין הזה – גם פה אתם לא החלטתם איפה אתם תופסים את המקל.

דוד אמסלם: אתה יודע, לי אין בעיה כשמישהו תופס איזה עיקרון והולך אתו, גם אם אני לא מסכים לעיקרון, אבל לא יכול להיות שהוא משנה את העיקרון לפי האטמוספרה שלו.

דוד אמסלם: בהתחלה אמרתם את הדבר ההגיוני: למה אתה בא אחרי שהבניין כבר בנוי, ארבע קומות, והורס אותו?

דוד אמסלם: תבוא בשלב היסודות.

דוד אמסלם: כשרצינו לבוא בשלב היסודות אמרתם: למה אתם באים בשלב היסודות, שלוש שנים לפני הבנייה?

דוד אמסלם: תנו לו עוד קצת זמן.

דוד אמסלם: רבותי, אני מאמין שאם פועלים במהירות, בווקטור קצר, בלי עיכובים, בלי צווים ובלי כל מיני עיכובים אחרים, בסופו של דבר באמת אני מאמין שבשלב הראשוני זה הדבר הכי נכון לעשות.

דוד אמסלם: מי שעשה עבירת בנייה – בשלב היסודות צריך לעצור אותו.

דוד אמסלם: אבל אתם נלחמתם כל הזמן לתת לו עוד זמן, ועוד זמן, ועוד ערעור, ועוד זמן.

דוד אמסלם: הרי מה קורה בפועל היום?

דוד אמסלם: הוא הולך לבית-המשפט, יש לו איזה 20 הליכים שהוא מוציא: צו עיכוב ביצוע, צו זה, עולה, מערער לשלום, מהשלום למחוזי, מגיע לעליון, שוב לשלום.

דוד אמסלם: אחרי 20 שנה הבן-אדם אומר: מה, עכשיו אתם באים להרוס לי?

יוסף ג'בארין: מה הבעיה?

דוד אמסלם: עכשיו?

דוד אמסלם: אני כבר גר 20 שנה.

דוד אמסלם: זה מה שהחוק בא למנוע.

דוד אמסלם: אגב, זה מה שאמרתי גם – – –

יוסף ג'בארין: אתה נגד בית-המשפט?

דוד אמסלם: לא, זו הדוגמה שנתתי לך.

דוד אמסלם: בית-המשפט, גם פה – אנחנו הגבלנו גם את סמכות בית-המשפט בעניין הזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, בית-המשפט כפוף לחוק, והכול בסדר.

דוד אמסלם: עובדים לפי החוק.

יוסף ג'בארין: אתה נגד בית-המשפט.

דוד אמסלם: אנחנו חושבים שחלק מהסיפור של עבירות הבנייה שהתפתחו זה כל העיכובים וכל ההליכים המשפטיים שהלכו ונמרחו, הלכו ונמרחו.

דוד אמסלם: לכן, זה דבר שבאנו להסדיר בעניין הזה.

דוד אמסלם: נדבך מרכזי בהצעת החוק הוא עדכון ההוראות העונשיות והגברת הסנקציות שאפשר להטיל על עברייני תכנון ובנייה, בעיקר בדרך של החמרת הענישה והחמרה ניכרת של הענישה הכלכלית, היות שמניע מרכזי בביצוע עבירות בנייה הוא הרווח הכלכלי שאפשר להפיק מכך.

דוד אמסלם: עשינו הפרדה גם בין בנייה למגורים לבין בנייה עסקית.

דוד אמסלם: חלק גדול מאוד – וזה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אתה אוהב סיפורי המסוק.

דוד אמסלם: אני טסתי מעל האזור הזה שם – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: "רגבים"?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אגב, אתם שומעים "רגבים", עכשיו כאילו אנחנו מדברים נהיים ב"חיזבאללה".

דוד אמסלם: "רגבים" זה תנועה חשובה מאוד במדינת ישראל, ציונית – לצנינים בעיניכם – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: התנועה האסלאמית זה יותר טוב מ"רגבים" אצלכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם "רגבים" – – –

דוד אמסלם: הרי אתם כל הדיון, רק ראיתם "רגבים" – השתגעתם.

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: למה, על מה אנחנו מדברים?

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: אזרחים ישראלים צדיקים, ציונים – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: "רגבים" – – –

דוד אמסלם: – – עושים עבודת קודש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: רק אתה רואה אותם, אתה משתגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: לכן אני אומר, עשינו באזור ראש-העין – יש שם אזורי תעשייה שלמים לא חוקיים.

דוד אמסלם: לא חוקיים.

דוד אמסלם: לכן, עשינו הבחנה בין מה שנקרא – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: – – עבירת מגורים לבין עבירת תעשייה, כי בעבירת תעשייה הרווח הכלכלי זה האינסנטיב המרכזי לעבירה.

דוד אמסלם: לכן אנחנו גם בחוק, גם בחוק, הגברנו גם את הקנסות המינהליים לגבי הנושא של עבירות כלכליות; קרי, ראינו שם איזה מישהו פותח אולם בתוך שטח חקלאי, אולם אירועים.

דוד אמסלם: הוא אומר לעצמו: אני מוכן לשלם כל יום 1,000 שקל, כאן, כשההכנסה שלי היא 100,000 שקל.

דוד אמסלם: לכן חשבנו שהוא צריך לקבל קנס כזה שלא יהיה כדאי לו – לא רק שלא ירוויח, כל יום הפעלה גם יפסיד, וכך לא יהיה לו כדאי לפתוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: נוסף על כך, הצעת החוק נועדה לעדכן ולייעל את הכלים המינהליים המאפשרים סילוק של הבנייה הבלתי-חוקית והפסקת השימושים האסורים, הן בדרך של טיוב הליך הוצאת צווים מינהליים ושיפוטיים, הן בדרך של הענקת סמכויות לרשויות האכיפה לבצע צווים בעצמן והן בדרך של צמצום האפשרות להותיר על כנה בנייה בלתי חוקית ושימושים אסורים למשך פרקי זמן ארוכים.

דוד אמסלם: כך, למשל, החליטה הוועדה לכלול בהצעת החוק כלי חדש שמאפשר תפיסת כלים המשמשים לבנייה בלתי חוקית ואיסור השימוש בהם לפרק זמן קצוב.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם אפשרנו כניסה לתוך מבנים גם – מה שנקרא – ללא אישור.

דוד אמסלם: היום פקח לא יכול להיכנס – אם יש שם שער, הוא לא יכול לפתוח את השער, אז אנחנו כמובן אפשרנו את זה.

דוד אמסלם: המקום היחיד שעצרנו זה השימוש בכוח כלפי אדם; שם ביקשנו שזה יהיה עם שוטר.

דוד אמסלם: ככלל, אני לא רוצה להאריך בהצעת החוק; אתם מכירים אותה.

דוד אמסלם: זה, בגדול, הנושא.

דוד אמסלם: יש פה שלושה דברים – אני רוצה לסכם את זה ברמת ה-highlights; יש שלושה נושאים חשובים בהצעה: 1.

דוד אמסלם: אנחנו אפשרנו כלים מינהליים כדי בעצם לאכוף את עבירת הבנייה וגם להרוס את עבירות הבנייה, גם בנושא של שימוש וגם בנושא של הריסה.

דוד אמסלם: כנ"ל, אנחנו לא אפשרנו – החוק מצמצם יחסית למצב היום את כל ההליכים המשפטיים וכו', ואנחנו אפשרנו גם קנסות מינהליים, כדי שנשתמש בכלי המינהלי בעבירות כלכליות.

דוד אמסלם: אני חושב שבאמת הקנסות הכלכליים באים לפתור את הנושא של עבירות כלכליות.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם, ואומר שוב לאוכלוסייה – לנציגים הערבים: החוק הזה נועד לפתור בראש ובראשונה את איכות החיים של האוכלוסייה הערבית.

דוד אמסלם: הגיע הזמן שהם יעבדו לפי החוק, ובתכנון יהיו להם גם פארקים, גם כבישים רחבים, גם מדרכות, גם תאורה, כמו שצריך, ולא רק בתים; בית ובית, וכל אחד בונה איפה שהוא רוצה, גם על מגרשי ציבור, גם על מגרשים חומים, בכלל, על שטחים אדומים, על כבישים, על תשתיות לאומיות.

דוד אמסלם: היום, היום, בתשתית הלאומית של חברת חשמל, מתחת – אני לא מאמין – בתים מתחת לקו מתח עליון, שמי שגר מתחת חשוף לסרטן באופן ודאי, אבל זה לא מעניין את האנשים.

דוד אמסלם: לכן, הגיע הזמן לעשות סדר, כמו כל מדינה בעולם.

דוד אמסלם: אני לא מאמין שאיזה ערבי היה נוסע עכשיו לארצות-הברית, מחליט שהוא בונה איפה שהוא רוצה ועושה מה שהוא רוצה.

טלב אבו עראר: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: טלב, טלב, אני יודע שנתת הנחיה לבנות, כולם, ולא לעשות חשבון.

דוד אמסלם: אמרת את זה גם בוועדה.

טלב אבו עראר: תמשיך, תמשיך.

דוד אמסלם: הנה, בבקשה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – הגיע הזמן – אנחנו מתכוונים לעשות סדר אחת ולתמיד.

דוד אמסלם: האוכלוסייה הערבית תתחיל להתנהג כמו כל אוכלוסייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: גם תבנה לפי חוק, גם תשלם ארנונה, גם תשלם על מים – לא ש-50% ישלמו על מים.

דוד אמסלם: אני הולך לשפרעם, לתאגיד המים; מספר לי: השתפרנו.

דוד אמסלם: אני אומר לו: כמה?

דוד אמסלם: אומר לי: משלמים כבר 50%.

דוד אמסלם: זאת אומרת, 50% לא משלמים על מים בכלל.

טלב אבו עראר: דודו.

דוד אמסלם: כנ"ל ארנונה.

דוד אמסלם: נגמר.

דוד אמסלם: אני טוען: עבירה גוררת עבירה.

דוד אמסלם: נגמר הסיפור הזה.

דוד אמסלם: האוכלוסייה הערבית, נוח לה להנציח את המצב הזה.

טלב אבו עראר: – – –

דוד אמסלם: אנחנו חושבים שאזרח ערבי הוא בדיוק כמו אזרח יהודי.

דוד אמסלם: הוא ישלם ארנונה, ישלם מים, יעבוד לפי החוק, וגם יקבל קופת-חולים וביטוח לאומי כמו כל אזרח.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לא מעט הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: הוגש לי דף עם חלוקת הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, לפחות בישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות תפריע בישיבה, לא בעמידה.

טלב אבו עראר: גם סמוטריץ, חבר הכנסת, יושב בבית לא חוקי.

טלב אבו עראר: שיהרוס אותו.

טלב אבו עראר: בית לא חוקי.

יוסף ג'בארין: יקבל זכויות?

יוסף ג'בארין: יקבל הפשרת בנייה?

יוסף ג'בארין: זאת השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה נרשמת עם ההסתייגויות שלך, לנמק אותן?

יולי יואל אדלשטיין: אני, תאמין לי, מאמין שאתה תגיד את הדברים האלה לתוך המיקרופון.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: 15 דקות לרשותו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – יעל כהן-פארן, מטעם המחנה הציוני, עם עשר דקות, ולפי הרשימה: עפר שלח, עיסאווי פריג' וכן הלאה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר אלי כהן, בתחילת דברי אני מאחל חג פסח שמח לכולם, בריאות שלמה ושמחת חיים, (אומר בערבית: ולבני העדה הנוצרית – חג פסחא שמח, שקט ורגוע,) ונקווה שבשנה הבאה יהיו בשורות של שלום ושוויון.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו באווירה של חגים, אבל הממשלה הימנית בראשותו של בנימין נתניהו החליטה לכער ולקלקל את האווירה של החג.

עבדאללה אבו מערוף: בזמן הפגרה ובצל החגים היא מחליטה לחוקק חוק דרקוני, אכזרי, שמכוון במיוחד נגד האזרחים הערבים כמיעוט לאומי בארץ הזאת, שחייב להיות שווה זכויות, כמו כולם.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה מפריד אותנו רק חמישה ימים מיום האדמה.

עבדאללה אבו מערוף: ביום חמישי שעבר, ב-30 במרס 2017 השנה, ציינו, אזרחי המדינה הערבים, את השנה ה-41 ליום האדמה.

עבדאללה אבו מערוף: ולמי שלא יודע או מי שלא מודע או מי שלא רוצה לדעת מה היה יום האדמה, אז ב-30 במרס 1976, בצל המשך ההפקעות וגזלת האדמות של האזרחים הערבים, במשולש יום האדמה, כמו שאנחנו קוראים לו – בסח'נין, עראבה ודיר-חנא – נפלו שישה חללים מהאזרחים הערבים שהתנגדו לגזלת האדמות ולהמשך ההפקעות של אדמותיהם הפרטיות.

עבדאללה אבו מערוף: החללים האלה, שאנחנו כל שנה מציינים את זכרם: חדיג'ה שואהנה, רג'א אבו ריא וח'דר ח'לאילה מהעיר סח'נין, ראפת זוהיירי מנור-א-שמס, ח'יר יאסין מעראבה ומוחמד טאהא מכפר-כנא.

עבדאללה אבו מערוף: יום האדמה הזה אז, ב-30 במרס 1976, היה יום מאבק ויום היסטורי בחייהם ובמאבקם של האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: למה אנחנו ואני מזכירים את היום הזה?

עבדאללה אבו מערוף: כי בלי להזכיר מה המצב של האזרחים הערבים, שהם בעלי אדמות, שעד אז ועד שנות ה-70 היו להם 90% מהאדמות שבמדינה ועכשיו כ-3%, ההפקעות נמשכות ואין איפה לבנות.

עבדאללה אבו מערוף: ותחת הכותרת "תירוץ", "תירוץ", פיתוח הגליל אז, ב-1975, הממשלה החליטה להמשיך בגזלת האדמות.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, זה לא היה לא פיתוח ולא בטיח, לא אבטיח ולא פיתוח של הגליל; תחת תירוץ הלחימה נגד מה שנקרא "המאזן הדמוגרפי שבגליל", תושביה הערביים יותר מ-50%.

עבדאללה אבו מערוף: ואז החליטה הממשלה לגזול עוד 21,500 דונמים מהכפרים – אז הם היו כפרים – עראבה, דיר-חנא וסח'נין, ולכן, תחת הובלתה ובהנהגתה של המפלגה הקומוניסטית הייתה שביתה כללית, וזה נהפך ליום מאבק לאומי של האזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: אז נפלו החללים עקב הירי של כוחות הביטחון, שאז עשו סגר על הכפרים האלה מאז.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, המצב הזה, שקיים מאז ועד עכשיו, הכריח את האזרחים הערבים – אין להם אדמות, אין תוכניות בנייה, אין איפה לבנות – אכן לבנות על אדמותיהם הפרטיות, איפה שהם צריכים לבנות, בצל זה שלמדינה לא הייתה יוזמה בכלל לאשר תוכניות, אף שיש תוכניות בנייה.

עבדאללה אבו מערוף: שלטונות התכנון והבנייה לא אישרו שום תוכנית, ולא חשבו בכלל אפילו לחשוב – אני בטוח שלא, זה באוטופיה – לבנות או לייסד יישוב ערבי חדש בכל מקום שהוא לאזרחים הערבים בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא נעשה, ולכן יש מה שנקרא בנייה לא חוקית.

עבדאללה אבו מערוף: אין מושג כזה "בנייה לא חוקית"; יש בנייה לא מוסדרת, ועל השלטונות של התכנון והבנייה אכן להסדיר את הבנייה הזאת, הלא-מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: במשך עשרות שנים לא היו תוכניות; במשך עשרות שנים לא אושרו תוכניות אף שהוגשו תוכניות.

עבדאללה אבו מערוף: במשך עשרות שנים האדמות נגזלו והופקעו.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, צריך להעמיד לדין ולמשפט את שלטונות התכנון והבנייה, שלא אישרו תוכניות בנייה ולא נתנו אפשרות לאזרחים לבנות על אדמותיהם הפרטיות, שלהם, ולא עשו תוכניות מפורטות ותוכניות מתאר לכל היישובים הערביים.

עבדאללה אבו מערוף: אני אביא כמה דוגמאות לכמה אדמות היו בכמה יישובים ערביים – אלה רק דוגמאות – וכמה נשארו: קלנסואה – לפני הגזלה ולפני ההפקעות היו 28,000 דונם, ועכשיו נשארו רק 8,000 דונם; בא-טירה היו 32,000 דונם, ועכשיו רק 11,000 דונם – אלה רק דוגמאות; ירכא – 60,000 דונם, ועכשיו רק 14,000–15,000 דונם; ג'וליס – היו 15,000 דונם, ועכשיו רק 4,000; אום-אלפחם – 141,000 דונם, ועכשיו רק 20,000 דונם; א-ראמה – 25,000 דונם, ועכשיו רק 6,000 דונם; בענה – 17,000 דונם, ועכשיו רק קרוב ל-3,500 דונם; מג'ד אל-כרום – 21,000 דונם, ועכשיו רק 9,000 דונם.

עבדאללה אבו מערוף: ועוד ועוד הרבה דוגמאות: דיר-חנא – 16,000 דונם, ועכשיו רק 8,500 דונם; עראבה, איפה שהיה יום האדמה, 34,000 דונם, ועכשיו 9,200; סח'נין – 67,000 דונם, ועכשיו רק 9,000 דונם.

עבדאללה אבו מערוף: אלה רק דוגמאות קטנות.

עבדאללה אבו מערוף: למשל, דבורייה – 18,000, ועכשיו רק 5,700; כפר-כנא – 20,000, ועכשיו רק 10,000.

עבדאללה אבו מערוף: במצב הקיים הזה רוצים למנוע מהאזרחים הערבים לבנות את בתיהם על אדמותיהם שלהם; מהאזרח הערבי, שלא רוצה כמובן להפר את החוק, שאין לו איפה לגור.

עבדאללה אבו מערוף: מה משתמע מכל המדיניות הזאת, שלא לתת לבן-אדם לבנות את קורת הגג שלו, שהיא זכות בסיסית מחויבת לפי החוק?

עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, תעזוב את הארץ, תעזוב את המדינה מרצונך – מה שנקרא טרנספר.

עבדאללה אבו מערוף: לא מדובר על הריבוי הטבעי שישנו ומה שצריך.

עבדאללה אבו מערוף: ושום תוכנית מהממשלה, גם לא לדיור ציבורי, לא הייתה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן האזרחים הערבים נאלצים לבנות באופן שהם רואים לנכון על אדמותיהם, בשביל שתהיה להם קורת גג.

עבדאללה אבו מערוף: המצב הזה ממשיך ומתמשך, וסוף-סוף – לא יודע למה – הממשלה מחליטה לבדוק את העניין.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים למה.

עבדאללה אבו מערוף: לפני שנתיים, שנתיים וחצי, אולי יותר, הוקם צוות ה-120 וגם צוות של הבנייה לבדוק את עניין הבנייה וכל מה שנקרא בנייה לא מוסדרת אצל האזרחים הערבים, לבדוק מה המצב.

עבדאללה אבו מערוף: בדקו הרבה חודשים, ובמקום לבוא עם מסקנות שיתאמו את המלצות הצוות של ה-120, כמו שצריך – אנחנו אמרנו: בסדר, ההמלצות מקובלות, עם כל ההסתייגויות, עלינו, כולל הרחבת "הקו הכחול", תמ"א 35.

עבדאללה אבו מערוף: לא רק 2.5%.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו ביקשנו אז 8%.

עבדאללה אבו מערוף: ואם הממשלה ושלטונות התכנון והבנייה היו עונים, והייתה היענות מהם, אכן להרחיב את תמ"א, הקו הכחול – 8% זה לא הרבה, לא רק 2.5%.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו, יכול להיות שעכשיו לא היינו בבעיה, והחוק הזה – אין לו מקום בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אבל בכל זאת, המדינה התעקשה, ראש הממשלה התעקש ומינה צוות, ואמר ליועץ המשפטי, אז, בחודש פברואר 2015: בוא, תעשה ועדה, תבדוק מה שקורה אצל האזרחים הערבים בעניין הבנייה הלא-מוסדרת – קוראים לזה בנייה לא חוקית, אבל עוד פעם אני אומר: אני לא מכיר במושג הזה, "בנייה לא חוקית"; בנייה לא מוסדרת אצל האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: ובינואר 2016 הוועדה הביאה את מסקנותיה, אבל צריך כאן לשים לב לנקודה חשובה מאוד: בצל ההידברות בצוות 120 – ואנחנו תמיד אמרנו: בואו נעשה פסק זמן, שנתיים וחצי שלוש שנים, נעשה מיפוי שלם לכל הבנייה הלא-מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: נראה מה יש.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כמובן לא תמימים, ולא מדברים על שטחים שהם על אדמות מדינה – שיהיה מובן לכולם, ולא להגיד הסתה ודמגוגיה, שהבתים הם על אדמות מדינה.

עבדאללה אבו מערוף: רוב הבתים – 99.9% – הם על אדמות פרטיות.

עבדאללה אבו מערוף: נדבר ונראה מה הולך.

עבדאללה אבו מערוף: וכמובן, לא על תשתיות לאומיות, ולא שאי-אפשר להסדיר אותם.

עבדאללה אבו מערוף: בוא נעשה הידברות במשך שנתיים וחצי שלוש שנים.

עבדאללה אבו מערוף: הרבה ישיבות היו, הרבה מאמצים.

עבדאללה אבו מערוף: נראה מה הולך ונסדיר את מה שקיים, ואחר כך נתחיל דף חדש – זו הייתה הפנייה שלנו, של חברי הכנסת של הרשימה המשותפת, של כל הצוות שהיה בצוות 120, של ראשי הרשויות המקומיות של התושבים הערבים, של ועדת המעקב לענייני האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: זו הייתה הבקשה, הלגיטימית ביותר, שבמשך עשרות שנים הממשלות הפנו גב לאזרחים הערבים, ועכשיו הגיע הזמן שאכן, בואו נעשה דבר וצעד נכון, הגיוני.

עבדאללה אבו מערוף: הייתה היענות חלקית ביותר – ביותר – שהרשימה המשותפת הייתה שותפה לה, עוד לפני שמסקנות קמיניץ הועלו, שעם חוק התקציב, בנובמבר 2015, עם התקציב, חוק ההסדרים, הצלחנו להביא תיקון לפי המלצות צוות 120, לפי המלצות הממשלה, גם – תיקון לחוק התכנון והבנייה, שאכן ייתן, אולי, איזושהי תקווה קטנה להסדיר את הבניינים הקיימים.

עבדאללה אבו מערוף: ובחוק אנחנו התעקשנו שנתחיל מאפס, וכל הבניינים שייבנו מהתחלת – מ-1 בינואר 2016.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה אז, ושלטונות התכנון – ומשרד המשפטים התעקש, אמר: אני רוצה שנתחיל מ-2011.

עבדאללה אבו מערוף: אחר כך הגענו לפשרה.

עבדאללה אבו מערוף: את זה אני אומר לזכות מה שהיה, לזכות – אנחנו רוצים לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: ואז הגענו להסכמה שהבתים שנבנו עד 1 בינואר 2014 ייכנסו להסדר.

עבדאללה אבו מערוף: ופתאום – בסדר, על זה הסכמנו.

עבדאללה אבו מערוף: אפילו שנתיים לא נכנסו הבתים שנבנו אחרי 1 בינואר 2014.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו הסכמנו, מכוונות טובות מאוד, ללכת, להתחיל צעדים ראשונים.

עבדאללה אבו מערוף: אבל הממשלה – אנחנו בטוחים שהממשלה הימנית הזאת, בראשותו של בנימין נתניהו, בהנצחתם של הבית היהודי, לא מוצא חן בעיניהם הסדרים.

עבדאללה אבו מערוף: ובאו ההמלצות של קמיניץ איך לעשות הגברת אכיפה אצל – מה שנקרא הבנייה הלא-חוקית – אצל האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: במקום, אכן, שהחוק ההוא, שחוקק עם חוק ההסדרים, שתוקן עם חוק ההסדרים, אכן יצא לפועל – שאנחנו היינו בעד – באו לחסום את החוק הזה, ובאו עם המלצות שהן דרקוניות, אכזריות, איך לעשות, איך, מה שנקרא, לאכוף את החוק, תחת הכותרת "עבריינות".

עבדאללה אבו מערוף: ואני לא רוצה לחזור על מילים שמנכ"ל משרד ראש הממשלה אמר בוועדה, מה שאמר: מערב פרוע.

עבדאללה אבו מערוף: אלה מילים שהוא חייב לחזור בו ולהוציא מהפרוטוקול.

עבדאללה אבו מערוף: האזרחים הערבים לא עבריינים, ואין מערב פרוע.

עבדאללה אבו מערוף: הם שומרי חוק, והם רק רוצים לבנות ולקבל קורת גג.

עבדאללה אבו מערוף: אני חוזר על זה שוב ושוב.

עבדאללה אבו מערוף: ובאופן חפוז מאוד, מאוד מאוד, הממשלה מחליטה לקבל, לאמץ, את המלצות קמיניץ, ולהנחית את החוק הזה בקריאה ראשונה באוגוסט שנה שעברה – וכולכם עדים לזה – כמובן בצורה חפוזה ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: וניכנס לחוק הזה, האכזרי, לסעיפי החוק, שהם – קודם כול צריך לציין שאפילו הסנגוריה הציבורית, הסנגוריה הציבורית, מסתייגת מהחוק.

עבדאללה אבו מערוף: ואנחנו ביקשנו – – –

יוסף ג'בארין: גם לשכת עורכי-הדין.

עבדאללה אבו מערוף: גם לשכת עורכי-הדין, אבל אני אומר, הסנגוריה הציבורית מסתייגת מהחוק, וביקשנו שיבואו ויביעו את דעתם בוועדה, לפני הוועדה.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, לצערי הרב, הם לא הגיעו, כי הם שייכים למשרד המשפטים.

עבדאללה אבו מערוף: ומה עוד?

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים שכל עניין התכנון והבנייה שייך – למי?

עבדאללה אבו מערוף: לשר האוצר, לכבוד השר משה כחלון; הוא אחראי לתכנון ובנייה, ואין לו שום נגיעה לחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון שהממשלה אחראית ויש לה זכות לחוקק מה שהיא רוצה.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שאמרנו מלכתחילה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל לעקוף את מי שאחראי לתכנון והבנייה, את שר האוצר, ולהגיד לו: תשתוק – סליחה על הביטוי – אל תתערב?

עבדאללה אבו מערוף: ולצערי הרב, הוא לא התערב בכלל בחקיקה – בכלל במהלך החקיקה.

עבדאללה אבו מערוף: כאחראי זה גם אומר דורשני.

עבדאללה אבו מערוף: ובא החוק הזה, על כל סעיפיו.

עבדאללה אבו מערוף: מלכתחילה אנחנו אמרנו: אנחנו עקרונית מתנגדים לחקיקת החוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כול, צריך להסדיר את כל הבנייה הלא-מוסדרת אצל האזרחים הערבים, ואחר כך לבוא עם חוק.

עבדאללה אבו מערוף: עוד שנתיים, עוד שלוש, עוד ארבע, עוד חמש, תחוקקו כל חוק שאתם רוצים, אבל קודם צריך להסדיר, ללכת כמו שצריך.

עבדאללה אבו מערוף: ובא החוק האכזרי הזה – מה שמשת

עבדאללה אבו מערוף: מע ממנו – אני אשאיר את הדברים לעמיתי, לחברי הכנסת מהרשימה המשותפת, לדבר על החוק מבחינה חוקתית, אבל ניתן שתי דוגמאות: החוק הזה, קודם כול, הוא חוק שלא עומד בבג"ץ.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי הוא לא רק, לפעמים, הולך רטרואקטיבית.

עבדאללה אבו מערוף: הוא נותן אפשרות לצווים מינהליים לעקוף בית-משפט, לחסום בית-משפט, לחסום את האפשרות של האזרח להגיע לבית-המשפט, בכל מיני תירוצים ודרכים לא חוקתיים, שהאזרח לא יכול לערער – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: – – שהאזרח לא יכול לערער.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה מרשיע את כל מי שמעורב בבנייה.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר, רוצים לעשות סדר, אבל הוא מרשיע אנשים חפים מפשע: גם קבלן העבודה, גם הפועלים, גם מי שיש לו איזו זכות או איזו נגיעה לאדמה, גם המשאיות שמביאות חומרי בניין, גם בעלי הקרקעות, גם המהנדס – כולם.

עבדאללה אבו מערוף: ומה עוד?

עבדאללה אבו מערוף: הוא מאפשר כפל קנסות, שמגיעים ליותר מחצי מיליון שקל.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, עכשיו, נכון שיש קנסות, יש עכשיו, אבל ההפעלה של הצווים המינהליים בצורה הדרקונית הזאת אומרת דורשני.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, כמובן, החוק לא יעמוד בפני בג"ץ.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם אנחנו בעירבון מוגבל מתייחסים לעניין של כל מיני – של הבג"צים ושל בית-המשפט, עם כל הכבוד, אנחנו עם הערכה גדולה, אבל החוק הזה רצה לחסום, רצה להגיד לבית-המשפט: זה לא עניין שלכם, אל תתערבו, תשתקו ותעמדו בצד – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – וגם החוק, מהמבט הזה, החוק הזה לא חוקתי בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן אנחנו מתנגדים לחוק בכללו, אף-על-פי שאנחנו נאבקנו בצורה איתנה שהחוק הזה יחול אך ורק על בניינים חדשים.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם זה היה כאילו אנחנו כן ניכנס לחוק או לא ניכנס לחוק; מבחינה עקרונית אנחנו נגד החוק, אבל אנחנו חייבים, כמה שאפשר, למזער את הנזק שיהיה מהחוק הזה, הנזק האדיר שיהיה, הנזק הדרקוני שיהיה.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, בכל זאת, אפילו שאנחנו במידה מסוימת הצלחנו למזער את הנזק שיכול להיות לאזרחים הערבים, אנחנו מתנגדים לחוק בכללו.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מקווים שהכנסת לא תאשר אותו, כי זה יהיה יום שחור לדמוקרטיה, יום שחור לזכויות האדם, לזכויות האזרחים הערבים, ונקווה שהכנסת לא תאשר אותו, ותחשוב פעמיים, שלוש, ארבע, חמש – תיתן פסק-זמן של שנתיים וחצי, שלוש שנים, כמו שהצענו, תרחיב את התמ"א ל-8%, רק 8%, ואז אנחנו נדבר על מה שאפשר לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, יש לך עשר דקות – עד עשר דקות – לנמק את ההסתייגויות לחוק.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, השר אלי כהן, יושב-ראש הוועדה דודי אמסלם, כנראה התגעגעתם.

יעל כהן-פארן: אני באמת שואלת מה בער להביא את החוק היום, דווקא היום, באמצע הפגרה.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים, דיוני פגרה מיוחדים להעביר תקציב אני עוד יכולה להבין – להעביר דברים דחופים, שגם אם אני מתנגדת אליהם, כמובן, אני יכולה להבין שאולי יש דחיפות.

יעל כהן-פארן: מה דחוף בהעברת החוק הזה ובכינוס שלנו פה במליאה היום?

יעל כהן-פארן: אני בטוחה שכולם היו צריכים לפנות מהיומנים העמוסים שלהם, כי מי שחושב שפגרה זו חופשה, אולי כדאי שיסתכל ביומנים שמפורסמים באינטרנט.

יעל כהן-פארן: אבל באמת, באמת קשה לי להבין למה הגענו לפה היום להצביע בקריאה השנייה והשלישית.

יעל כהן-פארן: תראו, החוק הזה – באמירה של "אנחנו רוצים שתהיה זו מדינת חוק, ומדינה שהחוק בה נאכף", הכול טוב ויפה; גם אני רוצה שלא תהיה בנייה לא חוקית ושחוקים במדינת ישראל ייאכפו.

יעל כהן-פארן: אבל בחוק הזה, בתוך החוק הזה יש חוסר מידתיות מופרע בצורה – ואני באמת אומרת:

יעל כהן-פארן: לא יכול להיות במדינת ישראל בשנת 2017, עשרות-אלפי בתים שנבנו בבנייה שהיא מחוץ לחוק – לא יכול להיות שיראו את כל האנשים בהם עבריינים, פושעים.

יעל כהן-פארן: הם הרי לא פושעים, ואנחנו יודעים שבמיוחד, כמובן, מדובר פה על המגזר, על האוכלוסייה הערבית, על החברה הערבית, שיש לה בעיות רציניות של תכנון ובנייה, שלא מקודמות תוכניות.

יעל כהן-פארן: חוקי התכנון והבנייה בעצם מבוססים על זה שיש תכנון ויש אכיפה.

יעל כהן-פארן: אבל כשאין תכנון, אז איך תהיה אכיפה, כשהתכנון כל כך לוקה, כמו ביישובים הערביים, כשאין תוכניות מתאר, כשמי שאמור להביא את תוכניות המתאר לא מביא את התוכניות שאמורות להסדיר ואמורות לעבוד ולשרת את האוכלוסייה בכל ישראל.

יעל כהן-פארן: עכשיו, כל כך הרבה שנים קיים הפער הזה, כל כך הרבה שנים לא הוסדרו הדברים, והדברים האלה עלו במיוחד בשנים האחרונות, לנוכח הריסת הבתים, לנוכח ההתנהלות שכל כך הרבה בתים לא מחוברים לחשמל, מחוברים בצורה לא חוקית ומסוכנת, וגנרטורים מסוכנים מסכנים את החיים של האנשים.

יעל כהן-פארן: ברור שצריך להביא פה הסדרה.

יעל כהן-פארן: אבל החוק הזה, חוק שכל כך בוער לממשלה להעביר אותו – לא ברור לי איזו הסדרה הייתה לכם בראש כשהבאתם את החוק כאן, לשולחן הכנסת.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראו, יש פערים חברתיים אדירים בין המגזרים, בין האוכלוסייה היהודית לערבית בישראל.

יעל כהן-פארן: על זה אני לא ארחיב כאן את הדיבור.

יעל כהן-פארן: אלה דברים שאנחנו חיים אותם וחווים אותם כאן יום-יום.

יעל כהן-פארן: מה שאתם עושים בחוק הזה זה להפר את האיזון העדין שעוד קיים בין האוכלוסיות, את האיזון העדין כל כך של חיים משותפים, עם כל הקושי שבהם, שעוד קיימים פה, בארץ.

יעל כהן-פארן: פשוט, הדרך היחידה שאני יכולה להבין מדוע החוק הזה עולה היום – הוא פשוט לשים אצבע בעין לכל האוכלוסייה הערבית בישראל; הוא פשוט לבוא ולשרת את הבוחרים שלכם, של הליכוד, של הבית היהודי.

יעל כהן-פארן: ועמותת "רגבים" הייתה מאוד פעילה בקידום של החוק הזה, ומשרד המשפטים בראשות איילת שקד בעצם הוא שהוביל את החוק הזה.

יעל כהן-פארן: לבוא ולהוסיף עוד שמן למדורה, להוסיף עוד עצים למדורה כדי להבעיר – זו הדרך היחידה שבה אני יכולה לראות את זה, ושגם מצדיקה את ההבאה שלו, כנראה, היום באמצע הפגרה.

יעל כהן-פארן: תראו, אנשים שבנו בתים בצורה לא חוקית וללא היתר לא עשו את זה כי הם רוצים להיות עבריינים; הם עשו את זה, בדרך כלל, כי פשוט לא הייתה להם שום ברירה; כי זאת הייתה הדרך היחידה להשיג קורת גג מעל ראשיהם וראשי הילדים שלהם.

יעל כהן-פארן: לראות אותם כעבריינים, זה הופך את כל הממשלה הזאת, בעיני, לעבריינית.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראו, שני הדברים המרכזיים הבעייתיים מאוד מאוד בחוק הובאו גם במכתב של הסנגוריה הציבורית, שבאופן מדהים – היא שייכת למשרד המשפטים, ומשרד המשפטים, ארז קמיניץ, המשנה ליועמ"ש היה המקדם של החוק הזה המכונה "חוק קמיניץ" – משרד המשפטים כנראה התעלם מהשלוחה הזאת שלו, שיש בה הסתכלות קצת אחרת.

יעל כהן-פארן: לדעתי, אם הם קראו את המכתב הזה – שאני הולכת להביא ממנו כעת – אולי היו משנים שם משהו.

יעל כהן-פארן: תראו, מכתב שהופנה ליושב-ראש הוועדה אמסלם עוד בסוף ינואר, אבל הוא לא הוצג בוועדה – לבקשתי, שהסנגוריה הציבורית תציג את עמדתה; יכול להיות שהם לא רצו, משיקולים פנימיים של המשרד, להילחם באנשים ובשרה שלהם, אבל הם לא הציגו בוועדה את העמדה שלהם.

יעל כהן-פארן: הסנגוריה הציבורית באמת מתריעה על שני דברים עיקריים: קודם כול, שהחוק הזה מרחיב את מעגל האחריות הפלילית, ובעצם אין כאן מידתיות: כל עבירת בנייה נראית אותו הדבר, עבירה קלה כחמורה, בלי שום שיקול דעת.

יעל כהן-פארן: מי שסגר מרפסת ומי שבנה ארמון – בשניהם אותה מידה של הפרת חוק, ואין כאן הסדרה של הענישה לפי החומרה.

יעל כהן-פארן: בעצם יש החמרה של הענישה באופן גורף.

יעל כהן-פארן: אני מקריאה כמה קטעים מהמכתב של הסנגוריה, כי אני חושבת שהם מביעים את הדברים בצורה כל כך חדה: מניסיוננו המצטבר בטיפול בעבירות תכנון ובנייה – כן, הסנגוריה מגינה על אזרחי ישראל שלא יכולים להביא עורך-דין פרטי – עולה כי רבים מהעוברים עבירות על חוק התכנון ובנייה אינם מבצעים את העבירות ממניעים כלכליים בהכרח, אלא מדובר באזרחים נורמטיביים ביסודם, אשר נואשו מטיפול הרשויות בעניינם, אנשים קשי-יום הנאנקים תחת עול החיים ונאבקים בקשיי קיום ופרנסה, שביצעו עבירות מתוך הכרח קיומי בסיסי.

יעל כהן-פארן: כך, למשל, מדובר בנאשמים שמתגוררים באזורים שבהם לא קיימת כלל הסדרה תכנונית או באזורים שבהם ההסדרה אורכת שנים רבות והרשויות אינן נותנות מענה לצרכים הבסיסיים של האזרחים המתגוררים בתחומן ונמצאים במצוקה הולכת וגוברת.

יעל כהן-פארן: הדברים האלה שעולים – באמת, בסוף מגיעים תיקים לבתי-משפט, והסנגוריה הציבורית מגינה על האנשים שעומדים בפני רשויות החוק.

יעל כהן-פארן: אני אביא ציטוט משופט ששמע תיקי בנייה רבים, מדבריו של כבוד השופט טורס באחת הוועדות לתכנון ובנייה בלב הגליל: "בעניין זה אעיר כי כשופט השומע תיקי תכנון ובנייה רבים, יכול אני לומר כי ענף זה של המשפט לוקה לא אחת בהגשת כתבי אישום ללא תשתית ראייתית איתנה וללא בירור מעמיק בדבר טענות החשודים.

יעל כהן-פארן: כך, בתיקים רבים, מועתקת זירת הבירור מחדרי החקירות לאולם בית-המשפט, כאשר במסגרת משא-ומתן בין הצדדים – לאחר הגשת כתב האישום – מתוקן כתב האישום לאחר שהמאשימה למדה מהנאשם עובדות שלא ידעה קודם לכן – – – טענות אשר ניתן היה לברר בחקירה פשוטה של הנאשם".

יעל כהן-פארן: עכשיו תראו.

יעל כהן-פארן: בהצעת החוק הזאת עבירות לפי חוק התכנון והבנייה יהיו עבירות של אחריות קפידה, זאת אומרת, הן לא דורשות אפילו, מצד התביעה, איזו הוכחת יסוד נפשי, וההגנה המשפטית שתעמוד לנאשמים על מנת להתגונן תהיה מצומצמת ביותר – יותר מצומצמת ממה שהיא כיום.

יעל כהן-פארן: אז יש כאן הרחבה של מעגל האחריות הפלילית, שתעמיד הרבה מאוד אנשים נורמטיביים כעבריינים, וכמובן – העלאת רף הענישה.

יעל כהן-פארן: ואולי הדבר הבעייתי ביותר הוא צמצום שיקול הדעת השיפוטי והרחבת שיקול הדעת המינהלי.

יעל כהן-פארן: שתבינו, בחוק, גם אם צו מינהלי כבר יושם ונגיד הרסו את הבית, עדיין הנאשם יכול לעבור הליך פלילי.

יעל כהן-פארן: זה משהו – כבר עשית את הצעד המרחיק ביותר שהחוק מאפשר לך, הרסת את הבית, הסרת את עבירת התכנון והבנייה, ועדיין העבירות הפליליות יושתו על הנאשמים.

יעל כהן-פארן: והמגמה הכי הכי בולטת שבאה בהצעת החוק נוגעת לצמצום שיקול הדעת השיפוטי.

יעל כהן-פארן: גם פה אני רוצה לצטט מהמכתב:

יעל כהן-פארן: הסנגוריה הציבורית סבורה כי החמרה נוספת של הענישה בד בבד עם צמצום שיקול הדעת השיפוטי יביאו לכך שבתי-המשפט יהיו כבולים להוראת החוק באופן שלא יוכלו לתת משקל מתאים למאפיינים הייחודיים של העבירה או של הנאשם, דבר שעלול לפגוע בזכויות האזרחים להליך ראוי בעניינם ולמשפט הוגן וצודק, וכן, לערער את אמון הציבור בבתי-המשפט.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהדברים האלה מדברים בעד עצמם.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהחוק הזה הוא לא ראוי, הוא יפגע באמון בבתי-המשפט, הוא יפגע במרקם החיים הכל-כך כל כך עדין שיש לנו כאן בין החברה היהודית לערבית, הכל-כך רגיש גם ככה, והוא רק ישרת את האינטרסים הפוליטיים שלכם – של ראש הממשלה, של הליכוד, של הבית היהודי.

יעל כהן-פארן: וכמובן, אנחנו לא ניתן לו יד, אנחנו מתנגדים, ואני קוראת גם לכל מי שעיניו בראשו ורואה לאן החוק הזה הולך לקחת אותנו, גם מהקואליציה, להתנגד לחוק.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח – בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, אדוני.

עפר שלח: חברי חברי הכנסת, החוק שמונח בפנינו איננו חוק רע מיסודו, ומי מאתנו לא בעד הקפדה על חוקי התכנון והבנייה, מי מאתנו הוא לא בעד חוק וסדר, כולל הביטוי שלהם בכך שלא תהיה בנייה לא חוקית ושהחוקים והכללים בתחום הזה ייאכפו.

עפר שלח: אלא שיש שתי מגרעות בעצם העובדה שאנחנו מתכנסים לדבר עליו ברגע הזה.

עפר שלח: הראשונה היא שכל מה שנוגע לחוקי התכנון והבנייה במגזר הערבי לא נעשה באמת כדי לאכוף את חוקי התכנון והבנייה במגזר הערבי, כי אם הכוונה הייתה שאכן יהיה סדר ואכן תהיה בנייה, אז היו גם תוכניות מתאר במגזר הערבי, והיו גם מהלכים אמיתיים כדי ליצור מצב שאזורי תעשייה במגזר הערבי, או בנייה פרטית במגזר הערבי, לא יהיו מותנים בכל כך הרבה כללים ולא יינגסו מכל כך הרבה כיוונים, שלא יהיה אפשר לסדר את זה.

