ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 214, 2017-03-07 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' באדר התשע"ז, 7 במרס 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה אתמול על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (תיקון מס' 19) (ראיות חסויות וערעור על החלטות ביניים), התשע"ז–2017.

נאזם בדר: אבקש להודיעכם כי מספר התיקון הוא 20.

נאזם בדר: עוד אודיע

נאזם בדר: כם כי חבר הכנסת יעקב מרגי ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק חג החגים, התשע"ז–2017, שמספרה פ/3983/20.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם, מי שמעוניין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן יכולה לפתוח את הנאומים היום.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אם אני מתפעלת בכל שנה מיום האישה הבין-לאומי זה בעיקר מכל הגברים הח"כים שבכל שנה מחדש מתלוננים על זה שיש לנו קדימות ביום הזה.

עאידה תומא סלימאן: מה לעשות?

עאידה תומא סלימאן: אפילו ביום הזה רוצים להתחרות בנו על הקדימות.

עאידה תומא סלימאן: תנו לנו את זה, פעם ראשונה.

עאידה תומא סלימאן: מה קרה?

יוסף ג'בארין: – – –

עאידה תומא סלימאן: אז האמת, אני רוצה לדבר על אירוע מדהים שהיה היום בוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: בבוקר דיברנו על איך אפשר שאנחנו, ככנסת, נאמץ לעצמנו את ה-SDGs, ובעיקר את מס' 5 – היעד שקבע האו"ם לשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש כיבד אותנו בנוכחותו וגם בדברים שאמר, ואני מודה לו על כך.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חייבת לעבור לשלב השני של היום: קיימנו דיון של נשים יוצרות, מחנכות דרך האמנות לרב-תרבותיות ושיח רב-תרבותי.

עאידה תומא סלימאן: היו חמש נשים מדהימות, מחנכות, אמניות, שסיפרו על הניסיון שלהן.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שזה היה מין משב רוח מרענן בתוך המבנה לדבר דווקא על אמנות; להקשיב לניסיון של הנשים האלה ולחסמים הקיימים ואיך התגברו עליהם.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה כדי לעודד את חברי הכנסת וחברות הכנסת שלא השתתפו, שבשנה הבאה לא יפספסו.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל יש לנו אירועים מדהימים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול להעיד שהיו אירועים מעניינים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

עליזה לביא: תודה, אדוני – – –

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תעשה יום הגבר?

ענת ברקו: היום יש לנו קדימות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קריאות: – – –

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה חברי, ותודה לך, חברתי היקרה, שעושה עבודה נהדרת בוועדה.

עליזה לביא: היום היה באמת יום מוצלח, ואדוני היושב-ראש כיבד ואמר דברים ברורים ונחרצים.

עליזה לביא: אני שמחה להיות בכנסת שמבינה שזאת לא בדיחה, אלא באמת, בחברה כל כך מגוונת ומאתגרת כמו החברה בישראל, היום הזה הוא יום של מבחן, קדימה אבל גם אחורה, ולהבין ברגישות רבה ובהבנה את המשימות המורכבות מאוד.

עליזה לביא: משום שאם נחלץ את ההבנה המאוד-מאוד ברורה שקידום נשים זה לא בעיה של נשים; שהיום הזה הוא לא יום בשביל נשים – זה יום חברתי, זה נושא חברתי: קידום נשים והצלחתן, שילובן בעולם העבודה.

עליזה לביא: אם נצליח באמת – חיי המשפחה זה לא בעיה של נשים אלא חיי המשפחה, ההורות המשותפת, יחד עם עבודה והגשמה – אז נגיע למקום טוב יותר, לפריון עבודה גבוה יותר.

עליזה לביא: אני מבקשת לציין בסוף דברי – תראו:

עליזה לביא: במדינת ישראל יש את הדין הדתי, ואי-אפשר ביום האישה שלא לדבר על מי שכבולות באמצעות הדין הדתי.

עליזה לביא: מחר, כאן, בכנסת ישראל, זו תהיה השנה הרביעית שבה אני מובילה דיון בנושא של עגונות ומסורבות גט.

עליזה לביא: אני קוראת לכולם לבוא ולהשתתף באולם נגב, ב-09:30.

עליזה לביא: אנחנו חייבים, חייבים לבוא ולתת מענה לאחת המצוקות שהולכות וגדלות דווקא בדור שלנו, כי מאז קמה מדינה יהודית משתמשים פה בביורוקרטיה הדתית כדי לעכב גט למסורבות גט ולעגונות.

עליזה לביא: אני מבקשת שכולכם תבואו ויחד, הבית הזה שאסר הוא גם זה שיכול לחלץ את הנשים בנות-זמננו מהמצוקה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

ענת ברקו: תודה אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על התופעה שנקראת "שבוע אפרטהייד", והיום מציינים אותו בצרפת.

ענת ברקו: בדרך כלל מציינים אותו בקמפוסים, במערב, גם בארצות-הברית וגם באירופה.

ענת ברקו: אני רוצה לדבר על זה שבעצם לאחרונה שמענו נאום מאוד יפה מחבר הכנסת איימן עודה, שאמר: אין אפרטהייד בישראל; יש שופטים ערבים, יש חברי כנסת ערבים, אי-אפשר לדבר על אפרטהייד.

ענת ברקו: אז אני רוצה להגיד לכם איפה כן יש אפרטהייד – –

איימן עודה: בתכנון ובנייה יש אפרטהייד.

ענת ברקו: – – בלבנון, במדינות ערב; בלבנון, ש-70 מקצועות אסורים בעיסוק לפלסטינים; ש-250,000 איש לא נקלטו שם, פליטים – לא נקלטו שם; שאנשים שסובלים מהגבלות בתנועה, מחוסר בביטוח רפואי וביטוח סוציאלי; ובשאר מדינות ערב, כשאנחנו רואים את הצפת הפליטים והמהגרים לכיוון אירופה וגם לארצות-הברית, ומדינות ערב לא קולטות אותם – אני לא מדברת על ירדן – לא קלטו, למרות הדמיון בשפה, בדת, בתרבות.

ענת ברקו: שום דבר, הם לא קולטים.

ענת ברקו: ואני רוצה לומר ולהתייחס למה שהיה, לגבי נאום יאסר ערפאת אתמול והאמירות לגבי הרחובות חאג' אמין אל חוסייני ויאסר ערפאת: אם ג'ת רוצים שיהיו להם כאלה שמות של רחובות, מצדי שיְתַחְמְשוּ, יעשו איחוד משפחות עם הרשות הפלסטינית, ייסעו דרך כיכר דלאל מוגרבי ברמאללה, יגיעו לרחוב אחמד יאסין, לסמטת חאג' אמין אל חוסייני, שחבר לנאצים, לפתרון הסופי.

ענת ברקו: אנחנו דמוקרטיה, ואנחנו נגן על עצמנו.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, וקודם כול חברות הכנסת, יום האישה הוא יום חשוב גם כאן, אבל בחרתי, אדוני היושב-ראש, לדבר דווקא, מעבר לברכות, על משהו אחר: הייתי בסוף השבוע שעבר באילת ובערבה הדרומית, חבל אילות, וראיתי את חדלונה של הממשלה בוועדת שרים לחקיקה ביום ראשון בנושא שדה דב.

איתן ברושי: מעולם לא הייתה הסכמה כל כך רחבה על מחדל כל כך גדול כמו היוזמה לסגור את שדה דב בתל-אביב, שתפגע אנושות קודם כול באילת ובערבה, אבל לא פחות מזה – בקריית-שמונה ובצפון ובגולן.

איתן ברושי: ואתה שואל את עצמך: האם איבדנו את כל האיזונים, כאשר מול סגירת שדה-התעופה ניצבת בנייה של אלפי יחידות דיור, שחלקן יכולות להיבנות בעיר הגדולה תל-אביב?

איתן ברושי: פגשתי שם אנשים שעוסקים הרבה מאוד בנושא הבריאות, ומציק מאוד מה יקרה אם יסגרו את שדה דב כשחסרה יכולת רפואית בכל האזור, וכמובן – העניין של הכלכלה והתיירות ואיכות החיים של התושבים.

איתן ברושי: הממשלה מחכה לבג"ץ.

איתן ברושי: פתאום אותה ממשלה ימנית, שנדמה לה שבג"ץ מתערב יותר מדי, לא העזה לקבל החלטה על המשך פעילותו של שדה דב לעוד שנתיים.

איתן ברושי: ואני אומר כאן, ולא בפעם הראשונה, ועל דעת ראשי היישובים וראש העיר וראש המועצה האזורית: אין פתרון בלי להשאיר את שדה דב, גם אם ידחו את הסגירה בשנתיים; אין חלופה אלא השארת השדה בגזרה המערבית שם, באותו מקום.

איתן ברושי: מינימום שטח – מקסימום תעופה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: מוליכים פה את האנשים שולל.

איתן ברושי: גם כאילו דוחים את הפתרון לתושבי אילת וגם משלים את בעלי הקרקעות הפרטיות, כאילו קרקע פרטית היא קדושה ובקרקע לאומית אפשר לעשות מה שרוצים.

איתן ברושי: אני קורא ליושב-ראש, קורא לשרים – אין פה אף שר, אבל אולי הקול הזה יישמע, ועל-פי מה שאני מבין, צריך מחר לבוא לכנסת ולאשר בקריאה טרומית את החוק, שחתמנו עליו רובנו, למנוע את הסגירה לעוד שנתיים.

איתן ברושי: ואני אומר מראש: חתמתי, אבל אני אוביל כל מהלך להארכה אין-סופית – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: – – כדי לאפשר חיים נורמליים בערבה ובאילת, ולא לסגור את שדה דב.

איתן ברושי: זה פשוט לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לרגל יום האישה הבין-לאומי אני רוצה לשלוח ברכות לכל נשות העולם, ובייחוד לנשים שנאבקות למען מעמד פוליטי, חברתי, כלכלי ותרבותי שווה, וברכה מיוחדת לנשים שנאבקות למען שחרור חברתי ולאומי (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ברצוני לברך את האישה הערבייה ואת האישה הפלסטינית ביום האישה הבין-לאומי.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהיום הזה יהפוך לחג – חג השחרור מכל כבלי הדיכוי, האפליה, ההשפלה והכיבוש – ואני מאחל שבעולם ישררו שלום, שוויון מלא, וצדק לכולם.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ביום האישה אני רוצה לברך במיוחד את הבנות הדתיות המתגייסות לצה"ל.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, ביום הזה הן זקוקות לברכה מיוחדת.

אלעזר שטרן: הרב יגאל לוינשטיין, ביום האישה, אמר במכינה קדם-צבאית את הדברים הבאים על חיילות דתיות ועל חיילות בכלל: "הן נכנסות יהודיות, הן לא יהיו יהודיות בקצה"; "אז מה אם תהיה מפקדת פלוגה?

אלעזר שטרן: שאלה של שיגעון.

אלעזר שטרן: זה שייך לבית-משוגעים".

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, יחד עם שר החינוך נפתלי בנט הנחנו על שולחנה של כנסת ישראל הצעת חוק שקראו לה הצעה נגד "שוברים שתיקה".

אלעזר שטרן: כותרת ההצעה: מניעת פעולת הארגונים הפועלים נגד מטרות החינוך ונגד צה"ל.

אלעזר שטרן: בתוך הפעולה הזאת שר החינוך יקבע כללים למניעת כל פעילות במוסד חינוכי על-ידי כל אדם או גוף חיצוני שפעילותו עומדת בסתירה חמורה ומשמעותית למטרות החינוך הממלכתי, שאחת מהן היא לחנך לשירות משמעותי בצבא ההגנה לישראל ולשמור על מעמדו וכבודו של צבא ההגנה לישראל בחברה הישראלית.

אלעזר שטרן: מי שאומר על חיילות שנכנסות לצה"ל, יהודיות, שהן לא יהודיות, פוגע בחברה הישראלית, לא רק בחיילות הדתיות.

אלעזר שטרן: אני קורא לשר החינוך להחיל את החוק הזה ישר, ואני קורא לשר הביטחון, שמתקצב את המכינות הקדם-צבאיות: כמו "שוברים שתיקה" – מי שמחנכת נגד, מי שנותנת במה למסית, גזען, שוביניסט שונא נשים, לא תוכל להיכנס למקומות שמדינת ישראל מסבסדת – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלעזר שטרן: – – ושההורים לא ישלחו את הילדים שלהם לשם.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע חברת הכנסת גלאון פרסמה בעמוד הפייסבוק שלה תמונה של חרדים תחת הכותרת: מה תעשו עם 50 מיליון?

יואב בן צור: והיא טורחת לכתוב פוסט ארוך ומסית בנוסח של ה"דר שטרימר".

יואב בן צור: גלאון, אולי את לא מעודכנת, ולכן מרצ נראית כמו שהיא נראית – דלה ומצומקת עד כדי היעלמות טוטלית מהמפה הפוליטית.

יואב בן צור: אז אני אעדכן אותך: הציבור בישראל, הדור הצעיר, לא קונה את ההסתה.

יואב בן צור: הציבור מאס בניסיונות של פוליטיקאים קטנים לשסות מגזר אחד במשנהו.

יואב בן צור: הייתי מציע לך לקרוא את התגובות של הדור הצעיר לפוסט העלוב והאומלל שפרסמת.

יואב בן צור: אבל בגלל שאני יודע שאת עסוקה במלחמת הישרדות, אני אטרח להקריא כאן תגובה אחת של צעירה חילונית, הגב' גליה גבעולי.