עפר שלח: בלי זה, חבר הכנסת אמסלם, החוק הופך להיות בסך הכול עוד אמירה שאנחנו הולכים לאכוף שם מה שאנחנו לא הולכים לאכוף.

דוד אמסלם: – – – הרבה מאוד כספים, במה שאתה אומר, וגם מדיניות האכיפה שסיכמנו עליה בוועדה, היא בוודאי תומכת.

עפר שלח: בסדר.

עפר שלח: בואו נראה שאכן הכספים יושקעו ואכן תוכניות המתאר ייעשו, ואז נראה.

עפר שלח: בינתיים, אני מזכיר לך, חבר הכנסת אמסלם, את מה שאתה לא צריך אותי בשביל להיזכר, שכשהוגשה תוכנית האוצר על – לא יודע, 15 מיליארד זה איזה מספר שהופרח באוויר – על הרבה מיליארדים למגזר הערבי, מייד היו שרים שקמו ואמרו: כן, ואנחנו עכשיו צריכים לדאוג להריסת בתים במגזר הערבי במסגרת חוקי התכנון והבנייה.

עפר שלח: אבל זו המגרעת הקטנה של העובדה שאנחנו מתכנסים כאן לדיון פגרה מיוחד בחוק הזה, ותודה גם אתה – ואני מברך על עבודתך בתחום הזה ובכלל – תודה גם אתה: אין בו דחיפות במובן הזה שצריך לעשות אותו ממש לפני הפסח או לפני יום העצמאות או במהלך פגרת הכנסת.

עפר שלח: אנחנו מתכנסים על זה בזמן שאיננו מתכנסים לדון בדברים החשובים שעומדים על סדר-היום.

עפר שלח: אנחנו לא מתכנסים כדי לדון במה שקרה אתמול בסוריה, שמחייב את מדינת ישראל לנקיטת עמדה מוסרית – שאנחנו איננו נוקטים כבר שש שנים – בטבח העם שמתחולל מעבר לגבולות שלנו, לפעולה בין-לאומית.

עפר שלח: אני לא אומר שאנחנו צריכים להתערב בכוח בסוריה, חס וחלילה לנו הדבר הזה, אבל גם בפעולות הומניטריות גדולות יותר וגם בפעולה בין-לאומית, אנחנו, מדינה שהוקמה על זיכרון השואה, מדינה שבה שואלים עד היום איך העולם שתק – אנחנו שותקים, אבל אנחנו מתכנסים כדי לדון על חוקי התכנון והבנייה במגזר הערבי.

עפר שלח: והממשלה הזאת, שאיננה עושה את הדבר הזה ואיננה דנה בדבר הזה, הביאה אותנו – ראש הממשלה הזה הביא אותנו בשבועות האחרונים למה שכונה על-ידי חברי כנסת מהקואליציה, לא על-ידינו מהאופוזיציה, כטרלול מוחלט בסוגיה של תאגיד השידור הציבורי; אל ספן של בחירות שיעלו מיליארדים – ואגב, איפה המיליארדים האלה כשנרצה לשים אותם בתשתיות במגזר הערבי או בכל מקום אחר?

עפר שלח: בדברים האלה אנחנו מתעסקים, לדברים האלה אנחנו מתכנסים.

דוד אמסלם: אתם נגד הקדמת הבחירות?

דוד אמסלם: אני שואל, אתם נגד הקדמת הבחירות?

עפר שלח: אנחנו?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: תגיד כן.

עפר שלח: אנחנו אומרים מה שאומר כל אזרח – – –

דוד אמסלם: אתם נגד הקדמת הבחירות?

דוד אמסלם: זה עולה כסף.

עפר שלח: חבר הכנסת אמסלם, שאלת שאלה.

עפר שלח: אנחנו אומרים מה שאומר כל אזרח במדינת ישראל: אם אנחנו על הנושא הזה, על הטרלול המוחלט הזה של התאגיד, שכבר עולה לנו מיליונים ויעלה לנו עוד מאות מיליונים; על זה שראש הממשלה משנה את דעתו ארבע פעמים ב-48 שעות ופעם יהיה תאגיד ופעם רק עוד חצי שנה ופעם נעשה אותו, אבל בלי חדשות ותחקירים, ופעם נעשה אותו אבל נחבר אותו לרשות השידור ונקים בכלל משהו חדש.

דוד אמסלם: – – –

עפר שלח: אם אנחנו על זה מגיעים לספן של בחירות, אף – –

דוד אמסלם: עזוב, עזוב את זה.

דוד אמסלם: אתם נגד הקדמת הבחירות?

עפר שלח: – – אזרח במדינת ישראל שמסתכל על הדבר הזה לא – חושב שמדובר פה בממשלה שיצאה מדעתה ואיבדה את ברגיה, ודיון הפגרה הזה על הנושא הזה הוא רק חלק מזה.

עפר שלח: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: לרשותך 20 דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אומנם חברי עפר שלח לקח לי את הדברים שרציתי להתחיל בהם, אבל בכל זאת אני אחזור ואומר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמסלם, שבוע מאז שהודיעו לנו שיש דיון, אמרתי לעצמי: דיון פגרה על חוק קמיניץ, דיון פגרה על חוק קמיניץ.

עיסאווי פריג': התחלתי לחשוב מכל מיני כיוונים למה ואיך.

עיסאווי פריג': בפגרה מביאים את חברי הכנסת לדיון על קמיניץ.

עיסאווי פריג': הרצתי כמה שאלות, לא הצלחתי למצוא תשובות מלבד תשובה אחת, שאתם כל כך, ברמת החשיבה שלכם – יש לכם ציבור ערבי, ואין יותר טוב מלכנס מליאה כדי לקחת את שק החבטות הזה שנקרא הציבור הערבי ולחבוט בו: זה משרת אותנו פוליטית.

עיסאווי פריג': להביא שיח, לחבוט בציבור הזה – איך לחבוט בו?

עיסאווי פריג': נביא למליאה הריסה בלתי חוקית.

דוד אמסלם: ואם היינו עושים את זה בעוד חודש?

דוד אמסלם: ואם היינו עושים את זה עוד חודש?

עיסאווי פריג': אתמול התראיינתי יחד עם חבר הכנסת אמסלם בערוץ הכנסת, והוא אמר לי: תראה, זה שרוצים לתקוף תמיד – איפה כתוב שהחוק הזה מכוון נגד ערבים?

עיסאווי פריג': תגיד, אתה טיפש?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': אני מכיר אותך, אתה חכם.

עיסאווי פריג': אתה מנסה לטמטם?

עיסאווי פריג': לאן אתה רוצה להגיע?

עיסאווי פריג': לאן אתה רוצה?

עיסאווי פריג': ומה אמסלם ממשיך ואומר: אתם לא משלמים ארנונה, אתם לא משלמים מים.

עיסאווי פריג': יעני, המנטרה הזאת שלמדתם, כשאתם מביאים חקיקה נגד ערבים, למדתם בבית-הספר של ראש הממשלה: אתם לא משלמים ארנונה, לא משלמים מים, המנהיגים מושחתים, חמולות, אתם בונים בלתי חוקי.

עיסאווי פריג': אתה לוחץ על הכפתור וזה משתחרר לך, וזה משתחרר לך, כמו לרבים.

דוד אמסלם: אני אומר עובדות, עובדות.

דוד אמסלם: אני הייתי בשפרעם – – – המים, אתה לא היית – – – אחוז לא משלמים מים – – – אתה מעולם לא דייקת בעובדות.

דוד אמסלם: אתה, העובדות לא מעניינות אותך.

עיסאווי פריג': מאז הדיון הלכתי ובדקתי עובדות.

עיסאווי פריג': כל העובדות שאמרת – שקר אחד גדול.

עיסאווי פריג': הארנונה בחברה הערבית בעלייה מטאורית.

דוד אמסלם: מה זה עלייה?

דוד אמסלם: מ-10% ל-20%.

עיסאווי פריג': עברה את ה-85%.

עיסאווי פריג': לך תעשה שיעורי בית ותבוא.

דוד אמסלם: אני אביא לך את הנתונים.

דוד אמסלם: אתה יודע שזה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: – – –

עיסאווי פריג': אז שאלתי את עצמי, הזילות שלכם, להביא אותנו – אתה, עזוב, אתה לא מעודכן, אתה מעודכן במה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: אני אביא לך את הנתונים, גם בפירוט.

עיסאווי פריג': עכשיו לעניין עצמו.

עיסאווי פריג': אני, כששאלתי את עצמי – אני עליתי לכאן, וחברים, אני מרגיש בושה.

עיסאווי פריג': אני אמשיך את מה שאמר עפר לפני: מתחוללת לידינו זוועה של רצח עם, זוועה בלתי נסבלת שזה שש שנים משתוללת לידנו, גוג ומגוג.

עיסאווי פריג': אנשים חסרי מוצא, חיות של אדם, החל מהמשטר עד כל המיליציות, נלחמים אחד בשני, והילדים של העם הסורי, זה שש שנים, משלמים את המחיר של האינטרסים הכלכליים האסטרטגיים של כל המדינות – מהדוב הרוסי ועד האמריקני – שיש להם באזור, והעם ממשיך לשלם.

עיסאווי פריג': כל ההיסטוריה, ההיסטוריה של שנות ה-30 וה-40, של זוועות ושואה שהתחוללה שם – והעולם אז חשב באותו קו, השתדל להסיט את מבטו מזוועות או גילה אדישות.

עיסאווי פריג': מה השתנה מאז ועד היום, חברים?

עיסאווי פריג': מה השתנה?

עיסאווי פריג': לפני חצי שנה בא נשיא רוסיה ל"יד ושם" וכתב – לפני חצי שנה, נשיא רוסיה; רוסיה, ששולטת בכל אבן שזזה שם.

עיסאווי פריג': מה הוא הוא כתב ב"יד ושם"?

עיסאווי פריג': מה שקרה בשואה צריך להיות שיעור לכל האנושות, להיות חקוק – מה, אמר את זה – הזיכרון הזה צריך להיות חקוק בתולדות האנושות לנצח.

עיסאווי פריג': זה נשיא רוסיה, רוסיה שאנחנו רואים אותה בסוריה.

עיסאווי פריג': חברים, הזוועה שמתחוללת בסוריה, ורצח העם – אני אומר ומדגיש – מהמשטר עד כל המיליציות, וכל הילדים הסורים והמשפחות שמשלמים את המחיר, זה אות קין על מצחה של האנושות, והעמדה והשתיקה של העולם – והשתיקה של העולם היא חלק מאות קין; מה עושה העולם?

עיסאווי פריג': ביד אחת מביא נשק וביד השנייה מביא עזרה הומניטרית.

עיסאווי פריג': איזה צחוק זה?

עיסאווי פריג': איזה צחוק זה?

עיסאווי פריג': יד נותנת במקל, ויד בגזר.

עיסאווי פריג': הסיוע ההומניטרי שבא אחרי הסיוע בנשק – לזה אנחנו קוראים עולם?

עיסאווי פריג': זה אותו קין.

עיסאווי פריג': אני, ברשות

עיסאווי פריג': כם – עם כל הזוועות האלה אנחנו צריכים להתכנס כאן ולהתעסק עם איך עוד מרביצים לשק החבטות הזה שנקרא הציבור הערבי.

עיסאווי פריג': יושבים אתנו באולם גם תלמידי תיכון, אני רואה, ויושבים ובאים לשמוע.

עיסאווי פריג': אהלן וסהלן לכנסת.

עיסאווי פריג': תקשיבו, חברים, אתם באים לשמוע במליאה חוק על אכיפה שוויונית נגד הבנייה הבלתי-חוקית.

עיסאווי פריג': כולנו נגד בנייה בלתי חוקית.

עיסאווי פריג': אין אף אחד בבית הזה שהוא בעד בנייה בלתי חוקית.

עיסאווי פריג': כולנו.

עיסאווי פריג': ואני אומר לכם: כולנו.

עיסאווי פריג': אבל מה הכותרת של החוק?

עיסאווי פריג': "אכיפה שוויונית".

עיסאווי פריג': כשאומרים "אכיפה שוויונית", ומזכירים את המילה "שוויון" – אתם לא מתביישים להשתמש במילה "שוויון" במעמד הזה?

עיסאווי פריג': אני שואל כמה שאלות: מי דוחף את האזרח הערבי לבנות בנייה בלתי חוקית?

עיסאווי פריג': בוא נשאל את עצמנו.

עיסאווי פריג': הרי הבנייה הבלתי-חוקית פוגעת גם בנו, בציבור הערבי – בתכנון, ברחובות, במרחב הציבורי.

עיסאווי פריג': אז מי דוחף את האזרח הערבי לבנות בנייה בלתי חוקית?

עיסאווי פריג': מאז קום המדינה עד היום היישובים הערביים מחזיקים בבעלות פרטית ב-3% מקרקעות המדינה, מאז קום המדינה.

עיסאווי פריג': ומאז קום המדינה עד היום, תוכניות המתאר, האזורים שאפשר להתפתח ולבנות בהם, נספרים על כף היד.

עיסאווי פריג': אז אני שואל – אזרח, אני רואה את האוכלוסייה שלי, כל בנייה בלתי חוקית פוגעת בי, אבל בא האזרח הזה ואומר: אין ליישוב קרקעות מדינה.

עיסאווי פריג': הוא לא יכול לתכנן.

עיסאווי פריג': אני, אין לי תוכניות מתאר; רוצה לבנות, רוצה להתפתח, מה לעשות?

עיסאווי פריג': האוכלוסייה הערבית במדינה מאז קום המדינה עד היום גדלה פי-שבעה, גדלה.

עיסאווי פריג': גם היא, כמו אוכלוסייה אחרת, רוצה התפתחות.

עיסאווי פריג': ותהליך הבנייה – אם הערבים – ואני אומר את זה, משפט – תקשיבו לי, חברי, וחברי בני בגין, תקשיב טוב:

עיסאווי פריג': אם הערבים לא היו בונים בנייה בלתי חוקית מאז 48', לא היו מתפתחים היישובים הערביים.

עיסאווי פריג': זאת העובדה.

עיסאווי פריג': במקום לשאול את השאלה הזאת, באים בתהליך של חוק אכיפה שוויונית, שכולם בעדו, והם מכנסים את המליאה – תקשיב, חברי – והם מכנסים את המליאה, ועושים תהליך חקיקה מהיר לאכיפה כזאת – והיא צריכה להיות.

עיסאווי פריג': אז אני אומר:

עיסאווי פריג': אם התהליך קיים, למה אי-אפשר לעשות את זה – להביא תהליך חקיקה מהיר לתוכניות מתאר לפיתוח היישוב הערבי?

עיסאווי פריג': לקבל את ההחלטה שהיישוב הערבי הוא חלק מהציבוריות הישראלית, חלק מהחברה הישראלית?

עיסאווי פריג': מה מונע מכם?

עיסאווי פריג': מה מונע?

עיסאווי פריג': למה האזרח הערבי, במשך 50 שנה, 70 שנה, יש לו תחושה שהוא נלחם בטחנות רוח, יש לו תחושה, והוא רואה את זה, שהממסד נגדו בכל תחום ותחום?

עיסאווי פריג': למה התחושה הזאת?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה, כשהיה פיגוע בדיזנגוף, אמר:

עיסאווי פריג': אנחנו לא נרשה מדינה בתוך מדינה, ועל שום כך אנחנו רוצים אכיפה שוויונית.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אני, כששמעתי אותו, אמרתי: בתוך חודש-חודשיים לא יהיה שום כלי נשק במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': חשבתי שהוא הולך להילחם בנשק הבלתי-חוקי במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': מאז אמר את זה ראש הממשלה, כמות הנשק במגזר הערבי הולכת וגדלה; הקלות של השגת נשק הולך וגדלה.

עיסאווי פריג': אז מה עשית?

עיסאווי פריג': אני רוצה אכיפה שוויונית בהריסת בתים.

עיסאווי פריג': היום, על-פי הערכות, חברים – ואין הערכות מדויקות – מדברים על קרוב ל-50,000 בתים שבנויים בצורה בלתי חוקית ביישוב הערבי.

עיסאווי פריג': 50,000.

זאב בנימין בגין: ומה אתה חושב שיהיה?

עיסאווי פריג': שנייה.

עיסאווי פריג': נהרוס את ה-50,000.

זאב בנימין בגין: באמת?

עיסאווי פריג': לא באמת נהרוס.

עיסאווי פריג': אני שואל: נהרוס את ה-50,000?

זאב בנימין בגין: נו, אתה – חברי, נו.

עיסאווי פריג': נהרוס את – – –

זאב בנימין בגין: לא.

זאב בנימין בגין: תאמר שאתה יודע שאין שום כוונה לטפל ב-50,000 בתים כאלה, נכון?

זאב בנימין בגין: אז תאמר את זאת.

עיסאווי פריג': אני אומר את זה.

עיסאווי פריג': נכון, על-פי הצעת החוק, 50,000 הבתים – כמעט לא ניגע בהם, אבל נשאיר אותם, כאילו, במצב – על תקן בנייה בלתי חוקית לא מוסדרת.

זאב בנימין בגין: לא, לאו דווקא.

עיסאווי פריג': החוק מדבר על העתיד, שנתיים אחורה וקדימה – בסדר.

עיסאווי פריג': בני, אנחנו לא חלוקים שאסור שתהיה בנייה בלתי חוקית.

עיסאווי פריג': המחלוקת שלי – כשאנחנו מזכירים שוויון, אני רוצה שוויון בבנייה, ולא רק שוויון באכיפה.

זאב בנימין בגין: בסדר.

עיסאווי פריג': לפני שאתה מביא את המקל, תן את הגזר לאזרח, את הגזר הזה שהאזרח, 70 שנה מחכה לו.

עיסאווי פריג': הוא לא רואה אותו.

עיסאווי פריג': הוא לא רואה אותו.

עיסאווי פריג': הדבר השני שאני מוחה – לכנס אותנו – – –

זאב בנימין בגין: לא, זו לא הכוונה, עיסאווי.

זאב בנימין בגין: לא עומדים להניף מקל על 50,000 בתים.

זאב בנימין בגין: אתה יודע זאת.

זאב בנימין בגין: צריך לומר את זה, בסדר?

עיסאווי פריג': אני יודע את זה ואני אומר את זה, כן.

עיסאווי פריג': לא עומדים להניף מקל על 50,000 הבתים.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך.

עיסאווי פריג': לא לא, זה ברור לי.

עיסאווי פריג': המחלוקת שלי – – –

זאב בנימין בגין: לא לא, זה לא ברור לאחרים.

עיסאווי פריג': לא לא לא, זה ברור לי.

עיסאווי פריג': זה ברור לי.

עיסאווי פריג': יש ויכוח שזה שנתיים אחורה מאז 2014, שמספר הבתים ידוע – זה ידוע לי.

עיסאווי פריג': המחלוקת והצעקה שאנחנו משמיעים – על הדחף הזה להעביר את החוק בפגרה, בפגרה לכנס כנס פגרה מיוחד בשביל להעביר: קמיניץ.

עיסאווי פריג': והדבר השני שמקומם אותי, כשאתה אומר "אכיפה שוויונית" אחרי עמונה, אז אני אומר לך: אני רוצה שוויון בבנייה, שוויון בוועדות התכנון, שוויון ביחס.

עיסאווי פריג': הגיע הזמן שנתייחס לציבור הערבי, שהוא ציבור שיש לו צרכים ויש לו דרישות ויש לו התפתחויות.

עיסאווי פריג': אתם לוקחים את השלילה שבשלילה.

עיסאווי פריג': לזה אני מתכוון.

עיסאווי פריג': חברים, אני נגד.

עיסאווי פריג': אני המלצתי, ואני נגד, וההיגיון אומר נגד הצעת החוק שמועלית כאן.

עיסאווי פריג': הצעת החוק הזאת לא באה להוסיף כלום.

עיסאווי פריג': הצעת החוק הזאת נועדה להגיד לאזרח הערבי: אני בא לתת לך עוד יותר הרס ועוד יותר הרס ועוד יותר הרס.

עיסאווי פריג': אנחנו מצפים מהממשלה שתביא הצעות חוק לבנייה, לבנייה, ולא להרס, כי אתה לא יכול להאשים את העני בעוני.

עיסאווי פריג': האזרח הערבי שבונה בנייה בלתי חוקית, כי אין לו ברירה אחרת – אתה לא יכול גם להאשים אותו.

עיסאווי פריג': יש ממסד, יש מדינה, ויש לה מחויבות לתכנון, מחויבות כלפי אזרחים שלה.

עיסאווי פריג': אני לא יכול – במשך 70 שנה זורקים את האשמה על האזרח, על האזרח: אתה אשם.

עיסאווי פריג': האזרח, יש לו חלק באשמה, אבל החלק הגדול הוא של המדינה שלו, שמחויבת לתת לו פתרונות.

עיסאווי פריג': להביא הצעות חוק של הרס – אתה אומר לאזרח: אני – אצבע בעין.

עיסאווי פריג': מכיוון שאתה ערבי, קל לי לעשות את זה.

עיסאווי פריג': לזה אנחנו מתנגדים, וקוראים לכל החברים: פעם אחת צריך להיות עם מציאות שהיא יותר חזקה מכל דבר אחר.

עיסאווי פריג': אפשר להתקדם ולפתור את כל הבעיה הזאת, לא בשיטה של עקשנות וכוחנות.

עיסאווי פריג': צריך להתנגד לחוק הזה.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני, לרשותך עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: רשום אצלי חמש, אבל אתה יודע, חבר הכנסת פריג' קצת קיצר, אף שאתם בסיעות שונות.

איימן עודה: אבל שנינו ערבים.

טלי פלוסקוב: את זה אתה אמרת, לא אני.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לבי דואב על הילדים הנרצחים בסוריה, כמו שהוא נכלם למראות הילדים הנרצחים גם בתימן, גם בעזה.

איימן עודה: צריכה להיות עמדה ערכית נגד פגיעה – –

יואל חסון: זה "חמאס".

יואל חסון: בעזה זה על-ידי "חמאס".

איימן עודה: – – נגד פגיעה באזרחים.

איימן עודה: כל האזרחים, ובעיקר ילדים – –

יואל חסון: אז תגיד מי עושה את זה בעזה.

איימן עודה: – – ולא חשוב מה הצבע, מה הדת, מה הלאום.

איימן עודה: ילד זה ילד בכל מקום.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני לא מתכוון לדבר היום אל חברי הכנסת, בעיקר מהקואליציה, אלא אל הציבור הרחב דרך הבמה הזאת.

איימן עודה: חשוב לי להסביר לציבור הרחב את הסוגיה.

איימן עודה: אנחנו נגד בניית בניין אחד ללא היתר, לא חוקי; אנחנו נגד שמישהו יבנה על המדרכה – אנחנו רוצים מדרכה בשביל הילדים שלנו; אנחנו נגד שבן-אדם יבנה על שטח ירוק – אנחנו רוצים שטח ירוק בשביל הציבור שלנו.

איימן עודה: הבעיה היא יותר עמוקה ויותר מורכבת.

איימן עודה: מה הסיפור?

איימן עודה: טוב שהציבור הרחב יבין שמדינת ישראל, משנת 48' עד 66', הפקיעה 5 מיליון דונם אדמה מהאוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: 5 מיליון דונם אדמה.

איימן עודה: חשוב שהציבור כולו יבין שמדינת ישראל, מאז 48' עד עכשיו, בנתה 700 יישובים חדשים, כולם, גברתי היושבת-ראש, כולם ליהודים, ואפס לערבים.

איימן עודה: חשוב שהציבור הרחב יבין שיש במדינת ישראל 934 ישובים שהאזרח הערבי לא יכול לגור בהם בגלל ועדות הקבלה.

איימן עודה: חשוב שהציבור יבין שיש 40 כפרים בלתי מוכרים, כלומר כל בנייה בתוכם היא בנייה לא חוקית לפי החוק הישראלי.

איימן עודה: הכפרים הללו נמצאים מלפני קום המדינה.

איימן עודה: חשוב שהציבור בישראל יבין שמדינת ישראל כמעט ולא מאשררת תוכנית מתאר בכפרים הערביים ולא מרחיבה אזורי שיפוט.

איימן עודה: פעם דיברתי על ילד בן עשר שקנו לו חליפה, אבל היום הוא בן 30 ורוצים להלביש לו את החליפה בכוח, אז היא תיקרע מפה ותיקרע משם.

איימן עודה: זה מצב היישובים הערביים עם תוכניות המתאר.

איימן עודה: חשוב לי גם להגיד לציבור הרחב שאנחנו גם יודעים להגיד כן.

איימן עודה: אנחנו היינו חלק מצוות ה-120 – ופה אני קורא לממשלה ליישם את תוכנית ה-120 שהיא זנחה.

איימן עודה: חשוב לי לומר שהייתה תוכנית שיש בה כל כך הרבה מרכיבים חיוניים – אני מדבר על תוכנית 922 – אבל הממשלה לא מיישמת את מה שצריך.

איימן עודה: גם אנחנו הגשנו הצעה: אמרנו שנקרא לציבור שלנו שלא יבנה בצורה לא חוקית במשך שנתיים, ושהממשלה לא תהרוס בתים במשך שנתיים, ונקדם תוכניות מתאר, נרחיב אזורי שיפוט.

איימן עודה: אני פונה מפה לשרים בממשלה: אני רוצה שאחד יעמוד פה ויגיד שמה שאני אומר אינו נכון.

איימן עודה: השר דרעי אמר שזו החלטה והצעה אובייקטיבית; השר גלנט הוציא הודעה לעיתונות ואמר שזו הצעה אובייקטיבית.

איימן עודה: אני בעצמי פניתי אליהם.

איימן עודה: הם אמרו לי שראש הקודקוד, נתניהו, לא מסכים.

איימן עודה: נתניהו, שדיבר על אכיפה שוויונית.

איימן עודה: אז אני קורא לבנייה שוויונית; אני קורא להקמת יישובים לערבים; אני קורא להרחבת אזורי שיפוט ותוכניות מתאר; קודם כול בנייה שוויונית, יחד עם אכיפה שוויונית.

איימן עודה: אבל בנייה לא שוויונית עם אכיפה כביכול שוויונית – פה אני רוצה לומר שזו לא אכיפה שוויונית, כי אני שמעתי את ראש הממשלה וכל הציבור שמע אותו כשהוא מדבר על הריסות בעמונה והריסות אצל ערבים.

איימן עודה: הרי כולנו שמענו אותו אחרי הריסת הבתים בקלנסואה, כשהוא מדבר על כוחותינו שהורסים בתים של ערבים.

איימן עודה: כולנו ראינו איך ראש הלשכה שלו אלי גרונר בא בעצמו לישיבת ועדת הפנים ופתח אותה בדיבור רק אל האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: חשוב לי לומר לכם שראש הממשלה בעצמו הוא שמקדם את הישיבה הזאת בפגרה.

איימן עודה: אני רוצה לפנות עכשיו אל חברי הכנסת הערבים שנמצאים בקואליציה.

איימן עודה: פעם עמד באותו מקום, על במה זו בדיוק, חבר הכנסת לשעבר תופיק טובי.

איימן עודה: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן וחבר הכנסת דב חנין, אתם זוכרים את תופיק טובי, שעמד על הבמה הזאת בתקופת הממשל הצבאי ושני חברי כנסת ערבים הצביעו בעד הממשל הצבאי?

איימן עודה: מה הוא אמר להם?

איימן עודה: הוא אמר להם (אומר בערבית: תתביישו לכם במה שעשיתם) – כך הוא אמר להם בשפה הערבית, וכך אנחנו פונים עכשיו לחברי הכנסת הערבים שנמצאים בקואליציה – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

איימן עודה: – – ויתמכו בהצעת חוק זו.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, אני לא אקרע את החוק הזה, כי אני לא פופוליסט – כבר קרענו חוק – אבל אנחנו לא נקיים את החוק הזה, (אומר בערבית: אפילו אם תרכבו על הסוס הגבוה ביותר שלכם.

איימן עודה: ) תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, השר אלי כהן, חברי הכנסת, גם אני רוצה לפתוח במילת גינוי וביקורת חריפה על מה שקורה בסוריה השכנה ולקרוא לישראל לתת סיוע רפואי, בוודאי לילדים שנפגעו, להמשיך את הסיוע ההומניטרי לפצועים ולהיות שותפים למהלך בין-לאומי – לא רק לגינוי אלא כל מה שאפשר לעשות כדי להפסיק את הטבח הזה כאן, לידנו.

איתן ברושי: אני מבקש להביא בפניכם את ההסתייגויות ולשאת את הדברים הבאים בשם ההתיישבות העובדת, המושבים והקיבוצים ומאות-אלפי תושבי המועצות האזוריות.

איתן ברושי: ההסתייגויות שלי מצטרפות כמובן למה שהגישו המחנה הציוני ומפלגות נוספות, כפי שהוגש לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

איתן ברושי: אני רוצה גם להודות שנעשה כאן מאמץ, גם של ארז קמיניץ וגם של חברי אמסלם וחברים נוספים, אבל יש בחוק הזה הרבה מאוד בעיות, ויש לנו חצי שנה ליישום שלו, וצריך יהיה לבחון חלק מהדברים ובמידת הצורך גם לתקן ולהשלים.

איתן ברושי: אני חושב שצריך להבחין בין אין-ברירה ובין הפרה בוטה ביודעין של החוק – ואנחנו כמובן תמיד אמרנו שאנחנו רוצים לשמור על החוק.

איתן ברושי: יש כאן גם הזדמנויות, אבל אנחנו במידה רבה נשארים עם האיומים.

איתן ברושי: אני חושב שצריך לעודד בנייה וצמיחה והתחדשות, וככל שאפשר להימנע מהריסות מיותרות.

איתן ברושי: גם אנחנו יודעים שצריך לשמור על חוקי התכנון והבנייה.

איתן ברושי: עם זאת, אנחנו מסמנים כאן לא מעט תקלות ושגיאות, שחלקן, לפי דעתי, נובעות מאי-הבנה של המציאות במרחב הכפרי, וחלקן גם מתוך עוינות שקיימת בממסד, שהולכת ומצטרפת לתחושת מחנק על ההתיישבות והחקלאות.

איתן ברושי: אנחנו רואים כאן מצד אחד החמרה קיצונית של צעדי האכיפה והענישה, תוך צמצום מסיבי של המעורבות השיפוטית בתהליך ותוך הקניית סמכויות מינהליות בהיקף שאינו תואם מדינה ומדיניות דמוקרטית.

איתן ברושי: מצד שני הצעת החוק מתעלמת מהכשלים ומהקלקולים בהליך המייגע של התכנון והוצאת ההיתרים בישראל – במיוחד ככל שהדברים אמורים במגזרים כמו המגזר החקלאי, הנתון במשטר קרקעי רגולטורי משולש, הן של דיני התכנון והבנייה, הן של הביורוקרטיה של רשות מקרקעי ישראל והן של הרגולציה החקלאית.

איתן ברושי: זאת ועוד, בניגוד למטרות תיקון 101 לחוק התכנון והבנייה, המאציל ומעצים את הוועדות המקומיות על מנת לחזק את הדמוקרטיה, לבזר סמכויות ולצמצם ביורוקרטיה, בא התיקון שבנדון ופועל בסתירה גמורה לכך על-ידי צמצום סמכויות הוועדות המקומיות אל מול גוף האכיפה הארצי, שנקבע בהצעת החוק שבפנינו.

איתן ברושי: הצעה זו של נטילת סמכויות מהמישור המקומי למישור הארצי עלולה להיות פגיעה גסה בסמכויות הוועדות המקומיות והתערבות של השלטון הארצי בשיקול הדעת של השלטון המקומי.

איתן ברושי: אנו מבקשים לציין שהכשלים המרכזיים של הצעת החוק אל מול המגזר החקלאי בפרט והציבור הרחב בכלל – הכשלים רבים.

איתן ברושי: אנו מבקשים לקבל פסק זמן ולדחות – כמו במגורים – בשנתיים גם את העסקים והפעילות הלא-חקלאית על מנת להשלים את המהלכים שאנו נמצאים בעיצומם.

איתן ברושי: ניתן, ונוכל, להכניס למסלול שימושים רבים אשר אינם מוסדרים היום ולאפשר את ביצוע החוק באזורים רחבים, בעיקר בדרום.

איתן ברושי: כיום אין הסדרה מבאר-טוביה דרומה, כולל עוטף-עזה, ורק עכשיו עוסקים באזורים הללו בוועדות המחוזיות.

איתן ברושי: קיימת אכיפה על-פי הכללים הישנים, אבל עכשיו מדובר על החמרה שלעתים אינה מידתית לנוכח תופעות רבות של חריגה, בעיקר באזורים של יישובי הגבול, אזורי הדרום ואזורי עימות נוספים.

איתן ברושי: חוסר התכנון הוא בדרך כלל באשמת המדינה, ולא באשמת היישובים.

איתן ברושי: מדובר בפרנסה, לעתים גם בפנסיה, של החקלאים שנפלטו מהחקלאות על-כורחם בשל מדיניות ממשלתית שגויה.

איתן ברושי: מדובר על תהליך ארוך של הסדרה, וללא הסדרה החקיקה לא תוביל לשום מקום.

איתן ברושי: ואני אפרט כמה כשלים נוספים: יש למנוע את המצב שבו אין אפשרות למי שחוכר קרקע ממקרקעי ישראל, בעיקר במגזר החקלאי, להסדיר תוכניות והיתרים, ובשל זכויות הווטו הבלתי-מידתיות הנתונות לרשות מקרקעי ישראל, שנשארה גוף עוין לחקלאות ולהתיישבות.

איתן ברושי: במצב הזה הופכים החוכרים לעבריינים בעל כורחם, בשל הסרבול הביורוקרטי ומערכת של כללים סותרים.

איתן ברושי: הקניית סמכויות להפסקת שימוש ולסגירת בניין בצו מינהלי היא מרחיקת לכת.

איתן ברושי: צו מינהלי נועד לשמר מצב קיים, ואילו הפסקת שימוש היא שינוי המצב הקיים, וזאת – ללא מעורבות שיפוטית.

איתן ברושי: צו כזה, מן הראוי שייעשה בכפוף לביקורת שיפוטית אמיתית.

איתן ברושי: יש לבטל את הסמכות לכלול הפסקת שימוש בצו הריסה מינהלי.

איתן ברושי: מן הדין לקבוע בכל הסעיפים הרלוונטיים כי הגשת בקשה לבית-משפט לביטול הצו מעכבת את ביצוע הצו.

איתן ברושי: יש לאפשר לבתי-המשפט לעכב ביצוע בנסיבות המתאימות ומשיקולים שיירשמו, וזאת במיוחד לגבי צווים מינהליים.

איתן ברושי: לא ייתכן לתת סמכויות מינהליות ונרחבות בצווים חד-צדדיים בלי פיקוח שיפוטי, ומצד שני – לכבול את הפיקוח השיפוטי בלי שלאזרח תהיה אפשרות לקבל סעד.

איתן ברושי: בהתייחס לעבירות בנסיבות מחמירות, יש להשמיט את המילים "במקרקעין שהוכרזו כקרקע חקלאית", על-פי התוספת הראשונה לחוק, ומשום שההכרזה הזאת היא רחבת היקף, וחלה גם על שטחים רבים שהם שטחים בנויים או שטחים שאינם משמשים בפועל לחקלאות, כתוצאה ממציאות משתנה.

איתן ברושי: לא סביר שהעונשים על שימוש אסור הם כה חמורים ואף זהים לעונשים על בנייה אסורה.

איתן ברושי: זה לא אותו דבר.

איתן ברושי: לעניין עבודה או שימוש לפי היתר שאינו תואם תוכנית, לא ייתכן שיינתן עונש כבד כזה בצורה מאוד קשה ללא הוכחת ידיעה וללא כוונה פלילית.

איתן ברושי: יש לקבוע עונש מקסימלי לתאגיד של כפל קנס לכל היותר, כמו בחוקים אחרים, ולא פי-ארבעה או פי-שלושה, כפי שמוצע.

איתן ברושי: עניין זה חמור במיוחד במגזר החקלאי, לאור האופי המיוחד של הקואופרציה החקלאית, המאוגדת באגודות שיתופיות, ולא באופן פרטי.

איתן ברושי: אין לאפשר הריסה עקב שימוש אסור במקום שבו חלה התיישנות על הבנייה עצמה.

איתן ברושי: יש לאפשר מתן ארכה לפי שיקול דעת של בית-המשפט, בהתחשב בהליכי הרישוי המסורבלים – והכול בהתחשב בטעמים שיירשמו.

איתן ברושי: בנוגע לצמצום שיקול דעת הוועדות המקומיות, בהצעת החוק מנגנון שבו סמכויות האכיפה – קביעת נהלים והנחיות לאכיפה, הכשרת פקחים והפעלתם, מעקב ובקרה, והריסה בפועל – עלולות לעבור לידי מנהל היחידה הארצית לאכיפת חוקי התכנון, וזה פוגע בתפיסה שלנו, המרחבית.

איתן ברושי: זאת, בהתייחס להצעה שאם מצאו מנהל היחידה הארצית ומנהל המחלקה לאכיפת דיני מקרקעין כי ועדה מקומית אינה ממלאת את תפקידי האכיפה המוטלים עליה, הם יוכלו ליטול ממנה את הסמכויות.

איתן ברושי: בהתחשב בהיקף, בקיצוניות ובהשלכות הרחבות של הצעת החוק, לרבות תחולה רטרואקטיבית, יש לאפשר תקופת התארגנות ראויה, הן של מוסדות התכנון והאכיפה והן של האזרחים.

איתן ברושי: לפיכך, יש לקבוע כי התיקונים הכלולים בה ייכנסו לתוקפם בתוך תקופה שלא תפחת משנתיים ממועד כניסת החוק לתוקף.

איתן ברושי: אנחנו מבקשים כלים, זמן והזדמנות לפעול על-פי החוק ולשמור על החקלאים וההתיישבות.

איתן ברושי: ואני חוזר על מה שאמרתי, אם יש כאן מי ששומע מהממשלה – אלי כהן יושב שם: צירוף ההחלטות והמדיניות הפוגעות בהתיישבות ובחקלאות יוצר תחושה של מחנק ואיום על המפעל כולו.

איתן ברושי: הממשלה חייבת לבחון את דרכה, ודאי גם במקרה הזה.

איתן ברושי: ולסיכום, התיקון הזה מהווה מיני חוק תכנון ובנייה בנושא אכיפה, עם הרבה סמכויות של "האח הגדול".

איתן ברושי: יש הרבה סעיפים שעלולים להביא להתעמרות מינהלתית באזרחים.

איתן ברושי: אני רוצה, למרות הכול, ולקראת חג הפסח, לאחל לכולם חג פסח, חג אביב, כשר, חג שבו – וגם אחרי החג, כמובן – יהיו בנייה רחבה וחוקית וצמיחה והתחדשות בכל מקום בארץ.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: גם לרשותך עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אתמול קיבלתי החלטה לקחת את הצוות שלי לעוטף-עזה ובמשך שעה וחצי קיבלנו סקירה על מעבר כרם-שלום, איך המשאיות עוברות ואיך אנחנו מעבירים סחורה.

חיים ילין: 850 משאיות ביום אנחנו מעבירים לעזה כדי שהכלכלה שלהם תפרח, כדי שה"חמאס" ימצא דרך אחרת, לא דרך הטילים והמלחמה.

חיים ילין: אני אומר את זה ואני גם אכתוב את זה.

חיים ילין: למה בחרתי את הנאום הזה?

חיים ילין: כי תוך כדי הסיור היה טבח בסוריה; תוך כדי שאנחנו רואים איך 850 משאיות עוברות לרצועת-עזה, טובחים אחד בשני.

חיים ילין: ואיפה הלב היהודי?

חיים ילין: אנחנו מסוגלים להעביר 850 משאיות ביום לרצועת-עזה, לאותם אנשים שיורים עלינו טילים – לא כולם, המיעוט – לאותו טרור שחופר מנהרות, ולא מנהרות שלום ולא מנהרות תחבורתיות – מנהרות שבאות לפגוע בנו ובחיילי צה"ל.

חיים ילין: ואנחנו מעבירים להם את זה כי אנחנו יודעים שאם הם יחיו במצב טוב יותר יהיה פחות טרור.

חיים ילין: אנחנו מבינים.

חיים ילין: למה לא מבינים בצפון?

חיים ילין: למה לא מבינים בסוריה שחצי מיליון חפים מפשע שנהרגו עד עכשיו זאת שואה?

חיים ילין: איפה העולם נמצא?

חיים ילין: איפה מדינת היהודים, שאיבדה שישה מיליון יהודים בשואה?

חיים ילין: איך אנחנו שותקים?

חיים ילין: לא רק הכנסת, ממשלת ישראל.

חיים ילין: לא מספיק שאנחנו מטפלים ב-2,500–3,000 פצועים בבית-חולים בנהריה – שגם לא מעבירים להם כסף והם כמעט על סף פשיטת רגל שם; זה לא מספיק.

חיים ילין: אלא שגם מתעסקים בתאגיד.

חיים ילין: אם מספר הפגישות שהיו על התאגיד בין שר האוצר לראש הממשלה היה מתקיים על המצב הפנימי, בתוך מדינת ישראל, ועל מה שקורה בסוריה ועל מה שקורה בעזה, היינו בחזון אחר, היינו אולי בעתיד טוב יותר.

חיים ילין: כשרוצים לבוא ולסתום את הפיות לדמוקרטיה, לתקשורת, בגלל שהיא שמאלנית או בגלל שהיא ימנית – יש לי חדשות: אין שמאל וימין בתקשורת; יש בעד ביבי ויש נגד ביבי, ולא משנה מי יהיה באיזה צד, או משמאל או מימין, וזה מה שרוצים להשתיק.

חיים ילין: חברים יקרים, אני רוצה להגיד לכם משהו, כי זה משפט שמבחינתי הוא משפט מפתח להבנה איך שאני תופס את התקשורת.

חיים ילין: כאחד שחי בדיקטטורה, שסתמו לו את הפה, שעיתונים היו הופכים את עורם כדי לשרת את השלטון הדיקטטורי בדרום אמריקה, על כל המדינות, אני מודיע לכם שאנחנו מתקרבים למקום הזה.

חיים ילין: לא רק שאנחנו מתקרבים למקום הזה, אלא שדמוקרטיה זה לא רק ללכת לבחירות; זכות הבחירה היא לא הגישה העליונה של הדמוקרטיה, אלא אחד הדברים החשובים ביותר זה חופש הדיבור, חופש הדעה.

חיים ילין: החופש הזה, שהדמוקרטיה נותנת לך, שאתה יכול להגיד את מה שאתה חושב בלי שיירו לך כדור בראש – זה המהות.

חיים ילין: מי שלא מבין את מה שאני אומר עכשיו לא יכול להבין מה המשמעות של מה שכנראה עוברים שם בסוריה, לא יכול להבין למה מושקע כל כך הרבה כסף בדיונים פנימיים, ולמה ראש הממשלה מסוגל, מסוגל להפיל את הממשלה וללכת לבחירות רק מהסיבה הזאת.

יואל חסון: הוא לא מסוגל – – –

חיים ילין: איפה אנחנו חיים?

חיים ילין: מה המציאות הזאת?

חיים ילין: לפעמים אני אומר: תחזיקו אותי.

חיים ילין: אני כנראה נמצא בבועה לא מובנת.

חיים ילין: פשוט ולעניין.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, גם את חווית את הדיקטטורה.

חיים ילין: אין כמעט בן-אדם שבא מדרום אמריקה או מברית-המועצות, על כל המדינות, שלא יודע על מה אני מדבר.

חיים ילין: אבל איפה הייתם?

חיים ילין: איפה הזעקה שלכם?

חיים ילין: לא הזעקה למען החזקת השלטון, למען החזקת הממשלה הזאת; הזעקה של חופש הדיבור וחופש התקשורת.

חיים ילין: המילה הזאת, "חופש", היא המילה היקרה ביותר שיש כנראה בכל מדינה שחפצה בדמוקרטיה, בשמירה על הדמוקרטיה.

חיים ילין: ביום שהחופש הזה ייגמר, אנחנו כבר לא נהיה בדמוקרטיה.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: לרשותך, תמר זנדברג, עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: אנחנו מכונסות ומכונסים פה לדיון פגרה מיוחד לא כי יש איזה משהו דחוף על הפרק; לא כי חס וחלילה הכנסת הזאת נדרשת להצביע על איזה מהלך מדיני; לא התכנסו להעלות את קצבאות הנכים ולהשוות אותן לשכר המינימום לפני חג הפסח.

תמר זנדברג: את יודעת מה?

תמר זנדברג: גם לא בגלל משבר התאגיד.

תמר זנדברג: אפילו את חוק התאגיד, את הפשרה הרקובה, העקומה וההזויה הזאת שאתם הגעתם אליה – אפילו לזה לא התכנסנו כאן, כי לא הצלחתם להגיע לניסוח כלשהו, ולא בטוח שתצליחו, ובצדק, כי כנראה אי-אפשר לרבע מעגל כזה ששולח אנשים הביתה, מחסל חטיבת חדשות, מחסל את השידור הציבורי ומזרה אימה על כל התקשורת החופשית במדינת ישראל אם לא תתייצב לפי גחמותיו של ראש הממשלה.

תמר זנדברג: אי-אפשר לעשות את זה באיזה חוק כזה שיעבור כאן כאילו מדובר בתהליך נורמלי.

תמר זנדברג: ולכן, כל זה – לא.

תמר זנדברג: למה התכנסנו?

תמר זנדברג: התכנסנו כדי להצביע על חוק הריסות בתים, בעיקר לערבים, שיזמה עמותת "רגבים", עמותת ימין גזענית, ובשביל זה היה צריך דיון פגרה מיוחד.

תמר זנדברג: אחרי הידברות שהייתה כאן, בסוף מושב החורף, שהסתיים לפני כמה שבועות, הוסכם בין הקואליציה לאופוזיציה לדחות את הדיון הזה לאחרי הפגרה.

תמר זנדברג: אז מה היה כל כך דחוף?

תמר זנדברג: אני רוצה לספר לכם.

תמר זנדברג: ואגב שאני עושה את זה, אני רוצה להפריד בין מהלך החקיקה עצמו, של החוק, שהיו מעורבים בו המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, קמיניץ – שעל שמו גם נקרא החוק הזה, חוק קמיניץ – ואפילו חברי כנסת, אגב, כולל מהקואליציה, כולל יושב-ראש ועדת הפנים, דודי אמסלם; ואני חייבת כאן גם להחמיא לחברי, בעיקר מהרשימה המשותפת, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף ואחרים – סליחה אם לא הזכרתי את כולם – שבאמת היו מעורבים בפרטי ובסעיפי החוק, והשיגו הרבה מאוד הישגים, וככה הצליחו להפוך את החוק הזה ממשהו מאוד מאוד דרקוני וקשה ובלתי נסבל למשהו קצת פחות כזה.

תמר זנדברג: אבל אני רוצה להפריד בין כל התהליך המקצועי שהתרחש – חקיקת החוק והעבודה על סעיפיו – לבין הכוונה וההליך הפוליטי שהתבצע כאן.

תמר זנדברג: כי אומנם החוק הזה הוא חוק מאוד מפורט ועם הרבה מאוד סעיפים, ונוגע באכיפה בבנייה, אבל בדחיפה שלו ובמהות שלו, אני רוצה להגיד לכם, הוא לא שונה הרבה מחוק המואזין.

תמר זנדברג: גם זה וגם זה, הכוונה הפוליטית שמאחוריהם, והדרך שבה הייתה דחיפה – למרות הסיכומים שהיו לדחות את זה לאחרי הפגרה – והצורך שלא להגיע להידברות ולהבנות, אלא כן ללכת ולדחוף חוק כזה, שהוא ממש סטירה בפנים של ציבור שגם ככה מופלה לרעה, ובאה – וממשלת ישראל, דרך אגב בקדנציה הזאת, הלכה מול הציבור הזה, מול הציבור הערבי, עם תוכנית, לראשונה בתולדות המדינה, עם השקעה כספית, עם כוונה ליצור תוכניות מתאר ולענות על הדברים – על הבעיות ועל האתגרים הכי הכי קשים, בעיקר בהקשר הזה, בתחום התכנון והבנייה, בהרבה מהיישובים הערביים ובחברה הערבית.

תמר זנדברג: אבל בסופו של דבר, המהלך הראשון שרואה כאן אור ואנחנו רואים אותו בחקיקת חוק זה חוק הריסות בתים.

תמר זנדברג: אז מה המסר מזה?

תמר זנדברג: מה הכוונה שאנחנו מבינים מדחיפה מכוונת של לשכת ראש הממשלה – שהייתה מעורבת בדיונים האלה, ואנשיה, ככה, התהלכו והסתובבו סביב ועדת הפנים כשהיא דנה, ולחצו להביא את זה מהר, ולעזוב את ההסכמות והדיונים שהיו, וכן ללכת ולקדם במהירות את החוק הזה.

תמר זנדברג: ואם, דרך אגב, הביקורת מימין – ידידי חבר הכנסת בני בגין, אתה יושב כאן.

תמר זנדברג: אני בטוחה שמוכר לך מהעבר הדפוס הזה, שכשהממשלה רוצה לעשות איזשהו מהלך נכון לטובת אוכלוסייה, אזרחי המדינה, קופצים חברי כנסת או שרים, לפעמים, מהימין, ואומרים: אם זה משהו לטובת הערבים, אנחנו מתנגדים.

תמר זנדברג: לא משנה אם זה העברת תקציבים – ראינו בממשלה שרים ושרות, לצערנו, שאם צריך להעביר תוכנית לטובת החברה הערבית – חס וחלילה, שומו שמים – אז לא, אל תיתנו לערבים.

זאב בנימין בגין: אבל?

תמר זנדברג: לא אבל.

תמר זנדברג: זה מצב מאוד מאוד מצער, ואני אומרת – – –

זאב בנימין בגין: אבל אני שואל: קראתי על הערות כאלה בממשלה, כשהובאה לדיון החלטה 922, אבל היא עברה – היא עברה ברוב גדול, והיא מקוימת, נכון, לטובת היישובים הערביים במדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: היו קולות כאלה, וההחלטה עברה.

תמר זנדברג: אז אני חושבת שהקולות האלה הם קולות – – –

זאב בנימין בגין: לכן לא הבנתי את הלקח.

תמר זנדברג: אז אני מייד אגיד.

תמר זנדברג: אני רק רוצה כן שנתעכב על הנקודה הזאת, כי אני ממש לא חושבת שאפשר ככה לדלג.

תמר זנדברג: הקולות האלה הם קולות בזויים, הם קולות שמונעים מגזענות ותו לא, כאילו אם עושים משהו לטובת הערבים זה בהכרח לרעת מישהו אחר, ולא בדיוק להפך.

תמר זנדברג: אותם קולות – וזה הנמשל, זה הלקח – אותם קולות נשמעו כאן.

תמר זנדברג: אפילו שהחוק הזה הוא חוק רע, והוא חוק בעייתי, והוא חוק שמונע מכוונות פוליטיות לא נכונות ולא טובות, אחרי העבודה שנעשתה, והשיפורים והפשרות שנעשו בחוק הזה, גם לכאן הגיעו חברי כנסת מהימין לוועדה, ואמרו: רגע, מה פתאום?

תמר זנדברג: אנחנו רוצים להחמיר, אנחנו רוצים להחזיר את הגזירות הדרקוניות, ואפילו איימו – או הבטיחו, תלוי איך אתה מסתכל על זה – שיגישו הצעות חוק פרטיות כדי להחזיר את הדברים הקשים שבחוק.

תמר זנדברג: אני שואלת אותך: זה מקובל עליך?

תמר זנדברג: אנחנו נראה.

זאב בנימין בגין: התוצאה היא נוסח החוק.

תמר זנדברג: התוצאה היא נוסח החוק כרגע, שהוא גם – שוב, אני אומרת, אני באמת מפרידה פה בין העבודה המקצועית שנעשתה, לרבות הפשרות, ובין הכוונה הפוליטית שהייתה מאחורי דחיפת החוק הזה, שבאה לידי ביטוי בין היתר בביקורת כביכול מימין.

תמר זנדברג: אז אני לא יודעת: או שיש פה איזו טקטיקת השוטר הטוב והשוטר הרע, מי יביא פשרות ומי ילך ויאגף מימין וכל הזמן יזכיר לנו שאוי אוי אוי, אם מנסים להגיע לאיזה שיפור אז זה דבר לא טוב, וצריך ללכת ולהחמיר וצריך ללכת לצד הדרקוני שלו.

תמר זנדברג: אני חושבת שזה דבר שאתם, כמחנה ימין, צריכים לדחות אותו מכול וכול ולגנות אותו.

זאב בנימין בגין: נכון שיושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דודי אמסלם קיבל את רוב ההצעות לתיקון, לריכוך – את אמרת: פשרות טובות.

זאב בנימין בגין: את יודעת שזה נכון.

תמר זנדברג: אני אומרת שוב: אני הפרדתי כאן בין התהליך שנעשה ובין הכוונה הפוליטית מאחורי החוק הזה – –

זאב בנימין בגין: אבל אם כוונות פוליטיות לא מתממשות, אז תגידי גם זאת.

תמר זנדברג: – – שהיוזמה שלו הייתה בעמותת "רגבים", שהדחיפה שלו הייתה על-ידי ממש לא כוחות פשרניים ושוחרי שלום, אלא בדיוק להפך.

תמר זנדברג: לצערי, זה התהליך, כך הוא נראה.

תמר זנדברג: שוב ושוב, במקום ללכת במסגרת תוכנית רחבה שתסתכל על הצרכים של האוכלוסייה, ובצד זה תגבה אותה באכיפה כשצריך – ובהחלט צריך, כשצריך – היא עושה להפך; היא מחוקקת חוקי אכיפה, ואת ההשקעה, את האתגרים שצריך לפתור – שוב, ולא בפעם הראשונה – היא משאירה הרחק בתחתית סדר העדיפויות, אם בכלל.

תמר זנדברג: זאת לא הדרך לנהל את יחסי המדינה עם אוכלוסייה, בטח לא אוכלוסיית מיעוט מופלה.

תמר זנדברג: לצערי זאת הפכה להיות דרכה הכמעט-בלעדית של הממשלה הזאת, ואת התוצאות אנחנו רואים.

תמר זנדברג: הן שליליות מאוד, ואנחנו רואים אותן פעם אחר פעם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת, אני מצטרף לאלה השואלים ותוהים: מה בוער?

מסעוד גנאים: מה בוער להקים, להזמין לישיבה בפגרה כדי לאשר את החוק הזה?

מסעוד גנאים: לא הייתה הממשלה יכולה להמתין עד המושב הבא, עד מושב הקיץ, ולפתוח את מושב הקיץ באישור החוק?

מסעוד גנאים: יש שר או אין שר?

מסעוד גנאים: אה, יש שר, בצד שם.

טלי פלוסקוב: השר אלי כהן אתנו.

מסעוד גנאים: שר הכלכלה.

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: אז אני מצטרף לאלה התוהים ושואלים מה בוער, באמת?

מסעוד גנאים: הבוער – זה בוער לנתניהו.

מסעוד גנאים: משום – מאיפה זה בא?

מסעוד גנאים: כל עניין הצעת החוק הזאת – מאיפה היא בא?

מסעוד גנאים: היא באה כאשר ראש הממשלה עמד בדיזנגוף, אפילו לפני זה, ואמר שיש מובלעות, כאילו – שזה החברה הערבית – שאין בהן חוק.

מסעוד גנאים: הוא השריף שרוצה לעשות סדר, לכן הוא זירז את הישיבה, והוא רוצה לאשר את החוק הזה במהירות כדי שיתחיל את הקמפיין החדש שלו בבחירות הבאות – שהתחיל אותו ב-2015 ב"ערבים נוהרים" – כדי שיתחיל אותו ב"ראיתם?

מסעוד גנאים: הראיתי לערבים.

מסעוד גנאים: עשיתי אבו עלי על הערבים.

מסעוד גנאים: הנה, עשיתי סדר" כדי שגם יגרוף קולות של הימין, שימחאו לו כפיים: הנה בא השריף, הגיבור הזה, והראה לערבים מה זה סדר.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, מי לא רוצה תכנון?

מסעוד גנאים: מי לא רוצה סדר נכון?

מסעוד גנאים: כולנו רוצים.

מסעוד גנאים: יש לי חדשות גם בשבילכם.

מסעוד גנאים: יש כאלה שחושבים שראשי רשויות, חברי כנסת, מנהיגות האוכלוסייה הערבית, מאשרים או נותנים לגיטימיות לכל מי שרוצה לבנות באיזה כביש או רחוב או על חשבון שטח או קרקע המיועדים לתוכנית ציבורית.

מסעוד גנאים: זה לא נכון.

מסעוד גנאים: כולנו נגד זה.

מסעוד גנאים: כולנו רוצים בנייה מסודרת ומתוכננת.

מסעוד גנאים: אבל תנו לנו לעשות את זה.

מסעוד גנאים: אני קורא לממשלה – הממשלה צריכה ליזום, צריכה לתכנן, צריכה לאשר תוכניות מתאר – שתאשר את התוכנית והבקשות להרחבת שטחי השיפוט של היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: בהכבדה ובענישה לא פותרים בעיה, אבל בתכנון כן.

מסעוד גנאים: מי מונע מראש הממשלה לעשות סדר בפשע ובאלימות המשתוללת ביישובים הערביים?

מסעוד גנאים: כל בוקר אנחנו קמים לפשע מסוים, להרג, לרצח.

מסעוד גנאים: רק לפני יומיים נרצחו שתי נשים ערביות, אחת בראמה והשנייה בלוד, רק ביום אחד.

מסעוד גנאים: מי לא רוצה התערבות כדי למנוע את ההרג ואת הרצח האלה?

מסעוד גנאים: אף אחד לא מנע, ראש הממשלה ומהממשלה.

מסעוד גנאים: להפך, אנחנו מזמינים את זה, אנחנו רוצים שיעשו סדר; אנחנו רוצים שיפקיעו את כל הנשק המשתולל בחברה הערבית, שיענישו את כל הפושעים, שיתפסו את כל הכנופיות האלה.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: מי לא רוצה?

מסעוד גנאים: מי אמר לא?

מסעוד גנאים: מי עצר בעדם?

ענת ברקו: התושבים לא משתפים פעולה עם הדבר הזה.

ענת ברקו: הם רוצים שהמשטרה תיכנס, ואחר כך חנין זועבי תירק על השוטרים.

מסעוד גנאים: זה עוד שקר.

ענת ברקו: היא תקרא להם משת"פים.

ענת ברקו: שאזרחים ערבים יתגייסו למשטרה.

מסעוד גנאים: האזרחים לא רק משתפים אלא הם מזמינים.

מסעוד גנאים: הם הפונים למשטרה שתבוא: פלוני ואלמוני ונשק פה.

ענת ברקו: ואחר כך הם רוצים שהמשטרה לא תתערב.

מסעוד גנאים: המשטרה היא המתעכבת, המשטרה, שעד היום לא עושה הדרוש ממנה כדי להחזיר את הביטחון לרחובות שלנו.

מסעוד גנאים: מילה, משפט אחרון, גברתי היושבת-ראש, על מה שקורה בסוריה: אין בן-אדם שיש בו טיפת רגש אנושי שלא מגנה את הזוועה, את מעשה הפשע האחרון ואת שאר מעשי הזוועה והטבח בסוריה.

מסעוד גנאים: אין בן-אדם שיש בו רגש אנושי שלא מגנה את זה ולא זועם ולא מרגיש עצב על מה שקורה, אם זה בסוריה ואם בשאר מדינות ערב.

מסעוד גנאים: כי פוליטיקאי – פוליטיקאי זה לא מכונה; פוליטיקאי זה גם בן-אדם.

מסעוד גנאים: פוליטיקה בלי רגש אנושי זאת לא פוליטיקה, לפי דעתי.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, גברתי היושבת-ראש, זאת העמדה הערכית שלנו, המוסרית שלנו: נגד הרג, נגד רצח נשים, ילדים ותינוקות, בסוריה ובכל מקום בעולם.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: אין ויכוח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, עמיתי השרים, כן, יש נושא שהכנסת לא התכנסה לכבודו, וזה הנושא של מה שקורה בסוריה.

אלעזר שטרן: אני מודה, אני מגיע עכשיו מ"יד ושם", מהרצאה לפני משלחת של "עדים במדים" שיוצאת לפולין, וההרצאה היא לא אותה הרצאה, והשיחה היא לא אותה שיחה, ואני באמת שואל את עצמי מה אנחנו עושים.

אלעזר שטרן: אני יודע שיש דיון בין השכל לבין הרגש, ומי שיגדיר את זה שהרגש אומר להתערב והשכל אומר לא להתערב, ואני לא רצה להיכנס לדיון הזה; אני רוצה לסמוך – ואני אחזור לזה מייד – על ראש הממשלה, ועל הקבינט, אם יש קבינט, שידע להיכנס לזה.

אלעזר שטרן: אבל אין לי ספק שגם מי שחושב שלא צריך להיכנס לעניין הזה לא חושב שעמדתה של מדינת ישראל היא עמדה רק של שכנה, אפרופו מה שקורה בגבול הצפוני; מדינת ישראל היא לא עוד מדינה כשמשתמשים בגז כלפי עם אחר.

אלעזר שטרן: מדינת ישראל היא מדינה שאין עם בעולם שסבל, או שהגז יוצר אצלו הקשרים כאלה עם סבל ועם אובדן של כל כך הרבה בני משפחה ובני העם.

אלעזר שטרן: והשאלה היא מה אנחנו עושים, ואני חושב שהשאלה היא לא אם אנחנו מקיימים דיון, אלא השאלה היא מה אנחנו עושים.

אלעזר שטרן: כאן אני מוכרח לומר שיש שיקולים שלא להתערב פיזית: יש שם מעצמות, ויש אמריקה, ויש רוסיה, והם בפנים, ואל לנו לשים שם חייל באופן ישיר או באופן עקיף.

אלעזר שטרן: אבל האם אנחנו מגייסים את כל העולם כמו שאנחנו אולי יודעים לגייס?

אלעזר שטרן: והאם אנחנו קוראים לשגרירים ואומרים: מדינת ישראל לא יכולה לעמוד בצד?

אלעזר שטרן: ולא לעמוד בצד זה לא רק לשלוח מטוסים; לא לעמוד בצד זה האם ראש הממשלה ביטל את סדר-היום שלו, קורא לשגרירים ועושה טלפונים למנהיגי עולם ואומר: אנחנו, מדינת ישראל, לא יכולה לעמוד מנגד; אני, ראש הממשלה, לא יכול לעמוד מנגד כאשר כל כך קרוב אלינו – וגם אם לא כל כך קרוב אלינו – משמידים אנשים בגז.

אלעזר שטרן: ואני, לא בפנייה חדה ולא באופן מלאכותי, רוצה לקוות שראש ממשלת ישראל יקדיש לנושא הזה של סבלו של העם הסורי מגז שמינית ממה שהוא מקדיש לתאגיד.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: האם השעות שראש הממשלה מקדיש לדיונים, האם נקראו שר החוץ – שהוא ראש הממשלה – או שר הביטחון או שגרירי ישראל בעולם לשיחת ועידה עם ראש הממשלה לראות מה ניתן לעשות?

אלעזר שטרן: האם יש מישהו משרי הממשלה, מחברי הכנסת, שהיו כל כך עסוקים בחוק – שאף אחד לא מבין אותו, את המוטיבציה אליו, של התאגיד הציבורי, ואת הטירוף הזה שאחז בנו – האם המוטיבציה הזאת, האם התזזיתיות הזאת, נהפוך אותה אולי לתנועתיות חיובית, ונלך עכשיו, כאשר עם שכן סובל ככה?

אלעזר שטרן: לצערי, אני לא רואה את זה.

אלעזר שטרן: אני רוצה להזכיר לכולנו, אפרופו פסח, שמשה רבנו התערב גם כאשר היה ריב של רועים לא מהעם שלנו, אלא הוא רק ראה עוול שנגרם.

אלעזר שטרן: רק אחרי זה הוא נהיה למנהיג.

אלעזר שטרן: כאשר הרועים מול בנות יתרו, משה רבנו התערב, קודם שהוא נבחר למנהיג.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, עוול במקום אחר – אנחנו, העם היהודי, מתערב.

אלעזר שטרן: ובערב פסח אני רוצה להגיד שאני מקווה שכולנו נזכור את מה שאנחנו מצווים כל כך הרבה, ש"גרים היינו בארץ מצרים":

אלעזר שטרן: איך אנחנו מתייחסים לגר שחי בתוכנו; איך אנחנו מתייחסים לגרים שבאים להתגייר, אבל גם לאלה שלא באים להתגייר.

אלעזר שטרן: ובמצרים היינו גרים לא בגלל שניסינו להיטמע – בגלל ששמרנו על זהותנו.

אלעזר שטרן: ועל היחס הזה אנחנו מצווים לשמור.

אלעזר שטרן: את היחס הזה אנחנו מצווים לזכור – איך אנחנו מתייחסים למי שהוא לא בן העם שלנו אבל חי יחד אתנו.

אלעזר שטרן: ואני אסיים, גברתי, וכמובן, אנחנו נאחל לעצמנו חג חירות שמח, ובעוד שבועיים נגיד עוד פעם "חג עצמאות שמח", ונשאל את עצמנו למה יש לנו שני חגי עצמאות, ונדע שכנראה לא ידענו לשמור על חג עצמאות אחד; בגלל שלא זכרנו שהיינו גרים, בגלל שלא זכרנו את המשמעות של אין-עצמאות.

אלעזר שטרן: ומה המחיר, עד חג העצמאות הבא?

אלעזר שטרן: זה יום השואה.

אלעזר שטרן: ובזה אני סוגר.

אלעזר שטרן: ואם צריך לזכור גם את יום השואה, אז אני מאחל לעצמנו שלא נשאל את עצמנו כל כך הרבה שאלות מה זה אומר לנו, כמי שחוו את השואה, מה שקורה בסוריה, אלא נקום ונעשה על מנת לעזור, לצערי, הרבה יותר ממה שאנחנו עושים.

אלעזר שטרן: תודה וחג שמח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הקואליציה כינסה היום את הכנסת באופן דחוף-בהול בפגרה כדי להעביר עוד הצעת חוק גזענית נגד אזרחי ישראל הערבים, בחוק שמכונה "חוק קמיניץ".

זהבה גלאון: איפה הקואליציה?

זהבה גלאון: איפה הקואליציה, שכל כך מיהרה כדי להגיש את החוק הזה?

זהבה גלאון: אבל אני לא יכולה שלא לומר, חברי חברי הכנסת, כמה מילים על מה שקורה בסוריה, על הזוועה, על הזוועה של השימוש בגז כימי.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על רודן ששנים טובח בבני עמו.

זהבה גלאון: שנים.

זהבה גלאון: ואני לא חושבת שהמורדים לא עושים פעולות איומות, המורדים נגד ממשל אסד, אבל 70% מהאזרחים שנהרגו בסוריה נהרגו על-ידי אסד.

זהבה גלאון: הוא מפציץ ילדים; הוא הפציץ אתמול את בתי-החולים שהיו אמורים לקבל את הפצועים.

זהבה גלאון: וחברי חברי הכנסת, במקום שבימין ובשמאל יהודים וערבים יתאחדו לפחות למול הזוועה הברוטלית הזאת, אני רוצה לייחד את דברי לאנשים בימין שאומרים שירה.

זהבה גלאון: פשוט מזעזע, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני מצטערת שאני נאלצת להיתלות בהם, אבל פשוט זה מעלה בי קבס לשמוע את האמירות האלה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת לשעבר ינון מגל הסביר שאין לו שום בעיה עם מות ילדים, והוא מאחל לשני הצדדים בהצלחה, והוא גם קרא לזה "מסר יהודי".

זהבה גלאון: ואחר, אריה יואלי, שהוא עורך האתר "סרוגים", הוא בכלל בא לחזק; הוא הסביר – ואני מצטטת – ש"חובה עלינו לשמוח כשרשעים מתים".

זהבה גלאון: ושמעון ריקלין לעג ל"הארץ" שהקדיש לסיפור כותרת ראשית.

זהבה גלאון: והלל גרשוני מאתר "מידה", הוא החליט שהסיפור הזה זה בכלל קונספירציה של המורדים.

זהבה גלאון: עכשיו אני אומרת, חברי חברי הכנסת: מה צריך לעבור בראש של האנשים האלה, אנשי ימין, חלקם דתיים, קלריקלים מטורפים, כדי להגיד את הדברים האלה?

זהבה גלאון: מה זה קשור בכלל עכשיו?

זהבה גלאון: איך אנשים מעזים לומר – כשאנחנו רואים ילדים נהרגים, ילדים שמקבלים את הגז הכימי הזה, את גז הסארין הזה – איך אפשר לומר את זה, שחובה עלינו לשמוח כשרשעים מתים?

זהבה גלאון: מה מתרחש בראש שלהם?

זהבה גלאון: מה עבר להם בראש כשהם אמרו את זה?

זהבה גלאון: לראות ילדים מתים מגז ולהחליט שהדבר היהודי, לא פחות מזה, זה לחגוג.

זהבה גלאון: ובכלל, אני רוצה להזכיר לכם:

זהבה גלאון: אני שמעתי פעם את ינון מגל אומר שהוא קודם כול יהודי ואחר כך הוא ישראלי.

זהבה גלאון: אז אני אומרת לכם: יהודי הוא בטוח לא וישראלי הוא בטוח לא, אבל הוא בעיקר לא בן-אדם, וזה לא משנה כמה "שמע ישראל" הוא יגיד – גם הוא וגם יואלי וגם ריקלין וכל החבורה הזאת, חבורה מתועבת של אנשים, שמה שקרה להם זה התבהמות, אין לי דרך אחרת להגדיר את זה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו בשמאל מתחנו בזמנו ביקורת על חברים טובים שלנו, גם בחד"ש וגם במק"י, על הגיבוי שהם העניקו לאסד במשך כל השנים הנוראיות האלה.

זהבה גלאון: זוועה בעיני.

זהבה גלאון: ואני מכירה את כל הוויכוחים: האם צריך להתערב, האם צריכה להיות התערבות בין-לאומית, והאם האמריקנים הם השוטר של העולם והאם צריך להיכנס.

זהבה גלאון: ואני לא יודעת אם צריך לעשות את זה, אבל גם לעמידה מנגד, עמידה מנגד וחוסר גינוי, יש מחיר.

זהבה גלאון: אבל לחגוג על רצח ילדים?

זהבה גלאון: את זה עוד לא שמעתי.

זהבה גלאון: עם כל המחלוקת עם החברים בחד"ש ובמק"י, לא שמעתי שחגגו על רצח ילדים.

זהבה גלאון: להפך, גינו את זה.

זהבה גלאון: איך אפשר לעבור לסדר-היום כשהם אומרים לנו לשמוח כשרוצחים ילדים?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני חייבת לומר, ממש לא משנה באיזו אידיאולוגיה אתם מחזיקים ולא משנה אם אתם יהודים או ערבים, ימין, שמאל או מרכז, אבל ברגע שתמונות של ילדים מתים מעוררות בכם שמחה, אני אומרת לכם, משהו בכם מת.

זהבה גלאון: ואני לא יודעת אם זה יותר מכעיס או יותר עצוב, אבל זה בעיקר דוחה וזה בעיקר בהמי, ואני מתביישת במי שמרשה לעצמו בריש גלי לכתוב את הטוויטים האלה, להתראיין באופן הזה, ולהגיד: כשהאויבים שלי רבים ביניהם – שיישרפו.

זהבה גלאון: כבר שכחנו, אמר חבר הכנסת שטרן, בצדק: אנחנו בפתחו של יום השואה.

זהבה גלאון: ואני לא משווה, אבל אנחנו, שעברנו את מוראות השואה והתקוממנו שהעולם עומד מנגד ואנשים מפנים לנו עורף, אנחנו יכולים לשמוח כשטובחים אלו באלו וילדים מתים?

זהבה גלאון: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, גבירותי ורבותי חברי וחברות הכנסת, אנחנו נקראנו לכינוס פגרה בגלל החוק הקרוי "חוק קמיניץ".

ג'מאל זחאלקה: הסיבה לכך, כנראה, כנראה – חשש מהקדמת הבחירות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מפרשן אלא אומר דברים ששמעתי ושמענו ממשרדו של היועץ המשפטי לממשלה ומאנשים שונים שעסקו בהכנת החוק, שאמרו: צריך להעביר את החוק הזה מהר ככל האפשר, כי יש חשש שיהיו בחירות.

ג'מאל זחאלקה: אני תוהה אם האנשים שאמרו את הדברים האלה יודעים דברים שאנחנו לא יודעים.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שנפלה איזו החלטה, כי מי שדיבר, הוא דיבר ממשרדו של היועץ המשפטי לממשלה, ויכול להיות שהם יודעים דברים שאנחנו לא יודעים.

ג'מאל זחאלקה: וכמובן, אם מקדימים בחירות, צריך להיערך.

ג'מאל זחאלקה: וחלק מההיערכות לבחירות זה לתקוף את הערבים; זה לתת ביטוי ברוטלי ככל האפשר לעוינות כלפי הציבור הערבי, כי זה מביא קולות, זה מבטיח הצלחה בפריימריז, זה מצטלם טוב בתקשורת הישראלית.

ג'מאל זחאלקה: תתקוף ערבי ותקבל קולות; פוליטיקה של שנאה בזויה ונמוכה, ובדיוק מכאן באה הצעת החוק הזאת.

ג'מאל זחאלקה: היא הצעת חוק במוצהר נגד הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: גם כאן אני לא אומר את זה מנהמת לבי או שזה איזה ניתוח שלי – זה בדיוק מה שאמר מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר: אצל הערבים זה מערב פרוע, וצריך לסדר את הדברים.

ג'מאל זחאלקה: הוא והשריף נתניהו, הגיבורים מסרטי המערב הפרוע, יבואו וישליטו סדר נגד הפורעים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק מי שאמר – לא פוליטיקאי, אלא נציג רשמי של המדינה, אחד הפקידים הבכירים ביותר, מה שנקרא סגל א' של המדינה, ואמר את זה נגד הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: המהות של הצעת החוק היא נטילת סמכויות מהרשות השופטת, ובעצם גם מהכנסת, והעברתן לרשות המבצעת.

ג'מאל זחאלקה: ככה נאמר אפילו בתקציר שחולק לנו.

ג'מאל זחאלקה: כל מיני דברים שבית-המשפט טיפל בהם, שהיו בסמכות בית-המשפט, הם עכשיו בוועדת התכנון הארצית, בוועדת התכנון המחוזית, המרחבית, רשויות מקומיות, רשות אכיפה – כל מיני רשויות יש.

ג'מאל זחאלקה: נוטלים סמכויות משופטים ומעבירים אותן לפקידים – פקידים, כמובן, שפועלים על-פי חוק דרקוני.

ג'מאל זחאלקה: ולא רק מעבירים לפקיד את הסמכות, אלא גם נותנים לו סמכות עוד יותר קשה, נותנים לו סמכות יותר רחבה מזו שהייתה נתונה עד היום לבית-המשפט, ובמיוחד בכל הקשור לענישה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הצענו כמה הצעות או כמה הסתייגויות, שלפחות יהיה איזשהו פיקוח פרלמנטרי על המעשה הזה.

ג'מאל זחאלקה: הרי נעשה מעשה זוועה פה; דברים שהם במוצהר – כל השנים ככה זה היה וככה צריך להיות – בסמכות בית-המשפט, מעבירים לפקידים; לפחות שיהיה על הפקידים איזשהו פיקוח פרלמנטרי.

ג'מאל זחאלקה: ההסתייגויות האלה נדחו על-ידי הרוב האוטומטי שיש בוועדת הפנים ושיש בעצם בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: המדינה נגד הציבור הערבי – זו בעצם מהות החוק.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו – אני חושב שצריך להעמיד את המדינה לדין.

ג'מאל זחאלקה: המדינה היא העבריינית – המדינה שמונעת מאנשים לבנות בית; המדינה שלא בונה יישובים ערביים לציבור הערבי; המדינה שלא מציגה לנו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – תוכניות מתאר, שלא נותנת סיוע בדיור, שאין דיור ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: פשוט, המטרה המוצהרת שלה ושל החוק היא לחנוק אותנו.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, אם חונקים אותנו, אנחנו בדרך כלל בועטים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד חמש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, אם כבר הגענו הנה היום בדחיפות כזאת בפגרה למליאה, הרי אני רוצה לדבר בפתח דברי על נושא דחוף בהרבה מהחוק הרע הזה שאנחנו עוסקים בו היום.

איל בן ראובן: ילדים נרצחו אתמול במתקפת גז של חיות אדם.

איל בן ראובן: הממשל הסורי האחראי לכך ראוי לענישה חמורה, עד לכדי – סימבולית – עמוד התלייה.

איל בן ראובן: אין זו הפעם הראשונה שממשל אסד פועל בדרך זו, ומאחר שההרתעה נכשלה בעבר, הרי שפעולה וענישה קשה מחויבות המציאות.

איל בן ראובן: מנהיגי העולם, ובראשם הנשיא טראמפ והנשיא פוטין, חייבים לפעול, וממשלת ישראל, ראוי שתקרא בקול רם לפעולה, והיא יכולה גם להיות חלק מפעולה, גם אם לא באמצעות מטוסי חיל האוויר שלנו, דוגמת טיפול בנפגעים ואפשרויות נוספות שלא כאן המקום לפרט.

איל בן ראובן: מדינת ישראל חייבת להיות אקטיבית ופועלת, הן מהפן המוסרי – ואולי הוא החשוב ביותר – והן מהפן המבצעי-אסטרטגי, אם רוצים לשמור על איזשהם כללי משחק במלחמות.

איל בן ראובן: לצערי, אנחנו בפרונט וחייבים לדחוף לפעולה.

איל בן ראובן: אני, כאב לילד בן ארבע, ילדה בת שבע וגדולים יותר – הרי אפשר להשתגע; הלב נשבר והמוח מתפוצץ למראה תמונות הילדים המתים.

איל בן ראובן: ראוי שהאחראים לכך ישלמו מחיר מלא וקשה ביותר, מחיר שיבהיר שפעולות כאלה – לא במקומותינו וגם לא במקומותיהם.

איל בן ראובן: החוק הזה שמועלה כאן היום – אני אצביע נגדו.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, ביום שני האחרון ביקרתי בבית-הספר הטכנולוגי-מדעי-חקלאי בכפר ראמה שבגליל.

איל בן ראובן: מצאתי תלמידים ומורים ערבים ישראלים מדתות שונות – מוסלמים, נוצרים, דרוזים – לומדים ביחד, שעל אף הקושי לחיות כערבי ישראלי, ובייחוד בימים של חוק המואזין ותופעות קשות של שנאת האחר, הם מוצאים לעצמם מקום ודרך אחרת; שואפים למצוינות, לחיים משותפים, לקיום חברה שוויונית הפועלת בערבות הדדית בתוך החברה הישראלית.

איל בן ראובן: החוק הזה הוא חוק דרקוני, ששם דגש מוחלט על אכיפה, ענישה, ומשכך, מן הסתם גם הפעלת כוח.

איל בן ראובן: היגיון אכיפת החוק במהותו הוא נכון, אבל כאשר הוא פונה באופן מובהק כנגד אוכלוסיית מיעוט, וברצף של חוקים ואירועים דוגמת חוק המואזין, אירועי אום-אלחיראן – בצורה שכזאת אין לו מקום בספר החוקים של מדינת ישראל.

איל בן ראובן: חוק שכזה עומד בניגוד מוחלט לרצון אמיתי וכן לשילוב נכון של החברה הערבית בתוך החברה הישראלית ומתוך רצון הדדי, הן של החברה היהודית והן של החברה הערבית, לחיים משותפים במדינת ישראל.

איל בן ראובן: ואני שואל, חברי הכנסת: האם אנחנו רוצים עוד ועוד אירועי אום-אלחיראן?

איל בן ראובן: האם ננקטו כל הפעולות למנוע הריסת בתים, שרבים מהם על אדמות פרטיות והם תוצר של שנים שבהן לא התבצעו תוכניות מתאר ופיתוח ביישובים הערביים, הדרוזיים והבדואיים?

איל בן ראובן: אינני רוצה לעסוק עכשיו בהאשמות מדוע הגענו לתוצאה שכזאת שאלפי בתים נבנו ללא היתר, אבל ברור לכולנו שאכיפה דרקונית והפעלת כוח כדרך פעולה מובילה אינן הפתרון הנכון.

איל בן ראובן: ומאחר שברור שתושבי קלנסואה ותושבי חורפיש שבתיהם כבר נהרסו – להם לא יימצא פתרון דוגמת תושבי עמונה, הרי הפתרון לכל אותן אלפי משפחות שחיות היום בבתים ללא היתר חייב להיות רחב בהרבה מאכיפה, הרס וכוחניות.

איל בן ראובן: הפתרון, ראוי שיפנה לכיוון של מימוש מהיר של תוכניות המתאר והפיתוח ביישוב הערבי במסגרת הקצאת המשאבים הרחבה לאוכלוסייה הערבית, יצירת הקלות בכל מקום שאפשר כדי להביא לאישור בנייה שכבר קיימת והכנסתה לתוכניות המתאר הקיימות בתוך זמן סביר.

איל בן ראובן: זהו הבסיס הראוי למימוש תוכניות המתאר, ורק אחריהן יש לעבור להפעלת דרכי אכיפה וכוח.

איל בן ראובן: אני קורא מכאן לחברי הכנסת, אני קורא לכם: אל תיתנו יד לבניית עוד שלבים בחומות ההפרדה בתוך החברה שלנו.

איל בן ראובן: אל תסייעו לעוד אחד מסדרת חוקי ההצתה – בצד"י – שמפרידים ומפלגים בין חלקיה של החברה הישראלית.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – אני לא רואה אותה – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, נושא התכנון והבנייה הוא אחד הנושאים הכואבים, החשובים, הקריטיים, של המיעוט הערבי במדינת ישראל.

אחמד טיבי: אדמה היא אבן הנגף ביחסים בין המדינה לבין האזרחים הערבים, ואין ספק שהתכנון במדינת ישראל הוא תכנון אידיאולוגי; א.

אחמד טיבי: ייצוג הערבים במועצה הארצית לתכנון כמעט ולא קיים – –

עיסאווי פריג': נכנס עכשיו ביטן.

עיסאווי פריג': עכשיו פסק זמן.

אחמד טיבי: – – ולכן, כאשר אזרח ערבי נאלץ לבנות ללא היתר – נאלץ, על קרקע פרטית שלו, לא על קרקע ציבורית; אם יש קרקע ציבורית שמתוכנן להקים עליה בית-ספר ומישהו משתלט עליה, זה סיפור אחר, לא על זה אנחנו מלינים, לא על זה אנחנו מדברים.

אחמד טיבי: מדברים על קרקע פרטית, שיש היתכנות תכנונית שהיא תהיה חלק מתוכנית המתאר המורשית או המופקדת של כל יישוב ויישוב.

אחמד טיבי: יש בעיה.

אחמד טיבי: אין ערבי שבונה ללא היתר כי בא לו, נותנים לו היתר והוא לא רוצה והולך לבנות.

אחמד טיבי: זה לא המצב.

אחמד טיבי: המצב הוא שבחלק גדול מאוד מהיישובים אין תוכניות מתאר, אין הרחבת תחומי שיפוט, ולכן הוא נאלץ לבנות ללא היתר.

אחמד טיבי: בא החוק הזה, "חוק קמיניץ", בעידוד, תמיכה וייזום של משרד ראש הממשלה והעומד בראשו, הרי הוא ראש הממשלה – שכנראה לפי החקירות הוא עבריין על החוק, בנושאים אחרים – ובא להטיף מוסר לערבים ולהאיץ באמצעות החוק את האפשרות של הריסות, או להעלות את הקנסות.

אחמד טיבי: הדבר מכביד על מיעוט שלם, שמבקש את זכותו בתכנון עתידי, למען ילדיו.

אחמד טיבי: ואז בא חבר כנסת כמו יושב-ראש הקואליציה, עם הגב הרחב, חבר הכנסת ביטן, ומאיץ יחד עם אמסלם, לפי הוראות של לשכת ראש הממשלה ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, גרונר, שהגיע לוועדה.

אחמד טיבי: הם חושבים שזה הישג פוליטי של ראש הממשלה.

אחמד טיבי: הוא יגיד בבחירות – שכנראה יהיו קרובות: הנה, לימדתי את הערבים לקח.

אחמד טיבי: תראו מה אני עושה, אבו עלי, אבו עלי.

אחמד טיבי: לכן, אנחנו זועקים את זעקת האזרח הערבי, שרוצה – אני אומר בפעם המיליון – אפשרות, אופציה, להתרחב, על-פי חוק – יש ריבוי טבעי – לבנות יישובים ערביים חדשים, עיר ערבית חדשה; לבנות בית-חולים ביישוב ערבי, לבנות אוניברסיטה ביישוב ערבי.

אחמד טיבי: למה רק ליהודים מותר?

אחמד טיבי: למה הדברים האלמנטריים האלה קורים רק ביישובים היהודיים?

אחמד טיבי: ולכן אנחנו נתנגד, והנציגים שלנו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שחבר הכנסת ביטן מעסיק אותם כמו שהוא מעסיק אחרים עכשיו, ומונע ממני אפילו לראות אותם – (אומר בערבית: אוסאמה, אתה ועבדאללה.

אחמד טיבי: הרי אני מדבר.

אחמד טיבי: לך, התרחק, אני רוצה לראות אותם.

אחמד טיבי: ) ביטן, לא מספיק שאתה דוחף את החוק, אתה גם מונע ממני קשר עין עם חברים שלי?

דוד ביטן: לא, אני מסתיר את כולם.

אחמד טיבי: עם שני הח"כים שעבדו קשה בוועדה הזאת?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני אסיים, גברתי היושבת-ראש, בנושא אחר.

אחמד טיבי: ביטן – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, עיסאווי, יא זלמי – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ביטן, עד שהגעת התנהלנו כל כך יפה, אז – – –

דוד ביטן: תני לו עוד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: חמש דקות אני לא אתן, אבל חצי דקה אני אתן, בגלל ההפרעות.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, התמונות של ילדים שנטבחו על-ידי גזים באדלב הן תמונות קורעות לב; לא רק קורעות לב – הן מפלה מוסרית של העולם כולו, ובעיקר של אלה ששלחו מטוסים כדי לטבוח באזרחים, לרבות ילדים.

אחמד טיבי: זה הוא פשע מוסרי ופוליטי-מדיני ממדרגה ראשונה.

אחמד טיבי: מדובר בפשע מלחמה נתעב, ומי שעומד מאחורי הפשע הזה חייב לתת את הדין.

אחמד טיבי: אמרנו זאת בעבר.

אחמד טיבי: בסוריה על כל חלקיה מתבצעים פשעי מלחמה, פעם באמצעות הצד הזה, פעם באמצעות הצד האחר – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

אחמד טיבי: – – והנכבה של העם הסורי – הגיע הזמן לשים לה קץ.