יואב בן צור: והיא כותבת כך: חברת הכנסת גלאון, אני מאוד מכבדת אותך ואת המפלגה שאת עומדת בראשה, אבל הפוסט שלך מקומם ומסית.

יואב בן צור: במיוחד התמונה שהדבקת לפוסט מעליבה אותי באופן אישי.

יואב בן צור: יש דרך לבקר; זו לא הדרך.

יואב בן צור: טעית הפעם, ואני מצפה ממך להסיר את הפוסט.

יואב בן צור: אני חושב שאחרי הדברים של הצעירה החילונית אין לי אלא להצטרף לדבריה ולקוות שתתעשתי ותתקדמי לשנת 2017 ותזנחי את ההסתה.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך ולציין את שמם של שני גברים בקרב האוכלוסייה הערבית שקידמו את יום האישה הבין-לאומי: אחד זה תאופיק זיאד, ראש עיריית נצרת, שציין את היום הזה כיום חופש לנשים העובדות בעירייה; השני הוא נימר מורקוס ראש מועצה מקומית כפר-יאסיף.

איימן עודה: לפני כמה חודשים קראתי את ספרו של יובל הררי "קיצור תולדות האנושות", ושם הוא דיבר על האפליה בין גברים לבין נשים וכתב כך: האפליה מסתכמת במילה אחת, שזו מלחמה.

איימן עודה: בגלל שהמלחמה והכיבוש מחזקים את הגבר הלוחם; בגלל שהתפיסה המיליטריסטית מחזקת את האלימות, וזה בעיקר נגד האישה; בגלל המלחמה והכיבוש, כלומר, להעביר כסף מסוגיות חברתיות לסוגיות של מלחמה וכיבוש – כל זה פוגע במעמד האישה.

איימן עודה: כלומר, שוויון לנשים זה בעיקר שלום, בעיקר צדק חברתי, בעיקר דמוקרטיה – ממש שמאל פוליטי, שמאל חברתי, שמאל כלכלי, בוודאי להבדיל מהדברים והמחזה שהיה אתמול פה בכנסת.

איימן עודה: אני רוצה לברך את חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יו"ר הוועדה למעמד האישה.

איימן עודה: חברת הכנסת עאידה תומא, את מרגשת אותנו.

איימן עודה: תודה רבה על כל העשייה הנהדרת השלך.

איימן עודה: מילה אחרונה בשפה הערבית: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ברצוני לברך את הנשים הערביות הלוחמות ונאבקות למען הזכויות שלהן.

איימן עודה: נשים אלה סובלות מאפליה לאומית ומאפליה חברתית.

איימן עודה: יחדיו נביא לכך שחברתנו תהא חברה אצילית יותר ויפה יותר.

איימן עודה: ) תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרה גילה גמליאל, שגם אותה אני מברך, אני שולח את הברכות לכל נשות העולם, למרות שאני יודע שמיליוני נשים בעולם יכול להיות שאפילו לא מודעות ליום הזה, שיש יום חג, יום בין-לאומי לאישה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שבקרוב אכן גם הן יזכו לברכות וידעו שיש חג בשבילן, שביום הזה לפחות יזכו וידעו שיום חג.

עבדאללה אבו מערוף: יום האישה הבין-לאומי צוין לראשונה באמריקה ב-28 בפברואר 1909 לפי הצהרתה של המפלגה הסוציאליסטית באמריקה, ונשכח עד 8 במרס 1913, כשנשות העיר סט.

עבדאללה אבו מערוף: פטרסבורג ציינו את היום הזה.

עבדאללה אבו מערוף: מאז היום הפך ליום סמל למאבק לזכויות האישה בכל העולם.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא פלא שאכן, במשך עשרות שנים, עד לתקופה לא רחוקה, היום הזה צוין, אכן צוין, כיום לזכויות האישה, מאבק למען האישה בכלל, רק אצל אנשים שנקראים סוציאליסטים, אנשים שדוגלים בשוויון בפועל ולא רק בהצהרות.

עבדאללה אבו מערוף: וטוב שעכשיו יש עוד מדינות, והנושא והעניין אכן נכנס למודעות במדינות המפותחות.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מציינים את היום הזה, אכן, עם הישגים רבים, אבל עדיין יש הרבה מה להשיג לאישה – בשכר העבודה, בזכויות ובכלל בחברה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מודה לחברתנו עאידה תומא סלימאן על היום הזה, ואנחנו עושים כל מה שצריך שאכן לא רק מודעות תהיה ביום הזה, ואני מקווה שאכן נשים יוכלו לזכות ליום חופשה לפחות ב-8 במרס, כיום חוקי במדינה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מסעוד גנאים: היושב-ראש, אני מצטרף לברכות ביום האישה.

מסעוד גנאים: אני מקווה שמחר יהיה יותר טוב ויותר משגשג; מחר של צדק ושל שוויון לכולנו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על מקרה הירי שהיה אתמול בלילה על ביתו ומכוניתו של ראש עיריית טירה מאמון עבד אלחי.

מסעוד גנאים: אלמונים ירו על ביתו ועל מכוניתו, וכל זה למה?

מסעוד גנאים: בגלל שהוא קיבל החלטה בעירייה לפנות את כל הגורמים האלה שהשתלטו על המדרכות בעיר שלו, אז הוא שילם את המחיר.

מסעוד גנאים: הם הלכו וירו עליו – ירו על ביתו ועל מכוניתו.

מסעוד גנאים: הוא לא נפגע, ברוך השם, אבל העניין הזה של איומים על ראשי עיריות, יריות עליהם מגורמי פשיעה – צריך שכולנו נגנה אותו ונעמוד לצד כל ראשי הרשויות המאוימים מכוחות החושך והפשע האלה.

מסעוד גנאים: וגם כל התושבים, אם זה תושבי טירה וכל הערים והכפרים הערביים – לעמוד לצד ראשי הרשויות שלהם נגד הכוחות האלה, שמנסים בכוח ובנשק להכתיב סדר-יום לעיר שלמה או לכפר שלם.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, דווקא ביום הזה, יום האישה הבין-לאומי, שבו ציינו בהנהלת עמיתתנו חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן כנס מיוחד וחשוב, אני רוצה לדבר על פערי השכר בין גברים לנשים.

אחמד טיבי: בממוצע, בארץ אישה מקבלת על אותה עבודה, בהשוואה לגבר, באותו תפקיד 70% משכורת, כלומר הפער בוטה ונראה לעין.

אחמד טיבי: בחברה הערבית שיעור ההשתתפות, הנשים המועסקות, הוא 28%–29% בהשוואה לגבר הערבי – 65% ושיעור תעסוקת נשים בישראל – 66%–67%.