אחמד טיבי: זה הוא אות קין על מצחה של האנושות כולה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברים ברשימה המשותפת, אם אפשר – לדבר קצת יותר בשקט.

טלי פלוסקוב: זה יותר מכבד את הנואמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב להתחיל בטבח שהיה בסוריה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל בן-אדם, כל בן-אנוש, צריך להוקיע את המעשה הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם הוא תומך בזה נגד זה, המעשה, לפחות המעשה הזה, הלא-אנושי, צריך לגנות אותו, ולא רק לגנות אותו – יש הרבה מדינות בעולם שהמעשה הזה נעשה בחסותן או בשתיקתן, והאסון הזה, אסור לשתוק עליו, כי זה יהיה הקדמה לבאות, וזה מאוד קשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מזה אני מזהיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי, לאורך כל הדיונים בוועדת הפנים יושב-ראש הוועדה אמר שהחוק הזה לא מיועד לערבים, אבל כשהוא עלה לדוכן והציג את החוק הוא הציג אותו דווקא בכיוון ברור, חד-סטרי, נגד הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והחוק הזה – קראו לו תיקון חוק התכנון והבנייה, אבל זה לא חוק תכנון ובנייה, אלא התיקון הזה הופך אותו לחוק הריסת בתי ערבים וטרנספר, ואני אסביר בהמשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברי, בנייה לא חוקית היא בנייה על אדמת הזולת ובשטח כבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו ההגדרה הנכונה לבנייה ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מי שבונה על האדמה שלו בגלל שהממשלה והמדינה לא רוצה לאשר לו תוכניות מתאר, אז הוא בונה לפי החוק; לפי הצדק, לפחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו לא רוצים לבנות ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים תוכניות מתאר; אנחנו רוצים אישורים שאנחנו נבנה לפי היתר, כי אנחנו רוצים בנייני ציבור, רוצים כבישים רחבים, רוצים בנייה מסודרת ורוצים לקבל את כל השירותים ואת כל התשתיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה מבקש אכיפה שוויונית גם לערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טועה ומטעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממחקר של מרכז המחקר של הכנסת עולה: בשנת 2014, 51% מצווי ההפסקה המינהליים היו במגזר הלא-יהודי; בשנת 2013 – 66%, ובשנת 2012 – 79.4%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ראו זה פלא: ההריסות – 97% מההריסות היו ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו האפליה, זה השקר של ראש הממשלה, זה השקר של יושב-ראש הוועדה וזה השקר המתוכנן של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה לא נתונים שלי אלא של מרכז המחקר של הכנסת, ואתם יכולים לקבל אותם ולראות אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, אנחנו רוצים אכיפה שוויונית, אבל רוצים גם תכנון שוויוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נראה להמשך: הממשלה הקימה, אותו ראש ממשלה, בסוף 2014 הקימה צוות 120 יום כדי לבדוק – זה המינוי שלו – את מצוקת הבנייה ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הכותרת, זה המנדט שהם קיבלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה התוצאה הייתה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שעד שנת 2000 לא היו ליישובים הערביים תוכניות מתאר מעודכנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוכניות המתאר היו לא מעודכנות ולא מתאימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיקה הדוגמה של קלנסואה, ואני אתן את הדוגמה של קלנסואה, שהרסו בה 11 בתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היישוב הזה, יש לו תוכנית מתאר שאושרה רק לפני חודשיים, והיעד שלה הוא 2020.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז עד 2020 – כי צריך להכין תוכניות מפורטות ותשריטי חלוקה ולתכנן את הבתים – לא יקבלו אפילו היתר בנייה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד 2020.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו תוכנית המתאר שמדברים עליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא, האם המדינה מתחילה לתכנן עד 2040 כדי שלא תהיה בנייה ללא היתר בהמשך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה – יש 600 בתים מחוץ לקו הכחול הזה, המאושר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה יעשו אתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יהרסו את כולם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יושב-ראש ועדת הפנים אמר מעל דוכן הכנסת כי החוק הזה בא להגביל את סמכויות בתי-המשפט, כלומר, אין משפט הוגן; אין אפשרות ללכת לבית-המשפט; בכוונה הדמוקרטיה רוצה להגביל בתי-משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא להטיל קנסות על השימוש – 700 שקל ליום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שמעל 52% מהתושבים, האזרחים הערבים, הם מתחת לקו העוני – אתה רוצה להטיל 700 שקל על כל שימוש, על כל יום שימוש בבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למי יש מאות-אלפי שקלים לשלם בשנה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה טרנספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שלא נעשה עם המטוסים, עם הטנקים, עם הירי, עם הרצח, ב-48', אתם רוצים לעשות דרך החוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יושב-ראש ועדת הפנים מדבר על תשלומי ארנונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין קשר בחוק בין תשלומי ארנונה לבין היתרי בנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בדהמש לא רצו, המועצה האזורית עמק-לוד, כי הם לא רצו ערבים בתחום השיפוט שלהם, למרות שהכפר דהמש נמצא בתחום השיפוט שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה נותן סמכויות של מושל צבאי למפקחים – הם יכולים לחקור, יכולים לעצור, יכולים להחרים דברים כמו משאבות בטון, כמו טרקטורים, כמו כלים, כמו ציוד.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי, אנחנו הגשנו לממשלה תוכנית מסודרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלחתי אותה ביוני 2015, גם לשר האוצר, בכתב, גם לשרה גילה גמליאל, והיא פשוטה מאוד: לתת אפשרות להקפאת הריסות מול תכנון לתקופת זמן מוגבלת, מול תכנון הצרכים של היישובים הערביים וקו כחול חדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז אנחנו רוצים שתהיה אכיפה, במידה שזה יהיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הבנייה קיימת – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – בגלל אי-תכנון של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר להרוס, כי זה יהיה פשע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חמש דקות, אדוני, לרשותך.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפעמים נדמה שנגמרו כבר המילים.

עמר בר-לב: מה אפשר עוד להגיד על הממשלה הזאת?

עמר בר-לב: מה עוד אפשר להגיד שלא אמרנו עד עכשיו?

עמר בר-לב: כמה עליבות, כמה כוחנות, כמה שנאה, כמה הסתה.

עמר בר-לב: והפעם הקורבן המיועד הוא הציבור הערבי והדרוזי, כמו בפעמים הקודמות והאחרות.

עמר בר-לב: כשאין מדיניות ואין חזון, מפנים את תשומת הלב מהעניינים שבאמת חשובים, ותוך כדי כך פוגעים באופן מכוון בציבור הערבי והדרוזי במדינת ישראל.

עמר בר-לב: את הממשלה הזאת זה כנראה ממש לא מעניין.

עמר בר-לב: מבחינתם מדובר באזרחים סוג ב', אזרחים שרק צריך לדאוג שלא ינהרו לקלפיות.

עמר בר-לב: מבחינתם מדובר בקבוצה זניחה – בסך הכול 20% מאוכלוסיית אזרחי מדינת ישראל, רק 20%, שלא אחד ולא שניים מחברי הקואליציה מעוניינים לשלול מהם בכלל את האזרחות הישראלית.

עמר בר-לב: ושמענו את זה לא פעם מכאן, מעל בימת הכנסת.

עמר בר-לב: קבוצה שכל כך קל ונוח להפנות כלפיה את האש.

עמר בר-לב: הממשלה הזאת בנויה על מאה אחוז הפחדה, על קריעת החברה הישראלית לגזרים ועל פירוק הדו-קיום, והיא בנויה גם על אפס חזון, אפס מדיניות, אפס מנהיגות ואפס סובלנות.

עמר בר-לב: לאחר חוק המואזין, הנה עוד הצעת חוק של הממשלה שזורעת פירוד ושנאה, ומגיע החוק הזה, שמתאר בצורה מושלמת את קווי האופי של הממשלה הזאת – ממשלה שמשקיעה את כל המאמצים בהרס במקום בתכנון ובנייה, ולא רק של בתים, אלא גם של עתיד משותף, בעיקר של עתיד משותף – אזרחי ישראל היהודים לצד אזרחי ישראל הערבים, הדרוזים, הצ'רקסים וכל מי שאיננו יהודי.

עמר בר-לב: מה קרה לכם, שרים וחברי הכנסת מהימין?

עמר בר-לב: לאן נעלם עמוד השדרה המוסרי שלכם?

עמר בר-לב: מה עוד נשאר מהכבוד והממלכתיות, שמסתלק ומתפוגג בכל סבב חדש של שיגעון פוליטי וחקיקה רעה ולעומתית?

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד משהו, שיהיה ברור: הרעיון של חיזוק שלטון החוק לא זר לי, וכמובן אני תומך בו בכל מאודי.

עמר בר-לב: אני מאמין שכל ממשלה צריכה לפעול כדי לחזק את שלטון החוק ולהבטיח את עליונותו; אני מאמין שבמקומות שבהם יש עבריינות שיטתית צריך לייצר הרתעה, אכיפה וסדר.

עמר בר-לב: אני גם יודע שלפחות חלק מהחוק נולד מתוך עבודה מקצועית, ואולי פה ושם אפילו איזושהי כוונה טובה.

עמר בר-לב: אבל אסור שנתבלבל.

עמר בר-לב: בשום פנים ואופן אסור לנו להתבלבל.

עמר בר-לב: אסור לנתק את החוק מההקשר שלו, מההקשר הפוליטי.

עמר בר-לב: כי החוק הזה לא נוצר ולא נחקק מתוך כוונות טהורות; החוק הזה נולד בחטא; החוק הזה בושל קודם כול על-ידי הממשלה, ובראשה עומד מי שמחפש כל דרך אפשרית להפריד ולהפחיד, כל דרך שתעזור לקושש עוד מנדט או עוד שניים מהימין הקשה; ראש ממשלה שמתכופף מול כל גחמה של הלובי של סמוטריץ והימין ההזוי; ראש ממשלה שכמו בכל דבר אחר, משקיע את רוב המאמצים בהרס במקום בתכנון ובנייה.

עמר בר-לב: אנחנו לא עיוורים, ממש לא עיוורים.

עמר בר-לב: אנחנו יודעים שהחוק הזה הוא לא יותר ממסך עשן – מסך עשן שהתפקיד שלו להשכיח את העובדה שהממשלה הימנית הזאת והלאומית הזאת, ממש זאת שפינתה את עמונה – ואני מוכרח לומר שפינתה את עמונה ברגישות אנושית ראויה לשבח – אבל אותה ממשלה ואותו כוח משטרתי הוא ממש אותו כוח משטרתי שפינה כמה ימים קודם לכן את אום-אלחיראן באלימות קשה, בחוסר רצון להשלים את השיח הראוי שהחל עם התושבים וכמעט הושלם ערב קודם.

עמר בר-לב: ועוד לפני שהושלם הפינוי יצא השר לביטחון פנים גלעד ארדן, וגם מפכ"ל המשטרה, בטענות מופרכות כנגד יעקוב אבו אלקיעאן, שנהרג באירוע.

עמר בר-לב: ממשלה לאומית שמדברת על סיפוח, אבל בפועל תמשיך את מדיניות ריסון הבנייה בתוך השטחים ואת הרס הבנייה בתוך קווי הקו הירוק.

עמר בר-לב: ככה זה – ממשלה שיצרה את הפער הגדול ביותר – –

טלי פלוסקוב: סיכום, בבקשה.

עמר בר-לב: – – בין הדיבור הבריוני למציאות בשטח, שלא באמת השתנתה.

עמר בר-לב: ואני מתקרב לסיום.

עמר בר-לב: אבל אולי אפשר להתעודד בדבר אחד.

עמר בר-לב: חייבים לומר משהו חיובי לקראת הסוף: הציבור הישראלי לא טיפש.

עמר בר-לב: הציבור מבין שיש לו עסק עם ממשלה פחדנית ולא יציבה, והציבור יהיה זה שבקרוב מאוד – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עמר בר-לב: – – באמת, באמת הפעם ינהר לקלפיות כדי להחליף את ההנהגה הרעה הזאת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, ביום הזה אני פותח בתמונות האיומות מסוריה.

דב חנין: אני רוצה להביע את הזעזוע הקשה שלי מהתמונות הקשות האלה, את הכאב ואת הצער.

דב חנין: העמדה שלנו ברורה: כל פגיעה מכוונת באזרחים היא פשע, בכל מקום שבו היא נעשית, ובוודאי ששימוש בנשק כימי הוא פשע מלחמה, ולכן נדרשת חקירה אמיתית של האירוע והבאת האחראים למה שקרה שם לדין.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק שלפנינו איננו חוק של מאבק בבנייה ללא רישיון, כי יש דרך אחת מאוד פשוטה להיאבק בבנייה ללא רישיון, והיא לאפשר לאנשים לקבל רישיון לבנייה.

דב חנין: הרי זוהי הבעיה ביישובים הערביים.

דב חנין: למה אנשים בונים ללא רישיון, ללא היתר?

דב חנין: כי אין דרך לקבל היתר.

דב חנין: אין דרך לקבל היתר.

דב חנין: ולמה אין דרך לקבל היתר?

דב חנין: כי אין תוכניות מתאר.

דב חנין: מי אחראי לזה שאין תוכניות מתאר?

דב חנין: האם האזרח הוא שיכול לכתוב את תוכנית המתאר ולאשרר אותה?

דב חנין: מי שאחראי להיעדר תוכניות המתאר זה הממשלה, ולכן מי שצריך לעמוד לדין על בנייה ללא היתר זה הממשלה; היא גורמת למצב שאנשים בונים ללא היתר.

דב חנין: הרי לכולנו ברור.

דב חנין: אומרים: ביתו של האדם הוא מבצרו; כל אדם היה שמח מאוד, רוצה, מעוניין, שהבית שלו יהיה מקום בטוח.

דב חנין: מי רוצה שביתו יהיה בסכנת הריסה בגלל שיש בעיה עם ההיתר?

דב חנין: ברור לכולם שאנשים שניתנת להם האפשרות לבנות במסגרת מסודרת וחוקית יעשו את זה.

דב חנין: הממשלה היא שלאורך שנים, כחלק ממדיניות האפליה נגד היישובים הערביים, כחלק ממדיניות של מצור תכנוני ומחנק תכנוני כנגד היישובים הערביים ונגד הציבור הערבי, הממשלה היא שאחראית לכך שאין תוכניות מתאר, ולכן אנשים רבים, רבים מאוד, נאלצו לבנות ללא היתר.

דב חנין: אז החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, לא יעשה מאבק בבנייה ללא היתר, כי בנייה ללא היתר תימשך ותתקיים כל עוד לא יהיו תוכניות מתאר וכל עוד לא ייווצרו המסלולים החוקיים, התקינים, הראויים, הנדרשים גם ביישובים ערביים לבנות בצורה מסודרת.

דב חנין: אז אם המטרה איננה מאבק בבנייה ללא רישיון, מהי מטרתו האמיתית של החוק הזה?

דב חנין: מטרתו האמיתית של החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, היא מלחמה באזרחים הערבים, ואני אומר את הדברים הקשים האלה באחריות.

דב חנין: אני נזכר בדבריו של ראש הממשלה נתניהו אחרי הפיגוע הנורא בדיזנגוף.

דב חנין: מה קרה אז, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: במקום להרגיע, במקום להסביר שהיה מעשה של פשע, אבל האזרחים הערבים והיהודים במדינה הזאת צריכים ורוצים להמשיך לחיות יחד, מיהר ראש הממשלה לקחת את הדוכן שלו, הציב אותו באמצע רחוב דיזנגוף, ושם הסביר לציבור שיש קשר בין אותו אדם שעשה את מעשה הפיגוע לבין כל האזרחים הערבים במדינת ישראל, שכביכול חיים במשטר ללא דין וללא חוק, והראיה – הם בונים ללא היתר.

דב חנין: ואז אמר ראש הממשלה: אני, את המצב הזה אסיים; אני, את המצב הזה של מציאות שבה אנשים בונים ללא היתר, אני הולך לסיים, ואני הולך לסיים את זה בכוח ובעוצמה.

דב חנין: והנה, ראש הממשלה נתניהו מגשים את הבטחותיו.

דב חנין: זה חמור וזה מסוכן.

דב חנין: יש לנו כאן ממשלה שנלחמת באזרחים; יש לנו פה ממשלה שמסמנת את המיעוט הלאומי כמטרה למתקפה, וזה לגמרי קשור בזה שלממשלה הזאת אין תשובה על שום בעיה אמיתית של הציבור בישראל, לא של היהודים ולא של הערבים: אין פתרונות למצוקת הדיור, אין פתרונות למשבר הבריאות, אין פתרונות לקושי של ציבורי נכים וקשישים במדינה הזאת.

דב חנין: ולכן, כשאין פתרונות, מסמנים שעיר לעזאזל: האזרחים הערבים, תוקפים את התקשורת – –

טלי פלוסקוב: סכם, בבקשה.

דב חנין: – – נכנסים לסחרור אין-סופי של מלחמה נגד שידור ציבורי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה הכול חלק מאותה בעיה – בעיה ששמה "ממשלת נתניהו".

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת בני בגין.

טלי פלוסקוב: עכשיו לרשותך עד חמש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: לא, סליחה, יש לרשותך עד עשר דקות.

זוהיר בהלול: אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש, על סבלנותך ועל דרך הארץ שלך.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

זוהיר בהלול: אני רוצה לומר לך, גברתי היקרה והנכבדה, שאני כאן, בכנסת ישראל, כבר גייסתי את כל הרטוריקה שבקרבי, כבר שריינתי את כל הטכניקות שאני יכול לייצר, את כל האמנויות, את כל היכולת האקספרסיבית שבתוכי; אני רוקנתי את כל מחסניותי האינטלקטואליות; אני השתמשתי כמעט בכל הארסנל שבן-תמותה ניחן בו, ואני אפילו – ואת יכולה להעיד כאלף עדים שאני סחטתי כלימון את כל רגשותי בלא מעט הזדמנויות, ותמיד אצרתי, ואפשר גם לומר עצרתי, את גחמותי ואת כעסי, ואפילו, מר בגין, את זעמי הרב שבקרבי, כדי להצטייר בפני הציבור הישראלי כבן-שיח.

זוהיר בהלול: אבל כל זאת כדי לייצר מציאות אחרת, מציאות שבה אפשר להידבר, מציאות שבה אפשר להתדיין, מציאות שאפשר לראות בנו צלם אנוש.

זוהיר בהלול: ולצערי הרב, שום דבר – ואני אומר זאת בלב דאוב וכאוב, גברתי היושבת-ראש – ללא תוצאות.

זוהיר בהלול: כי הממשלה הזאת דוהרת ללא מעצורים.

זוהיר בהלול: היא דורסת ברגל גסה כל אפשרות לכינון של רקמות חיים אמיתיות בין ערבים לבין יהודים.

זוהיר בהלול: זו ממשלה שכאשר מדובר בעמונה, ראש הממשלה מחפש, נלחם עד זוב דם למצוא אלטרנטיבה, וכאשר מדובר בציבור הערבי, הציבור הזה מוקצה מחמת מיאוס.

זוהיר בהלול: אז יופי, מן הלשון אל החוץ, כך נוהגים לומר – מן השפה אל החוץ, כך נוהגים לומר – הצד השמאלי שלי, שהוא הימני של המפה הפוליטית בישראל, הצד הזה מוקיע אכזריות, מגנה פשעים, ממהר לומר שמדובר בפשעי מלחמה, ובצדק, בסוריה, בפשעים נגד האנושות.

זוהיר בהלול: ואני לא עושה פרפרזה צינית לחלוטין, וגם לא הקבלות, אבל אני משייט לי בעולם האסוציאציות ואני אומר: הרי העם הזה חווה את הקשה ביותר בהיסטוריה המודרנית, העם היהודי שילם את המחיר היקר באנושות העכשווית, שישה מיליון בני-אדם, בשואה אכזרית, בלתי מפוענחת, נתעבת, מלאת רשע, באמצעות הנאציזם הארור.

זוהיר בהלול: העם הזה, העם היהודי, חוגג בעוד יום-יומיים את יום היציאה מעבדות לחירות.

זוהיר בהלול: 40 שנה כיתתם רגליים בדיונות של סיני ורציתם לממש את זכותכם לחירות, ובצדק.

זוהיר בהלול: הארץ המובטחת נגלתה אל מול עיניכם ומימשתם את חלומותיכם, גם כאשר באתם אחרי אלפיים שנות גולה.

זוהיר בהלול: אבל רחמנא ליצלן, וריבונו של עולם, מדוע אינכם חומלים על אלה שנמצאים בקרבכם, על אלה שנולדו מרחם האדמה ורוצים רק קורת גג?

זוהיר בהלול: מה אנחנו רוצים?

זוהיר בהלול: מה אנחנו רוצים, גבירותי ורבותי?

זוהיר בהלול: מה אנחנו רוצים, כאשר – אני עכשיו שוב סוחט את רגשותי כלימון אל מול מושבים ריקים, דוממים ואילמים, ואני אומר למושבים האלה, שיאוישו על-ידי אנשים שאיבדו צלם אנוש, שהתנערו מערכים אוניברסליים, שלא מסוגלים להבין שחמלה היא זכות של האחר, שהוא גר, זו בעצם מצווה אלוקית שמוטלת עליכם.

זוהיר בהלול: אין לכם ברירה, אחי היהודים ואחיותי היהודיות, אין לכם ברירה אלא להישען על מה שעשה אתכם, על מה שבאמצעותו כוננתם את חלומותיכם, אין לכם בלתו, אין לכם, כיוון שאתם לא יכולים להתנער מהיהדות שלכם, שהיא חמלתית.

זוהיר בהלול: אבל מה שאתם עושים זה הרשע שבאדם, זה הרשע שבאנושות; אתם רוצים למנוע מאתנו קורת גג לנו ולילדינו.

זוהיר בהלול: אני מביא לך, גברתי היושבת-ראש, שתי סצנות שנגלו לנגד עיני בתקופה האחרונה.

זוהיר בהלול: הסצנה היותר-אקטואלית נגלתה לנגד עיני הבוקר הזה, כאשר ביקרתי במחלקת פה ולסת ברמב"ם בחיפה, שם אני לעתים מטופל, והיום ביקשו ממני להרצות בפניהם על היחסים המורכבים בין ערבים ובין יהודים.

זוהיר בהלול: מי ישב מולי?

זוהיר בהלול: רופאים ערבים עם רופאים יהודים, אחים ערבים עם אחיות יהודיות, שכם אל שכם, נפש אל נפש, נשימה אל נשימה, ואפילו רשף מהעיניים אל רשף מהעיניים האחרות; אנשים שמגלמים בצורה נשגבה את החיים המשותפים ואת הדאגה לאחר.

זוהיר בהלול: הם מצווים, הם ואחרים באותם בתי-חולים, להציל חיי אדם, וערבים, על-פי שבועת הרופא, מטפלים ביהודים, ויהודים מפקידים את גופם היקר מפז בידי אותם רופאים ערבים, ולא ממצמצים.

זוהיר בהלול: אבל ברגע שיוצאים למרחבים, שוכחים אפילו לרגע אחד שזה שהציל את נפשי ואת גופי, והפך אותי מחולה לבריא, אותו איש זכאי שהילדים שלו, תהיה להם קורת גג.

זוהיר בהלול: אבל מה האמביוולנטיות הזאת, מה הסכיזופרניה הזאת, שהחברה בישראל סובלת ממנה בייסורים, ולפעמים אפילו משתעשעת בה?

זוהיר בהלול: אתם ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד.

זוהיר בהלול: אני שומע את חברי באופוזיציה ואני נפעם.

זוהיר בהלול: אני מחבק אותם על נאומים ערכיים, נשגבים, שהם עילוי שבעילוי של האנושות.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: גם הם כבר סחוטים, גם הם כבר גמורים, גם הם כבר מאוידים, גם הם כבר חסרי תוחלת, מכיוון שזו ממשלה שחושבת שבאמצעות אקטיביזם חקיקתי היא יכולה להשתלט על בתי-המשפט בישראל ולמנוע שיח וחיים בגובה העיניים.

זוהיר בהלול: אוי לחברה הישראלית שמאבדת את ערכיה ומתאיידת מנשגבותה.

זוהיר בהלול: חברות וחברים, הסצנה השנייה שרציתי להביא בפניכם היא מאום-אלחיראן.

זוהיר בהלול: כשהיה המעשה הנפשע, אבו עראר ידידי חברי ורעי, לא במקרה דנן, אלא במקרה של ההריסות שהיו שם, אני הגעתי ברכבי, התפתלתי בג'בלאות עד שהגעתי אל מבואות אום-אלחיראן.

זוהיר בהלול: באחד הפיתולים נגלו לנגד עיני שלושה ילדים, עלמים.

זוהיר בהלול: הם הסתכלו, ואני לא יכול עד יום פרידתי מן העולם הזה לשכוח את המחזה הזה: הם הביטו בעיניים שכולן זעם על הרכב, מכיוון שזיהו רכב ישראלי.

זוהיר בהלול: האם אתם, גברותי ורבותי, רוצים לחנך ילדים לא רק שיזעמו על מדינת ישראל אלא שיתעבו את מדינת ישראל, ומכאן אפילו מכוח היכולת, הייתי אומר, הפסיכולוגית, אולי אפילו יתעבו יהודים?

זוהיר בהלול: אנחנו הרי מטיפים לדו-קיום, לחיים משותפים.

זוהיר בהלול: אני נאבק עד זוב דם כדי ליצור את המרקמים האלה, באמצעות חברים, והמכונות והבולדוזרים האלה, שהרסו בית אחר בית באום-אלחיראן, גרמו לילדים האלה להיות שונאי מדינת ישראל, ואולי, רחמנא ליצלן – ואני מתפלל שלא – שונאי יהודים.

זוהיר בהלול: בעוד עשר שנים הם ינהלו מלחמה נגדכם.

זוהיר בהלול: לזה אנחנו מטיפים?

זוהיר בהלול: הטיפו למדינה ולחברה היגיינית, דמוקרטית, אמיתית, אבל שוויונית, שלא נקבל חלילה מלחמות אזרחים כאן, במדינה, כי אנחנו לא רוצים; אנחנו רוצים צלם אנוש, רוצים זכויות, רוצים שוויון ותו לא, ונהיה נאמנים לחוקי שיתוף הפעולה והחיים המשותפים בין ערבים לבין יהודים.

זוהיר בהלול: לא נולדנו מחרחרי מדון, נולדנו שואפי שלום.

זוהיר בהלול: תנו לנו את ההזדמנות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בני בגין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: גם לרשותך עד עשר דקות.

זאב בנימין בגין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה שאנחנו מביאים היום לקריאה שנייה ושלישית אין מקורו במזימה, כפי ששמעתי במהלך הדיון הזה, או ברצון רע.

זאב בנימין בגין: הוא תוצאה חשובה של עבודה של ועדה חשובה, בראשותו של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה עורך-דין ארז קמיניץ, שהגיש את מסקנותיה בינואר 2016.

זאב בנימין בגין: ומכיוון ששמעתי במהלך הדיונים בוועדה גם הטחת האשמות אישיות כלפי עובד המדינה החשוב והיקר הזה, אני מבקש לציין שאני מכיר אותו שנים אחדות, עבדתי אתו שנים אחדות, והאיש הזה נוהג באחריות, במתינות, בהבנה אנושית, והוועדה בראשותו עשתה עבודה חשובה מאוד.

זאב בנימין בגין: הבעיה הניצבת בפנינו היא אמיתית, ממשית.

זאב בנימין בגין: אין להתעלם ממנה.

זאב בנימין בגין: עבירות בנייה של יחידים פוגעות בקהילה כולה ובאפשרות התפתחותה, ואת זאת יש למנוע.

זאב בנימין בגין: עם זה אין להשלים.

זאב בנימין בגין: המצב הקיים ידוע.

זאב בנימין בגין: אכן, בייחוד ביישובים הערביים, רבבות בתים פרטיים נבנו במהלך השנים ללא היתר, בעיקר על קרקע פרטית הרשומה על שם הבונים.

זאב בנימין בגין: הם בנו כך כי אכן, לא היה מבחינתם מנוס, לא הייתה אפשרות אחרת – לא היו תוכניות מתאר מפורטות.

זאב בנימין בגין: גם לו רצו, לא היה אפשר לקבל היתר בנייה.

זאב בנימין בגין: רבבות בתים כאלה נבנו, ידוע לנו, ידוע לכולנו, ואין שום כוונה – כמעט הייתי אומר, ייתכן שאין אפילו יכולת – לטפל דווקא בהם, להתנפל עליהם, לאכוף עליהם, אחרי כל השנים האלה, חוק חדש.

זאב בנימין בגין: הרי לא זו הכוונה, כפי שנאמר פה, כפי שהודה, אם אפשר לומר כך, חברנו חבר הכנסת עיסאווי פריג' בתשובה כל קריאת הביניים שלי.

זאב בנימין בגין: אכן, אין הכוונה להניף מקל על 50,000 בתים שכך נבנו.

זאב בנימין בגין: החוק הזה כונה כאן בדיון הזה וגם בדיונים אחרים "חוק הריסת בתים".

זאב בנימין בגין: אני חושב שצריך לומר באופן עובדתי: אין החוק הזה מכוון נגד יישובים ערביים.

זאב בנימין בגין: כוונת החוק הזה – ואני מקווה שייושם כהלכה – דווקא לאפשר את התפתחותם הבריאה בעתיד של יישובים רבים, בעיקר עקב התקלות הרבות, כפי שציינתי, באותם יישובים ערביים.

זאב בנימין בגין: כפי ששמענו במהלך דיוני הוועדה, ביקשנו וקיבלנו וצורף לפרוטוקול הוועדה גם מסמך המתאר את מדיניות האכיפה בשאלות אלה באופן כללי, וגם במגזר הערבי.

זאב בנימין בגין: אז הכוונה היא לא לאפשר עוד, במידת האפשר, בנייה פרטית, פיראטית, בשטחים המיועדים להתפתחותם של היישובים, שטחים ציבוריים המיועדים להתפתחות – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: שטחים ציבוריים, הרבה פעמים הזכרתם את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אין תכנון של שטחים ציבוריים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על מקומות שאין בהם תכנון בכלל – – – על שטחים ציבוריים, עם כל הכבוד.

זאב בנימין בגין: זה נכון, ובכל זאת צריך לאפשר לכפרים האלה, ליישובים האלה, להתפתח.

זאב בנימין בגין: אבל החוק הזה כפי שסוכם, כפי שברור, כפי שדיברנו עליו בוועדת הפנים, החוק הזה ודרכי האכיפה המסומנות בו, מכוון מעתה ואילך, ויישומו נדחה עוד – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם לא – – –

זאב בנימין בגין: סלח לי.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: נא – – –

זאב בנימין בגין: תאריך יישומו נדחה בשישה חודשים כדי לאפשר, במקום שדרוש – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – גם התכנון לשישה חודשים – – –

זאב בנימין בגין: תאפשר לי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש.

זאב בנימין בגין: במקומות רבים – ואת זה אני רוצה לכוון עכשיו גם בתשובה על שאלתך, או על הערתך – ביישובים ערביים רבים תוכניות מתאר שנעדרו, קיימות או מצויות לקראת סיום.

זאב בנימין בגין: וגם כאשר הן אינן תוכניות מפורטות ולא יהיו תוכניות מפורטות, כנראה, בשנים הקרובות, ביישובים לא מעטים, כבר בתוכנית הכללית ניתן לסמן, ניתן לראות, מהם השטחים המיועדים לפיתוח, להעברת קו חשמל, להעברת צינור ביוב, להעברת כביש, לבניית בית-ספר, מרפאה.

זאב בנימין בגין: את כל זה נדע כבר עכשיו, ולכן אין טעם להמתין, אין צורך להמתין.

זאב בנימין בגין: וכאשר אני שומע את הדוברים – בייחוד מחברי הרשימה המשותפת מצד אחד, ושמעתי את חברנו חבר הכנסת ברושי מלין על הפגיעה החמורה שיש בחוק הזה כלפי מושבים וקיבוצים, דהיינו, יישובים שבהם מתגוררים בעיקר יהודים – אז אני צריך להניח שהממשלה, כל ממשלה, והממשלה הזאת, הגיעה לרמת תחכום כזאת, עד כדי כך שהמזימה, "המואאמרה", היא כל כך מסודרת מראש: פוגעים בקיבוצים ובמושבים כדי להסוות את הכוונה העיקרית – לפגוע, חלילה, ביישובים הערביים.

זאב בנימין בגין: אני השתתפתי בדיוני ועדת הפנים על החוק הזה.

זאב בנימין בגין: למרות לחץ הזמן, נכון, הם היו בכל זאת מפורטים מאוד.

זאב בנימין בגין: יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דוד אמסלם פינה את הזמן ולא קיים דיונים אחרים.

זאב בנימין בגין: יושב-ראש הוועדה, כידוע לכל מי שהשתתף בדיונים, ויעיד – אבל אני לא רוצה להכביד עליך – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, האורולוג שגילה במהלך הדיונים בקיאות מפתיעה מאוד וראויה לשבח ולהערכה בכל תג ותג, כל סעיף, כל מילה בהצעת החוק הזאת, הוא יעיד שיושב-ראש הוועדה נהג במתינות, ברוחב לב, בהקשבה, ברצון טוב, והטמיע תיקונים רבים שאתה הצעת וחברים אחרים בסיעה הערבית המשותפת הציעו.

זאב בנימין בגין: כך זה היה.

זאב בנימין בגין: והוא נהג – אני מודה לך, חבר הכנסת אבו מערוף.

זאב בנימין בגין: הנהונים אינם נרשמים בפרוטוקול, אז אני אציין לפרוטוקול – –

עבדאללה אבו מערוף: אמרתי "נכון".

זאב בנימין בגין: – – שאתה הנהנת בהסכמה לדברי.

עבדאללה אבו מערוף: אתה לא שמעת.

עבדאללה אבו מערוף: אמרתי "נכון, מסכים".

זאב בנימין בגין: אני מודה לך.

זאב בנימין בגין: וחבר הכנסת אמסלם הפסיק את הדיונים לעתים די קרובות כדי להיוועד בלשכתו, מאחורי חדר הוועדה, עם נציגי הממשלה ולהשפיע עליהם ולשכנע אותם עוד לשנות, עוד לרכך, עוד לאפשר קבלה יותר קלה של הצעת החוק הזאת בקרב חוגים רחבים ככל האפשר של אזרחים, כדי להפיג חששות, גם אם הם אינם מוצדקים.

זאב בנימין בגין: אני חושב שחברנו דודי אמסלם ראוי לשבחים רבים על הדרך שבה הוא ניהל את הדיונים ועל התוצאה שהוא הביא לפנינו היום הזה.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, חברנו, התלונן.

זאב בנימין בגין: ייחל להידברות.

זאב בנימין בגין: הוא היה בחלק מן הדיונים.

זאב בנימין בגין: הוא יודע שהייתה הידברות.

זאב בנימין בגין: היו דיבורים.

זאב בנימין בגין: נדברנו, הסכמנו, גם כשהיה לא קל לנציגי הממשלה לקבל חלק מן התיקונים המוצעים.

זאב בנימין בגין: התוצאה טובה, החוק ראוי לתמיכה רחבה ככל האפשר, ואני מקווה שנצא לדרך שתאפשר התפתחות בריאה של כל היישובים במדינת ישראל, ואכן, דווקא באותם יישובים המצויים במצוקת התפתחות, אלה היישובים הערביים במדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: נדמה לי שזה היה בדיוק עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אמת, תודה, אדוני חבר הכנסת מנחם בגין – בני בגין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יחיאל חיליק בר: אה, טלב אבו עראר?

יחיאל חיליק בר: החלפתם?

קריאה: זוהיר דיבר.

יחיאל חיליק בר: אה, זוהיר דיבר.

יחיאל חיליק בר: לא רשום פה.

יחיאל חיליק בר: צודק, צודק, צודק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתחילת דברי אתייחס לטבח ולברוטליות נגד העם שמתרחשים לא הרחק מכאן, בסוריה, שהנשק כימי כנגד ילדים היה כנשק העיקרי שהשתמשו בו.

טלב אבו עראר: המשטר בסוריה, מכובדי היושב-ראש, הוא אינו משטר שרואה בני-אדם שנבראו בצלם אלוהים ומבדיל אותם מהאויב העוין.

טלב אבו עראר: לכן, מהבימה הזאת, וכשליח המונים מבני עמי, אני קורא ומגנה את הנעשה שם.

טלב אבו עראר: זוהי תוצאת הגזענות שמתגלמת מהאליטה השולטת כלפי עם מוחלש.

טלב אבו עראר: רוצח ילדים באשר הוא, ערבי, יהודי, אמריקאי, מכל העולם – רוצח ילדים, מקומו אפילו לא בכלא, גם בכלא לא; מקומו רק בקבר.

טלב אבו עראר: כך אני מאמין וזה מה שצריך להיות.

טלב אבו עראר: לעניין השני – לענייננו, לחוק הזה.

טלב אבו עראר: השבוע, מכובדי היושב-ראש, התכנסה ועדת הפנים בזמן הפגרה ביוזמת היושב-ראש דוד אמסלם, כדי לזרז קבלת חוק שמפלה את האוכלוסייה הערבית ברוב המשתמע מסעיפיו, והוא חוק על שמו של אחד מאנשי החוק שעמלים על הצדק שבא מאחורי חקיקת כל חוק – קמיניץ.

טלב אבו עראר: "חוק קמיניץ".

טלב אבו עראר: חוק זה הוא חוק שנוגד כל צדק משפטי, כל צדק משפטי ואנושי, זכות ילידי הארץ או כל ארץ שבה מתקיימים חיים.

טלב אבו עראר: חייהם של הערבים הבדואים בנגב, מכובדי היושב-ראש, בעיקר בדרום, בהרבה מהמקרים דומה לחיי יהודי הגטאות.

טלב אבו עראר: אנחנו צריכים פתרון דיור ומחיה במדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: איננו חפצים שתקום מלחמת אזרחים בעוד כמה שנים, ולא במדינה נוספת בתוך המדינה.

טלב אבו עראר: אנו צריכים שקמיניץ יחשוב על דרכים חוקיות להכרה ביישוב, ולא לסנקציה על היישוב.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מרוב הגזענות ומסע ההסתה שמובילה הממשלה הזאת ומי שעומד בראשה, מר בנימין נתניהו, אין שבוע שהגזענות לא עולה לכותרות.

טלב אבו עראר: הפעם, אחד מנתיני השר אורי אריאל, יושב-ראש מינהלת הבדואים – שמעת על זה, מכובדי היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: אמת.

יחיאל חיליק בר: שמעתי.

טלב אבו עראר: – – שקוראים לו יאיר מעיין, מחליט להוריד את הכפפה ולקרוא לבדואים גנבי קרקעות, שודדים, גנבים, יעני בערבית: לֻס'וּס'.

טלב אבו עראר: הוא מתראיין לעיתון גרמני וטוען שהמוסר חסר ערך בעיניו.

טלב אבו עראר: אני כאן באמת שואל: האם יאיר מעיין, שהוא מייצג את עמותת "רגבים" שם, לא מייצג את המדינה, לא מייצג את הממשלה; הוא מייצג את "רגבים", שכל מה שמעסיק אותה, כל האג'נדה שלה היא איך להשתלט על הקרקעות של הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: זו מלאכתה.

טלב אבו עראר: לכן, אריק שרון, מקברו יכול להעיד עד כמה חזק הגרעין של היישוב הבדואי, שמפוזר על פני כל אדמות הנגב.

טלב אבו עראר: גדולי הדורות ילמדו אותך, יאיר מעיין ומי שדומה לו, גם מיהם התושבים המקוריים בנגב.

טלב אבו עראר: הביטו, הם היו בנגב לפני שתקום עיר, לפני שיבוא מהגר.

טלב אבו עראר: אנחנו ילידי הארץ.

טלב אבו עראר: אנחנו ילידי הנגב – לא מעיין, ולא מי שמופקד עליו, ולא מי ששלח אותו לשם.

טלב אבו עראר: זה, מכובדי היושב-ראש, לא תחביב בשבילנו לבנות בתים ללא היתרים.

טלב אבו עראר: אבל המדיניות הננקטת, המכוונת נגד האוכלוסייה הערבית, נגד הבדואים בנגב, שהם לא מרחיבים תחומי שיפוט – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

טלב אבו עראר: – – לא מכירים ביישובים.

טלב אבו עראר: התוכניות כולן, כל-כולן – להריסות, לא מיועדות לבנייה.

טלב אבו עראר: זו המדיניות.

טלב אבו עראר: לכן, אנחנו בונים את הבתים שלנו כדי לחיות בכבוד על האדמות שלנו.

טלב אבו עראר: אף אחד לא עושה לנו טובה.

טלב אבו עראר: לכן אני פונה אל כל חברי, כל חברי הבית הזה, להתנגד לחוק גזעני זה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה חייב לתת אופק לבנייה ותוכניות מתאר כדי שהכפרים והיישובים הערביים והדרוזיים ואחרים יוכלו להגיע לכך שהם יכולים לתת תשובה אמיתית לצעירים שלהם, כמו במגזרים האחרים.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לדבר היום על מהלך שהתחלתי כדי לעשות שני דברים בתור הפרלמנט: האחד – חבר הכנסת נחמן שי ואני, שאנחנו חברים במשלחת ל-IPU, איגוד הפרלמנטים הבין-לאומיים, פנינו הלילה גם ליושב-ראש, לנשיא ולנציג המדינות הערביות בפרלמנט בבקשה דחופה לקיים ב-171 הפרלמנטים ברחבי העולם דיון על רצח העם בסוריה והרצח הנתעב של ילדים סורים, שאני חייב לומר – זה קרוב לגבול שלנו.

אראל מרגלית: אני אומר לכם, רוצחים ילדים בגז פחות משלושה שבועות לפני יום השואה שלנו, במאה ה-21.

אראל מרגלית: אתמול, כשהעליתי את הפוסט בפייסבוק כדי לגייס תרומות, גם לגייס שמיכות ואוכל וציוד רפואי, וגם אני בעצמי תרמתי וחברים שלי תרמו, חלק מהתגובות על הפוסט הזה היו תגובות מפחידות: שיסבלו הערבים האלה, מה אכפת לי מהם?

אראל מרגלית: שייחנקו, כתבו לי; בהצלחה לכל הצדדים, שיהרגו אחד את השני.

אראל מרגלית: אלו אמירות מסוכנות בחברה דמוקרטית, לחברה הישראלית, למוסר היהודי, למדינת היהודים.

אראל מרגלית: אבל הקללה והתגובה הבעייתית ביותר הייתה: שמאלני זבל, שמאלני מניאק, שימותו הסורים וימותו השמאלנים.

אראל מרגלית: אני אומר לכולנו, ימנים, שמאלנים, אנשים במדינת ישראל שרואים ילדים שנטבחים בגז לא רחוק מהגבול שלנו, אם לגלות חמלה כלפי ילדים שרוססו בנשק כימי זו קללה של להיות שמאלני, אז אני שמאלני גאה; אם לא לעצום עיניים מול שואה ליד הגבול של מדינת ישראל זאת שמאלנות, אז אני שמאלני גאה; אם חסד ומזור וכאב ואנושיות כלפי ילדים זאת שמאלנות, אז אני מציע שכולנו נהיה שמאלנים.

אראל מרגלית: אבוי לו לאדם ולאיש פוליטי שנרתע מחמלה, גם כשהיא חמלה כלפי ילד שכן שאינו יהודי ויכול להיות שהוא חי במדינה שהיא מדינת אויב למדינת ישראל.

אראל מרגלית: יהודי, כי הוא פוחד שיקראו לו שמאלני, אז הוא מפחד לגלות חמלה?

אראל מרגלית: לי כבר הצמידו מאבטחים, ואני לא אשתוק ואני מציע גם לכולנו שלא לשתוק ולהגיד את מה שעל לבנו.

אראל מרגלית: דווקא הימין, שזועק כל הזמן "מדינה יהודית", צריך להיזכר בערכי היהדות של "כולנו נבראנו בצלם" ו"לא תעמוד על דם רעיך" ובלקח שתיקת העולם בשואה.

אראל מרגלית: אסור לנו לשכוח מה זה להיות ישראלים; אסור לנו לשכוח מה זה להיות יהודים או ערבים או דרוזים במדינת ישראל, שמסתכלים מסביב ומגלים אמפתיה לסבל של האחר.

אראל מרגלית: אני אומר בקול מלא: אני קורא לפרלמנטים בעולם לקיים דיון חירום על כל מה שקורה בסוריה.

אראל מרגלית: אני קורא לפרלמנט שלנו לקיים דיון חירום אחרי חצי מיליון ועוד ילדים שנהרגו עכשיו בהתקפה הכימית – לקיים את הדיון, להוקיע ולעשות מה שאנחנו יכולים לעשות ברמה הביטחונית וברמה הדיפלומטית כדי לעצור את הרצח המתועב הזה של נשים, ילדים ואזרחים חפים מפשע.

אראל מרגלית: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיקי לוי, יעקב אשר, אוסאמה סעדי ועיסאווי פריג' בנושא: חשש כבד כי בשל המחלוקת בין המפקחת על הבנקים לממונה על שוק ההון המשכנתאות יתייקרו; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיקי רוזנטל וזהבה גלאון בנושא:

נאזם בדר: דרישת החשבת הכללית היוצאת למכרז פתוח על זיכיון משאבי ים המלח.

נאזם בדר: עוד הונח היום על שולחן הכנסת הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קניה בדבר שיתוף פעולה בנושאי ביטחון הציבור.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין כמו מילותיו של מחמוד דרוויש, המשורר הפלסטיני והעולמי, לתאר את תמונת המצב בדיון על החוק הזה, שמבקש להחמיר את מדיניות הריסת הבתים, בעיקר אל מול הציבור הערבי והיישובים הערביים: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) תרשום / אני ערבי.

יוסף ג'בארין: / אתה גזלת את הפרדסים של אבותי / ואת האדמה אשר עיבדתי / אני וכל ילדי / ולא הותרת דבר לנו ולצאצאינו / מלבד האבנים האלה... / האם השלטון ייקח אותן / כפי ששמענו אומרים?

ענת ברקו: אז אתה בעד בנייה בלתי חוקית?

יוסף ג'בארין: אני בעד תכנון ובעד קידום של תוכניות מתאר שיאפשרו לאנשים לבנות באופן חוקי.

ענת ברקו: נו, הלוואי.

ענת ברקו: הלוואי.

יוסף ג'בארין: כפי שאת בטח יודעת, השטח המוניציפלי של היישובים הערביים כיום הוא בקושי 2.5% מהקרקע במדינה.

יוסף ג'בארין: וכפי שאת בטח גם יודעת – –

ענת ברקו: אני יודעת שצריך בנייה רוויה.

יוסף ג'בארין: – – יותר מ-50% מהקרקע שנותרה בידי האזרחים הערבים אחרי קום המדינה הופקעו על-ידי המדינה, ומה שנותר ליישובים הערביים זה אותם צפיפות ומצב סוציו-אקונומי ירוד ועוני.

יוסף ג'בארין: הרבה מהיישובים שלנו היום הם כמו גטו של עוני ושל הדרה – –

ענת ברקו: כדאי שלא תדבר במונחים של גטו.

יוסף ג'בארין: – – ושל הפקרה של הרשויות.

ענת ברקו: הממשלה הזאת נתנה 14 מיליארד דולר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יוסף ג'בארין: הטענה שלנו בנושא הזה היא מאוד ברורה: תופעת הבנייה ללא היתר היא תוצאה בלתי נמנעת של הכישלונות הרבים של הגורמים הפוליטיים, התכנוניים והביורוקרטיים, שאינם מפתחים את היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: המדינה לא מקדמת פתרונות תכנוניים הולמים לחברה הערבית, ולכן לא חוקי ולא מוסרי כיום השימוש בסמכויות האכיפה ובסמכויות הענישה.

יוסף ג'בארין: המדינה לא מסתפקת בסמכויות האכזריות שכבר קיימות היום, והיא מבקשת אף להחמיר את הסמכויות האלה.

יוסף ג'בארין: שואלים אותנו: זה כאילו אמור לחול על כולם, למה אתם אומרים שזה נגד היישובים הערביים ונגד האזרחים הערבים?

יוסף ג'בארין: כשאני בודק ורואה את צווי ההריסה התקפים כיום, אני מוצא שהרוב המוחלט, הרוב המוחלט של צווי ההריסה התקפים כיום הם בתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אז איזו עובדה נוספת אתם צריכים כדי להמחיש את המטרה המאוד-ברורה של פגיעה בהתפתחות היישובים הערביים ושל פגיעה בציבור הערבי ובאזרחים הערבים?

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר: יסוד התופעה של הבנייה הלא-מוסדרת, הבנייה ללא היתר, אינו בדפוס עברייני של האזרחים הערבים, כפי שניסה היום יו"ר ועדת הפנים, חבר הכנסת אמסלם, לטעון.

יוסף ג'בארין: יסוד התופעה – ללא היתר – טמון במכשולים מוסדיים, תכנוניים ומשפטיים, אשר אונסים את התושבים הערבים לבנות ללא היתר מחוסר ברירה וכדי לספק זכות בסיסית של קורת גג.

יוסף ג'בארין: אני שב ומדגיש: זה לא יכול להיות אנושי ולא יכול להיות מוסרי לתת לאזרחים הערבים לבחור בין שתי חלופות גרועות – או להישאר ללא קורת גג או לבנות ללא היתר.

יוסף ג'בארין: אני אתן לכם את הדוגמה של העיר שממנה אני בא, היישוב אום-אלפחם.

יוסף ג'בארין: היישוב אום-אלפחם לפני 48' היה על שטח של יותר מ-140,000 דונם – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

יוסף ג'בארין: – – יותר מ-140,000 דונם.

יוסף ג'בארין: כיום פחות מחמישית מהשטח הזה נשאר בגבולות היישוב שלנו.

יוסף ג'בארין: פחות מחמישית.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יוסף ג'בארין: אבל כנראה, כפי שאמר דרוויש, גם את זה לא משאירים לנו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך, חבר הכנסת ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – שר בממשלה יש לנו?

יואל חסון: אני כל פעם פותח אם יש שר או אין שר.

עאידה תומא סלימאן: בשביל מה?

יואל חסון: אז תעצור את הזמן בינתיים, אדוני.

יואל חסון: זה מקובל, כמו שאתה יודע.

יחיאל חיליק בר: תכניסו.

יחיאל חיליק בר: תכניסו, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: דבר.

יחיאל חיליק בר: עצרתי.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני קודם כול רוצה לנצל את ההזדמנות ולהביע את הזעזוע ממה שקורה בסוריה.

יואל חסון: מוטלת עלינו האחריות, כעם היהודי, בגלל ההיסטוריה שלנו, לזעוק את זעקתם של מי שקולם נדם.

יואל חסון: אסור לנו להמשיך הלאה, גם במחיר של ויכוח עם בעלות-ברית שלנו בקהילה הבין-לאומית.

יואל חסון: מה שאנחנו רואים בסוריה, האכזריות הזאת של מנהיגות או מנהיגים כלפי האזרחים שלהם, זה דבר שאנחנו לא יכולים לשאת ולא יכולים לקבל, ואי-אפשר שלא להגיד שעל הרבה פחות מזה יודעים לבקר – על הרבה הרבה הרבה הרבה הרבה הרבה הרבה פחות מזה יודעים לבקר את מדינת ישראל.

ענת ברקו: – – – להגיד את זה בנשימה אחת, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: נכון, אני מסכים.

ענת ברקו: כי זה עושה לנו רע.

יואל חסון: זה משהו בלתי נתפס.

ענת ברקו: והנשק הזה, אגב, יועד ליפול על ראשי ילדינו – – – חבר הכנסת חסון – – –

יחיאל חיליק בר: השר – – –

יואל חסון: חבר'ה, מה אתם רוצים ממני?

יואב גלנט: אין בעיה, ניפגש בשטח.

יואל חסון: ניפגש בשביעיות?

יואל חסון: לא הבנתי, מה אתה רוצה?

יואב גלנט: לא רוצה כלום.

יואב גלנט: תמשיך אתה, אני אמשיך, הכול יהיה בסדר.

יואל חסון: אני בטוח שתעמוד בזה, אדוני.

יואב גלנט: אני אעמוד בזה.

יואב גלנט: לא בטוח שאתה תעמוד במה שאני אוכל לעשות.

יואל חסון: לא יודע, לקרוא לאבטחה, אדוני?

יואל חסון: כאילו, מה קורה?

יואל חסון: אדוני השר, אתה עצבני, אני רואה.

יואב גלנט: לא, לא, אני רגוע.

יואל חסון: אתה לא נראה רגוע.

יואב גלנט: תאמין לי, לא ראית אותי כשאני לא רגוע.

יואל חסון: קודם כול, ראיתי אותך.

יואל חסון: כזכור לך, יש לנו היסטוריה ארוכה.

יואל חסון: אז ראיתי אותך.

יואל חסון: ובאמת, אם אתה ממש מרגיש שאתה רוצה לצאת, אתה יכול לצאת.

יואב גלנט: אני לא מרגיש כלום.

יואב גלנט: אני לא זקוק לשום חסד מבן-אדם.

ענת ברקו: הוא אלוף, הוא לא צריך שיחתמו לו על הפס, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: טוב, אני חושב שלקחת קצת קשה.

יואל חסון: זה עניין פרלמנטרי, אדוני, זה לא עניין אישי.

יואל חסון: לקחת את זה כאילו זה עניין אישי.

יואב גלנט: הכול בסדר גמור.

יואב גלנט: גם בין פרלמנטרים יש יחסי אנוש, תמיד תזכור את זה.

יואל חסון: אבל תגיד, מה, אני קובע את הכללים בכנסת?

יואל חסון: צריך להיות שר במליאה.

יואל חסון: אני צריך לדאוג לזה שאתה תאכל או לא תאכל?

יואב גלנט: אני כאן, בהתאם לכללים.

יחיאל חיליק בר: אפשר לאפשר.

יחיאל חיליק בר: אם זה בסדר מבחינתך, אפשר לאפשר לו.

יואל חסון: אני מאפשר לו לצאת, מאה אחוז.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, אם אתה רוצה לנשנש משהו בחוץ, בכיף.

יואב גלנט: לא, אני לא מעונין.

יואב גלנט: תודה.

יואב גלנט: ניתן לחבר הכנסת חסון לדבר.

יחיאל חיליק בר: באדיבותו של חסון.

יואל חסון: לא, עכשיו זה על המצפון שלי שהוא לא אוכל.

יואל חסון: עוד יגידו ש"מחיר למשתכן" לא עובד כי הוא לא אוכל.

ענת ברקו: עובד, עובד, עובד טוב.

יחיאל חיליק בר: אני ממשיך לך את הזמן, הוא רק נעצר עד עכשיו.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אדוני, שוב אנחנו שומעים על מתווה, מתווה נוסף של ממשלת נתניהו.

יואל חסון: אחרי שנתיים של ממשלה רעה, ברור היום ש"מתווה" הוא שם קוד להליך מבזה.

יואל חסון: ראינו את מתווה הגז, מתווה עמונה, ועכשיו זה מתווה התאגיד.

יואל חסון: כשאתם אומרים "מתווה" אתם מתכוונים, אדוני השר, אדוני ראש הממשלה, אתם מתכוונים לקריצת עין במחשכים, לכניעה לגחמות של הימין הלאומני בעמונה, או של ראש הממשלה היוצא נתניהו, שיושב בבלפור אבל לבו נמצא עמוק בצוללות, בסיגרים ובחקירות.

יואל חסון: המתווים האלה שנתניהו טווה לעצמו הם ניסיון נואש לתפור לעצמו רשת ביטחון רגע לפני שהכהונה הבלתי-נסבלת שלו באה אל קצה.

יואל חסון: ממש כמו החוגגים המדושנים על ה"טיטניק", כך בממשלה המתרסקת של נתניהו, הימין הלאומני חוגג וצוהל.

יואל חסון: מייד עם תום מושב החורף ראינו מבול של הצעות חוק הזויות, חסרות אחריות, חסרות ראייה למרחוק ולא מציאותיות וחסרות כל היגיון.

יואל חסון: ראינו סיפוחים שונים ביהודה ושומרון, חוק ה-D9 להריסת בג"ץ ועוד.

יואל חסון: אבל את תואר – חברי הכנסת, תקשיבו טוב – את תואר אשת החיל של הימין הסהרורי לשנת 2017 קטפה ללא ספק, וללא יותר מדי מאמץ, חברת הכנסת שולי מועלם.

יואל חסון: חברת הכנסת שולי מועלם, לא רק שהיא מבקשת לספח למדינה היהודית מיליוני פלסטינים במקום להפריד ביננו לבינם, היא דורשת לבטל את ההתנתקות מצפון השומרון.

יואל חסון: בלי למצמץ ובלי להתבייש טענה חברת הכנסת מועלם שהשיבה של המתנחלים לצפון השומרון תשיב את הביטחון ותתקן את הטעות המדינית והאסטרטגית.

יואל חסון: ואני רוצה לשאול את חברת הכנסת מועלם: אין לך שום בושה?

יואל חסון: אין לך שום רגש מינימלי של אחריות לביטחון מדינת ישראל?

יואל חסון: הרי מה מבקשת חברת הכנסת מועלם?

יואל חסון: בשביל עוד גבעת טרשים ועוד מאחז עם שלושה קרוואנים, חברת הכנסת מועלם רוצה להחדיר לתוכנו ולאמץ אל תוך מדינת ישראל את תושבי ג'נין, רוצה לחלק תעודות זהות כחולות לתושבי הכפר בירקין.

יואל חסון: מדינת ישראל, בהתנתקות מצפון השומרון, יצרה חיץ בין הישראלים לפלסטינים על מנת לשמור על מדינת ישראל נקייה מטרור, שהגיע לפני 15 שנה מאיו"ש, ועוד יותר – במטרה לשמור על ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: ואתם, חברי הקואליציה, שותקים; אתם חדלי אישים אל מול הימין הקיצוני, שמאיים להחריב את הבית הלאומי שלנו.

יואל חסון: ורק על השתיקה הזאת אתם צריכים לקום ולהתפטר.

יואל חסון: אין לכם שמץ של פטריוטיות.

יואל חסון: אתם מסכנים את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית בשביל עוד כמה קולות בפריימריז.

יואל חסון: אתם גם, חברי בליכוד, תזנחו ותרמסו את תורת ז'בוטינסקי, גדול הדמוקרטים, רק כי זה יביא לכם עוד כמה קבלני קולות מההתנחלויות.

יואל חסון: למדינת ישראל יש תפיסת ביטחון אחת ברורה: עדיפה מדינה יהודית ודמוקרטית על פני שלמות הארץ במדינה פלסטינית עם מיעוט יהודי.

יואל חסון: זאת הדרך שבה ישראל חייבת ללכת ולצעוד בה.

יואל חסון: לא עוד קיפאון מדיני, אדוני היושב-ראש – ואני מסכם – לא עוד קיפאון מדיני, כמו שאנחנו רואים בעשור האחרון, אלא אומץ מדיני שמחזיר את נוסחת שתי המדינות לשולחן; אומץ מדיני שמחזק את ציר המדינות המתונות, כפי שאנחנו רואים היום שמצרים וירדן מבקשות לקדם – היה עם אובמה, רואים את זה גם עכשיו עם הנשיא טראמפ.

יואל חסון: פספוס ההזדמנות הזאת יהיה בכייה לדורות.

יואל חסון: זאת האחריות שלנו בכנסת: לא לבזבז הזדמנות ולא ללכת שבי אחרי המנהיגות הנוכחית של ראש הממשלה, שמפזרת פחד ותבוסתנות.

יואל חסון: הגיע הזמן להתעורר ולהחזיר את ישראל למסלול האומץ של יוזמה מדינית.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: זה הנאום הראשון שלך?

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: זה הנאום הראשון.

יחיאל חיליק בר: אחרי נאום בכורה.

ג'מעה אזברגה: כן.

ג'מעה אזברגה: לצערי אבל אני כנראה מדבר למושבים.

ג'מעה אזברגה: צריך להתרגל למושבים.

יחיאל חיליק בר: א.

יחיאל חיליק בר: תתרגל; ב.

יחיאל חיליק בר: מברוכּ.

יחיאל חיליק בר: בהצלחה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנמצאים והשר הנמצא, אני רוצה לדבר על נושא שאני חי אתו, בעצם.

ג'מעה אזברגה: קודם כול, אני רוצה לגנות, להצטרף לחברי שמגנים רצח ילדים, לא משנה איפה – אם זה בסוריה, בכל מקום אחר, בעזה; אני מגנה אותו בלי שום קשר.

ג'מעה אזברגה: זכות לגיטימית של כל אדם, איך שהוא, לקורת גג, בכל העולם.

ג'מעה אזברגה: כמו שזכותך לנשום אוויר, זכותך לזכות בקורת גג, ולא משנה איפה.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שמה שקורה ב"חוק קמיניץ", שכינסו את הכנסת גם בפגרה – ואני רוצה לברך את חברי עבדאללה אבו מערוף ואוסאמה סעדי על העבודה היפה שעשו.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהחוק הזה הוא בעצמו לא חוקתי; החוק הזה הוא פגיעה בערכאות משפטיות ובבית-המשפט בכלל.

ג'מעה אזברגה: ומי שאומר לדוד אמסלם – שלא נמצא פה באולם – שהחוק הזה לא נעשה כביכול לערבים, עצם העובדה שהוא התחיל את הסימפוזיון שלו והתקיפה על הרשימה המשותפת ועל הערבים, אומר דרשני.

ג'מעה אזברגה: רציתי להגיד שבמשך שנים רבות ממשלות ישראל העוקבות לא מתכננות, ומונעות הרחבת תוכניות מתאר ליישובים הערביים.

ג'מעה אזברגה: אחרי אולי 40 השנה האחרונות, אני רוצה לשאול את השר: נצרת קיימת 68 שנים ולא התרחבה סנטימטר אחד, אדוני היושב-ראש.

ג'מעה אזברגה: כפרים ערביים, כפרים בלתי מוכרים בנגב, שקיימים עוד לפני קום המדינה – לא מספיק ש-68 שנה לא נתנו שירות, לא חשמל, לא מים ולא חינוך כמו שצריך, היום נגזרת עליהם גזירה של הריסות.

ג'מעה אזברגה: אום-אלחיראן – הולכים להרוס אותה.

ג'מעה אזברגה: אז כפרים לא מוכרים בנגב – הכפר אום-אלחיראן הולך להיעקר, ובמקומו, בדיוק באותו מקום, הולך לקום כפר שנקרא חירן, לאנשים, מתנחלים, שבאו להתנחל שם, בדיוק באותו מקום.

ג'מעה אזברגה: אנחנו באנו ובדקנו עם מודדים ומהנדסים.

ג'מעה אזברגה: מסביב לאום-אלחיראן יש 74,000 דונם ריקים; אין אפילו זבוב שם, זבוב, חוץ מכמה עצים של קרן קיימת.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שזה שיא במדינה דמוקרטית – שאמורה להיות דמוקרטית ונאורה.

ג'מעה אזברגה: זה לא צריך להיות.

ג'מעה אזברגה: הכפר אל-זרנוג הולך להיהרס, ובמקומו, בדיוק באותו מקום, הולכת להיבנות התנחלות שנקראת עומרית ב'; יש עומרית א' בשטחים, והולכים לעשות שם עומרית ב'.

ג'מעה אזברגה: הכפר אל-פורעה, אדוני היושב-ראש – הולכים לעקור אותו, להעביר אותו ליישוב קיים, על מנת להקים שם מכרה של פוספט.

ג'מעה אזברגה: ואני אומר שבשנת 2017, ריבונו של עולם – מתי אנחנו אמורים להתעורר ולהסתכל אל האנשים בעיניים ולראות איך אפשר – ויש מקום, תאמין לי.

ג'מעה אזברגה: יש 11,750,000 דונם בנגב, אפשר לבנות עוד 50 יישובים.

ג'מעה אזברגה: גם יש מקום ליהודים וגם יש מקום לערבים.

ג'מעה אזברגה: מדוע העמידה הזאת?

ג'מעה אזברגה: אחרי בדיקה, הגעתי למסקנה שעל מנת לשמור על הקואליציה הזאת, שנתמכת מהימין הקיצוני, כמו שאמרו חברי, מוכנים לשלם כל מחיר.

ג'מעה אזברגה: ואולי דוד אמסלם – אדוני לא יסכים אתי, אבל מה לעשות, זאת המציאות.

ג'מעה אזברגה: אנחנו בסך הכול – אני חושב שאחד היסודות של הדמוקרטיה זה שמירה על זכויות המיעוט דווקא, לא על זכויות הרוב, אדון אמסלם.

ג'מעה אזברגה: ואנחנו בסך הכול רוצים לבנות על-פי חוק, בסך הכול רוצים לבנות על-פי חוק, אבל מי שמנעו מאתנו לבנות על-פי חוק הם ממשלות ישראל העוקבות; לא טרחו להרחיב, לא טרחו להתייחס אלינו אפילו כאזרחים.

ג'מעה אזברגה: הנגב עובר – בכלל, כל הארץ עוברת הרחבה של תשתיות – –

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

ג'מעה אזברגה: – – והרבה פיתוח, אבל מתעלמים מקיומנו, כאילו אנחנו לא נמצאים שם.

ג'מעה אזברגה: ואני דווקא רוצה לקרוא מכאן לראש הממשלה, שהוא – – –

יחיאל חיליק בר: אבל במשפט סיכום.

ג'מעה אזברגה: סליחה, עדיין אין – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר, אדוני, בגלל זה הוספתי לך דקה, אבל לסכם.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה, אני מוסיף לך דקה.

ג'מעה אזברגה: אז אני קורא למר ביבי נתניהו, ראש הממשלה, שאולי יפקח את העיניים ויפתח אותן – אפשרי, עדיין לא מאוחר.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת אזברגה.

יחיאל חיליק בר: ואני שוב מברך אותך לרגל נאומך הראשון שהוא לא נאום בכורה.

יחיאל חיליק בר: בהצלחה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סלימאן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי, אם יהיה פה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני עומדת פה ומסתכלת על האולם, על המליאה, ומנסה לראות איפה הקואליציה, שהיה לה כל כך חשוב לקטוע את הפגרה, לכנס אותנו לחוקק את החוק הזה – ואף אחד לא נמצא פה.

עאידה תומא סלימאן: היה אפשר לחשוב – – –

דוד אמסלם: אני אף אחד?

עאידה תומא סלימאן: אתה חייב.

עאידה תומא סלימאן: אתה יושב-ראש הוועדה, הובלת את כל הדיונים.

דוד אמסלם: אמרת "אף אחד" – הסתכלתי, אולי אני לא נמצא.

עאידה תומא סלימאן: הנה גם השר נכנס, מהקואליציה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים אתה – – –

דוד אמסלם: שנינו פה.

דוד אמסלם: מה היית עושה אם דודי אמסלם – – –

יחיאל חיליק בר: גם אם רק זהבה הייתה פה היית צריכה להגיד – – –

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם יש אדם אחד במליאה, היושב-ראש לבד, הייתי צריכה לנאום, כי באמת, החוק הזה חשוב.

עאידה תומא סלימאן: ואני לא חושבת שבגלל החשיבות של החוק הזה והדרקוניות שלו הוא הובא כדי לקטוע את הפגרה, שעוד לא התחילה כמעט.

עאידה תומא סלימאן: יש הרגשה של בהילות, יש הרגשה שהממשלה הזאת היא אחד משניים: או שהיא חושבת שהיא לא תחזיק מעמד עד שתביא את החוק הזה לתהליך חקיקה רגיל, בימים רגילים של הכנסת, כלומר, לאחר הפגרה; או שהחוק הזה כל כך דרקוני שצריך להעביר אותו מהר מהר, לפני – שאף אחד לא ישים לב עד כמה החוק הזה הוא אנטי-דמוקרטי, הוא פוגע ביסודות הדמוקרטיה שאמורה להתקיים במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: כנראה המטרה העיקרית – לא כנראה.

עאידה תומא סלימאן: המטרה העיקרית היא מטרה פוליטית, בדיוק כמו שהממשלה מנסה כל הזמן, בזמן השאול שנשאר, להכתיב כל מיני דברים, גם בשטחים, כדי ליצור עובדות בשטח; היא רוצה עכשיו – והעתיקה את הגישה הזאת גם לתוך המדינה – ליצור עובדות בשטח.

עאידה תומא סלימאן: ואם חס וחלילה נלך לבחירות – כמובן, חס וחלילה, אני מדברת בשפה של הממשלה; בשבילי, אני מקווה מאוד שנלך מאוד בקרוב לבחירות ולא יהיו בממשלה – אז זרעו את הזרע שרצו, הכתיבו את העובדות בשטח, ולכו תשברו את הראש עם החוקים האנטי-דמוקרטיים האלה, כל מי שיבוא אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: כנראה זאת הגישה.

עאידה תומא סלימאן: זאת הגישה היום, וזאת תהיה הגישה ב-19 לחודש, כאשר נכונס עוד פעם באופן חריג, בפגרה, כדי להעביר עוד חוק אנטי-דמוקרטי כזה.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה טוענת היום שהחוק הזה בא להסדיר ולעשות סדר בתכנון ובבנייה; איפה היו ממשלות ישראל בעשרות השנים הקודמות – כולל הממשלה הזאת, כולל ראש הממשלה הזה, מר ביבי נתניהו, שהכניס את הראש שלו ואת הידיים שלו עמוק עמוק בלדחוף את החוק הזה – איפה הם היו כאשר היה צריך באמת לתכנן למען התפתחות האוכלוסייה הערבית, כאשר הוגשו תוכניות מתאר שלא אושרו והתמהמה האישור שלהן?

עאידה תומא סלימאן: מה חשבו, שניעלם?

עאידה תומא סלימאן: חשבו שהאוכלוסייה הערבית תיעלם ולא יהיה צורך לתכנן עבורה ולא יהיה צורך לבנות עוד בתים?

עאידה תומא סלימאן: אז נו, אנחנו לא עוזבים, אנחנו נמצאים פה, ואנחנו נמשיך להיות פה ואנחנו נמשיך להתפתח.

עאידה תומא סלימאן: אז לא היה קצת שכל?

עאידה תומא סלימאן: מישהו שיתפכח בממשלה הזאת ויגיד: אתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: התוכנית הזאת, שהציעה מנהיגות האוכלוסייה הערבית יותר מפעם אחת, שבאה להגיד: בואו נסדיר את התכנון והבנייה; זה לא רק מטרה שלנו, זה לא רק רצון שלנו, אלא זה אינטרס שלנו, כדי שנוכל להתפתח כמו שצריך – אף אחד לא היה מוכן להסכים אפילו לשבת ולהתחיל באמת לאשר את התוכניות ולעצור את העניינים של ההריסה.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי ראש הממשלה כנראה אוהב לראות הרס ועימותים עם האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: זה כנראה מה שדוחף.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת לכם, החוק הזה דוחף לעימות ישיר עם האוכלוסייה הערבית, עם כל אחד שירגיש שהחלום שלו שתהיה לו קורת גג מעל הראש יתנדף בהוראה מינהלית של איזשהו פקיד.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה – מדברים הרבה על עוקף בג"ץ; החוק הזה עוקף את הערכאות המשפטיות.

עאידה תומא סלימאן: עד היום היה אפשר לפנות לערכאות המשפטיות.

עאידה תומא סלימאן: באים ומקצצים, אומרים: לא, אי-אפשר לבנות כמה שאתה רוצה, כאילו לא סומכים על בתי-המשפט שהם יעשו את השיקולים; באים ואומרים: אפשר פעם אחת לפנות לערכאה המשפטית ולערער על צו הריסה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: ומעל הכול, באים ואומרים: דמי שימוש – 700 שקל ביום.

עאידה תומא סלימאן: תגידו, יש למישהו קצת חמלה, והבנה שאתם מובילים למצב כזה של עימות עם האוכלוסייה הערבית?

עאידה תומא סלימאן: ואם זה לא עניין פוליטי, אז אני לא מבינה כלום.

עאידה תומא סלימאן: לכן אולי כדאי, אם כבר מעבירים את החוק הזה ואם כבר תנהרו למליאה בזמן ההצבעה, שתשנו את השם של החוק הזה, ואל תקראו לא "תכנון" ולא "בנייה".

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת גרמן.

נחמן שי: אדוני, חברי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול בבוקר הלכתי יחד עם מתנדבי ארגון בשם "דור לדור" לראות מה הם עושים.

נחמן שי: אני מכיר אותם, הם היו פה בכנסת לא מזמן כשקיימנו מפגש של השדולה.

נחמן שי: ארגון "דור לדור" – 300 מתנדבים הלכו לשפץ 50 דירות בתל-אביב.

נחמן שי: בתוך הדירה של פנינה – אתם לא הייתם רוצים להיות בה – יש הרבה דברים, יותר מדי דברים.

נחמן שי: לא היו בה מים זורמים ויש בה בקושי חשמל.

נחמן שי: אין בה שירותים.

נחמן שי: אין בה שירותים.

נחמן שי: פנינה לבד, אין לה משפחה.

נחמן שי: הבית הרוס והיא גרה בו.

נחמן שי: אין לה מקום אחר.

נחמן שי: השישייה של המתנדבים, אחד מקצוען והיתר פשוט עם ידיים טובות ועם ראש, ובעיקר עם רצון והתלהבות, עמדו ושיפצו את הדירה של פנינה בשלושה ימים.

נחמן שי: זה לא יהיה ארמון וזו לא תהיה דירה מפוארת, אבל לפנינה תהיה קורת גג סבירה לקראת חג הפסח.

נחמן שי: כך הם עשו גם בדירה של ליזיקה, שגם אליה הלכנו, וכך הם עשו בעוד 48 דירות באזור תל-אביב, בתיאום עם מחלקת הסעד או מחלקת הרווחה של עיריית תל-אביב.

נחמן שי: זאת הדרך הנכונה, שאנחנו צריכים לכבד את האחר, את החלש המוחלש, את השונה, את הזקן בקרבנו.

נחמן שי: אנחנו צריכים להגיע אליו או אליה ולסייע, ו"דור לדור" עושים באמת עבודה נפלאה בתחום הזה, ואני מפה שולח להם תודה גדולה – לניר, למורן, לכולם.

נחמן שי: הבדידות, חברות וחברים, היא האויב הגדול ביותר של האוכלוסייה המבוגרת, של האזרחים, הגמלאים והגמלאיות בגילים היותר-מבוגרים.

נחמן שי: הם לבד.

נחמן שי: למעלה מ-40% מהם ציינו בסקרים שזה הדבר שמעסיק אותם.

נחמן שי: לפעמים יש להם חשמל, יש להם מים, יש להם מקרר עם אוכל, אבל הם לבד, ואין מי שבא לדבר אתם, ואין מי שמטלפן ואין מי ששואל ואין מי שאכפת לו.

נחמן שי: והאחריות שלנו כחברה היא להגיע אליהם ולדבר אתם ולשבור את הבדידות הזאת, שהולכת ומתעצמת דווקא ערב החגים.

נחמן שי: כשהבתים של מרביתנו מתמלאים באור ובשמחה ובילדים ואביב וצבעים ולבן וכולנו חוגגים, יש הרבה בתים שיש בהם חושך ושהאנשים נמצאים בהם, גם פיזית וגם נפשית, לבד.

נחמן שי: הממשלה עומדת להעלות את קצבאות הנכים שניתנות עבור נכות, ואני מאוד מקווה שכך היא תעשה, ואני מקווה שהיא תמצא את הסכום הכי גבוה.

נחמן שי: אני רוצה להציע שיעלו באותה העת גם את קצבאות האזרח הוותיק, ואם לא ניתן להעלות לכולם, ולא צריך להעלות לכולם, אז להעלות למי שנזקקים.

נחמן שי: חמישית, חמישית מהאזרחים הוותיקים במדינת ישראל הם מתחת לקו העוני.

נחמן שי: 200,000.

נחמן שי: אפשר וצריך לתת להם יותר.

נחמן שי: אני לא מאלה שחוגגים על הכסף של "מובילאיי".

נחמן שי: לא.

נחמן שי: יש כסף, וטוב שיש, והוא בא מאלה שיש להם, והוא צריך ללכת לאלה שאין להם.

נחמן שי: ככה נוהגת מדינה שרואה לפניה את הערכים החברתיים, את הצדק הסוציאלי.

נחמן שי: ואני קורא מפה להצמיד את הקצבאות למדד – סליחה, לא למדד; לשבור את הקיפאון שישנו ולהצביע להצמיד לשכר הממוצע במשק, כמו שאנחנו נהנים ממנו.

נחמן שי: לפחות אותם מקבלי הקצבאות ידעו שהסכום לא נשאר יציב.

נחמן שי: זה כנראה הדבר הכי יציב פה.

נחמן שי: ההצמדה למדד היא אסון.

נחמן שי: צריך לשפר את מצבם הכלכלי.

נחמן שי: ואני אומר שדרך שני המנופים האלה – שיפור המצב הכלכלי מכאן ושיפור היחס החברתי אליהם משם, מה שעושים "דור לדור" – יהיה אור בבתים האלה ותהיה שמחה, ואנשים ירגישו שהם חלק מהחברה ולא מוקעים ממנה ולא מודרים ממנה ולא מוצאים ממנה, ולא מסתייגים מהם, אלא הם חלק בלתי נפרד ממנה.

נחמן שי: וכך יהיה לנו, לכולנו, חג שמח.

נחמן שי: תודה לך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, נכבדי, חברי חברי הכנסת, קשה לי להשתחרר מן ההרגשה שהחוק הזה הוא עוד חוק שבא למעשה לממש מדיניות ארוכת טווח של הממשלה הזאת, שבמשך שנתיים עושה שני דברים: פוגעת בחברה הערבית ומנסה לקעקע את אושיות המשפט, את בית-המשפט העליון ואת בתי-המשפט בכלל.

יעל גרמן: חוק התכנון והבנייה – אין ספק שהוא זקוק לרפורמה.

יעל גרמן: אני אולי אחת הראשונות שיכולות להודות בזאת, כמי שהייתה ראש עיר, כמי שעמדה בראש ועדת תכנון ובנייה, כמי שיודעת עד כמה העבריינות בתכנון ובנייה מסכלת יכולת של תכנון נכון.

יעל גרמן: ותכנון נכון הוא עניין של אינטרס ציבורי, הוא עניין של אינטרס פרטי, הוא עניין של אינטרס עירוני; הוא שומר על הקניין הפרטי והוא שומר על החוק.

יעל גרמן: אבל רפורמה לא עושים בבהילות.

יעל גרמן: לא מבהילים בשעת פגרה את חברי הכנסת כדי להצביע על חוק שעדיין לא גובש ובאמת לא מיצו את האפשרות לעשות אותו הכי טוב.

יעל גרמן: אני מחזיקה פה בידי את המסמך של מי שעל שמו נקרא החוק – עורך-הדין, המשנה ליועץ המשפטי ארז קמיניץ.

יעל גרמן: החוק הזה נקרא על שמו, "חוק קמיניץ", למרות שזה תיקון 116 לחוק התכנון והבנייה.

יעל גרמן: והוא כותב כאן, הוא אומר את הדברים המובנים מאליהם.

יעל גרמן: הוא בא ואומר עד כמה חשוב שבאמת ישמרו על חוק התכנון והבנייה, אבל הוא גם בא ואומר באותה נשימה את הדברים הבאים: "לא אוכל להתעלם מן התחושה, שלראשונה מזה שנים רבות, קיימת התגייסות משמעותית מצד מנהיגי הציבור הערבי המבקשים להביא לפתרון נכון".

יעל גרמן: איזו ציניות.

יעל גרמן: הרי החוק הזה מכוון בראש וראשונה – 90% ממנו מופנה כלפי החברה הערבית, בין שעשו את העבירות בשוגג ובין שלא בשוגג, מכך שאין להם ברירה או יש להם ברירה.

יעל גרמן: אבל זה מכוון נגד החברה הערבית, אז אתה בא ואתה אומר שאתה מרגיש שיש שיתוף פעולה?

יעל גרמן: אם יש שיתוף פעולה, מדוע אתה לא מקיים אותו?

יעל גרמן: מדוע אתה ממהר להביא חוק שהוא לא על דעת החברה הערבית?

יעל גרמן: מדוע אתה ממהר להביא חוק שבראש וראשונה, ברגע שהוא יחוקק הוא יופנה כנגד החברה הערבית?

יעל גרמן: ואתה מדבר על שיתוף פעולה אתם?

יעל גרמן: בושה וחרפה.

יעל גרמן: אבל כן, כמו שאמרתי, זה מממש את המדיניות של ההסתה נגד החברה הערבית, של כל החוקים שהם נגד החברה הערבית, וזה עוד צעד ועוד מסמר בארון – שרוצים לסגור ולבודד ולהדיר ולהפלות את החברה הערבית.

יעל גרמן: אבל לא פחות מזה, החוק הזה פוגע בבתי-המשפט.

יעל גרמן: הוא בא ובריש גלי, לראשונה, שם גבול לשיקול הדעת של בית-המשפט.

יעל גרמן: מה זאת אומרת כאשר בסעיפים מסוימים באים ואומרים לבית-המשפט: אתם לא יכולים לפסוק יותר מאשר שנה?

יעל גרמן: איפה שמעתם על חוק שבו אומרים לבית-המשפט מה הוא יכול לפסוק ומה הוא לא יכול לפסוק?

יעל גרמן: איזו חוצפה זאת?

יעל גרמן: מה זה הדבר הזה, שבאים ואומרים בסעיף 229: "לא יבטל בית-המשפט צו מינהלי"?

יעל גרמן: מה זה "לא יבטל בית-המשפט צו מינהלי"?

יעל גרמן: זה בדיוק התפקיד שלו – לבטל צווים מינהליים.

יעל גרמן: "אלא אם כן הוכח שהעבודה או השימוש בוצעו כדין" – איזה מין דברים אלה?

יעל גרמן: ומה אם הבן-אדם שקיבל את הצו המינהלי היה חולה אנוש בבית-חולים ולא היה יכול לטפל בענייניו?

יעל גרמן: בית-משפט לא יכול לשמוע אותו?

יעל גרמן: ומה אם התוכנית, שבאמת פעלו כנגדה, מה אם יש איזושהי תוכנית עתידית, ויודעים שיש תוכנית עתידית, שתאפשר את הכשרת הבנייה?

יעל גרמן: בית-המשפט לא יכול לטפל בזה?

יעל גרמן: זה לא יעלה על הדעת שחוק יבוא ויצמצם את שיקול הדעת של בית-המשפט.

יעל גרמן: אבל, כמו שאמרתי, אני לא מתפלאת, מפני שהממשלה הזאת באה ומדברת גבוהה על כך שהיא רוצה לשלב את החברה הערבית, שהיא רוצה לשמור על החוק, אבל בפועל היא מזלזלת בחברה הערבית, היא פוגעת בה, היא רוצה להראות אולי לתושבי עמונה שלא רק שם הורסים, ויכול להיות שהיא מחפשת עילה כלשהי להרוס כמה שיותר בניינים.

יעל גרמן: והיא רוצה לפגוע בבית-המשפט, כי בית-המשפט הוא שומר סף, והממשלה הזאת פוחדת משומרי הסף ממש כפי שהיא פוחדת מהתקשורת.

יעל גרמן: ואם אנחנו כבר מגיעים לשומרי הסף ולתקשורת, אני רוצה להזכיר לכם ולשאול אתכם: מי זוכר מי אמר – תכף נמצא – שהתקשורת שומרת על הדמוקרטיה?

יעל גרמן: מי עמד פה ודיבר על חוק השידור הציבורי – על חוק התאגיד הציבורי – ובא ואמר שזה חוק, שזו רפורמה מתבקשת, שחייבים להעביר אותה, והיה גאה בכך שהוא מעביר אותה?

יעל גרמן: מי אם לא ראש הממשלה – ראש הממשלה שאמר שזה שמירה על הדמוקרטיה.

יעל גרמן: אותו ראש ממשלה בא ואמר שזה חמק לו ב"צוק איתן".

יעל גרמן: הוא אפילו לא הסתכל על התאריך שבו הוא העביר את החוק, תאריך שקדם בשלושה חודשים ל"צוק איתן".

יעל גרמן: אלא שראש הממשלה, ממש כפי שהוא רוצה לערער את בית-המשפט העליון ואת בתי-המשפט בכלל, הוא רוצה גם לשלוט בתאגיד התקשורת ורוצה לשלוט בתקשורת.

יעל גרמן: והתאגיד, שעלול היה להיות באמת עצמאי, שראשיו הוכיחו עצמאות רבה, הפחיד אותו.

יעל גרמן: אז באים ואומרים לנו: מה אתם דואגים?

יעל גרמן: בכלל לא מנסים לפגוע בתהליך הבחירה של הדירקטוריון של תאגיד החדשות החדש שיקום.

יעל גרמן: כן, את זה לא שינו, רק אף אחד לא אומר לנו מתי אותה חטיבת חדשות חדשה תוקם, כי בינתיים, חברים יקרים, לקחו את התאגיד ועקרו ממנו את הלב – עקרו ממנו את חטיבת החדשות, עקרו ממנו את היכולת לדבר על אקטואליה.

יעל גרמן: ומה השאירו לו?

יעל גרמן: אני באמת לא יודעת.

יעל גרמן: על מה ומה התאגיד הזה ישדר אנחנו נראה, אבל את החדשות והאקטואליה בינתיים מוציאים ממנו.

יעל גרמן: כן, מדברים על כך שברבות הימים – אולי בעוד חצי שנה, אולי בעוד שנה, אולי בכלל לא – תקום איזושהי חטיבת חדשות, ואז יבחרו אותה באמת כמו שצריך, תוך ניתוק של הדרג הפוליטי.

יעל גרמן: אבל מתי זה יקום – מישהו אמר לנו?

יעל גרמן: ואולי מישהו כאן, מחברי היקרים, יכול לומר לי מי יהיה ממונה על הגוף החדש הזה, שנוצר בן-רגע, שנקרא חטיבת חדשות?

יעל גרמן: מי?

יעל גרמן: אני חושבת ששר התקשורת; אז איפה ההפרדה בין הדרג המדיני-פוליטי לבין התקשורת?

יעל גרמן: אין הפרדה.

יעל גרמן: מרמים אותנו, מנסים לבוא ולזרות חול בעינינו, לבוא ולומר: לא שינינו שום דבר, החוק נשאר.

יעל גרמן: אבל בפועל יצרו גוף חדש שאף אחד לא יודע מי הוא ומה הוא, ואף אחד גם לא יודע כמה הוא יעלה.

יעל גרמן: אומר לנו שר האוצר שהוא רוצה לדאוג לתקציב.

יעל גרמן: איך הוא ידאג לתקציב?

יעל גרמן: איך הוא ידאג לתקציב כשהוא יצטרך עכשיו לשלב את העובדים של רשות השידור – ואני שמחה מאוד שישלבו אותם – בתוך תאגיד החדשות החדש, בתוך חטיבת החדשות?

יעל גרמן: איך הוא יוכל לשמור על התקציב כאשר הוא יצטרך לפטר משהו כמו 160, 200 או 300 עובדים ולשלם להם פיצויים ראויים?