אחמד טיבי: ככל שהרמה האקדמית וההישגים האקדמיים של האישה עולים, האפשרות שהיא תיקלט בעבודה טובה יותר.

אחמד טיבי: שיעור הסטודנטיות הערביות באוניברסיטאות בארץ מתקרב ל-60%, בהשוואה ל-40% סטודנטים גברים.

אחמד טיבי: בטכניון השנה נקלטו כ-600 סטודנטים ערבים וערביות, 60% מהם תלמידות, סטודנטיות.

אחמד טיבי: המגמה הזאת חשובה.

אחמד טיבי: אני גאה לראות את המגמה הזאת, ויש לחזק אותה, ואני חושב שככל שנצליח כולנו לנצל את כוח העבודה של האישה, באופן כללי בארץ – אבל של האישה הפלסטינית כאן בארץ – נהיה חזקים יותר, הוגנים יותר ואנושיים יותר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הערכה גדולה לדיון המרתק שהתנהל היום ביום האישה בוועדה למעמד האישה בראשות חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

דב חנין: אכן, ביום האישה הזה יש אתגרים עצומים בפנינו.

דב חנין: חבר הכנסת טיבי דיבר על פערי השכר.

דב חנין: יש בעיות של אלימות נגד נשים ורצח נשים, והחודש אני קורא, אדוני היושב-ראש, על רצף מטריד מאוד של פרסומים על הטרדות של נשים דווקא במשטרה; זה דבר שנצטרך לדון בו בנפרד – אני מקווה.

דב חנין: אבל אני רוצה לדבר דווקא על הקשר בין מאבק הנשים לבין המאבק לשינוי, לשחרור ולשוויון חברתי.

דב חנין: כמו שאמר חברי חבר הכנסת אבו מערוף, זה מתחיל מהכרזת יום האישה, בארצות-הברית 1909, לציון השביתה של הפועלות שנה קודם לכן בארצות-הברית ב-1908.

דב חנין: יום האישה הבין-לאומי מוכרז על-ידי האינטרנציונל הסוציאליסטי בקופנהגן בשנת 1910.

דב חנין: לפני כ-100 שנה, מהפכת פברואר, שמפילה את שלטון הרודנות של הצאר ברוסיה, מתחילה בהפגנת הנשים של 8 במרס בלוח החדש – חודש פברואר בלוח היוליאני.

דב חנין: ולאחרונה הפגנת מיליון הנשים בוושינגטון מול ונגד הנשיא טראמפ היא שוב מפגן מרשים של נשים שמבינות ששחרור האישה הוא חלק מרכזי משחרור האדם; לא יהיה שחרור האישה בלי שחרור בני-האדם בכלל, ולא יהיה שחרור בני-האדם בכלל בלי שחרורן של הנשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת חיים ילין.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, בגמרא כתוב שעם ישראל נמדד בשלושה דברים: ביישנים, רחמנים וגומלי חסדים.

מיכאל מלכיאלי: חלק מהדברים שמאפיינים אותנו כעם, בדנ"א שלנו, זה שאנחנו ביישנים, רחמנים – מרחמים על הזולת – וגם גומלי חסדים.

מיכאל מלכיאלי: בהלכה כתוב שאחד הדברים שעם ישראל הצטיין בו בערב חג הפסח זה שהלכו וגבו כסף בבית-הכנסת, בקהילה, מאנשים שיש להם, עבור מעות חטים, מה שנקרא קמחא דפסחא.

מיכאל מלכיאלי: העניים ידעו שעם הגיע חודש ניסן הם מקבלים סל מזון או כסף, כל קהילה לפי עניינה, ועם זה היו מקיימים את חג הפסח שלהם.

מיכאל מלכיאלי: במדינת ישראל הבינו והפנימו, ולמשרד הרווחה יש מדי שנה תקציב לקמחא דפסחא.

מיכאל מלכיאלי: השנה התבשרנו, כמו עוד הרבה אנשים – ואני קראתי את זה באתר שנקרא "כל הזמן" – שמשרד הרווחה החליט לקצץ בתקציב של קמחא דפסחא.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, אני יודע שהשר כץ משקיע משאבים רבים בעבור העניים והדלים, אבל אני חושב שהדבר הזה – צריכה לצאת קריאה מכנסת ישראל שהדבר הזה, שיש לו מקור של כל כך הרבה שנים עם מעות חטים, קמחא דפסחא, לא ייפסק אלא אפילו יגבר.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול רוצה לציין את יום האישה הבין-לאומי ולהגיד שאני זכיתי כראש מועצה לעבוד עם נשים שהיו 52% מהמנהלים שהיו, שתפקדו – ענת, תקשיבי – שתפקדו תחת אש – – –

ענת ברקו: למה אתה חושב שאני לא מקשיבה?

ענת ברקו: אני אישה, אני יכולה לקרוא ולהקשיב לך.

חיים ילין: אני רוצה שתסתכלי עלי, בגלל זה אני אומר.

מסעוד גנאים: – – –

ענת ברקו: גם עליך, מסעוד, אני מסתכלת – – –

חיים ילין: – – – שתפקדו ב"עמוד ענן" וב"צוק איתן" בצורה בלתי רגילה; שידעו לטפל באוכלוסייה.

חיים ילין: אני חושב שאנחנו כולנו, במיוחד הגברים, לא מבינים את הכוח, ואנחנו כולנו מפסידים.

חיים ילין: אבל 80% מהמורות הן נשים.

חיים ילין: איך הן לא מצליחות לגדל דור שיש לו סובלנות ופתיחות כלפי אנשים, ופותח ביחד, כולם, דרך החינוך, את תקרת הזכוכית הזאת?

חיים ילין: ואם על חינוך דיברנו, כבוד היושב-ראש, במקום שכל שרי החינוך לשעבר ולשעבר ולשעבר ילכו מכות, פעם אחת כולנו בכנסת, בואו נחוקק חוק על ערכים ועל חינוך, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים חמש יחידות של בני-אדם, ולא חמש יחידות של מתמטיקה או ספרות.

חיים ילין: מצוינות ומיצוי זה שני דברים שונים לגמרי.

חיים ילין: אני מסכם – ודב חנין, זה קצת אליך: למעלה יש פה אנשים מדהימים מדפוס "בארי" שנמצאים בעוטף-עזה ומייצרים גם רישיונות נהיגה וגם הרבה מאוד דברים שאנחנו לא תמיד יודעים עליהם.

חיים ילין: וכשנלחמנו, דב, בחוק הביומטרי – למה HP צריכים להרוויח עוד חצי מיליארד שקל, שיכולים ללכת לבריאות ולרווחה – נשאלת השאלה למה אי-אפשר להביא עוד 100 עובדים משדרות ועוטף-עזה בשביל שהייצור יהיה כחול-לבן.

חיים ילין: אני, כבוד היושב-ראש, לפעמים תמים ולא מבין הרבה מאוד דברים.