יעל גרמן: איך הוא ישמור על התקציב כאשר 160 מיליון שקל שהושקעו עד עכשיו בחטיבת החדשות ירדו לטמיון?

יעל גרמן: אי-אפשר לשמור על התקציב.

יעל גרמן: זאת אומרת, לא שומרים על ההפרדה בין הדרג המדיני לבין התקשורת.

יעל גרמן: לא שומרים, דרך אגב, גם על התקציב כפי שאמרו, ורק זורים חול בעינינו.

יעל גרמן: ממשלה שמזלזלת בציבור כולו – גם בזה שבחר בה וגם בזה שלא בחר בה – שמדברת על ערכים, דמוקרטיה, שמירה על החברה הערבית, על שילוב החברה הערבית והחרדית, ומצד שני, בפועל, מזלזלת בחוק אחר חוק, פוגעת בדמוקרטיה הישראלית שלנו.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יואל חסון: בצלאל – למרות שסתיו פה.

סתיו שפיר: בסדר – – –

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: רוצים הגרלה?

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יואל חסון: מגולח, מסודר, מסופר.

יואל חסון: היה לך זמן בפגרה.

יואל חסון: 15 דקות, אני מקווה שתהיה מעניין מספיק.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי קודם שחברת הכנסת תמר זנדברג אומרת שאת החוק הזה חוקקה תנועת "רגבים".

בצלאל סמוטריץ': אז יש בזה מידה מסוימת של ציניות, אבל יש בזה גם מידה מסוימת של אמת.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שלתנועת "רגבים" יש תרומה גדולה, שלא לומר מכרעת, בהעלאת הסוגיה החשובה והכואבת הזאת – שבתי-המשפט הגדירו אותה לאורך שנים כבר כמכת מדינה – על סדר-היום, והצורך לתקן אותה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהאתגר הגדול שאתו היינו צריכים להתמודד בתנועת "רגבים" לאורך השנים – אני שמח שהגענו בעניין הזה להצלחות, ואני חושב שהחוק הזה הוא באמת פריצת דרך גדולה – זה להתמודד מול נרטיב שקרי שהציבור הערבי במדינת ישראל בנה והציב.

בצלאל סמוטריץ': וכדרכם של שקרים, כאשר חוזרים עליהם עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם אז הם לא הופכים לאמת, אבל יש מי שחושב שהם הופכים לאמת, או מרגיש שהם הופכים לאמת.

בצלאל סמוטריץ': הנרטיב הזה, שעוד מעט אני אעמוד עליו, יצר דה-לגיטימציה למערכות האכיפה לטפל בעבירות הבנייה במגזרים שלמים בחברה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': והאמת היא שמדובר על אסטרטגיה עוד הרבה הרבה יותר כוללת מאשר סוגיית הבנייה הלא-חוקית.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהאסטרטגיה, בה"א הידיעה, של ערביי ישראל בשנים, בעשורים האחרונים, כלפי מדינת ישראל, כלפי העם היהודי במדינת ישראל, היא הניסיון לייצר לנו, לחברה הישראלית, לחברה היהודית, רגשות אשמה ונקיפות מצפון, כאילו שאנחנו לא בסדר, כדי לקבל עוד ועוד ועוד.

בצלאל סמוטריץ': והאמת היא – לא כדי לקבל שוויון אזרחי, לא כדי לקבל הטבות אזרחיות, אלא כדי לקבל הישגים לאומיים.

בצלאל סמוטריץ': דרך הניסיון לייצר אצלנו רגשות אשמה ונקיפות מצפון ולומר כביכול שאנחנו לא בסדר ואנחנו מדירים, אנחנו מקפחים, אנחנו מתעמרים – עכשיו אפשר לפתוח פתח ולשים דרישות על השולחן.

בצלאל סמוטריץ': אם אתם לא בסדר, אז עכשיו תנו לנו ותפצו על זה.

בצלאל סמוטריץ': ברוך בואך, אדוני היושב-ראש החדש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': ובשאלת הבנייה הלא-חוקית זה בולט בצורה יוצאת מגדר הרגיל.

בצלאל סמוטריץ': אז בונים נרטיב, והנרטיב אומר שמדינת ישראל לא מתכננת ולא מאפשרת לבנות באופן חוקי; ואם היא לא מתכננת ולא מאפשרת לבנות באופן חוקי אז אין ברירה וצריך לבנות באופן לא חוקי.

בצלאל סמוטריץ': ואז, כשאין ברירה ובונים לא חוקי, אז המדינה הרעה, הרשעה הזאת, המערכות האטומות והאכזריות האלה עוד הולכות והורסות.

בצלאל סמוטריץ': זה קמפיין שמובל כאן במשך שנים, עם הרבה מאוד עמותות, עם הרבה מאוד כסף – דיברנו כאן לא פעם, על הדוכן הזה, על מקורות המימון של הארגונים האלה – והוא מתנהל בזירות שונות ובמדיות שונות, ובסוף הוא מייצר דה-לגיטימציה למערכת האכיפה.

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שאף אחד במערכות האכיפה, בכל השרשרת, מהפקח, דרך המנהל, דרך השוטר, דרך השופט, דרך הפרקליט, לא אוהב להיות האיש הרע, בטח לא האיש האכזרי; לא אוהב את התמונות שלו בסרטונים, מעל הדמגוגיה והשקרים האלה.

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו, בואו נפרוט את השקר הזה לפרוטות.

בצלאל סמוטריץ': הטיעון הראשון זה: מדינת ישראל לא מתכננת.

בצלאל סמוטריץ': אז אני שואל אותך, חבר הכנסת בהלול: איפה מדינת ישראל מתכננת?

בצלאל סמוטריץ': איפה השלטון המרכזי מתכנן?

בצלאל סמוטריץ': מי בדרך כלל יוזם תוכניות במדינת ישראל?

בצלאל סמוטריץ': יש מעט מאוד מקומות.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אחד הבודדים שבהם זה המגזר הערבי, שהמדינה, השלטון המרכזי הוא שמתכנן.

בצלאל סמוטריץ': בכל המקומות הנורמליים במדינת ישראל מי שמתכנן זה או רשויות מקומיות שיש להן אינטרס בזה או יזמים שיש להם אינטרס.

בצלאל סמוטריץ': ולמה הרשויות הערביות לא מתכננות?

בצלאל סמוטריץ': עוד רגע נדבר על הקשיים התכנוניים במגזר הערבי, אבל בין השאר מכיוון שאין להן כסף.

בצלאל סמוטריץ': למה אין להן כסף?

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שאנשים לא משלמים ארנונה.

בצלאל סמוטריץ': ומכיוון שבונים לא חוקי ואז אין בכלל מרשם של הנכסים, אז אי-אפשר לגבות ארנונה.

בצלאל סמוטריץ': ביצה ותרנגולת.

בצלאל סמוטריץ': אז נורא נורא קל להאשים את המדינה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, נורא קל גם להאשים את המדינה בריבוי מקרי הרצח והנשק הלא-חוקי.

בצלאל סמוטריץ': נגלגל את האחריות.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע פה את המנהיגים של המגזר הערבי מגלגלים את האחריות על המדינה.

בצלאל סמוטריץ': המדינה לא בסדר.

בצלאל סמוטריץ': הם לא יפעלו לשינוי של התרבות, לשינוי של המנטליות; העיקר להאשים את המדינה.

בצלאל סמוטריץ': זה נהדר.

בצלאל סמוטריץ': אז המקום היחיד כמעט שהמדינה, מיוזמתה ועל חשבונה, כשלטון מרכזי מתכננת זה למגזר הערבי.

בצלאל סמוטריץ': הלאה.

בצלאל סמוטריץ': למה קשה לתכנן?

בצלאל סמוטריץ': דוגמה: מדובר בהרבה מאוד קרקעות פרטיות.

בצלאל סמוטריץ': ויש מנטליות, יש תרבות, שאני מאוד יכול להעריך אותה ברמה הערכית, שלא מוכרים קרקע.

בצלאל סמוטריץ': אז יכול להיות כפר, עיר שיש בה מרכז, שטח מאוד גדול ששייך לפלוני, והוא לא ימכור אותו.

בצלאל סמוטריץ': אין לו.

בצלאל סמוטריץ': יש לו עשרה ילדים – הוא ישמור את זה לנכדים ולנינים ולבני הנינים.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא יעביר.

בצלאל סמוטריץ': אז זו מצוקת קרקע.

בצלאל סמוטריץ': הלאה.

בצלאל סמוטריץ': הוא גם לא מוכן, ואף אחד גם לא מוכן, שייקחו לו 40% שטחי ציבור.

בצלאל סמוטריץ': אין תוכנית נורמלית במדינה מערבית מתוקנת שיכולה להתקיים בלי 40% שטחי ציבור.

בצלאל סמוטריץ': אז מה עושים במדינת ישראל המתוקנת?

בצלאל סמוטריץ': פשוט לא שואלים אף אחד.

בצלאל סמוטריץ': חמי – החליטו שמפקיעים לו חלק מהמגרש.

בצלאל סמוטריץ': יש לו איזו חנות בפתח-תקווה.

בצלאל סמוטריץ': מה, מישהו שאל אותו?

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': רוצים לעשות כביש.

בצלאל סמוטריץ': עשו לו טובה, פיצו אותו בכמה גרושים.

בצלאל סמוטריץ': הרי אתם יודעים שפיצויי הפקעה זה גם לא, בדרך כלל לא נותן את השווי האמיתי של הדבר.

בצלאל סמוטריץ': אבל במגזר הערבי אני רוצה לראות שהמדינה תעשה בכוח.

בצלאל סמוטריץ': אז אף אחד לא מוכן שמתוך השטח שלו ייקחו 40% לשטחי ציבור.

בצלאל סמוטריץ': אז אחר כך באים בטענות שאי-אפשר לתכנן.

בצלאל סמוטריץ': עוד בעיה – אתה יודע את זה מצוין, חבר הכנסת בהלול – המבנה החמולתי בהרבה מאוד מהמועצות.

בצלאל סמוטריץ': אז נבחר עכשיו ראש מועצה מחמולה מסוימת והוא בונה תוכנית.

בצלאל סמוטריץ': ה-40% כמובן בחמולה של השנִיים.

בצלאל סמוטריץ': השנייה.

בצלאל סמוטריץ': ומה לעשות?

בצלאל סמוטריץ': הליכי התכנון במדינת ישראל לא לוקחים שנה-שנתיים, זה יכול לקחת כמה שנים.

בצלאל סמוטריץ': באמצע מתחלף ראש מועצה, והוא עכשיו מהחמולה השנייה.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא מתחיל את כל התהליך מחדש, והוא כמובן מתכנן אחרת.

בצלאל סמוטריץ': הוא עכשיו צריך שכל שטחי הציבור יהיו על החמולה השנייה.

בצלאל סמוטריץ': אין רציפות.

בצלאל סמוטריץ': אין יציבות.

בצלאל סמוטריץ': אז המדינה כבר משלמת, אז אי-אפשר לייצר שטחי ציבור, וכשכבר מצליחים לייצר משהו, אז מתחלפת רשות.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו הוא בטח מתחיל את כל התוכנית מחדש.

בצלאל סמוטריץ': אתם רוצים עוד נתון?

בצלאל סמוטריץ': בנייה לגובה.

בצלאל סמוטריץ': מדברים על מצוקת קרקע – לא מוכנים לבנות לגובה.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים שבמגזר היהודי במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, 80% מהשיווקים של רשות מקרקעי ישראל – אני מניח שערוץ הכנסת מצלם אותך עכשיו אם אני פונה אליך.

יואל חסון: לא, לא, אני – עכשיו קלטו אותך – – – בגללך קלטו – – –

בצלאל סמוטריץ': 80% מהשיווקים במדינת ישראל במגזר היהודי הם לבנייה רוויה, ורק 20% לבנייה צמודת קרקע.

בצלאל סמוטריץ': במגזר הערבי, אני מניח שאני לא אפליא אותך, אני לא אחדש לך אם אני אומר שזו ממש תמונת ראי: 80% מהשיווקים הם לבנייה צמודת קרקע, 20% לבנייה רוויה, וגם הבנייה הרוויה שם לא מתקרבת למה שאנחנו קוראים בנייה רוויה במגזר היהודי.

בצלאל סמוטריץ': אז אי-אפשר לטעון שיש מצוקת קרקע ושאין איפה לבנות.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, גם במגזר היהודי יש אנשים שחיים בבנייה צמודת קרקע, אבל כמה אחוזים?

בצלאל סמוטריץ': 5%, 10%, חיים ביישובים כפריים?

בצלאל סמוטריץ': בשכונות קצת יותר – שיש בהן בנייה צמודת קרקע?

זוהיר בהלול: אני מברך אותך על – – – הסלקטיבי.

בצלאל סמוטריץ': אבל הרוב הגדול, הרוב הגדול בונים בבנייה רוויה, חברים.

בצלאל סמוטריץ': ביום שהמגזר הערבי יתחיל לבנות בנייה רוויה, מצוקת הדיור תרד פלאים.

בצלאל סמוטריץ': בואו נלך הלאה.

בצלאל סמוטריץ': אז אמרנו: המדינה מתקצבת, למרות שבמקומות אחרים היא לא אמורה לתקצב.

בצלאל סמוטריץ': ולכן יש – אגב, תראו, אנחנו בדקנו, לפני שנתיים.

בצלאל סמוטריץ': עשינו דוח.

בצלאל סמוטריץ': שנתיים וחצי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש שנים אולי.

בצלאל סמוטריץ': בכל היישובים הערביים בצפון יש תוכניות מתאר בתוקף שמתוכננות לקיבולת אוכלוסייה של 2030 לפי נתוני הלמ"ס.

בצלאל סמוטריץ': בצפון.

בצלאל סמוטריץ': מחוז חיפה ומחוז הצפון של משרד השיכון.

בצלאל סמוטריץ': חסרות תוכניות מפורטות, מה שאמרתי קודם: כיוון שהרשות לא עושה את זה, כי אין לה שטחי ציבור, כי אף אחד לא מוכן לוותר; כי מתחלפים כל פעם ומתחילים את התוכנית מההתחלה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אני אומר יותר מזה: יש הרבה מאוד מקומות שיש תוכנית.

בצלאל סמוטריץ': המדינה שילמה עליה, גם על התוכנית המפורטת, כמו שהיא לא משלמת בשום מקום אחר.

בצלאל סמוטריץ': ויום אחרי – והתוכנית, אגב, מלבינה את רוב הבינוי הקיים – ויום אחרי שהתוכנית הזאת מאושרת, בונים מחוץ לתוכנית.

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה דוגמאות?

בצלאל סמוטריץ': אין-ספור תוכניות מתאר, שכשאתה מסתכל על תוכנית המתאר אתה רואה ש-30%, 40%, 50% מהמגרשים עדיין לא מנוצלים, והאנשים יוצאים לבנות בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': ככה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע למה, חבר הכנסת בהלול?

בצלאל סמוטריץ': כי כשצריך לבנות חוקי אז צריך לשלם אגרת בנייה, כשמגישים תוכנית בנייה; כמובן, צריך לשלם כסף לאדריכל, למהנדס; ואחר כך משלמים ארנונה; ויש לך אחוזי בנייה מותרים וקווי מגרש שאתה צריך לשמור.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא יכול לבנות איזה בניין שמתחשק לך; וצריך ממ"ד, וזה עולה כסף.

בצלאל סמוטריץ': כמו שבונים במדינה מתוקנת.

בצלאל סמוטריץ': הרבה יותר זול, הרבה יותר נוח, הרבה יותר מהר, הרבה יותר פרקטי לצאת החוצה מחוץ לגבולות התוכנית – זה יכול להיות שמורת טבע, זה יכול להיות יער, מעניין את הסבתא – ולבנות.

בצלאל סמוטריץ': ואז, כשהמדינה באה להרוס ביישוב שיש לו תוכנית מתאר, ויש לו למעלה מ-30% מתוכנית המתאר ריקה ואפשר לבנות בפנים, ומישהו עושה דין לעצמו בגלל כל השיקולים שמניתי עכשיו והולך ובונה בחוץ, אז המדינה סוף-סוף הולכת והורסת לו.

בצלאל סמוטריץ': ותאמינו לי, זה קורה אחת ל-.

בצלאל סמוטריץ': אין כמעט הריסות.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים, ההריסה האחרונה שהייתה במחוז צפון הייתה ב-2012.

בצלאל סמוטריץ': זה נתון מזעזע.

בצלאל סמוטריץ': אז המדינה הורסת, ואז שלושה ימי שביתה, הפגנות, חסימות כבישים.

בצלאל סמוטריץ': כל הריסה הופכת למבצע אופרטיבי מטורף: 700 שוטרים – כל המחוז במשטרה לא יכול לעבוד.

בצלאל סמוטריץ': אז מתחילים משחקים איך לטרפד את האכיפה.

בצלאל סמוטריץ': אז כבר מחליטים שעושים איזה מבצע אכיפה וגמרו את כל הסאגות המשפטיות, ומכינים את 700 השוטרים ומכינים את הטרקטורים ומשלמים לקבלן, ואז העבריין, רגע לפני שבאים להרוס לו, רץ לבית-המשפט ומוציא צו מניעה במעמד צד אחד.

בצלאל סמוטריץ': כל הכוחות הלכו.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, כמה אתם חושבים שמפקד מחוז נורמלי יכול להרשות לעצמו לעשות דבר כזה?

בצלאל סמוטריץ': כל יום?

בצלאל סמוטריץ': יש לו עוד איזה שתיים וחצי משימות במחוז שהוא צריך לטפל בהן.

בצלאל סמוטריץ': מה בסך הכול עושה החוק הזה?

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה שאנחנו מביאים היום נותן כלים למערכות האכיפה לאכוף את החוק ואת הריבונות.

בצלאל סמוטריץ': חברים, תראו, ריבונות זה לא עניין תיאורטי.

בצלאל סמוטריץ': אם היא לא נאכפת, היא לא קיימת.

בצלאל סמוטריץ': וצריך להודות על האמת: הריבונות של מדינת ישראל באזורים שלמים במדינה לא קיימת.

בצלאל סמוטריץ': זה מערב פרוע.

בצלאל סמוטריץ': אנשים עושים מה שהם רוצים.

בצלאל סמוטריץ': ולהחזיר את הריבונות זה להחזיר את האכיפה שלה וזה להחזיר את החוק.

בצלאל סמוטריץ': וכדי להחזיר את החוק צריך לתת כלים וצריך שלא לאפשר לעבריינים לעשות שימוש לרעה, לנצל באופן ציני זכויות שהמשפט מעניק להם – זכות טיעון, זכות שימוע, זכות גישה לערכאות – ולהשתמש בזה בצורה מניפולטיבית, ובעיקר, כמו שאמרתי, לטפח את הנרטיב השקרי הזה.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אמרתי, מדינת ישראל בונה ומתכננת ומאפשרת בנייה חוקית למי שרוצה, ואם יש בעיה, זו בעיית מנהיגות ביישובים הערביים, שלא מסוגלים לייצר תוכנית ולהתמיד בה וללכת אתה עד הסוף, ולייצר את אותם 40% של שטחי ציבור ולדאוג שביום שאחרי לא בונים מחוץ.

בצלאל סמוטריץ': אני אתן לך דוגמה קטנה, אדוני היושב-ראש: לדאלית-אל-כרמל אושרה לפני, נדמה לי, שלוש או ארבע – אל תתפוס אותי במילה – תוכנית מתאר נהדרת ומפורטת; הלבינה את כל מה שאפשר היה להלבין.

בצלאל סמוטריץ': יום אחרי שהתוכנית הזאת מאושרת – אגב, התוכנית השאירה, מכיוון שדאלית-אל-כרמל יושבת בתוך השמורה של הכרמל, אז התוכנית השאירה מסביב לאזור המבונה רצועה חקלאית שתתווך בין האזור המבונה לבין שמורת הטבע של היער של הכרמל.

בצלאל סמוטריץ': הגיוני.

בצלאל סמוטריץ': עקרונות תכנוניים של שכל ישר.

בצלאל סמוטריץ': יום אחרי שהתוכנית הזאת אושרה התחילה בנייה מטורפת בשטח החקלאי הזה, מאורגנת – אני מדבר אתך על שכונה של 80 יחידות דיור, לא אחד ספורדי שעשה דין לעצמו – ועכשיו רוצים להגיש תוכנית.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע, שם זה לא חוק התכנון והבנייה, זה חוק הבנייה והתכנון: בונים, ואחר כך המדינה תלבין לנו.

בצלאל סמוטריץ': למה המדינה תלבין לנו?

בצלאל סמוטריץ': כי אנחנו נצעק שאין לנו איפה לבנות.

בצלאל סמוטריץ': רגע, אבל מה אתה עושה בזה שבדאלית-אל-כרמל יש לך איפה לבנות, ויש תוכנית מתאר, ויש מגרשים ריקים, הרבה מאוד, שלא נוצלו, בתוך דאלית-אל-כרמל?

בצלאל סמוטריץ': ואז עוד אומרים לנו, בצדק: תראו, האוכלוסייה הדרוזית נאמנה למדינה, משרתת בצבא.

בצלאל סמוטריץ': מה זה קשור?

בצלאל סמוטריץ': מה, תושב תל-אביב שעשה צבא, קצין במילואים, יכול לבנות לא חוקי?

בצלאל סמוטריץ': הרי אתם יודעים שתוך יומיים יהרסו את המרפסת שהוא בנה או את הפרגולה שהוא בנה.

בצלאל סמוטריץ': אז מכיוון שהוא שירת בצבא יש לו עכשיו איזה זכויות עודפות?

בצלאל סמוטריץ': הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה?

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, את הקשר הזה צריך לפוצץ.

בצלאל סמוטריץ': מי שרוצה לבנות באופן חוקי, יכול, ומי שרוצה להיכנס לתהליכי הסדרה, יכול.

בצלאל סמוטריץ': מי שרוצה, בצורה שקרית ומניפולטיבית, לזרוק את האחריות על המדינה, ליצור אצלנו, אצל המדינה, את אותן נקיפות מצפון, רגשות אשמה, כדי שאפשר יהיה אחר כך לעשות דה-לגיטימציה לאכיפה וליצור לגיטימציה להשתוללות ולעבריינות – זה לא יעבוד.

בצלאל סמוטריץ': אני באמת שמח – שמח על הזכות שנפלה בחלקי להיות חלק מתנועת "רגבים", שמח על הזכות שלנו וההצלחה שלנו לשים את הסוגיה הזאת – זה לקח עשר שנים, זה לא לקח יום – לשים אותה על השולחן; לחשוף את השקר הזה, לשים את האמת על השולחן, להחזיר את הלגיטימציה, את התמיכה, את המוטיבציה, אצל גורמי המקצוע, אצל רשויות האכיפה, לאכוף את החוק, ולתת להם את האפשרות, את הכוח, את הלגיטימציה הציבורית, להביא חוק כזה, שממפה היטב את הכשלים ואת הקשיים שיש במערכת.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אני אומר במשפט אחרון: החוק הזה לא מושלם.

בצלאל סמוטריץ': לצערי הרב, מכיוון שהיה רצון להגיע להבנות, בין היתר עם חברי הכנסת הערבים, ולהגיע פה להסדרי דיון, לא מעט אלמנטים חשובים יצאו מהחוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע כאן, בעזרת השם, שאני בתחילת המושב אגיש, כהצעה פרטית, הצעה לתיקון החוק הזה, כדי שאנחנו נחזור – אני לא הולך לחדש שום דבר, אני הולך לחזור – לדברים שהיו בהצעת החוק הממשלתית – כמה מהאלמנטים, לא כולם, כמה מהאלמנטים החשובים שיצאו החוצה במהלך הדיונים, שנכון להחזיר אותם כדי שאכיפת החוק תהיה נכונה יותר, יעילה יותר ושוויונית יותר.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת סמוטריץ.

יואל חסון: חבר הכנסת חיליק בר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: חמש דקות עומדות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל בפניך מראש שאני לא אדבר על תכנון ובנייה ביום הזה.

יחיאל חיליק בר: קצת קשה לי להתרכז, אחרי שלא ישנו בלילה בגלל התמונות המזעזעות של נשים, גברים ובעיקר ילדים שנרצחו באכזריות באמצעות גז כלור וגז חרדל קילומטרים בודדים מגבול מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יושבים פה, דנים בחוקים חשובים ומתעסקים בדברים מאוד חשובים, גם ככנסת, גם במפלגה.

יחיאל חיליק בר: את יודעת, סתיו, היה לנו דיון חשוב אתמול אם לדחות את הוועידה בגלל בריטני ספירס או שלא לדחות את הוועידה בגלל בריטני ספירס – –

איתן ברושי: הבעיה היא שהחלטתם לדחות.

יחיאל חיליק בר: – – וזה בהחלט נושא אקוטי.

איתן ברושי: זה שיא השיאים של גינס.

יחיאל חיליק בר: נושא אקוטי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ברושי, אני בדיוק אומר שאנחנו צריכים פחות להתעסק בבריטני ספירס ויותר להתעסק בזה שנטבחים ילדים בגז כלור ובגז חרדל.

יואל חסון: לא, אבל חבר הכנסת בר, אני לא יודע אם הוא בכלל יודע מי זו בריטני ספירס.

איתן ברושי: התשובה היא לא.

יחיאל חיליק בר: ידעתי.

יחיאל חיליק בר: אני אקנה לך דיסק של בריטני ספירס.

איתן ברושי: אם הייתי יודע בטח לא הייתי מסכים.

יחיאל חיליק בר: אני אבקש מזהבה להזכיר לנו לקנות לכבוד חבר הכנסת ברושי דיסק של בריטני ספירס, כדי שידע מי זאת האושיה שבגללה נדחתה ועידת מפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: בריטני ספירס היא האלטרנטיבה האמיתית.

איתן ברושי: למי, לגבאי?

יחיאל חיליק בר: לא לא, אתה לא יודע, הם רוצים להריץ אותה מולך בתק"ם, איתן.

איתן ברושי: יותר הפתעה לא יכולה להיות.

יחיאל חיליק בר: הם רוצים להריץ אותה מולך בתק"ם, תתכונן.

יחיאל חיליק בר: אני חוזר לנושא, ברשותכם.

יואל חסון: תחזור לנושא הקשה.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה שמדינת ישראל תתעורר יום אחד ותשאל את עצמה איפה היא, מדינת העם היהודי – ואני אף פעם לא אעשה השוואות בין שום דבר ובין מה שקרה בשואה במאה הקודמת – אבל איפה היה העם היהודי, איפה הייתה מדינת ישראל, איפה הייתה הקואליציה, אדוני יושב-ראש הקואליציה – ביטן, אתה רואה, שבוע לא היית ב"שבתרבות", שכחתי את השם שלך לשנייה – כשילדים, ונשים וגברים שרועים על הרצפה בתמונות מזעזעות בגלל גז כימי, ואנחנו דנים פה אם יש לנו זכות מוסרית להתערב או אין לנו זכות מוסרית להתערב.

יחיאל חיליק בר: אדוני, חבר הכנסת ביטן, אנחנו לא צריכים, אני כבר אומר, להתערב במלחמה בסוריה.

יחיאל חיליק בר: יש שם רעים נגד רעים, ואנחנו עוד לא יודעים לגמרי מי הטובים.

יחיאל חיליק בר: דבר אחד אני יודע: שישראל לא יכולה להיאלם דום, אדוני היושב-ראש, לנוכח התמונות האלה, שמעלות לכולנו זיכרונות ופלאשבקים של דברים מאוד נוראים שקרו בהיסטוריה.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר את זה כנכד לניצול השואה – לחשוב מה אנחנו עושים יחד עם הקהילה הבין-לאומית, יחד עם ארצות-הברית, יחד עם הנשיא החדש שלה, שהוא חבר טוב של ראש הממשלה שלנו, יחד עם אירופה – שאוהבת לדבר על זכויות אדם, בעיקר כשזה נוגע בישראל – כדי להפסיק את הזוועה הזאת, ולא משנה אם זה נעשה על-ידי המורדים או שזה נעשה על-ידי אסד.

יחיאל חיליק בר: וכן, אם ישראל צריכה להיות חלק מקואליציה שתפעל צבאית – לא בשליחת צבא לסוריה – כדי לנטרל, חברי זוהיר, מתקנים כימיים שאסד הבטיח באותו הסכם שהוא חתם עליו שהוא ינטרל, אז ישראל צריכה להיות חלק מזה.

יחיאל חיליק בר: אני לא מדבר על זה – אתה יודע, אנחנו יכולים להיות הבאים בתור; אם לסוריה יש נשק כימי ברמה כזאת מסוכנת, היום היא מפנה אותו נגד האזרחים שלה, באופן פושע, פשעי מלחמה שאי-אפשר לתאר, ולא משנה מי עשה אותם, ומחר היא תפנה אותם ליישובי הצפון, שההורים שלי גרים שם, ומחרתיים זה יגיע בקלות לתל-אביב.

יחיאל חיליק בר: אבל גם אם לא, אנחנו לא יכולים לעמוד בשקט כשהם מפנים את זה לילדים ואזרחים חפים מפשע – ששרועים על הרצפה בתמונות מזעזעות אחרי שנפגעו ונרצחו בברוטליות מגז כימי.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לממשלת ישראל, ואני בטוח שבנושא הזה היא תקבל את הגב והרוח הגבית מכולנו באופוזיציה, מ-120 חברי כנסת, לעשות מעשה, בין טקטי בין צבאי ובין דיפלומטי, יחד עם קהילת האומות המאוחדות, שצריך לשאול – מאוחדות סביב מה אם לא סביב הצלת נפשות בטבח נורא במלחמה הנוראה הזאת, שכבר גבתה מאות, מאות-אלפי חיים ונפש, גם אם זה נפש של האויב שלנו.

יחיאל חיליק בר: וסוריה היא אויב מר של מדינת ישראל, וזה כנראה לא ישתנה גם אם נתערב וגם אם לא נתערב שם.

יחיאל חיליק בר: אבל אני קורא לנו, אדוני היושב-ראש, לעשות מעשה, להתערב באופן אקטיבי מול הקהילה, גם כשכנה המיידית של סוריה וגם כמי שרואה בעצמה מדינת העם היהודי, עם אותו מצפן מוסרי שאנחנו רוצים תמיד להגיד שיש לנו.

יחיאל חיליק בר: המצפן המוסרי הזה יישבר ויינתץ אם אנחנו לא ניתן את דעתנו, ואולי אפילו את כוחנו, כדי למנוע בכל דרך אפשרות של שימוש בגז כימי כזה או אחר מול כל אזרח בעולם, ובטח אם הוא מעבר לגדר שלנו, ויפה שעה אחת קודם.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חיליק בר.

יואל חסון: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

סתיו שפיר: הדיון המיוחד הזה שזימנה הממשלה בפגרה, רגע לפני פסח, לא זומן כדי לדון בנושאים המרכזיים שהיו צריכים לעלות על הפרק היום.

סתיו שפיר: הוא לא זומן כדי לדון בהתמודדות של מדינת ישראל עם התופת שיש עכשיו בסוריה, של רצח אנשים חפים מפשע בגז, מרחק כמה שעות נסיעה מהמקום שבו הקמנו אנחנו בית, מקלט לעם היהודי, שצריך להיות היום המגן הראשון, החזק, הברור ביותר, נגד עוולות איומות ופשעים איומים כאלה נגד אוכלוסייה חפה מפשע.

סתיו שפיר: לא בזה דנה הכנסת.

סתיו שפיר: לא על זה כינסה הממשלה את הדיון.

סתיו שפיר: היא גם לא כינסה את הדיון כדי לדאוג להעלאת קצבאות הנכים; היא גם לא כינסה את הדיון הזה כדי לדאוג להעברת הכספים לתוכנית החשובה לחיזוק הצפון ולחיזוק הפריפריה; והיא לא כינסה את הדיון כדי לפנות ליוזמת השלום האזורית ולהגיב וליזום ולהתמודד ולבנות.

סתיו שפיר: לא.

סתיו שפיר: היא כינסה את הדיון הזה כדי לזרוק עוד גפרור למדורה, כדי להסית עוד קצת כנגד הציבור הערבי בישראל, כדי לשתול עוד קצת שנאה בלבבות.

סתיו שפיר: כאילו שלא ראינו מספיק שנאה; כאילו שהחברה הישראלית לא סובלת מספיק מגלי השנאה הפנימיים האלה.

סתיו שפיר: זה מה שיש לנו.

סתיו שפיר: יש לנו ממשלה שהיא נרקומנית של שנאה.

סתיו שפיר: יש לנו ראש ממשלה שהוא נרקומן של שנאה, אדם שכל מעשיו – וזה כבר ממש לא עניין של ימין ושמאל, וזה כבר ממש לא עניין של עמדה אידיאולוגית – שכל מעשיו לפורר ולקרוע את החברה הישראלית לגזרים, לגרום לנו לשנוא אחד את השני, לתעב אחד את השני.

סתיו שפיר: העיתונאים רבים ביניהם ומתגוננים על כך שהם לא שמאלנים, והם בתאגיד בכלל ימנים או דתיים או חרדים, והם בסדר, ואזרחים טובים, צריכים להסביר שהם בסדר, הם נורמליים.

סתיו שפיר: אל מול מה?

סתיו שפיר: את ביבי לא מעניין אם עיתונאי התאגיד הם שמאלנים או ימנים.

סתיו שפיר: זה לא מעניין אותו.

סתיו שפיר: הוא רוצה שהציבור הישראלי פשוט ישנא את כולם, שיחשוב שכל העיתונאים מרמים אותו.

סתיו שפיר: הוא רוצה את זה כדי להמשיך לברוח מהחקירות; הוא רוצה את זה כדי להמשיך ולשלוט בלי להגיע להישג אחד לטובת החברה הישראלית, אבל שאף אחד לא יוכל לעולם לבקר את זה.

סתיו שפיר: כשאנחנו יצאנו למחאה החברתית הופתענו מאוד לראות כמה ממשלת ישראל השקיעה בלהכפיש ולהמציא עלינו שקרים.

סתיו שפיר: לא האמנו, איך יכול להיות שראש הממשלה וצבא הדוברים שלו – אנשים כמו מירי רגב ואחרים – יצאו למסע של הכפשה נגד מאות-אלפי הישראלים שיצאו לרחוב כדי לדרוש צדק חברתי, זכויות, נורמליות, שפיות.

סתיו שפיר: אנשים טובים שמשרתים במילואים, שעובדים קשה, שמנסים לסגור את החודש, ולא הבנו איך יכול להיות שהממשלה הזאת יוצאת ומכפישה.

סתיו שפיר: גילינו אפילו שראש המשלה הקים צבא של טוקבקיסטים כדי להשמיץ את המחאה ברשתות החברתיות, בתשלום.

סתיו שפיר: לא הבנו איך זה יכול להיות.

סתיו שפיר: איזו תמימות שלא הבנו את זה אז.

סתיו שפיר: על זה הממשלה הזאת חיה.

סתיו שפיר: שמונה שנים ואפס הישגים, אפס הצלחות: כישלון מוחלט בפתרון בעיית הדיור; מקום ראשון בשיעור העוני בעולם המערבי; מקום ראשון בפערים החברתיים בעולם המערבי; חוסר יוזמה מדינית ותקיעה של מדינה שלמה תחת גלים חוזרים ונשנים של טרור; חוסר רצון להוביל ולפתור את המצב הזה אחת ולתמיד; מנסים להוביל אותנו – ממשלה שמובילה אותנו למצב של מדינה דו-לאומית, של קרוב ל-3 מיליון פלסטינים שיהיו חלק ממדינת ישראל, וסוף לפרויקט הציוני, למעשה סוף למדינת ישראל.

סתיו שפיר: והממשלה הזאת, בלי פתרונות מדיניים, בלי פתרונות חברתיים, בלי פתרונות לאתגרים הכלכליים הגדולים ביותר שעומדים כאן, עושה הכול כדי לגרום לנו לא לדבר על זה, לפחד, לשנוא אחד את השני, לחפש את האויבים מבפנים, במקום להתמודד עם האויבים מבחוץ, האויבים עלינו והאויבים על העולם הדמוקרטי והליברלי בכלל.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת רק מחפשת אויבים מבפנים.

סתיו שפיר: שופטים, עיתונאים, זמרים, אמנים, שחקנים, חברי כנסת, אפילו ראשי מוסד וראשי שב"כ לשעבר, אפילו סגן הרמטכ"ל והרמטכ"ל בעצמו – כולם במסע ההכפשה של הממשלה הזאת.

סתיו שפיר: נגד כולם שרי הממשלה האלה, שאפילו לא יושבים פה היום, בדיון המיוחד שהם זימנו, נגד כולם יצאו בהכפשות.

סתיו שפיר: תסתכלו מסביבכם: אתם מכירים אזרח אחד שלא הוכפש על-ידי הממשלה הזאת?

סתיו שפיר: אחד.

סתיו שפיר: אתם מכירים אדם אחד שעוד נחשב בסדר?

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

סתיו שפיר: רק מי שסותם את הפה נחשב בסדר על-ידי ממשלת נתניהו.

סתיו שפיר: רק מי ששותק.

סתיו שפיר: רק מי שפוחד.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

סתיו שפיר: סליחה, אדוני.

סתיו שפיר: היה פה המון המון רעש.

סתיו שפיר: אני מבקשת עוד דקה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: איזה רעש?

יפעת שאשא ביטון: היה פה שקט מופתי.

יחיאל חיליק בר: בסדר, היא מסכמת, תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לאפשר לה לסיים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

סתיו שפיר: מדינת ישראל הוקמה על יסודות אחרים לגמרי.

סתיו שפיר: היא הוקמה על יסודות של אומץ; חלום גדול שהסבים והסבתות שלנו היו אמיצים ונחושים מספיק להגשים בשביל כולנו.

סתיו שפיר: היו פה מנהיגים גדולים מימין ומשמאל, מנהיגים גדולים שייזכרו על ההיסטוריה שהם עשו.

סתיו שפיר: בן-גוריון ייזכר על הקמת המדינה, על הניצחון במלחמת העצמאות.

שולי מועלם-רפאלי: סיעת הבית היהודי – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מועלם.

סתיו שפיר: בגין ייזכר על עסקת שלום ועל פרויקט שיקום שכונות.

יואל חסון: מה את רוצה עוד לספח?

סתיו שפיר: הסכם השלום.

חיים כץ: לקח זמן.

חיים כץ: שלוש דקות.

סתיו שפיר: ביבי ייזכר על מה?

סתיו שפיר: על שקרע את החברה הישראלית לגזרים.

סתיו שפיר: כל חבר כנסת בקואליציה שמוכן לשבת בשקט כשהדבר הזה קורה לחברה הישראלית חוטא לשליחות הציבורית שלו.

סתיו שפיר: כל אזרח ישראלי שמוכן לשתוק כשהדבר הזה קורה לנו – הרס הדמוקרטיה והרס המרקם האדיר שמחזיק בינינו – חוטא לשליחות שלו.

סתיו שפיר: אסור לנו לשתוק.

סתיו שפיר: אסור לנו לפחד.

סתיו שפיר: אסור להתגונן.

סתיו שפיר: זה כבר באמת לא עניין של ימין ושמאל, זה עניין של שפיות וזה עניין של החלטה איזו חברה אנחנו רוצים להיות, איזו מדינה אנחנו רוצים להיות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

סתיו שפיר: ייקח הרבה זמן לאחות את הפצעים שנגרמים לנו בגלל היותר-מדי-שנים שהאיש הזה בשלטון, שהממשלה הזאת בשלטון ותומכת בו.

סתיו שפיר: ייקח זמן, אבל אנחנו ננצח בסוף – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

סתיו שפיר: – – כי החברה הישראלית הרבה יותר חזקה מהדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: יסכם חבר הכנסת דודי אמסלם.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יחיאל חיליק בר: לא ראיתי אותו ברשימה.

יחיאל חיליק בר: יש לו עד עשר דקות, ואחרי זה יסכם חבר הכנסת אמסלם ונעבור להצבעות.

יחיאל חיליק בר: נא לשמור קצת על השקט, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: קצת.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני פונה ביום הזה בעיקר לצד השמאלי, לקואליציה, לשרים, למפלגות הקואליציה, ובעיקר למפלגת כולנו.

אוסאמה סעדי: אני פונה אליכם, גם אל חברי יו"ר ועדת הפנים וגם אל שר השיכון שיושב לידך ולחבר הכנסת בני בגין, ואני אומר לכם: אתם עושים פשע נורא לחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: ואתם יודעים שאנחנו חודש ימים, אדוני יושב-ראש ועדת הפנים, עבדנו שעות על שעות והתרענו מפני החוק החמור הזה.

אוסאמה סעדי: אל תספרו לנו סיפורים שמדובר באכיפה, ואכיפה שוויונית, וזה לא מיועד לערבים, וזה מיועד לכולם.

אוסאמה סעדי: הרי מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שהגיע לפתיחת הדיונים בוועדת הפנים – סליחה, חבר הכנסת אמסלם – בא ואמר במפורש: יש מערב פרוע במגזר הערבי, ורוצים לשים קץ לתופעה הזאת.

דוד אמסלם: תיאר מצב נכון.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: אבל למה הגענו למצב הזה?

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: עשרות שנים כל הדוחות של המדינה, כל הדוחות של הממשלה, אמרו שיש אפליה מובנית, אפליה ממסדית, מתמשכת, והכירו באפליה הזאת.

אוסאמה סעדי: עכשיו, במקום לבוא ולטפל בבעיה אתם יוצרים עוד בעיות.

אוסאמה סעדי: אתם חושבים שהחוק הזה יפתור את הבעיה?

אוסאמה סעדי: דוד, אתם יוצרים עוד בעיות, אתם לא מביאים פתרונות.

אוסאמה סעדי: אם הייתם מביאים פתרונות, הייתם אומרים: למגזר הערבי חסרות עשרות-אלפי יחידות דיור, אדוני שר השיכון, אז בואו נעבוד יחד.

דוד אמסלם: אתה יודע שהוספנו.

אוסאמה סעדי: למגזר הערבי אין תוכניות מתאר, אתה יודע את זה.

אוסאמה סעדי: יש בערך 40–50 רשויות שאין בהן תוכניות מתאר מאושרות.

אוסאמה סעדי: יש 50–60 בתהליך.

אוסאמה סעדי: אז במקום שאתם תבואו ותגידו: אנחנו רוצים קודם כול לפתור את הבעיה, למצוא את מקור הבעיה, למה הערבים בונים בלי היתר – אתם חושבים שזה משהו תורשתי?

אוסאמה סעדי: שיש לנו גנים שאנחנו קמים בבוקר ואומרים: ואללה, בא לי היום לבנות בלי היתר?

אוסאמה סעדי: אתם יודעים שמשלמים עשרות-אלפי ומאות-אלפים שקלים קנסות?

אוסאמה סעדי: אנשים נכנסים לכלא, אנשים לא ישנים בלילה, וכל הזמן רק חולמים על הסיוט הזה – מתי יבוא הדחפור והבולדוזר ויהרוס לי את הבית.

אוסאמה סעדי: אז במקום שאתם תבואו – כמו שעכשיו אתם עושים עם חלק מהרשויות המקומיות, עם חלק מהעיריות; אתם אומרים בעצמכם: עכשיו יש דור חדש של ראשי רשויות, של ראשי עיריות, שבאים באמת, ועובדים על תכנון ועל ותמ"לים ומנסים להכין תוכניות מתאר ולדחוף ולקדם, ואתם באמת הגעתם להסכם ביישובים האלה.

אוסאמה סעדי: אז אותו דבר הצענו לכם, דוד: בוא נעשה את זה בכל היישובים.