חיים ילין: אבל לפחות להם יישר כוח, שהם ממשיכים לייצר מול ה"קסאמים" ומול הפגזים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה להיום.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום האישה הבין-לאומי

יולי יואל אדלשטיין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בהצעות לסדר-היום מס' 6473, 6391, 6461, 6497, 6527, 6529, 6557 ו-6562, בנושא: יום האישה הבין-לאומי, המצוין ברחבי העולם מחר, והיום אנחנו מציינים אותו כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: במעמדן של נשים בחברה המערבית נעשתה כברת דרך ארוכה וחשובה.

יולי יואל אדלשטיין: המציאות שאנו מכירים איננה דומה לזו שתיארה סימון דה-בובואר בספרה הנודע "המין השני", ואני מצטט: "העולם היה שייך מאז ומתמיד לגברים בלבד", ואף אחד מן ההסברים שהוצע לכך לא היה מספק.

יולי יואל אדלשטיין: "שני המינים מעולם לא חלקו את העולם בשוויון, וגם כיום – – –", כתבה סימון דה-בובואר בשנת 1949, "האישה עדיין מוגבלת מאוד"; "גם כאשר מוענקות לאישה זכויות באופן תיאורטי, הרגל רב-שנים מונע את ביטוין הממשי באורחות החיים".

יולי יואל אדלשטיין: להרגלים נפסדים כאלה יש, לצערנו, אחיזה של ממש גם בישראל ב-2017.

יולי יואל אדלשטיין: אולם ביום חגיגי זה חשוב לומר כי מעמדן של נשים אינו דומה למה שהכרנו, וקולן במרחב הציבורי נשמע רם וצלול מאי-פעם, לפחות במדינות המפותחות, ובהן, ודאי, ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המודעות לזכויות כל אדם ללא הבדלי מגדר הופכת את יום האישה ליום שאיננו הוקרה חד-פעמית לנשים אלא הזדמנות לחשבון נפש של התקדמות מחד ושל הטעון שיפור מאידך.

יולי יואל אדלשטיין: נשים תופסות אצלנו עמדות מפתח, ניהול והנהגה וממלאות תפקידים משמעותיים במגזר הציבורי והפרטי כאחד.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת העשרים רושמת מספר שיא של חברות כנסת: 33.

יולי יואל אדלשטיין: להשוואה, מי שלא זוכר, בכנסת הראשונה היו 12 נשים.

יולי יואל אדלשטיין: ועדיין, לפנינו מרחק רב לעבור כדי להגיע לשוויון של ממש גם בייצוג הפרלמנטרי.

יולי יואל אדלשטיין: גם בקרב עובדי הכנסת נשים מהוות 53%, והן מובילות גם בשיעור ההשתכרות שלהן – אפרופו, חבר הכנסת אחמד טיבי, דיברנו פה על פערי שכר: דווקא בכנסת, הודות לכך שרבות ממלאות תפקידים בכירים, השכר הממוצע של נשים אפילו יותר גבוה מזה של גברים.

יולי יואל אדלשטיין: למרות ההבדלים הטבעיים בין המינים, שמהם אין צורך להתעלם, שוני מגדרי אינו יכול להוות תירוץ לקיפוח או לאפליית נשים בשכר, במעמד או בתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: שורה של דברי חקיקה שיצאו במשך השנים מהבית הזה הסדירה את השוויון בין גברים לנשים; בראשם חוק שיווי זכויות האישה, הקובע כי דין אחד יהיה לאישה ולאיש בכל פעולה משפטית וכי אין תוקף להוראה חוקית המפלה אישה לרעה, למעט שונות עניינית.

יולי יואל אדלשטיין: ביום זה אנו מעלים על נס את הנשים, הישגיהן ותרומתן האדירה לבניית חברה איתנה, שיסודה בטיפוח המשפחה – שבה היה ונותר לאישה תפקיד ייחודי גם בעידן המודרני – לצד קריירה, עבודה, פעילות ציבורית ושאר התחומים.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שכבר ציינו רבים, בקיום יום האישה הבין-לאומי באירועים שונים בכנסת יש לא מעט זכויות ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, והיא גם ראשונת המציעים של ההצעות לסדר-היום, אז אני מתכבד להזמין אותה לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא, קודמתה בתפקיד, וחברות הכנסת מרב מיכאלי, ענת ברקו, וכן הלאה על-פי רשימת הנרשמים.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת בזה שאני מברכת קודם כול את כלל הנשים אזרחיות מדינת ישראל, יהודיות וערביות.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת אותן בברכת ה-8 במרס, יום האישה הבין-לאומי: ברכות על כל המאבקים, ברכות על כל ההישגים שהצלחנו להוביל לאורך כל השנה ואיחולים להצלחות עתידיות בכדי שנגיע לשוויון, דמוקרטיה, צדק חברתי, ולפני הכול – שלום.

עאידה תומא סלימאן: מדברים רבות על אחוות נשים.

עאידה תומא סלימאן: בתחילת המודעות הפמיניסטית שלנו דיברו כולם על אחוות נשים ועל שנשים, בהיותן נשים, יכולות להבין אחת את השנייה ויכולות להשתתף במאבקים כי הן נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני באה לערער על זה היום ולהגיד: עצם העובדה שנבראנו נשים לא עושה אותנו מזן מיוחד, אבל ברור שזה לא עושה אותנו זן נחות.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו כנשים חלוקות הרבה פעמים בדעותינו, במחשבות שלנו ובצורות המאבקים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד לא נשכיל ולא נבין כולנו ביחד – אנחנו וכל המאבקים שלנו צריכים להיות על ארבעת העקרונות האלה: שוויון לכולן, שוויון בין-מגדרי ושוויון תוך-מגדרי, דמוקרטיה לכולם, צדק חברתי וכמובן שלום וביטחון לכולן.

עאידה תומא סלימאן: מכיוון שאני מבינה שאחוות הנשים עוד לא מושתתת טוב מאוד בתוך החברה הישראלית, אני מקדישה את נאומי לנשים הנאבקות בניצול ובהטרדה יומיומית במקומות העבודה; לנשים עובדות הקבלן והעובדות במשפחתונים; לנשים שלא מקבלות שכר מינימום והנאבקות בתנאי תעסוקה מחפירים; אני מקדישה את נאומי לנשים הישראליות, יהודיות וערביות, הנאבקות למען שלום וביטחון אמיתי של אזרחיות ואזרחי המדינה, וגם לנשים הפלסטיניות הנאבקות נגד הכיבוש והדיכוי של העם הפלסטיני ורוצות גם הן לחיות בשלום ובביטחון במדינה שלהן; אני מקדישה את נאומי לנשים שנהרסו בתיהן או הן נמצאות תחת האיום של הריסת הבתים (אומרת בערבית: לנשים באל-עראקיב, בקלנסואה, באום-אלחיראן, ולכל אישה ערבייה שחווה בימים אלו) את הפחד והאימה שהן ומשפחתן יאבדו את קורת הגג; מקדישה את נאומי לנשים והצעירות האמיצות אשר יצאו, למרות הפחד וההכפשות, וחשפו הטרדות מיניות ואלימות ואיומים שמרחפים מעל ראשיהן; הנשים שהתלוננו נגד שוטרים, ח"כים, ראשי ערים ומפקחים ובעלי הון אשר הטרידו אותו והשתמשו בכוח נגדן, ונתנו בהתנהגות שלהן כוח לכל מי שלא היה לה הכוח עד עכשיו לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לברך את הנשים שהצליחו במישור האישי, את כל הנשים שהצליחו להגיע לאקדמיה, לעמדות מפתח, לעמדות קבלת ההחלטות, לראשות הערים, לחברות המועצות, למורות האמיצות שהופיעו היום אצלי בוועדה; ולכל אלה שמובילות מאבקים בתוך מדינת ישראל ומבינות שההצלחה האישית שלהן תישאר לא מלאה כל עוד הן לא מובילות מאבק למען שינוי כולל, למען תפיסה יותר כללית, שיהיה טוב לכל הנשים, שנשתית את החברה העתידית שלנו על ערכים – שוב, אני אומרת את זה – של שוויון, דמוקרטיה, צדק חברתי ושלום.

עאידה תומא סלימאן: ותנו לי לברך גם את עובדות המשכן הזה, ביניהן עובדות הכנסת ומנהלות הלשכות, מנהלות הסיעות ועובדות הסיעות, וגם כן העובדות של נותני השירותים בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מכבדות אתכן.

עאידה תומא סלימאן: ברכות ל-8 במרס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש – תודה גם על הדברים שאמרת ושאתה חוזר ואומר כל שנה, על החשיבות של הבית שלנו בשמירה ובקידום של השוויון, שוויון בין המינים לטובת כולנו; חברותי, חברי חברי הכנסת, השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, חברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה – שוב ברכות על היום ובכלל על העבודה.

עליזה לביא: אני רתומה לנושא של נשים ועבודה, לקדם שוויון מגדרי, מיומי הראשון כאן בכנסת ישראל, וזאת זכות גדולה אבל גם חובה גדולה מאוד.

עליזה לביא: אנחנו עדיין לא נמצאות במקום טוב וזה נושא שחייב להיות נושא משותף כאן בבית הזה.

עליזה לביא: הזכות הזאת היא חובה: חובה להתעורר כל בוקר, כל יום מחדש, למאבק בלתי פוסק שיאפשר לכל אישה ולכל נערה ולכל ילדה את הזכות להגשים את עצמה; את הזכות ללכת מוגנת ברחוב מבלי לחשוש; את הזכות להשתכר באופן שווה; את הזכות להיות מיוצגת בעמדות מפתח; ואת הזכות להיות מי שאת, ללא חסמים, ללא סייגים, ללא מעצורים וגם ללא דעות קדומות, בכל מקום, בכל זמן ובכל מגזר.

עליזה לביא: ואני רוצה מעל הבמה הזאת לבקש מכם להקשיב לאמנה, אמנה למען שמירה על הביטחון ועל הזכויות של כל ילדה, נערה ואישה.

עליזה לביא: אמנה שהתחילה כפרויקט של ענת אבישר קורן, שהייתה קורבן לאלימות, ויחד עם עמותת "לא לאלימות", המפעילה מקלטים לנשים, הצטרפו ליוזמה ולכתיבה ליהיא לפיד ורוני ארנון וכל נשות יש עתיד.

עליזה לביא: לרגל יום האישה 2017 הם החליטו להרחיב אותה, מעבר לביטחון האישי, גם לשוויון הזדמנויות, בתקווה שבאמת היא תהיה נכונה וראויה ותלויה בכל משרד ובכל מוסד ובכל מקום ציבורי, ונצליח כולנו לסייע לעוד ילדה ולעוד נערה ולעוד אישה לחיות בביטחון ולהגשים חלומות.

עליזה לביא: התקנון והאמנה הזאת אומרים שהזכות של כל אישה היא לחיות, ואין ולא יהיו סיבות חברתיות או תרבותיות המקלות, או מצדיקות רצח נשים; זכותה של כל אישה לביטחון בביתה ואין סמכות לשום אדם, כולל בני משפחה, לנקוט שום סוג של אלימות כלפי ילדה או כלפי אישה; זכותה של כל אישה להגנה מפני כפייה מינית, גופה ומיניותה של ילדה ואישה הם ברשותה בלבד – הטרדה מינית, ניצול מיני, נישואים בכפייה או באונס אסורים בהחלט; זכותה של כל אישה לחופש.

עליזה לביא: ולאף אדם אין ולא יהיו זכויות קניין על ילדה או אישה, ואין למנוע תנועה לכלוא או לשעבד נשים; זכותה של כל אישה לקיום, ולא תתאפשר מניעת אוכל או קורת גג וטיפול רפואי; זכותה של כל אישה לקבל הזדמנות לשכר שווה ולעבודה שווה ולעבוד ולהרוויח בדומה ובשווה לכל אדם; זכותה של כל אישה ללמוד, לא תישלל מאף ילדה או אישה הזכות הבסיסית לרכוש השכלה – השכלה היא כוח ומניע, מניעת השכלה היא שעבוד; זכותה של אישה לקחת חלק במרחב הציבורי, זכותה של כל אישה לבחור ולהיבחר ולהביע את העמדה שלה ללא מורא, בדומה ובשווה לכל אדם; וזכותה של כל אישה להגשים את השאיפות שלה ואת החלומות שלה.

עליזה לביא: ואת הבשורה הזאת אנחנו כולנו צריכים לשנן ולתלות ולשתף, ולעבוד בזה יום-יום.

עליזה לביא: ישראל צריכה להיות מופת של העצמה נשית, של שוויון מגדרי שהוא גם שוויון חברתי.

עליזה לביא: ואנחנו צריכים להפסיק עם הפלסטרים ולהתחיל ליישם את התוכנית הלאומית, שאנחנו מדברים עליה כבר כל כך הרבה שנים.

עליזה לביא: יש ידע, יש רצון, יש תקציבים, צריך באמת לרצות להבין שזאת לא בעיה של נשים, זו סוגיה חברתית, כן, לשלב נשים בעולמות עבודה, להביא את המשפחה אל עולם העבודה, את ההורות המשותפת.

עליזה לביא: זה לטובת כולנו.

עליזה לביא: ולבסוף, אני מברכת על היוזמה שהכנסת פתחה בה לשיתוף פעולה עם האו"ם לפיתוח בר-קיימא.