אוסאמה סעדי: כל ראשי הרשויות מתחננים, מתחננים, וכמה באו אליך – עשרות באו אליך, אומרים לך: בוא ננסה, בוא נקדם.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים לקדם תוכניות מתאר, אנחנו רוצים להרחיב שטחי שיפוט, אנחנו רוצים להרחיב את שטחי הבנייה.

אוסאמה סעדי: ואז, אחרי שאתם יוצרים את התשתית לאנשים האלה, אתם מאפשרים להם לבוא ולהגיש בקשות ולקבל היתרים.

אוסאמה סעדי: אז אני מסכים אתך שצריך לאכוף ולא צריך לבנות בכל מקום, וכמובן לא צריך לבנות איפה שיש כבישים ואיפה שיש קרקע שמיועדת לתשתית לאומית, ולא לבנות על קרקע – אלא לבנות על קרקע פרטית.

אוסאמה סעדי: אבל אני אומר לכם – וזה נתון שאתה יכול לבדוק אותו: יותר מ-95%, אפילו יותר מ-98% מהבנייה הזאת שאתם קוראים לה בנייה לא חוקית, היא על קרקע פרטית.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא פולשים לקרקע של המדינה, לא פולשים לקרקע של הזולת, ואם יש מקרים כאלה אז אנחנו כמובן בעד אכיפת החוק.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר אתם לא נותנים אפשרות לאזרחים הערבים לבנות, להתפתח, להתקדם, אז כמובן, האנשים והחיים ימשיכו, והחיים יותר חזקים מכל חוק שאתם תחוקקו.

אוסאמה סעדי: אי-אפשר לחוקק חוק שהאנשים לא יכולים לעמוד בו.

אוסאמה סעדי: תקנה שהציבור לא יכול לעמוד בה היא בלתי מוסרית, בלתי חוקית, בלתי חוקתית, ושאף אחד לא יצפה שאנשים יצייתו להוראה כזאת.

אוסאמה סעדי: אנשים רוצים לחיות.

אוסאמה סעדי: איפה יחיו – על הירח?

אוסאמה סעדי: מאז קום המדינה לא הוקם אף יישוב אחד.

אוסאמה סעדי: 600 יישובים יהודיים הוקמו.

אוסאמה סעדי: תגידו לי, איפה הקמתם יישובים – חוץ מהנגב, שרציתם לרכז את כל הכפרים הבלתי-מוכרים בכמה יישובים, אבל תלכו ותראו מה המצב שם.

אוסאמה סעדי: אנחנו צריכים וזקוקים ל-13,000 יחידות בשנה.

אוסאמה סעדי: כמה יחידות נבנו?

אוסאמה סעדי: כ-7,000.

אוסאמה סעדי: ראשי הרשויות – במקום להתמודד עם הבעיה, אתם מחמירים אותה: במקום להידבר עם ראשי הרשויות הערביות, להעביר שטחים לאחריותן, להכין תוכניות מתאר, לאשר בנייה, אתם מנסים לחנוק עוד יותר חזק את האוכלוסייה הערבית.

אוסאמה סעדי: ובסוף זה יתפוצץ לכולנו בפנים.

אוסאמה סעדי: מה אתם מצפים, שאנשים לא יבנו?

אוסאמה סעדי: יבנו.

אוסאמה סעדי: היה צוות 120 הימים.

אוסאמה סעדי: אתם, במקום שתבואו ותגידו: קודם כול ניישם את המלצות צוות 120 הימים ונאשר תוכניות מתאר לכל המגזר הערבי, אתם באים ומתחילים הפוך: קודם כול ענישה, קודם כול אכיפה.

אוסאמה סעדי: אנחנו באמת מודים לך על הקשב הרב שגילית בוועדה ועל כך שהרבה דברים באמת הוכנסו לחוק.

אוסאמה סעדי: קודם כול, לא מדובר בחקיקה רטרואקטיבית, על מה שהיה, עכשיו מדובר על בנייה חדשה, ולא בנייה ישנה.

אוסאמה סעדי: זה בסדר, אבל זה אחד מעקרונות היסוד שלא מדובר ואין לאפשר חקיקה רטרואקטיבית.

אורן אסף חזן: די כבר לדבר שטויות.

אוסאמה סעדי: דיברנו על זה שתחילת החוק – ביקשנו שהיא תהיה עוד שנתיים.

אוסאמה סעדי: מה ביקשנו?

אוסאמה סעדי: ראשי העדה הדרוזית נפגשו עם ארז קמיניץ.

אוסאמה סעדי: ארז קמיניץ, אתה תיזכר לרעה בתולדות ובהיסטוריה של מדינת ישראל, שחוק גרוע כזה, חוק חמור כזה, ייקרא על שמך.

אוסאמה סעדי: ביקשנו שתחילת החוק, חבר הכנסת אלי אלאלוף, תחול עוד שנתיים.

אוסאמה סעדי: אתם אומרים שאנחנו צריכים עוד שנתיים – – –

אחמד טיבי: למה הגיע מנכ"ל משרד ראש הממשלה?

אחמד טיבי: לחקור?

אוסאמה סעדי: איפה הוא?

אחמד טיבי: הנה הוא.

אוסאמה סעדי: אה.

אוסאמה סעדי: אז הוא הגיע גם לישיבה הראשונה.

אוסאמה סעדי: דוד אמסלם, אתה רואה למה אני אומר לך?

אוסאמה סעדי: זה חוק שמיועד – – –

קריאה: הוא מפריע לישיבה.

אוסאמה סעדי: הוא כל הזמן מפריע.

אוסאמה סעדי: הוא כל הזמן מפריע, לא רק לך.

אוסאמה סעדי: נוכחותו מפריעה – – –

אורן אסף חזן: אתם כל היום מדברים שטויות.

אורן אסף חזן: אתה לא יכול להפריע למישהו שמדבר שטויות.

אוסאמה סעדי: בושה וחרפה.

אורן אסף חזן: זה לא נקרא להפריע כשמישהו מדבר שטויות.

אוסאמה סעדי: הגיע מנכ"ל משרד ראש הממשלה – לא ידעתי אפילו שהוא נמצא עכשיו – הגיע לישיבה הראשונה אצלך, ועכשיו הוא הגיע לפקח שהכול בסדר, וכנראה לקראת החגים, באמת לנצל את ההזדמנות ולהגיד חג שמח.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: אבל זה חג לא שמח לאוכלוסייה הערבית – –

אורן אסף חזן: זה לא חג שלכם.

אוסאמה סעדי: – – שאתם חוגגים את חג החירות, חג החירות, ובמקום זה מנכ"ל משרד ראש הממשלה – –

אורן אסף חזן: אוסאמה, זה לא חג שלכם.

אוסאמה סעדי: – – מגיע עכשיו למליאת הכנסת, והוא נמצא פה לפקח על אחד החוקים הגזעניים החמורים ביותר בתולדות מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: זו בושה וחרפה.

אוסאמה סעדי: במקום שראש הממשלה יתעסק בבעיות האמיתיות של החברה הערבית – לקדם תוכניות מתאר, למצוא פתרונות – אתם באים עם חוק כזה, עוד אכיפה, עוד ענישה, עוד מאסר, עוד קנסות.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים, דוד, אין בעולם – תחפש בכל המדינות שבעולם ולא תמצא מדינה אחת שיש בה שורה של קנסות מכל הסוגים: קנס כפל שווי, היטלים, קנס מתמשך, אגרה – מה עוד?

אוסאמה סעדי: מה אתם רוצים מהאזרח הפשוט?

אוסאמה סעדי: מה רוצים מהאזרח הפשוט?

דוד אמסלם: שישמור על החוק.

אוסאמה סעדי: תנו פתרון לאזרח הפשוט – תאמין לי, אף אחד לא יבנה בלי היתר.

אוסאמה סעדי: אבל אם אתם לא פותרים את הבעיה, לא מאשרים את תוכניות המתאר, לא מרחיבים את שטחי השיפוט, גם אם תעשו 1,000 חוקים – האזרח רוצה לחיות.

אוסאמה סעדי: תנו לאנשים לחיות.

אוסאמה סעדי: אתם כל הזמן טוענים ומכתימים אותנו:

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מתעסקים בבעיות של החברה הערבית, בבעיות של האזרחים; היום הכרזנו על מבצע גדול לכלל האוכלוסייה, לרבות האוכלוסייה החלשה, לרבות המגזר הערבי: 50% הנחה בארנונה, ואני עובד שנה וחצי על זה.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו עובדים קשה בשביל האזרחים שלנו על מנת לפתור את הבעיות שלהם, את בעיות היום-יום, אבל זה אחד הדברים הקשים ביותר שהמגזר הערבי מתמודד אתם, הבנייה בלי היתר.

אוסאמה סעדי: ואם אתם לא עוזרים לנו, לא עוזרים לרשויות, אז לא תעזרו לעצמכם גם עם 1,000 חוקים כאלה.

אוסאמה סעדי: מה שתעשו – קנסות ומאסרים – זה לא יעזור.

אוסאמה סעדי: בואו ביחד נחפש פתרונות.

אוסאמה סעדי: תנו שהחוק הזה יחול עוד שנתיים, ובינתיים בואו נעבוד ביחד, נאשר תוכניות מתאר ונמצא פתרונות אמיתיים בדיור בחברה הערבית.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד כאן הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יסכם את הדיון חבר הכנסת דודי אמסלם – בבקשה, אדוני – ואנחנו נעבור להצבעות.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להתייחס לדבר חיובי שעשה חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

דוד אמסלם: אוסאמה, היום שאפו על כל המבצע שעשית עם שר הפנים אריה דרעי, במה שנקרא הנחת מחילת חובות ארנונה, 50% הנחה בגין כל אותם חובות, מה שנקרא "מבצעים", כמו שבזמנו עשו על החניה.

נורית קורן: גם אני.

דוד אמסלם: גם נורית קורן הייתה בעניין.

דוד אמסלם: אז באמת שאפו לכם.

דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר מאוד חיובי, מאוד חשוב.

דוד אמסלם: זה גם יכניס כסף לרשויות וגם יוריד חלק גדול מהנטל על בעלי החוב.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אוסאמה, אתה דיברת פה בפתוס גדול ובהרבה רגשות, אבל אתה יודע שהרבה פעמים אין קשר בין העובדות לבין מה שאתם אומרים.

דוד אמסלם: בוא נתחיל.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אני חושב שהחוק הזה – לאוכלוסייה הערבית הוא אחד החוקים הכי צודקים והכי נכונים.

דוד אמסלם: אני משוכנע.

דוד אמסלם: אתה מכיר אותי, אני לא פועל איפה שאני לא מאמין.

דוד אמסלם: אני חושב שהסדר והתכנון יביאו קדמה ואיכות חיים לאוכלוסייה הערבית.

דוד אמסלם: אני מבקר בהרבה מקומות באוכלוסייה הערבית, בכפרים, בערים.

דוד אמסלם: אין תכנון, כפי שאמרתי קודם, אין שטחים ירוקים, אין מבני ציבור, אין שום דבר; אין אפילו מרחב תנועה נורמלי, אין מדרכות, וכל זה בגלל שכל המרחב הציבורי כמעט לא קיים.

דוד אמסלם: יש שם בנייה רק של בתים – כל אחד בונה את הבית שלו.

דוד אמסלם: ולכן, בעצם, כשאין תכנון, בסופו של דבר אין איכות חיים.

דוד אמסלם: אני חושב שהגיע הזמן שמדינת ישראל סוף-סוף תיקח אחריות לנושא ותקדם את כל סוגיית התכנון במגזר הערבי.

דוד אמסלם: אני חושב שזה אינטרס של הציבור הערבי.

דוד אמסלם: אני אמרתי קודם, לא בטוח שזה האינטרס של חברי הכנסת הערבים, בגלל שהם צריכים להתפרנס ממשהו, אבל בגדול, אני משוכנע לחלוטין שאחרי שהעסק הזה יתאזן, הערים הערביות והכפרים בסך הכול ירוויחו מכך.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר לך עוד דבר מאוד חשוב, גם בהיבט של התכנון: באוכלוסייה היהודית היום כמעט אין בנייה צמודת-קרקע.

דוד אמסלם: המשאב שהיום הכי חסר במדינת ישראל זה קרקע.

דוד אמסלם: במגזר הערבי, מה שקורה זה שכמעט אין בנייה רוויה.

דוד אמסלם: כל מי שרוצה, בונה צמוד קרקע, ואם אפשר גם גינה של כמה דונם עם איזה כרם ענבים מעל, ככה שיוכל לשבת מתחת, זה אהלן וסהלן.

דוד אמסלם: והבעיה הכי קשה שיש בהיבט הזה זה שרוב השטחים בתוך היישובים הערביים, כפי שאמרת, הם שטחים פרטיים, ובעלי הקרקע לא מוכרים לשכנים שלהם את השטחים.

דוד אמסלם: ולכן, מה המצב האבסורדי שקורה?

דוד אמסלם: שחלק גדול מהאוכלוסייה הערבית, באמת אין לה איפה לבנות.

דוד אמסלם: אז הם באים למדינה ואומרים: תקשיבו, מה ששלנו – שלנו, אנחנו לא נותנים, אבל מה של המדינה – גם שלנו, אנחנו צריכים שהמדינה תעביר לנו.

דוד אמסלם: לכן אתה הולך לתוך הערים ואתה רואה קרחות של תכנון.

דוד אמסלם: אני נוסע, אני פתאום רואה איזה חמישה, שישה דונם באמצע העיר סתם.

דוד אמסלם: אני שואל: למה?

דוד אמסלם: מה, זה לא לבנייה?

דוד אמסלם: אומרים לי: לבנייה.

דוד אמסלם: אני אומר: ולמה לא בונים?

דוד אמסלם: אומרים: לא, בעל הקרקע לא בונה, הוא לא צריך עכשיו.

דוד אמסלם: בעיר נורמלית התכנון הוא תכנון סדור, והוא לא מאפשר דברים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: ולכן הצעתי – אני גם אשוחח אתך על זה, אוסאמה, בגלל שאני רואה את זה כבעיה קשה.

דוד אמסלם: אני גם אמרתי את זה באחד מחוגי הבית שעשיתי בטמרה.

דוד אמסלם: יכול להיות שאנחנו נחשוב גם להגיש הצעת חוק כדי שדווקא באוכלוסייה הערבית, מי שלא ירצה לשחרר את הקרקעות שלו לטובת הכלל ולמכור אותן, יכול להיות שהמדינה תפקיע לו אותן ותשלם לו את זה במחיר שמאות ותוציא את זה למכרז לכלל הציבור הערבי.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לומר משהו עקרוני בעניין הזה לחברי חברי הכנסת הערבים: הרי אתם מבינים לבד, חבר הכנסת אוסאמה – הרי אף אחד לא מתכוון כאן להרוס בית של ערבי ולהביא יהודי לשם.

דוד אמסלם: הרי זה ברור לך שכל הכוונה פה זה להיטיב דווקא עם האוכלוסייה שגרה שם.

דוד אמסלם: הרי אתם זורים חול בעיני האנשים.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים להיטיב עם מי שגר שם, עם מי שבנה לפי החוק.

דוד אמסלם: למה זה שבנה לפי החוק צריך לסבול, לפחד מזה שבנה לידו שלא לפי החוק – גם מצפצף עליו, גם סוגר לו את כל הנוף, סוגר לו את האוויר, מפריע לו במעבר – בגלל שבעצם הקרקע היא שלו?

דוד אמסלם: ואם הקרקע הזאת מיועדת לכביש, אז מה?

עאידה תומא סלימאן: אתה לא יודע על מה אתה מדבר.

דוד אמסלם: אדם בנה שם – אף ראש עיר כמעט לא הורס לו.

דוד אמסלם: אין כביש, אין גן-ילדים.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שהגיע הזמן במדינה דמוקרטית, במדינת חוק, לבוא ולעשות סדר בעניין.

דוד אמסלם: אני חוזר ואומר: מה שהפריע לי לאורך כל הדיון הזה – שעשינו אותו כמעט חודשיים – מה שהפריע לי בכל דיון זה שבאו חברי הכנסת הערבים וכל הזמן ניסו להפריע בחקיקה, משום שכנראה כל התפקיד שלהם היה כנראה להגן על פורעי החוק ועל כל אלה שעוברים על החוק.

דוד אמסלם: אצלכם, כנראה אתם מקדשים את אי-שמירת החוק.

דוד אמסלם: אני לא האמנתי באיזו התלהבות הגעתם וכל הזמן הגנתם על עבירות בנייה.

דוד אמסלם: אני לא ראיתי ראש עיר יהודי אחד שבא לוועדה ואמר: חבר'ה, אנחנו רוצים להגן על עבירות הבנייה.

דוד אמסלם: לכן, דרך אגב, אני חושב, כמו שאמרתי קודם, שזה בעצם נועד בעיקר, בראש ובראשונה, לטובת האוכלוסייה הערבית.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו מדיניות תכנון – לא כפי שאמרת, אוסאמה – אנחנו במדיניות התכנון סיכמנו שכל הערים שיש להן קו כחול עם תוכניות מתאר מאושרות, אנחנו נתייחס לקו הכחול, והאכיפה תהיה מחוץ לקו הכחול, האכיפה של היחידה הארצית.

דוד אמסלם: זה מה שסיכמנו.

דוד אמסלם: מי שיש לו תוכנית מתאר, מה שנקרא, בהתהוות, אנחנו נתייחס לקו הכחול כאילו הוא כבר אושר, וערים שאין להן קו כחול – אנחנו ביקשנו שלא להתעסק בנושא של אכיפה אתן עד שיהיה להן קו כחול.

דוד אמסלם: לכן, כל מה שאמרת, חבר הכנסת אוסאמה, אתה יודע שזה לא נכון.

דוד אמסלם: אתה היית בוועדה, אתה שמעת את הכול, ואתה יודע שבסוף האכיפה היא רק על בסיס קו כחול סופי.

דוד אמסלם: אתה יודע את זה.

דוד אמסלם: אתה יודע גם שאמרנו למינהל התכנון להכיל את מקסימום עבירות הבנייה.

דוד אמסלם: אתה יודע גם את זה, אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: הרי עובדות לבד והסתה לבד.

דוד אמסלם: אתם לא מתייחסים בכלל לעובדות.

דוד אמסלם: אתם לא מספרים את העובדות האמיתיות.

דוד אמסלם: לכן, אני רוצה לסכם.

דוד אמסלם: אני רואה בזה בשורה גדולה של הממשלה, סוף-סוף.

דוד אמסלם: אני שמח שהממשלה וראש הממשלה קידמו את זה – בעצם זו יוזמה של הממשלה וראש הממשלה.

דוד אמסלם: אני חושב שהגיע הזמן שבאוכלוסייה הערבית תהיה התייחסות לחוק בדיוק כמו באוכלוסייה היהודית בכל נושא ונושא, גם בחובות וגם בזכויות.

דוד אמסלם: אתם תשלמו גם ארנונה, גם מים, גם לא תבנו לא חוקי וגם תקבלו בריאות כמו כל היהודים, בדיוק כמו כל היהודים.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: מי שמקופח במדינת ישראל זה היהודים, לא הערבים.

אוסאמה סעדי: אתם צריכים, לא אנחנו.

דוד אמסלם: אבל אתם הורסים את הכול.

דוד אמסלם: מה אכפת לכם – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אתם מתפרנסים רק מהסתה, מהבוקר עד הלילה.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אתה מכיר את זה, הרי היית אתנו בדיונים.

דוד אמסלם: אז לכן, אני שמח שהחוק הזה הגיע, ובעזרת השם, אני מבקש מכל חברי הכנסת באמת לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דרך אגב, בהזדמנות הזאת, לפני שאני יורד, אני מבקש לאחל לכל עם ישראל ולכל חברי הכנסת פסח כשר ושמח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתחילים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, יש לא מעט הסתייגויות להצעת החוק, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 1– 3 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נצביע סעיפים 1–3, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד סעיפים 1–3 – 42 נגד – 32 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 42, נגד – 32, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1–3 אושרו, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4, לעומת זה, יש הסתייגויות רבות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שחבר הכנסת אוסאמה סעדי מרכז את ההסתייגויות, אז נעבוד מולך.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיה שקט, גם נשמע אחד את השני.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4, הסתייגות 1, של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף וג'מעה אזברגה – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; וחברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 1, לסעיף 4, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 34, נגד – 42, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 2, אדוני?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 3?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 3, 4, 5 ו-6 מוסרות, שזה מביא אותנו להסתייגות מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 7, לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7, לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 31 בעד, 44 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות מס' 7 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 8, 9 – – –

יולי יואל אדלשטיין: 8, 9 – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין אחרי 9 הסרנו.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10, לסעיף 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד ההסתייגות, 44 מתנגדים לה, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעדי.

קריאה: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 11.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11 לא התקבלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני לא שומע את חבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף יהיו פה התבלבלויות.

אוסאמה סעדי: – – – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות 12, 13, 14.

יולי יואל אדלשטיין: זה מביא אותנו להסתייגות מס' 15, לאותו סעיף – 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

קריאה: 16 להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 16.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 33, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, אדוני?

קריאה: להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: 17, 18, 19 ו-20 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 21 לחוק, לאותו סעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 44 נמנעים – 1 ההסתייגות (21) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד, 44 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 21 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 22 הוסרה, 23 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 23.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (23) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 23 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, אדוני?

עבדאללה אבו מערוף: – – –

אוסאמה סעדי: 23 – – – כן, להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אה, זה 23?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו מצביעים על לחלופין א'.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (23א) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' בהסתייגות 23: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: – – – לחלופין ג' – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים לחלופין ב', מצביעים על לחלופין ג'.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (23ג) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 24, אדוני?

אוסאמה סעדי: 24 – להסיר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני כבר לא בן 20, וגם לא שירתי בתותחנים, אבל אני לא שומע מילה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני.

אוסאמה סעדי: – – – מסירים – – –

יולי יואל אדלשטיין: 24, 25, 26 – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 27 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

קריאות: לא, לא.

קריאות: 26 להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, עצרנו.

יולי יואל אדלשטיין: 20 – – –

קריאה: ושש.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 26.

יולי יואל אדלשטיין: תכף.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו סיימנו – רגע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 26 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע, 26.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (26) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 30 בעד, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 26 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 27, 28, 29, 30, 31.

אוסאמה סעדי: 32 – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מ-27 עד 31, כולל, הסרנו.

יולי יואל אדלשטיין: הסיר חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: 32 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (32) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 32 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 33, 34, 35 – להסיר.

אוסאמה סעדי: להצביע על 36.

יולי יואל אדלשטיין: 33, 34, ו-35 – הסרנו.

יולי יואל אדלשטיין: 36 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 36, לסעיף 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (36) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 36 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: האם על לחלופין נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

אוסאמה סעדי: להסיר עד 40.

אוסאמה סעדי: להצביע על 40, שזו הסתייגות של חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: 37, 38, ו-39 אנחנו מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על ההסתייגות של חברת הכנסת יעל גרמן, מס' 40, נכון?

קריאה: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (40) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 44 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: להצביע על 44.

יולי יואל אדלשטיין: 41, 42, 43 – הוסרו על-ידי חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: 44 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (44) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יעל גרמן: – – – אני מבקשת להצביע.

יעל גרמן: זה הסתייגויות שלי, מצטערת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 32, 43 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 44 לא התקבלה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי, גברתי.

יעל גרמן: על ההסתייגויות שלי אני מבקשת שתצביע.

יולי יואל אדלשטיין: נאמר לי על-ידי האופוזיציה שחבר הכנסת אוסאמה סעדי מרכז את ההסתייגויות, כמקובל.

יעל גרמן: – – – אבל במקרה הזה אני רציתי להצביע על ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, למען האמת לא נתקלתי בזה בניהול הישיבות, אבל ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו על 44.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו הסתייגות מס' 45.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע על 45?

יעל גרמן: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 45.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (45) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 32 בעד, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 45 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, 46?

יעל גרמן: מחזירה לאוסאמה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי?

אוסאמה סעדי: להצביע על 55.

יולי יואל אדלשטיין: מ-46 עד 54 כולל, הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 55.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (55) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 55 לא נתקבלה.

אוסאמה סעדי: עד 65.

יולי יואל אדלשטיין: מ-56 עד 64, כולל, ההסתייגויות הוסרו על-ידי חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אז אנחנו מצביעים על 65.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות (65) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 32, נגד – 42, אין נמנעים, הסתייגות מס' 65 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות מס' 67, 68 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 69.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 69.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (69) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 69 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, ב-65 היה גם לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: לא ביקשת להצביע – הוסר.

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע.

אוסאמה סעדי: 71 – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 70 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: 71, של קבוצת הרשימה המשותפת, קבוצת המחנה הציוני, קבוצת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות (71) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 71 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 83.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו על 71.

יולי יואל אדלשטיין: 72 מסירים כולל לחלופין ו-73 מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 73.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24

אוסאמה סעדי: 83.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

יולי יואל אדלשטיין: 83.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, ההצבעה הזאת לא תקפה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת לא הצבעת אמת.

יולי יואל אדלשטיין: שמענו מחבר הכנסת סעדי שהוא מסיר את ההסתייגויות עד 82, כולל, לכן אנחנו נצביע על – – –

קריאה: יש שם הסתייגויות של סמוטריץ, מ-75.

יולי יואל אדלשטיין: אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגויות של חבר הכנסת סמוטריץ הוסרו, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אז עד 83 הכול הוסר.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 83 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (83) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 30, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 83 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם חוזר ואומר למען הסר ספק, כי יש הערות מהייעוץ המשפטי – 65 אנחנו הצבענו.

יולי יואל אדלשטיין: 66, 67 ו-68 הוסרו, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: 66 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: 67 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו עכשיו על 83.

אוסאמה סעדי: 97.

יולי יואל אדלשטיין: עד 97.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מ-84 עד 96, כולל, שמענו שכל ההסתייגויות מוסרות, ועל 97 אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פעמיים טעינו רק מסיבה אחת, רק מסיבה אחת: בגלל הדברנים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת מוטי יוגב, אתה בשידור חי?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 97.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 97.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (97) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 30, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 97 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 101.

יולי יואל אדלשטיין: מ-98 עד 100, כולל, חבר הכנסת סעדי מסיר.

יולי יואל אדלשטיין: 101 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (101) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 101 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 106.

יולי יואל אדלשטיין: 102, 103, 104, 105 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 106.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (106) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 106 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 112.

יולי יואל אדלשטיין: מ-107 עד 111, כולל, ההסתייגויות הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 112.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (112) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 112 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין גם הסרנו, נכון?

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: עד 117.

יולי יואל אדלשטיין: אז 113, 114, 115, 116 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על 117.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (117) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 117 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 123.

יולי יואל אדלשטיין: 118 עד 122, כולל, הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: 123 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 41 נמנעים – 1 ההסתייגות (123) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 31, נגד – 41, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 123 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: 127.

יולי יואל אדלשטיין: 124, 125, 126 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על 127.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (127) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 127 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מ-128 עד 136 – הוסרו ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 137 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: 137.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (137) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 137 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות 138–150 הוסרו, ואנחנו מצביעים על הסתייגות 151, של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: 151 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (151) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 151 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 152?

אוסאמה סעדי: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: אחר כך, חבר הכנסת בגין מסיר את 153, 154 ו-155.

יולי יואל אדלשטיין: 156?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אכרם חסון.

קריאה: איננו.

יולי יואל אדלשטיין: איננו אז זה לא רלוונטי.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מסירים.

אוסאמה סעדי: לא, אבל יש לנו גם של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שאני שואל – מה להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 156 – אנחנו מצביעים על 156, לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (156) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 27, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 156 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הסרנו את ההסתייגויות לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 5–9 אין הסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע על סעיפים 4–9, כולל, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד סעיפים 4–9, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 33 נמנעים – אין סעיפים 4–9, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 4–9, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – התוצאה: בעד – 44, נגד – 33, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אושרו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 157?

אוסאמה סעדי: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על הסתייגות 157, לסעיף 10.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 157 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 10 אין יותר הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 11–15 מלכתחילה לא היו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 10–15, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד סעיפים 10–15, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 33 נמנעים – אין סעיפים 10–15, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 44, נגד – 33, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 10–15 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 16, 158, אדוני?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 158 – אתם לא מבקשים להצביע על ההסתייגות עצמה, אבל על לחלופין א' אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (158א) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 16 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות לחלופין א' ל-158 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: ב' – להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: ב' – להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: 159?

אוסאמה סעדי: להצביע על 159.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 159, של המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (159) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 16 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 159 – ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סמוטריץ?

בצלאל סמוטריץ': להוריד את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אז 160 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 161, של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: 161.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (161) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 16 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 161 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 16 אין יותר הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 16, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד סעיף 16, כהצעת הוועדה – 45 נגד – 32 נמנעים – אין סעיף 16, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 45, נגד – 32, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 16 אושר בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 17 – הסתייגות 162?

אוסאמה סעדי: הסתייגות אחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: מסיבת סיום, כן.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 17, קבוצת המחנה הציוני וקבוצת מרצ – 162.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 17 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 162 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 17 אין יותר הסתייגויות, ל-18–20 לא היו הסתייגויות, ולכן נצביע על סעיפים 17–20, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד סעיפים 17–20, כהצעת הוועדה – 46 נגד – 30 נמנעים – אין סעיפים 17–20, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 46, נגד – 30, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 17–20 התקבלו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כל החוק התקבל בקריאה שנייה, ללא הסתייגויות, ולכן אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116), התשע"ז–2017, בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד החוק – 43 נגד – 33 נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116), התשע"ז–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 43, נגד – 33, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה מבקש ראש הממשלה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, להודות לאלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: תתבייש לך.

ג'מאל זחאלקה: מה אתה עושה?

ג'מאל זחאלקה: תתבייש לך.

ג'מאל זחאלקה: אתה ראש ממשלה?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: זחאלקה, הוא רוצה להביא משהו לחקירה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זהו?

יולי יואל אדלשטיין: נרגענו או שנתחיל לקרוא לסדר?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אולי ראש הממשלה רוצה להגיש עוד מתווה.

קריאות: – – –

יואל חסון: מתווה עמונה, מתווה התאגיד – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, לא שכחתי אותך.

יולי יואל אדלשטיין: גם אותך אני קורא לסדר פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, גם אותך אני קורא לסדר פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: לא שכחתי גם אותך.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, עוד מישהו רוצה להירשם בפרוטוקול?

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון, נו, באמת, מה זה?

יולי יואל אדלשטיין: את כבר לא בתחרות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: את כבר ותיקה כאן, את יושבת-ראש מפלגה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, בושה שראש הממשלה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, נרשם.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא גם אותך לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא גם אותך לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי שאת כבר מעל זה.

זהבה גלאון: אל תחלק לי ציונים.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: תסתכלי באיזו חבורה את, טוב.

זהבה גלאון: – – –

טלב אבו עראר: בושה וחרפה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: עוד מישהו?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: ראש המסיתים, לא ראש ממשלה – – –

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: ראש המסיתים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה, הנה השלישית, אתה יכול לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לצאת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.)

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש קודם כול להודות לחבר הכנסת דודי אמסלם, שהוביל את המלאכה בוועדה, וכמובן גם שמע את כל החברים כאן, התייחס להסתייגויות ונושאים שונים.

בנימין נתניהו: אני גם רוצה להודות למנכ"ל משרדי, אלי גרונר, שהוביל את המהלך הזה.

עיסאווי פריג': מה התכלית שלך?

איימן עודה: מושחת, מושחת, מושחת.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד מה התכלית.

קריאות: – – –

איימן עודה: מושחת, אתה מושחת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

קריאות: – – –

איימן עודה: מושחת – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אורי אריאל: איימן עודה, אולי – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר אריאל, לא צריך לעזור לי.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך לעזור לי.

אורן אסף חזן: לך – – – עוף לחברים שלך, יאללה, עוף לסוריה, עוף.

עיסאווי פריג': – – – מה התכלית?

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, הממשלה בראשותי השקיעה ומשקיעה יותר מכל ממשלה אחרת – –

טלב אבו עראר: בהסתה.

בנימין נתניהו: – – במגזר הערבי – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – בתשתיות, בחינוך, ברווחה, בתרבות, וכן גם בדיור, במטרה לצמצם את הפערים.

קריאות: – – –

איימן עודה: שמפניה ורודה, שמפניה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

בנימין נתניהו: כולנו רוצים לראות את אזרחי ישראל הערבים – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, רק רגע, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה.

דב חנין: – – – ולכן אתה מסית כל הזמן.

בנימין נתניהו: – – לא הולכים בדרך הזאת שלכם – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: – – אלא במה שאני שומע מהם.

בנימין נתניהו: הם רוצים להיות חלק ממדינת ישראל; הם רוצים להיות חלק מההצלחה של כלכלת ישראל.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: הם רוצים להיות חלק מהעתיד של מדינת ישראל, של כל אזרחי ישראל.

בנימין נתניהו: ולכן, אנחנו משקיעים כפי ששום ממשלה לפנינו לא השקיעה.

קריאה: – – – שקר.

בנימין נתניהו: אנחנו רוצים את השילוב של הציבור של ערביי ישראל במדינת ישראל, אבל זה אומר להשתלב גם בחוקי מדינת ישראל.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו עושים כאן היום תיקון היסטורי – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – תיקון היסטורי של היעדר אכיפה שוויונית בחוקי הבנייה.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו עושים את זה לא רק לגבי המגזר הערבי, אלא הגברת האכיפה בכל חלקי הארץ ולכל אזרחי המדינה.

בנימין נתניהו: מדינה אחת, חוק אחד ואכיפה אחת.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: זה מה שעשינו היום, ואני מודה לכם על ההעברה של החוק החשוב הזה.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש הוועדה, רוצה להודות לצוות הוועדה לאחר קבלת החוק.

דוד אמסלם: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשאתם צועקים תמיד אני יודע שנעשה דבר חיובי.

דוד אמסלם: איימן עודה, אני חושב שאתה – תהיה קצת צנוע.

דוד אמסלם: אתה חצוף וגס רוח, ואתה מבקש תמיד שנתייחס אליך בכבוד.

דוד אמסלם: לא מגיע לך כבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לכל האנשים שעסקו בחוק המורכב הזה.

דוד אמסלם: צריך להבין, מדובר בחוק כמעט בן 80 עמודים, מורכב, מסובך.

דוד אמסלם: ישבנו עליו כחודשיים ימים.

דוד אמסלם: זה דבר מאוד מקצועי.

דוד אמסלם: רוב אלה שצעקו כאן ברשימה המשותפת לא השתתפו בדיונים ולא מכירים את החוק, אבל התפקיד שלהם זה לצעוק, ככה הם נוהגים, וזה בסדר.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אני רוצה להודות, קודם כול, בראש ובראשונה, מבחינתי בוועדה, ליועצים המשפטיים של הוועדה: לתומר רוזנר, לרוני, ללירון, לגלעד.

דוד אמסלם: באמת, תומר, אני חושב שעשית פה עבודה מדהימה.

דוד אמסלם: הובלת את זה בגאון, באמת, בעבודה יום ולילה.

דוד אמסלם: תבינו, אני לא נתקלתי בדבר כזה.

דוד אמסלם: החבר'ה של הוועדה עבדו באמת מהבוקר עד הלילה.

דוד אמסלם: באמת, תודה רבה לכם מקרב לב.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות למשרד המשפטים – לארז קמיניץ, שבעצם הוביל את זה מטעם המדינה, לבת-אור, לעמית וכל שאר החבר'ה; ליוסי כהן מיחידת האכיפה.

דוד אמסלם: כמובן, אני רוצה להודות גם למשרד ראש הממשלה – לגרונר ולאורן.

דוד אמסלם: אורן באמת השתתף בכל הדיונים.

דוד אמסלם: באמת, שאפו, אורן.

דוד אמסלם: תודה גם על כל העבודה שעשית.

דוד אמסלם: גם לך, אלי, אבל יש לך עוזר נאמן שהשתתף והשקיע המון שעות בעניין, אז תן לו נשיקה ממני.

דוד אמסלם: אני רוצה גם להודות לאוצר – לערן ניצן, שהשתתף.

דוד אמסלם: אחרונות חביבות, אני רוצה להודות לצוות הוועדה – ללאה קריכלי, מנהלת הוועדה, לשושי, איה, ליאת ורחל.

דוד אמסלם: באמת, היה פה צוות גדול מאוד מאחורי הקלעים, והוא לא נחשף.

דוד אמסלם: באמת, תודה רבה לכם על כל העבודה המדהימה שעשיתם, המאומצת.

דוד אמסלם: חג שמח לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1062; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 21510.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור לסעיף הבא, שהוא הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מסי 61), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע את ההודעה הבאה: ביום שני, כ"ב באדר תשע"ז, 20 במרס 2017, הצביעה הכנסת בקריאה השנייה על הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מסי 61), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות, ועקב טעות שבהיסח הדעת לא צוין שלסעיף 42, שהוא הסעיף האחרון בהצעת החוק, אין הסתייגויות, ולכן המליאה לא הצביעה על אותו סעיף בקריאה השנייה ועברה מייד להצבעה על הצעת החוק בקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך, המליאה מתבקשת להצביע על סעיף 42 של תיקון מסי 61 בקריאה השנייה, ועל תיקון מסי 61 כולו בקריאה השלישית שוב.

יולי יואל אדלשטיין: זה ההסבר להצבעה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע על הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61), התשע"ז–2017, בקריאה השנייה, על סעיף 42, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אני מציין שמצורף כאן מכתב של היועץ המשפטי לכנסת המופנה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – נמצא לפני.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, סעיף 42 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד סעיף 42 – 24 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 42 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 24, נגד – 2, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את סעיף 42 לחוק בקריאה שנייה, כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אנחנו נצביע על כל החוק: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61), התשע"ז–2017, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית על כל החוק, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד החוק – 26 נגד – 2 נמנעים – אין חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61), התשע"ז–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 26, נגד – 2, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את תיקון הטעות שבהיסח הדעת.

יולי יואל אדלשטיין: תיקנו את הטעות שבהיסח הדעת כפי שכתוב וכפי שהסברתי, ואישרנו את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61), התשע"ז–2017, בשלוש קריאות על כל סעיפיו, כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: תודה, אדוני.

נאזם בדר: אבקש להודיע

נאזם בדר: כם כי לאחר שהונחה הצעת חוק ניירות ערך בשם תיקון מס' 61, התקבלו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית שני תיקונים נוספים לחוק ניירות ערך, תיקון מס' 62 ותיקון מס' 63, ואולם, בשל הצורך בהצבעה על סעיף 42 של תיקון מס' 61 בקריאה שנייה והצבעה על תיקון מס' 61 כולו בקריאה שלישית שוב, התפרסמו תיקון מס' 62 כתיקון מס' 61 ותיקון מס' 63 כתיקון מס' 62.

נאזם בדר: לפיכך, הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61), התשע"ז–2017, תפורסם כתיקון מס' 63.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ניסיונות ההשתלטות של ראש הממשלה מר בנימין נתניהו על התקשורת בישראל

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: ניסיונות השתלטות של ראש הממשלה מר בנימין נתניהו על התקשורת בישראל, מס' 6660 ו-6657, של חברי הכנסת יצחק הרצוג וזהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, באותו נושא – של חברי הכנסת אילן גילאון ונחמן שי, מס' 6658 ו-6659.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת יצחק הרצוג, ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, כמובן, אחרי מופע האימים של ראש הממשלה שראינו – אני אתייחס לכך בהמשך, אבל ראשית לכול תרשו לי להצטרף לכל מי שהביע כאן היום במליאה צער עמוק כלפי האזרחים, הילדים, הנשים והקשישים הסורים שקיפדו אתמול את חייהם או נפגעו בפעולה רצחנית של הדיקטטור הקצב מסוריה, שלא בוחל בשום אמצעי במלחמה הארורה המתרחשת אצל שכנתנו מצפון.

יצחק הרצוג: מה שמתרחש בסוריה הוא פשע נגד האנושות, של משטר רצחני שאיבד כל צלם אנוש.

יצחק הרצוג: ארצות-הברית והעולם החופשי כולו, אסור שיעמדו מנגד מול הזוועות, ועל כולנו יחד, כקואליציה בין-לאומית, לנקוט צעדים מעשיים לעצירת הטירוף הזה.

יצחק הרצוג: אני מקווה מאוד שהנשיא טראמפ בכל זאת ינקוט צעדים ויוביל מדיניות תקיפה ואקטיבית להגנה על חפים מפשע.

יצחק הרצוג: כל לגיטימציה למשטרו של אסד היא מתן תמיכה למשטר רצחני המבצע פשעים חמורים ובלתי מתקבלים על הדעת נגד חפים מפשע.

יצחק הרצוג: מכובדי, שמעתי את ראש הממשלה בימים האחרונים מדבר על כך שהתקשורת, לדבריו, עוסקת בתעשייה של דכדוך.

יצחק הרצוג: באותה נשימה שמעתי אותו מתעלם – או בואו נגיד, שמעתי שראש הממשלה לא מצליח לראות דבר מהקשיים, הבעיות, המהמורות והצרכים שאנשים רגילים בעמנו נדרשים להם בחיי היום-יום שלהם.

יצחק הרצוג: אני רוצה לספר לך, ראש הממשלה – וחבל שיצאת, אחרי מסע ההסתה של נאומך האחרון – אני רוצה לספר לך על התלאות שאתה והממשלה שלך גורמים לאזרחים ההגונים במדינה שלנו.

יצחק הרצוג: ייתכן שחומת ההדחקה מונעת ממך לראות, ייתכן שאתה אדיש מלשמוע, אולי אתה פשוט לא מעוניין.

יצחק הרצוג: אני אשתדל לספר לך.

יצחק הרצוג: בזמן שאתה מתעלל בחדווה בעובדים מסורים ברשות השידור – ואתה עושה זאת כבר שנים – ובעובדים חרוצים בתאגיד; בזמן שיו"ר הקואליציה שלך מתראיין בכל תוכנית בוקר ומתייחס בזלזול לפרנסתם של מאות אזרחים – –

אורן אסף חזן: אה, אני מבקש, הוא מכבד אותך, תכבד אותו.

יצחק הרצוג: – – בזמן הזה שאתה עושה בתקשורת הציבורית כבתוך שלך, מרכיב פרופילים של עיתונאים לפי מידת התאמתם לעמדותיך ולמידת החיבה שלהם אליך – באותו זמן ממש, מאות משפחות חיות באי-ודאות, מאות אנשים לא יודעים מה ילד יום והיכן יעבדו מחר, מאות רבות של אנשי מקצוע מכאן ומשם הוכפשו ובוזו בידי חבורת מדקלמי דפי המסרים שלך.

יצחק הרצוג: מיליוני אזרחים מבינים שאתה עסוק בעצמך, במה יכתבו ובמה יאמרו עליך, לא בדאגה להם, לא בדאגה לחייהם ולעתידם.

יצחק הרצוג: אתה רואה את עצמך, דואג לעצמך ועושה למען עצמך, ואחריך המבול, שהרי מהי מדינת ישראל ומיהם בכלל אזרחיך כאשר על כף המאזניים מוצבים להם שאול אמסטרדמסקי אחד – או אמסטרדם, כפי שקורא לו יו"ר הקואליציה – וגאולה אבן אחת?

יצחק הרצוג: רבותי חברי הכנסת, לא פשרה הושגה אלא חרפה.

יצחק הרצוג: הפשרה לא תיושם.

יצחק הרצוג: היא בלתי חוקית ובלתי אפשרית.