עליזה לביא: אבל במקביל אנחנו חייבים להילחם בכל הכלים והגינויים נגד ישראל מדי שנה באו"ם בנושא מעמד האישה והיחס לנשים; זה לא רק צביעות מכוערת, זה גם פוגע במאבק לקידום נשים בארץ ובעולם.

עליזה לביא: את האמנה הזאת אנו חייבים להביא אתנו החוצה מישראל ולהניף את דגל השוויון המגדרי, החירות והזכות להיות אישה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת שבאו לציין אתנו את היום הבין-לאומי לזכויות נשים, קודם כול, אני רוצה לקבל בברכה – אדוני, ברשותך – את האורחות שלנו, בנות-המצווה שהיו אתנו עכשיו באודיטוריום באירוע בת-מצווה פמיניסטי לכבוד יום האישה הבין-לאומי והיו מדהימות ומהממות ונותנות תקווה ועתיד לכולנו.

מרב מיכאלי: אנחנו הוצאנו אותן, אדוני, מהאודיטוריום אל שנת הבת-מצווה ושנות החיים העתידיות שלהן בתור שגרירות של שוויון.

מרב מיכאלי: ואני שמתי על כתפיהן – המוכנות, צריך להגיד; הן לקחו את זה ברצון – את המשימה, את השליחות הזאת, את מחויבות החיים הזאת לא לשתוק על אי-שוויון; להיאבק למען שוויון בכל מקום שאתן נתקלות בו, לא משנה כמה גדול או כמה שולי זה נראה.

מרב מיכאלי: וגם, כמובן, אם זה לא קורה לכן אלא זה קורה לכאלה שנמצאות ונמצאים לידכן.

מרב מיכאלי: אבל אדוני, לנו, בבית הזה, יש מחויבות במיוחד כלפי הדור הזה.

מרב מיכאלי: לנו יש חובה בבית הזה לנסח, לעצב ולהעביר כאן את החוקים שימגרו את האי-שוויון שהיום חלק מהחוקים האלה מייצרים במו עצמם.

מרב מיכאלי: לנו יש חובה להעביר את החוקים שמייצרים את המציאות הזאת שאתה ציינת כעובדת חיים, שלפיה לנשים עדיין יש חלק יותר גדול בעבודות הבית וגידול הילדות והילדים.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכות וצריכים להעביר כאן למשל חופשת לידה שוויונית, שתשנה לא רק את המחויבות ואת החלק של נשים וגברים בתוך הבית אלא תשנה גם את עולם העבודה ופתאום האי-שוויון בשכר לא יהיה כל כך גדול.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכות וצריכים לדבר לא רק על הפערים בשכר שמשולם בעבודה אלא על השכר שלא משולם בעבור העבודה השקופה של עבודת הבית וגידול הילדות והילדים, שעדיין ב-85% לפחות נעשית על-ידי נשים, בלי שיש עליה פנסיה, בלי שמקבלות עליה ביטוח לאומי, בלי שיש הכרה בערך הכל-כך דרמטי שלה לקיומה של חברה, לקיומו של המין האנושי.

מרב מיכאלי: אנחנו, אדוני, צריכות וחייבות להעביר כבר סוף-סוף את החוק שמוציא את הזנות מחוץ לחוק.

מרב מיכאלי: אדוני, החוק לביטול הזנות הוא לא פחות, אם לא יותר, מהחוק לביטול העבדות בשעתו; אנחנו לשמחתנו במדינה שמעולם לא הייתה בה פורמלית עבדות, אבל זנות היא באמת העבדות הגרועה מכולן והיא העבדות המגדרית הזאת, היא העבדות של מין אחד ששולט באמצעים איומים ונוראיים במין אחר.

מרב מיכאלי: וכל זמן שלא נוכל לבטל את הזנות, לא נתמודד כמו שצריך במאבק נגד כל סוגי הפגיעה המינית, על כל צורותיה המגוונות.

מרב מיכאלי: אנחנו, אדוני, בשביל להעביר את כל אלה, אין מה לעשות, חייבות גם לעזור בחקיקה לנו, הנשים, להפסיק להיות כאן בבית הזה מיעוט.

מרב מיכאלי: ולכן, אני קוראת לכולם ולכולן, המעטות והמעטים שנמצאים כאן – אבל אתה כאן – לתמוך מחר, גברתי השרה לשוויון חברתי, בהצעת החוק שלי למינימום ייצוג של 40% לכל אחד מהמינים בכל רשימה שרוצה לרוץ לכנסת ישראל, אבל בוודאי לא להמשיך ולאפשר למפלגות שלא מסכימות לתת כניסה לנשים לשורותיהן להיבחר, כאילו זה עניין דמוקרטי במדינה שהיא דמוקרטיה.

מרב מיכאלי: חברות, בנות, בנות-מצווה ובעיקר האימהות המדהימות שלהן, שעשו את כל הדרך ועושות באופן קבוע את כל הדרך של האימהות וההשקעה והגידול והטיפוח והפמיניזם והדרך שאתן צריכות לעבור במו-עצמכן: אני מתחייבת לכן כאן, כמו שאני מחויבת לכן מאז ומעולם, ורבות ורבים בבית הזה שותפים להבטחה, שאנחנו נעשה את מקסימום המאמץ.

מרב מיכאלי: אתן, אל תהססו, כמו שאמרה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שבאה לברך באירוע; אל תהססו להעמיד אותנו במקום, אם חלילה אנחנו כושלות או כושלים מלעשות את זה.

מרב מיכאלי: כן, יום אישה שמח לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתרשם, חברת הכנסת מיכאלי, מהיכולת של בנות-מצווה להקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי כדרך אגב באודיטוריום שלא מוחאים כפיים במליאה, אז הנה, לא מוחאים כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: הקשיבו, בשונה מן האודיטוריום.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה ביום האישה הבין-לאומי להקדיש את הנאום לאימא שלי.

ענת ברקו: אימא שלי, קלייר, שהגיעה לארץ בגיל 10 מעיראק, השילה את גלימת הפליטות ובעצם שיקמה את חייה.

ענת ברקו: ילדה ילדים, הקדישה את זמנה גם לבית, גם לתרבות, גם להעשרה וגם לנו, כדי שנהיה מסוגלות לעשות קריירה, כפי שאנחנו עשינו.

ענת ברקו: זה מביא אותי לזה שבהרבה מאוד מקרים, כשיש לנו קריירות, צריך לחפש את האישה שעומדת, לפעמים בצל, ועושה את הדברים, כי כך הדברים נראים.

ענת ברקו: ככה גם אצלי, כאשת קריירה בצבא ובאקדמיה: אימא שלי תמכה בי לאורך כל הדרך.

ענת ברקו: אנחנו רואים תפקידים שהיו נחלתם של גברים בלבד, בטח מהדור שלי, והיום אנחנו מתייחסים אליהם בטבעיות.