יצחק הרצוג: התאגיד קום יקום, וכעת מוטלת החובה לדאוג לעובדי רשות השידור.

יצחק הרצוג: בעודפי הגבייה האדירים ממסים אפשר וחייבים לדאוג לפרנסתם העתידית של מאות עובדי רשות השידור שטרם נקלטו בתאגיד.

יצחק הרצוג: בזמן שאצלך, ראש הממשלה, הכול ורוד, ואתה עסוק מבוקר עד ליל בפגישות אין-סופיות כדי לתפור תאגיד שידור למידותיך והעדפותיך, לא מצאת זמן לכנס דיון אחד, ישיבה אחת, של המטה החברתי-כלכלי שלך, או של מליאת הממשלה, או פורום שרים, לעיסוק דחוף בהפגנת ציבור הנכים ומחאתם בכיכר רבין או בחרפת קצבת הנכות.

יצחק הרצוג: נמצא פה חבר הכנסת אילן גילאון, שמנסה בכוח לקדם את החוק בנושא הזה.

יצחק הרצוג: ואתה אינך יודע – אתה, ביבי, אינך יודע להתקיים מקצבה של 2,342 שקלים.

יצחק הרצוג: אינך יודע באמת איך זה נראה.

יצחק הרצוג: זה לא באמת מעניין אותך.

יצחק הרצוג: אין לך זמן לאנשים חלשים; אתה אוהב אותם חזקים, עשירים ומשפיעים.

יצחק הרצוג: אין לך זמן לאנשים מדוכדכים, אנשים שלא גומרים את החודש, שבקושי מתקיימים, שאין להם כסף למנה חמה, לתרופה ולחיים עצמם.

יצחק הרצוג: בזמן שמחלונות רכבך הכהים הכול נראה פורח, אנשים בצפון ובדרום ממתינים לזכותם הבסיסית לרפואת חירום, לגילוי מוקדם של מחלות הסרטן, לזמינות של תור רפואי.

יצחק הרצוג: אין להם פרוטקציה ואין להם מקצרי תורים או קשרים.

יצחק הרצוג: איש לא מחכה להם.

יצחק הרצוג: במשקפיים הוורודים שאתה מרכיב לא רואים את הפחד שיצרת, לא רואים את הייאוש מאובדנה של חברת מופת, חברה חופשית, סובלנית ומכבדת, והנאום שלך אך לפני דקות אחדות מראה עד כמה איבדת את זה.

יצחק הרצוג: במשקפיך הוורודים לא רואים את ההסתה של קבוצה נגד קבוצה שאתה יזמת, את השנאה שיצרת, את הקיטוב והמחנק שהובלת.

יצחק הרצוג: במשקפיים שלך יש נתניהו אחד, מדינת ביבי, ואחריך המבול.

יצחק הרצוג: ואנחנו, בניה ובנותיה של הארץ הזאת, לא מוכנים לאבד את התקווה – את התקווה לחיים טובים יותר, את התקווה לשפיות, את התקווה שמנהיגות תעשה למען שולחיה ולא למען עצמה, את התקווה שיהיו כאן חיים יחד, ולא יד איש באחיו.

יצחק הרצוג: אנחנו מאמינים שהייאוש הוא מפלטם של מי שמפחדים לקחת את גורלם בידיהם, ופחד איננו מתכון למנהיגות.

יצחק הרצוג: אנחנו מאמינים בגדולה האנושית של הישראלים.

יצחק הרצוג: אנחנו מאמינים בציונות מגשימה שמעצבת מציאות, מכירה במגבלות הכוח ונשענת חזק חזק על הביטחון, אבל מחפשת מוצא לשלום וחותרת לצדק חברתי ודמוקרטיה תוססת.

יצחק הרצוג: אנחנו לא מבוהלים – לא מבוהלים מאתגרים, לא מבוהלים מקשיים, לא מבוהלים מעוצמת המטלות.

יצחק הרצוג: אנחנו גם לא מבוהלים מביקורת ולא מאבדים את חוש ההתמצאות, גם כאשר מגישה בטלוויזיה כזאת או אחרת מסרבת לדקלם את דף המסרים שהפיץ "דוברנו".

יצחק הרצוג: ולכן, אדוני ראש הממשלה, אני לא יודע מיהם המודלים שלך וממי אתה לוקח דוגמה.

יצחק הרצוג: איש ממנהיגי האומה לא היה נוהג כמוך.

יצחק הרצוג: איש ממנהיגי הציונות והיהדות לא היה פועל בשיטותיך.

יצחק הרצוג: ערב חג הפסח תשע"ז אנחנו מבקשים ממך, נתניהו: צא לחירות ותוציא אותנו לחירות.

יצחק הרצוג: שחרר אותנו מעולך.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

אורן אסף חזן: לא הבנתי למי בוז'י דיבר.

אורן אסף חזן: יצחק, כשאתה נוכח, כשאתה מדבר – – – משנים את הטונציה של הנאום.

יואל חסון: קודם כול, אורן, יפה מאוד שאתה יושב ושומע את דברי יושב-ראש האופוזיציה.

יצחק הרצוג: אתה היחיד.

יצחק הרצוג: אתה היחיד.

אורן אסף חזן: אני הקשבתי בקשב רב, שתדע.

אורן אסף חזן: באמת.

יואל חסון: אנחנו מעריכים את זה.

יואל חסון: באמת.

אורן אסף חזן: אני אגיד רק משפט אחד, אגב משקפיים ורודים – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, יו"ר הקואליציה נתן הוראה לקואליציה לצאת מהדיון.

זהבה גלאון: שמעתי את זה במו-אוזני.

זהבה גלאון: כל הקואליציה בחוץ, כשהדבר הכי דרמטי על סדר-היום, שמשגעים אותנו כבר חודשים – כשקורים כאן דברים דרמטיים באמת – הדבר הכי דרמטי מבחינתו של ראש הממשלה זה העיסוק האובססיבי, הפרנויה שלו בעניין השידור הציבורי, רשות השידור ותאגיד השידור הציבורי.

זהבה גלאון: אבל אי-אפשר להתעלם, חברי חברי הכנסת, ממופע האימים של ראש הממשלה נתניהו, שטרח לבוא למליאה עכשיו ולעלות לדוכן – זה "הערבים נוהרים לקלפיות" גרסה שנייה.

זהבה גלאון: איך הוא אמר?

זהבה גלאון: מדינה אחת, חוק אחד, אכיפה אחת.

אורן אסף חזן: הוא מעולם לא אמר את זה.

אורן אסף חזן: די לשקרים ולהסתה, זהבה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני אומרת לכם, יש לנו ראש ממשלה אובססיבי.

זהבה גלאון: פשוט אובססיבי.

זהבה גלאון: כל הקואליציה משועבדת לאובססיביות שלו, והציבור משלם את המחיר.

זהבה גלאון: הייתה מחלוקת עמוקה מאוד בין שר האוצר לראש הממשלה וגורמים שונים לגבי גורל רשות השידור וגורל התאגיד, ונחתמה פשרה רקובה שהוכשרה על-ידי היועץ המשפטי לממשלה – שהפך להיות היועץ המשפחתי לממשלה, הייתי אומרת.

זהבה גלאון: שום יועץ משפטי לא היה מכשיר את השרץ הרקוב הזה, שאחרי שסגרו את רשות השידור – והתנגדנו – ואחרי שפתחו את התאגיד והשקיעו מיליונים, אז עיתונאית אחת, מוכשרת, לא באה טוב בעין לראש הממשלה, אז פתאום לבו נקרע על עובדי רשות השידור.

זהבה גלאון: כן, צריך להיקרע הלב על עובדי רשות השידור, על ההתעללות בהם, אבל מי נקרע לבו?

זהבה גלאון: ממתי הוא גילה שיש לו לב? מי?

זהבה גלאון: ראש הממשלה, שרק לפני שנתיים אמר על עובדי רשות השידור שהם "חמאס".

זהבה גלאון: כך הוא כינה אותם.

זהבה גלאון: אתם זוכרים את הכינוי הזה?

זהבה גלאון: אז מה הפשרה שהושגה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אז יהיה תאגיד ותהיה רשות שידור, אבל יהיה תאגיד בלי חדשות.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם שתאגיד בלי חדשות זה ברווז צולע, וחטיבת חדשות זמנית זה בלוף.

זהבה גלאון: את מי אתם חושבים שאתם מרמים, אדוני השר?

זהבה גלאון: הרי מה ראש הממשלה רוצה לעשות?

זהבה גלאון: הוא רוצה לשלוח להרדמה, הוא רוצה להכניס להסגר את כלב השמירה על הדמוקרטיה.

זהבה גלאון: מזמן הוא הפך אותו לפודל, לא לבוקסר ולא לכלב שמירה.

זהבה גלאון: אחר כך הוא מספר לכם על מתווה פשרה, שזה יצא לפועל.

זהבה גלאון: החטא הקדמון – אני חוזרת ומדגישה ואני מציינת – החטא הקדמון היה ביטול האגרה וההחלטה לסגור את רשות השידור.

זהבה גלאון: חברי ואני בסיעת מרצ הצבענו נגד סגירת רשות השידור לא כי חשבנו שהיא מושלמת; הייתה לנו ביקורת על הנהלה מסואבת, שקיבלה את המסרים שלה היישר מלשכת ראש הממשלה באמצעות שרים שיושבים כאן בכנסת.

זהבה גלאון: אבל לסגור את כל רשות השידור כשיש שם עובדים נהדרים ועיתונאים מצוינים ומוכשרים?

זהבה גלאון: והחליטו על הסגירה, והקימו את התאגיד, ואז הדבר הזה לא הסתדר להם, שהקימו את התאגיד.

זהבה גלאון: כי איך אמרה מירי רגב?

זהבה גלאון: מה שווה התאגיד אם אנחנו לא יכולים לשלוט בו?

זהבה גלאון: אם אנחנו לא יכולים למנות את האנשים שלנו כאן?

זהבה גלאון: אבל אני רוצה לומר, חברי חברי הכנסת, משהו הרבה מעבר לפשרה שהושגה עכשיו בעניין התאגיד ובעניין רשות השידור.

זהבה גלאון: תראו, אנחנו רואים כאן באופן עקבי מהלך של ראש הממשלה שמבקש לרסק את שומרי הסף.

זהבה גלאון: זה נגד בית-המשפט העליון; זה נגד יחידת החקירות "להב 433"; זה נגד מבקר המדינה, שמתח ביקורת על ראש הממשלה על "צוק איתן"; זה נגד הפרקליטות – נגד כולם.

זהבה גלאון: יש לנו כאן ראש ממשלה שמבקש לחסל את שומרי הסף, והתקשורת היא אחד משומרי הסף – זה נורא מפריע לי – בגלל שאתם לא רוצים תקשורת נשכנית שמבקרת את פעילות השלטון.

אורן אסף חזן: האמת, שאנחנו פשוט לא רוצים אתכם.

זהבה גלאון: יש כאן תקשורת שאתם רוצים שהיא תהיה צייתנית ומסורסת, והיא לא תבקר אתכם ולא תעשה תחקירים, ואז לא יהיה תיק 1000 ולא תיק 2000 ו-3000 ומי יודע כמה, וזה כבר מגיע ל-6000, אני לא יודעת כמה.

זהבה גלאון: המאבק בתקשורת הוא לא רק על התכנים ולא רק על הקביעה מי ישדר ומי יגיש את החדשות ואלו חדשות.

זהבה גלאון: אנחנו רואים כאן מאבק מתמשך.

זהבה גלאון: תראו את הפרשה שנחשפה עם מו"ל "ידיעות אחרונות", איך ראש הממשלה נתניהו נפגש אתו ומבקש סיקור אוהד בתקשורת תמורת מכירת האינטרסים של הציבור; תראו מה הוא עשה עם שאול אלוביץ' עם בזק ואתר "וואלה":

זהבה גלאון: אני אתן לך צ'ופרים ב"בזק" ואתה תיתן לי סיקור אוהד ב"וואלה"; ושלא נדבר על "ישראל היום".

זהבה גלאון: ועכשיו אנחנו בקרב בין התאגיד לרשות השידור.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה לא התאגיד, וזה לא רשות השידור, וזה לא רק "ידיעות אחרונות" ו"ישראל היום"; זה חלק מקרב גדול של החלטה להכתיב לציבור מה יהיה כאן.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת: שלטון שמבקש להכתיב לציבור מה לראות ומה לשמוע זה שלטון שירצה להגיד לציבור מה לחשוב.

זהבה גלאון: ויש לנו כאן ראש ממשלה – ראינו אותו עכשיו, לפני דקה, איזה מופע אימים.

זהבה גלאון: חוסר בושה, להזמין אותנו לכאן – – –

יואל חסון: תודה.

זהבה גלאון: אני מסיימת, אדוני.

אורן אסף חזן: זהבה, את ממחזרת.

אורן אסף חזן: את ממחזרת חומרים.

זהבה גלאון: חוסר בושה להזמין אותנו לכאן – –

אורן אסף חזן: גם נגמר הזמן וגם את חוזרת על עצמך.

זהבה גלאון: – – בפגרה לדיון על איך חונקים את היישובים הערביים, ואחר כך עומדים כאן ומתגאים.

זהבה גלאון: וכשדנים, הכנסת מתכנסת לדון על זה שיש לנו ראש ממשלה שכדי להימנע מהחקירות שלו היה מוכן לשגע את כל המדינה על תקשורת – –

אורן אסף חזן: היושב-ראש, היא חוזרת על הדברים.

אורן אסף חזן: זה משעמם.

זהבה גלאון: – – אז ראש הממשלה, לא היה לו האומץ להתייצב ולעמוד כאן מולנו.

אורן אסף חזן: אם היה מעניין, מילא.

זהבה גלאון: שלח את הזנבנב שמצרצר שם בצד.

יואל חסון: תודה, גברתי.

יואל חסון: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

אורן אסף חזן: הו, הו, הו, הו.

אורן אסף חזן: כתבת את זה לבד, זהבה'לה?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: הדובר הבא – מי הדובר הבא?

אורן אסף חזן: אה, זהבה'לה?

אורן אסף חזן: כתבת את זה לבד?

יואל חסון: מי הדובר הבא?

זהבה גלאון: יש לי עשר דקות.

זהבה גלאון: למה הורדת אותי?

יואל חסון: נגמר לך הזמן.

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: הוא לא שם את השעון.

זהבה גלאון: יש לי עשר דקות.

יואל חסון: הוא לא שם לה שעון?

זהבה גלאון: טוב, לא משנה.

יצחק הרצוג: יאללה, בוא נמשיך, יואל.

יואל חסון: את רוצה להוסיף משהו?

זהבה גלאון: לא, מיציתי.

זהבה גלאון: מיציתי.

יואל חסון: אז למה לא אמרתם את זה בזמן אמת?

זהבה גלאון: לא משנה.

יואל חסון: אני החלפתי, אני לא ראיתי.

יואל חסון: אני לא ידעתי.

זהבה גלאון: אני לא שמתי לב.

יצחק הרצוג: יואל, זה בסדר.

יצחק הרצוג: תמשיך.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אחריו – אילן גילאון, ואחריו – השר הנגבי.

נחמן שי: מכבים את האורות?

נחמן שי: המשמר הולך או מה?

יואל חסון: אוקיי, נקפיד על הזמנים.

יואל חסון: כמה זמן יש לכל דובר?

יואל חסון: עשר, כי אחרת הוא לא ישיב.

יואל חסון: אנחנו רוצים לשמוע את תשובתו.

נחמן שי: אני לא יודע אם אני אהיה יותר.

נחמן שי: אני קורא משהו.

נחמן שי: אני רציתי לדבר על התאגיד, אבל אני חושב שיש דברים יותר חשובים בעולמנו, דברים שמעכירים אותו, דברים שמחייבים אותנו לחשיבה אחרת, אנושית ומוסרית, חשיבה על העולם שסביבנו ועלינו בפרט.

נחמן שי: אני מדבר על מה שקרה אתמול בצפון-מערב סוריה.

נחמן שי: דיברו על זה כבר לפני.

נחמן שי: פשע מלחמה.

נחמן שי: המטוסים של אסד תקפו, הרגו מן האוויר בנשק כימי 150 איש, פצעו מאות.

נחמן שי: העולם גינה, כדרכו, ובכך יצא ידי חובה, ועוד יום חלף.

נחמן שי: וכך כבר שנים מתנהלת המלחמה בסוריה.

נחמן שי: מאות-אלפים נהרגו, מיליונים נעקרו מבתיהם, והעולם מדבר, מילים, מילים.

נחמן שי: אבל מילים לא יכולות להחזיר אנשים מן המקום שאין חוזרים ממנו, ואינן יכולות לרפא פצועים בבתי-חולים שבהם כבר אזלו התרופות והציוד הרפואי.

נחמן שי: ישראל היא המדינה המערבית הקרובה ביותר לסוריה.

נחמן שי: הערכים שלנו והמשטר שלנו שונים משל כל מדינה אחרת במזרח התיכון, וכמובן, סוריה בראשן.

נחמן שי: אנחנו איננו יכולים להסתפק, חברי, במילים.

נחמן שי: שמענו את הנשיא, את ראש הממשלה.

נחמן שי: הם אכן דיברו.

נחמן שי: אבל אנחנו רוצים לראות פעולה, ואנחנו צריכים לעשות בעצמנו את מה שאנחנו יכולים.

נחמן שי: העם היהודי אינו יכול לעבור לסדר-היום על רצח עם, בייחוד כשהוא מתבצע כמטחווי שמיעה או ראייה מאתנו.

נחמן שי: נכון, להתערב במשבר הסורי לא רצינו, ואולי גם איננו יכולים; זוהי עמדה נבונה.

נחמן שי: אבל הצענו עזרה הומניטרית, והיא נענתה בחלקה.

נחמן שי: עלינו להציע אותה שוב.

נחמן שי: עכשיו במיוחד אנחנו יכולים להציע גם מקלט זמני לאותה אוכלוסייה נרדפת ומוכה, לפחות כמחווה סמלית שתעיד על כך שאנחנו נוהגים אחרת.

נחמן שי: אולי לא נשנה את המצב בסוריה, מדינה שהחליטה להתאבד התאבדות קבוצתית, אבל לפחות נזכור לעצמנו כי ידענו לשמור על צלם אדם גם כשהעולם שתק.

נחמן שי: הבוקר, ביוזמתו של חברי חבר הכנסת אראל מרגלית, שלחנו אראל ואני – מי שמשמש גם כראש משלחת ישראל לאיגוד הבין-פרלמנטרי – מכתב לנשיא האיגוד, ובו דרשנו ממנו לקיים דיון דחוף של האיגוד, למעלה מ-170 מדינות, ואמרנו: זוהי חובתנו כחברי האיגוד לגנות התקפות ברוטליות אלה, אשר אכן, מדרדרות את האנושות 70 שנה לאחור.

נחמן שי: היום שבו אמצעים של השמדה המונית מופעלים כנגד אנשים הוא היום שבו אנחנו, חברי פרלמנטים, חייבים לעמוד נחושים בקו האש ולבלום את האימה.

נחמן שי: לאיגוד יש האמצעים לנקוט פעולות אשר ימנעו את ההידרדרות ההומניטרית.

נחמן שי: חברי חברות וחברי הכנסת, אנחנו ממשיכים לעסוק גם בשאלה הפנימית, החשובה אומנם, אבל חסרת כל – גם ביחס לנושא שפתחתי בו וגם ביחס לעניינים שמעסיקים בעת הזאת את מדינת ישראל.

נחמן שי: השידור הציבורי הוא חשוב; הוא מביא לידי ביטוי את חופש הביטוי, יסוד מוסד של הדמוקרטיה.

נחמן שי: אין דמוקרטיה ללא חופש ביטוי.

נחמן שי: ממשלת נתניהו בגלגולה הקודם החליטה לסגור את רשות השידור ולהקים במקומה תאגיד שידור ציבורי חדש.

נחמן שי: זו הייתה החלטה מטופשת, חסרת אחריות, בלתי שקולה.

נחמן שי: רשות השידור הסתאבה.

נחמן שי: צריך היה לרענן אותה ולערוך בה רפורמות יסודיות.

נחמן שי: שנים ארוכות, כולל בתקופתי כיושב-ראש רשות השידור, דובר על הרפורמות האלה.

נחמן שי: קווי המתאר היו ידועים, ונדרשו קודם כול ומעל הכול נכונות ומחויבות ונחישות לשינוי הנדרש.

נחמן שי: אבל אלה תכונות שממשלת ישראל חסרה.

נחמן שי: היא בחרה בדרכה, בדרך הקלה.

נחמן שי: השר ארדן ואחריו שר האוצר לפיד התאהבו ברעיון של הקמת רשות חדשה על חשבון הישנה, והקטסטרופה יצאה לדרך, מתנדנדת לה בתנועות נחמדות.

נחמן שי: איזה יופי.

נחמן שי: כבר שלוש שנים שהרעיון הזה נחבט והולך, מתקדם ונסוג, ואינו מגיע לשום מקום.

נחמן שי: בסוף ראש הממשלה קיבל רגליים קרות.

נחמן שי: בעולמו, התקשורת היא האויב שיש להתמודד אתו ולהכניע אותו.

נחמן שי: משהו רע קורה שם.

נחמן שי: מה שקרה הוא שמה שקרוי "התאגיד" יצא משליטה.

נחמן שי: של מי? של הממשלה, של ראשה ושריה, או כפי שאמרה חברתי השרה רגב במשפט בלתי נשכח: מה אנחנו צריכים תאגיד אם אנחנו לא שולטים בו?

נחמן שי: או בהחלפה: מה אנחנו צריכים מדינה אם אנחנו לא שולטים בה?

נחמן שי: התאגיד אינו שונה מרשות השידור, ולא במקרה, כי שידור ציבורי הוא שידור ציבורי הוא שידור ציבורי.

נחמן שי: מה שחסר בו – וזה היה בעבר – הוא השליטה והשפעה שהייתה לפוליטיקאים על התנהלות הארגון.

נחמן שי: וגם כאן היא הייתה בהרבה מקרים אשליה, כפי שניסיוני לימד אותי; גם שם לא הייתה כל כך הרבה שליטה.

נחמן שי: חודש לפני העלייה לשידור, לסגור את תאגיד השידור הזה הוא מחדל לאומי ממדרגה ראשונה – גם כלכלי, גם ערכי, גם מוסרי וגם אנושי.

נחמן שי: בכל אחת מן המערכות הללו ראש הממשלה ושריו הדוממים-להחריד כשלו.

נחמן שי: הם שולחים מאות – ושוב, שלא לצורך – אנשים הביתה, בערב חג, ללא ידיעה מה יקרה ביום שלמחרת.

נחמן שי: הממשלה הזאת, ובראשה ראש הממשלה ושר האוצר, שמנהלים ביניהם גם איזה שיח פנימי מרתק, לא יודעים מה הם רוצים.

נחמן שי: הם לא יודעים גם מה הם לא רוצים.

נחמן שי: הם לא יודעים.

נחמן שי: אם רשות השידור הייתה רעה כל כך – תפרקו אותה.

נחמן שי: אז למה היא חוזרת?

נחמן שי: אם התאגיד כל כך רע – תפרקו אותו.

נחמן שי: אז למה הוא נשאר?

נחמן שי: תחליטו.

נחמן שי: מה אתם רוצים פה בכלל לעשות?

נחמן שי: אבל רק באמצע, אמרתי, אני חוזר ואומר, כי אני רואה את העיניים של האנשים.

נחמן שי: הם עמדו אתמול לידינו באירוע של מפלגת העבודה, ואתה רואה – אני רואה את המאפרת, ואני רואה את מנהל הבמה, ואני רואה את חברי הכתבים מסתכלים עלי ושואלים: מה אתם הולכים לעשות אתנו?

נחמן שי: מה גורלנו?

נחמן שי: הם מדברים אתנו גם.

נחמן שי: ואני מסתכל עליהם – מה קרה פה?

נחמן שי: הם טובים?

נחמן שי: הם רעים?

נחמן שי: הם מתאימים?

נחמן שי: הם לא מתאימים?

נחמן שי: וככה מטלטלים אותם כבר שלוש שנים.

נחמן שי: מה נשאר פה במונחים של היגיון ושכל ישר?

נחמן שי: אי-אפשר להבין מה קורה פה.

נחמן שי: אולי רק במונחים של אמוציות; אולי רק של עויינות גדולה של ראש הממשלה לתקשורת – כל התקשורת: הפרטית, הציבורית, הכתובה, המודפסת, האינטרנטית ומה לא.

נחמן שי: 50 שנה אני עוסק בתחום הזה, אולי כבר יותר, ואני אומר לכם באחריות מלאה: התקשורת הישראלית היא מגוונת, היא עשירה בתכנים, היא מלאה בכישרונות, וממלאת את תפקידה כפי שנדרש ממנה במשטר דמוקרטי.

נחמן שי: כל אחת ואחד יכול למצוא בה את הפינה שלה או שלו.

נחמן שי: העליהום הזה שהממשלה מפילה עליה היא המצאה, היא ניפוח, היא בלון, היא חלום – והיא תתפוצץ.

נחמן שי: לא תהיה תקשורת אחרת, כי אין, כי אי-אפשר.

נחמן שי: אפילו בעיתון, העיתון הזה, "ישראל היום", שראש הממשלה מחזיק מאוד ממנו – גם שם נמתחת עליו ביקורת, והוא כבר לא בעל הבית שלו.

נחמן שי: אז מה רוצים מהקולות האחרים בזירה התקשורתית?

נחמן שי: חברותי וחברי חברי הכנסת, בהיסטוריה תמיד מסתכלים אחורה.

נחמן שי: היסטוריונים מסתכלים אחורה ומנסים לבדוק מה בדיוק קרה שם ולמה.

נחמן שי: אני רוצה להיות ההיסטוריון שישאל בעוד 100 שנים או 50 שנה: מה היה במדינת ישראל של 2015, 2016 ו-2017?

נחמן שי: איזה טירוף פקד את המדינה היהודית?

נחמן שי: מה העסיק אותה – הזעזועים הפוליטיים בעולם?

נחמן שי: הטרור חסר הגבולות?

נחמן שי: הכלכלה העולמית המיטלטלת, או חלילה ענייני הפנים – העוני, שליש מהילדים מתחת לקו העוני, חמישית מהאזרחים הוותיקים מתחת לאותו קו?

נחמן שי: פערים חברתיים?

נחמן שי: פריפריה?

נחמן שי: אולי התהליך המדיני, לשם שינוי?

נחמן שי: אולי איזשהו הסדר שיכול לצאת פתאום לדרך?

נחמן שי: מה קורה פה?

נחמן שי: מה העסיק את המדינה?

נחמן שי: היום תשאלו – אחורה: התאגיד הציבורי.

נחמן שי: ישאל ההיסטוריון: מה זה התאגיד הזה?

נחמן שי: מהו תאגיד השידור הזה?

נחמן שי: כך תזכור אותנו ההיסטוריה.

נחמן שי: בזבזנו את הזמן שלנו.

נחמן שי: ואני מתבייש בימים האלה.

נחמן שי: אני קורא מפה לממשלה.

נחמן שי: האולם הזה כבר ריק לא למחצה – כמעט כולו; יושב פה רק חברי השר צחי הנגבי.

נחמן שי: אני קורא מפה לממשלה להסיר את ידיה מהשידור הציבורי.

נחמן שי: תעזבו אותם.

נחמן שי: תנו להם לצאת לדרך.

נחמן שי: אני מבטיח לכם, אם זו תהיה רשות השידור, אם זה יהיה התאגיד, אם זה יהיה שניהם ביחד באיזשהו הרכב שיאפשר להם לפעול – תנו להם לעשות את העבודה שלהם, ואתם, לכו ותעסקו במדינת ישראל.

נחמן שי: ויש שם מה לעשות.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אדוני חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

יואל חסון: אחריו ישיב השר הנגבי.

יואל חסון: גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, החרם הזה על האופוזיציה, בדיון הכי חשוב, שאין ספק שמעיבות עליו גופות קטנטנות של ילדים שחייהם נקטעו בגלל פשע לאומי, שמי שצריך לתת עליו את הדעת – ונדמה לי שגם ישראל, אף שפוטין הוא דמות התייחסות עבור כמה מנהיגים אצלנו – צריך, אדוני השר, אולי לתת את הדין, וישראל צריכה לומר את דברה ולגנות אותו, כי תחת אחריותו ותחת המגף שלו הדברים קורים.

אילן גילאון: אנחנו ביקשנו את הדברים האלה בטרם הפרעות בסוריה, משום שאדוני היושב-ראש, הסיפור של רשות השידור, כמו הסיפור של התאגיד, הוא הסיפור של המציאות והחיים שלנו כאן; סיפור של אנשים שהם בני-ערובה במדינתם, ומי שעומד בראשה, בציניות, באינסטרומנטליות – אדוני השר, אפילו אתה רוצה לצאת?

אילן גילאון: טוב, בסדר גמור.

אילן גילאון: אתה יודע מה?

אילן גילאון: תאמין לי, הכנסת נראית נהדר בלעדיכם.

יואל חסון: לא, הוא לא יוצא.

יואל חסון: הוא דווקא פה.

אילן גילאון: עושה שימוש אינסטרומנטלי, שקשה, אדוני, להסביר אותו במונחים של היסטוריונים או במונחים של פרשנים פוליטיים, כאילו מדובר במערכת סאדו-מזוכיסטית בין ראש ממשלה לבין האנשים שמינו אותו שם, ומגיע להם הרבה הרבה יותר טוב; אחד שמשתמש בהפחדה והפרדה כדי כל הזמן לפצל בין בני-האדם ולמשול בהם.

אילן גילאון: הוא לא נמצא פה, אבל אני מקווה שהוא שומע את מה שאני שואל אותו: כמה אנשים, אדוני ראש הממשלה, עוד תצטרך לאמלל?

אילן גילאון: כמה מערכות תצטרך לנתץ כדי לקבל את הפריים הכי טוב במצלמה שאתה יכול?

אילן גילאון: אני יודע שדמויות ההתייחסות שלך הן פוטין מצד אחד וארדואן מהצד השני, ועכשיו מצאת לך שלל רב באטד החדש שנמצא בארצות-הברית.

אילן גילאון: נראה לי שאתה מתחזק בדוגמה שאתה לוקח ממנו; לפחות על-פי התסרוקת שלך זה נראה.

אילן גילאון: כמה אינסטרומנטליים יכולים להיות?

אילן גילאון: ואולי מדובר, השר צחי הנגבי – תסלח לי, לבי אתך, כי אני יודע שאתה כלי, ובדיוק מה אתה צריך לשרת ואיזה קולט ברקים אתה, וחבריך הפחדנים האחרים – שבאחריות שלהם מתחיל כאן הכול.

אילן גילאון: בעטייה של המערכה ב"צוק איתן" היה צריך לרוץ מהר לספר לחבר'ה איך ביטלנו להם את אגרת הטלוויזיה של שקל אחד ביום.

אילן גילאון: באיזו מדינה, אדוני, שאיננה מדינת בננות, מי שעושה נזק כזה, של 1.2 מיליארד; שמאמלל 2,000 משפחות, אלה אחרי אלה; שאין לו שום אחריות, כי זה לא מעניין אותו, כי אנשים לא נחשבים בתפיסה האינסטרומנטלית שלו – באיזה מדינה מתוקנת אדם כזה היה נשאר עוד חמש דקות בשלטון?

אילן גילאון: אבל כאן זה יכול לקרות, משום שהשימוש בכלים האלה – תאמין לי, אתה יודע, אני נזכר שאתה ואני למדנו את הסוגיה הזאת באותה כיתה, אדוני השר.

אילן גילאון: מקיאוולי היה מחוויר, היה מתבייש, כי יש לו עוד הרבה הרבה הרבה מה ללמוד.

אילן גילאון: איך היית קורא לדבר הזה: נקמה בציונות?

אילן גילאון: התעללות במדינה שלך, במקום שהאנשים לא נחשבים בעיניך?

אילן גילאון: לכן אני אומר, הסיפור של רשות השידור הוא הסיפור של ההתייחסות לאחרון האנשים במדינה הזאת; הוא ההסתכלות הכוללת על המדינה הזאת ככלי שרת.

אילן גילאון: ואז אני שומע את נאום האופטימיות הגדול של ראש הממשלה, שבא ואומר לכם: במקום שהם רואים את הפקקים אני רואה את המחלפים; ובמקום שהם רואים את הגז בים אני רואה את הגז ביבשה; ובמקום שהם רואים את מדינת ישראל קורסת אני רואה אותנו ככוח עולה וכמעצמה.

אילן גילאון: יכול להיות שזה נכון, אבל אני רואה אותנו כמדינה גוועת מבחינת היחס שלה לערך הכי חשוב בה – לבני-האדם שבתוכה, שאינם נחשבים.

אילן גילאון: ולכן, בקליפת אגוז, זאת רשות השידור, רשות השידור, שנמצאת בסעודה האחרונה שלה בגלל החלטות בלתי אחראיות של מנהיגים פופוליסטים, מסוגלת לתת שידור?

אילן גילאון: רשות השידור, שהיא הציפור הפצועה, על אנשים מוגבלים – שידור עמוק, כפי שהם רגילים תמיד לעשות – כי הם מטפלים בציפור פצועה אחרת.

אילן גילאון: מה שיש בהם באצבע הקטנה של הרגל לא יהיה בראש הממשלה כולו אף פעם.

אילן גילאון: ואז אתה עושה את המעשה הנואל הזה ומקים את התאגיד, ואז אתה חוזר לסורך – ומה זה משנה?

אילן גילאון: אנחנו נשנה חקיקות – ומאמלל אנשים נוספים.

אילן גילאון: אם היו אנשים מושחתים ברשות השידור – מה לעשות, אני בא ממקום שאני יודע שאם דברים מתקלקלים, מתקנים, לא זורקים – נדמה לי שהם כבר לא שם.

אילן גילאון: ואם היו אנשים שסרחו בתאגיד, בגלל צוק העתים והרוח החדשה, של לקנות כמה שיותר עובדים בכמה שיותר זול – וכמובן, מה זה שווה אם אין לנו שליטה בהם?

אילן גילאון: הם לא צריכים להיות שם.

אילן גילאון: אבל כל שאר האנשים שנמצאים עכשיו ברשות השידור ובתאגיד החדש, יש למישהו אחריות עליהם?

אילן גילאון: אבל אתם לא יודעים לשלם על שום דבר.

אילן גילאון: העיקרון "שברת – שילמת" לא קיים כאן, כי אין אחריות לכלום, כי מותר, מה לעשות?

אילן גילאון: מותר לעשות את הדברים האלה – לקחת אנשים, לעשות בהם שימוש, להעיף אותם; לא לחשוב אף פעם על אחרונת המאפרות, על הגריפ הזה, על נערת המים.

אילן גילאון: מה היא חשה?

אילן גילאון: מה היא מרגישה כאשר היא נותנת עיניה בילדיה והיא לא יודעת מה הולך לקרות אתה, או אתו?

אילן גילאון: מנהיג, נדרשות ממנו, כבוד השר, כמה תכונות, אבל התכונה הזאת, של יכולת להיכנס למקומם של האנשים בממלכה שבה הוא מושל, היא התכונה המרכזית; מלבד התכונה הזאת עוד כמה תכונות.

אילן גילאון: ותראה מי מנהיג אותנו היום כאן.

אילן גילאון: ונניח שלא היו בקבוקים, ולא היו צוללות, ולא היו נעליים, ולא היה חשמלאי ביום כיפור, ולא היה אב בית, ולא היה שום דבר – נניח שלא, כי אין כלום כי לא היה כלום – אבל די בכך, ממה שראש הממשלה מעיד על עצמו, שאני אומר לך שאדם נורמטיבי, לו היו אומרים עליו פרומיל אחד מן הדבר הזה הוא היה קובר את עצמו 50 מטר באדמה ולא היה יוצא 30 שנה מפאת הבושה, שאיננה קיימת כאן.

אילן גילאון: ואז הוא אומר, אדוני היושב-ראש, בבית-המשפט – בחקירה במשטרה הוא אומר:

אילן גילאון: לעתים לקחתי כסף מקרוב משפחה כדי לקנות לעצמי סיגריות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אתה מסכים?

אילן גילאון: אדם שלא נגוע בפלילים, אדם כמעט בגיל 70, עדיין דוד שלו קונה לו סיגריות?

אילן גילאון: הוא איש שתמיד שוכח את הארנק שלו באוטו ואיננו יודע להפעיל כרטיס אשראי?

אילן גילאון: זה אדם בנורמות המקובלות כאן, שצריך להוביל את המדינה הזאת – מדינה שמתעצמת, כביכול, ואיננה קורסת?

אילן גילאון: אבל היא קורסת, משום שהיא נמצאת במקום הכי רחוק מקווי המתאר שעליהם היא נוסדה, אדוני.

אילן גילאון: ומה לעשות, אני בא מבית-מדרש שבו האדם הוא תכלית הכול, והחיים שלו הם קדושים, והוא איננו מכשיר, ולפעמים אני מרגיש שלעומת הסרט "לכשכש בכלב" אנחנו – זה כלב קטן לעומת מה שקורה אצלנו, מבחינת המניפולציות והאינסטרומנטליות, ההכרה שחבורה של סוכני מכירות השתלטו כאן על המדינה והם משעבדים את אזרחיה לטובתם ולעינוגם העצמי, תסלח לי על הביטוי, כי אין לי – לכנות את זה אחרת.

אילן גילאון: לכן, הפתרון הוא לא אצל האנשים הללו, כי האנשים הללו אינם חשים, זאת אומרת, אם היו הצעירים צריכים לשאול את ראש הממשלה, השאלה הכי מתאימה שהייתה לשאול אותו זה: מה אתה חש?

אילן גילאון: מה אתה חש?

אילן גילאון: הפתרון הוא אצל אזרחי מדינת ישראל.

אילן גילאון: מגיע לכם הרבה יותר טוב מזה, ואם אתם רוצים לקיים את האתוס של המדינה הזאת, ואת קווי היסוד שעליהם היא נבנתה, ואת חזון נביאי ישראל, עליכם לשאול את עצמכם פעם ביום מה אתם נותנים למדינתכם, אבל אתם חייבים לשאול את עצמכם פעם ביומיים מה המדינה שלכם נותנת לכם בחזרה, ועל-פי כך לעשות את ההחלטות שלכם.

אילן גילאון: אדוני, אני פה מסיים, ואני אומר לך, ערב הפסח, חג החירות: גם בהגדה של פסח מי שדופק את הסיסטם זה לא החכם, לא התם ולא הרשע, אלא זה שאינו יודע לשאול את השאלות האלה.

אילן גילאון: פעם אחת ביום, כל יום: מה אני נותן למדינה שלי, לסולידריות, לחברה שלי, שהולכת ומתפוגגת?

אילן גילאון: פעם ביומיים: מה מגיע לי ומה אני מקבל בחזרה?

יואל חסון: תודה.

אילן גילאון: אם השאלה הזאת תיפתר, תאמינו לי, אף סאדו-מזוכיסט לא יהיה כאן.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גילאון.

יואל חסון: השר הנגבי, בבקשה, ישיב מטעם הממשלה – שר התקשורת.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, האופוזיציה ביקשה בקשה ייחודית וחריגה בפגרה, לקיים דיון מיוחד בנושא מרכזי שעל סדר-היום, שמסעיר את השיח הציבורי, שמהדהד בכל החברה הישראלית, אבל נראה לי שהנושא הזה לא מעניין את האופוזיציה.

יואל חסון: את הקואליציה בטוח הוא לא מעניין.

צחי הנגבי: הקואליציה החליטה להחרים את הדיון.

יואל חסון: דיון של הכנסת להחרים, אדוני השר?

צחי הנגבי: כן.

יואל חסון: זה לגיטימי בעיניך?

צחי הנגבי: לגיטימי לחלוטין.

יואל חסון: באמת?

צחי הנגבי: בוודאי.

יואל חסון: להחרים דיון בכנסת – – –

צחי הנגבי: אדוני, אל תתווכח אתי.

יואל חסון: אני שואל.

צחי הנגבי: אז שאלת, ואני השבתי.

מיכל רוזין: – – –

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: אני רואה שלא מוכנים לקיים דיון, רק להשתלט בכוח.

מיכל רוזין: אתם החרמתם דיון?

מיכל רוזין: זה מעשה אלים, זו החלטה אלימה, להחרים דיון של האופוזיציה.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: שמענו התייחסות עמוקה של השר לעניין הזה.

צחי הנגבי: אל תהיה חצוף.

צחי הנגבי: אתה הפרעת.

יואל חסון: אני לא הפרעתי, שאלתי שאלות.

יואל חסון: יושב-ראש יכול לשאול שאלות, עם כל הכבוד לך.

תמר זנדברג: זה עדיין לא טורקיה, השר הנגבי.

צחי הנגבי: תקרא את עצמך לסדר.

יואל חסון: לא, אתה תקרא את עצמך לסדר, שאתה קורא ליושב-ראש ישיבה חוצפן.

יואל חסון: באמת, זה לא ראוי לך, צחי, ולא מתאים לשר בממשלה בוודאי.

יואל חסון: באמת.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, נצביע.

יואל חסון: אנחנו נצביע כרגע.

יואל חסון: יש לך הצעה?

יואל חסון: תציע לנו גם לוועדה או משהו.

קריאה: לא לא, דיון במליאה.

יואל חסון: דיון במליאה לא יקרה אף פעם.

יואל חסון: טוב, מאה אחוז, קדימה.

יואל חסון: אני נותן לך דקה.

יואל חסון: עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים שנשארו – ואין עם מי לדבר, אין עם מי לדבר בממשלה שברחה עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: ראש הממשלה לא רק מנסה להשתלט על התקשורת – כי הוא כבר השתלט, לצערנו, עליה, בלי מישהו שיגיד לו: לא, נייט – הוא עכשיו מנסה לשלוט על המוחות שלנו, של האזרחים, בשיטה הדמגוגית שלו, שנמשכת שנים על שנים.

עבדאללה אבו מערוף: במיוחד הוא לא מחמיץ אף הזדמנות להסית נגד האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: מה שעשה עכשיו כאן ראש הממשלה, שעלה לדוכן לברך על מה שנקרא "חוק קמיניץ", שהוא מכוון במיוחד כחוק גזעני אכזרי נגד האוכלוסייה הערבית, זה אכן חלק מההסתה הגזענית של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שמשתלט על המוחות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל יש פתגם שאומר: אפשר לרמות חלק מהאנשים כל הזמן, אפשר לרמות את כל האנשים חלק מן הזמן, אבל אי-אפשר לרמות את כל האנשים כל הזמן.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שהגיע הזמן שראש הממשלה יבין שהוא דמגוג גדול ומסית, וצריך לשים קץ לזה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: אנחנו נצביע בעד דיון במליאה – – –

איתן ברושי: לא, לא.

איתן ברושי: ועדת כלכלה.

קריאות: – – –

יואל חסון: ברושי מציע לוועדת הכלכלה.

יואל חסון: חבר'ה, מצביעים על ועדת כלכלה.

יואל חסון: מי שבעד להעביר את הדיון לוועדת הכלכלה – שיצביע בעד; מי שנגד – נגד.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 48 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: הודעת סגן מזכירת הכנסת.

יואל חסון: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת דוח מבקר המדינה בנושאים שלהלן: 1.

נאזם בדר: הרפורמה בניהול ההון האנושי בשירות המדינה; 2.

נאזם בדר: הטיפול בעבירות משמעת בשירות המדינה; 3.

נאזם בדר: הטיפול המערכתי בעבירות שוטרים; 4.

נאזם בדר: הטיפול בעבירות משמעת במוסדות להשכלה גבוהה.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ב באייר התשע"ז, 8 במאי 2017, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.