ענת ברקו: גם בנות-המצווה שיושבות כאן, בטוח שכשהן גדולות באופן שבו הן מגודלות היום – שיש אבא ואימא או בני-זוג מאותו מין וזה לא משנה – הדברים נתפסים ביתר טבעיות כשאבא מחתל ואבא מטייל, כל הדברים האלה שפעם הם היו משהו מאוד מאוד חריג.

ענת ברקו: אם בעבר העוולות היו גלויות לעין, היום התיקון גלוי לעין והשיח המגדרי הוא כבר לא העניין.

ענת ברקו: זאת המהפכה האמיתית.

ענת ברקו: כך בעצם כתבה אליענה אלמוג בבלוג שלה על לחימת נשים ובצדק.

ענת ברקו: היום אנחנו לא מתרגשים כשאנחנו רואים שופטות – ויש לנו נשיאת בית-משפט עליון; רופאות, רופאות מוטסות אפילו; אנחנו רואות נשים בתפקידים בכירים במערכת הביטחון, בהייטק, בלואו-טק; סופרות מוכשרות, נשים בתיאטרון, שחקניות; נשים שבחרו, וזאת בחירה, להיות בבית ולהתמקד בגידול הילדים, וזה גם משהו שצריך לכבד אותו, זה הדבר הכי קשה בעיני; אנחנו רואים נשים בכירות בתקשורת, בכלכלה ובכל מקום.

ענת ברקו: ישנן זוכות פרס ישראל, פרס נובל לשלום, פרס נובל כזה או אחר.

ענת ברקו: הן נמצאות באזורי אסון ומסייעות, רואים נשים בכל מקום ומקום.

ענת ברקו: זה לא בחסד, ממש לא בחסד.

ענת ברקו: לחשוב שעד לפני 100 שנה לא הייתה זכות בחירה לנשים, 100 שנה פחות או יותר, בארצות-הברית.

ענת ברקו: אפילו בשווייץ, רק ב-1971, אדוני היושב-ראש, ניתנה זכות בחירה לנשים, לא ייאמן, אחרי תימן.

ענת ברקו: היום, ערב-הסעודית – הבשורה הגיעה רק ב-2011.

ענת ברקו: אצלנו, במדינת ישראל, מיום הקמת הכנסת נשים לא הופלו, הן בחרו.

ענת ברקו: היו לנו לוחמות בתש"ח והיו לנו חלוצות והדרך לשוויון הזדמנויות נסללה עקב – תרתי משמע – בצד אגודל.

ענת ברקו: אני רוצה לדבר על אוכלוסייה שקרובה ללבי, גברתי השרה, חיילות וקצינות צה"ל.

ענת ברקו: כאן, בבית הזה, הוועדה לקידום מעמד האישה הייתה להם בית.

ענת ברקו: התיקון לחוק שירות הביטחון, שפרץ את הדרך לשוויון הזדמנויות של חיילות וקצינות צה"ל, קבע כי לכל אישה זכות השווה לזכותו של גבר למלא תפקיד בשירות הצבאי.

ענת ברקו: יחד עם זה, החוק התחשב גם בשונות וגם בעניין של רלוונטיות התפקיד.

ענת ברקו: השונות, במקום שהיא לא רלוונטית אז היא לא רלוונטית.

ענת ברקו: לכן אנחנו רואים היום לוחמות, ופתיחת תפקידים משמעותיים לנשים.

ענת ברקו: אנחנו ראינו שאפילו באירוע של טרור מפקדת הפלוגה הייתה קצינה – זה לא נתפס כמשהו חריג – דבר שבעבר לא כל כך ראינו.

ענת ברקו: טייסות – אני יכולה לספר מהניסיון האישי שלי שכשהבת הקטנה שלי טסה אתנו באיזו טיסה צבאית, היא שאלה אותי: אימא מי מטיס את המטוס כשמביאים לי כוס מיץ?

ענת ברקו: היא חשבה שהטייסת יוצאת ומגישה לה כוס מיץ, כי זה נראה לה הכי טבעי שבעולם.

ענת ברקו: אז תודה לאל, אפשר לומר שכשהיא הייתה בצבא כבר היו טייסות, וזה דבר מאוד מאוד מבורך.

ענת ברקו: אני רוצה להחזיר לנו את יום האם.

ענת ברקו: אתם יודעים מה?

ענת ברקו: יום המשפחה זה דבר חשוב, תייחדו לו יום, אבל אני חושבת שלנו האימהות מגיע שיהיה יום האם, כמו שהיה פעם.

ענת ברקו: מירב, יום האם זה מאוד חשוב, את תראי.

מירב בן ארי: אנחנו תומכים בך.

ענת ברקו: כשנסעתי עם קיטבג בתוך האוטו כי לא ידעתי איפה אני אלד – נסעתי לפיקוד דרום ולא ידעתי אם אני אלד ב"תל-השומר" או ב"סורוקה" ואיך זה יסתדר לי בלו"ז – אז אני חושבת שאני עשיתי את זה, ולא אישי.

ענת ברקו: לכן אני רוצה את יום האם חזרה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אני כבר מסיימת.

ענת ברקו: המלאכה לא תמה; יש דברים רבים שצריך לעשות ולשפר.

ענת ברקו: לדבר על רצח ואלימות כלפי נשים, אלימות כלכלית, חילול כבוד המשפחה, פוליגמיה, שזה נושא שעלה, ניצול נשים, סחר בנשים.

ענת ברקו: צריך להתייחס לכל הנשים במרחב של המזרח התיכון, שסובלות – סחר בנשים – אני חושבת שהנשים נפגעות באופן מיוחד; גם נשים שמוכרחות והן נלחצות לפינת אין מוצא כדי לעשות פיגועי טרור בשם כל מיני נורמות התנהגות פסולות.

ענת ברקו: יש לנו במה להתגאות אך הדרך עוד ארוכה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה לשוויון מגדרי, חברים, אדוני, למען האמת אני חשבתי פעמיים אם אני צריך לנאום היום ביום האישה, כי – לתת את ההזדמנות לחברות שלי הח"כיות, מיכל, תמי או זהבה.

עיסאווי פריג': הסיבה פשוטה: אני כגבר, כמה שאני אנסה, קשה לי להבין את הקשיים והאתגרים שעומדים בפני אישה באופן רשמי.

עיסאווי פריג': אני לא אישה.

עיסאווי פריג': אבל כדי לצאת מזה, אמרתי שאני אבא לשש בנות.

עיסאווי פריג': אנא אבו אל-בנאת, ככה קוראים לזה.

עיסאווי פריג': שש בנות, אז אני נמצא כאן לדבר בשמן.

עיסאווי פריג': שאלתי את הבת הבכורה שלי לפני שעליתי.

עיסאווי פריג': אמרתי לה: מה את רוצה שאני אגיד?

עיסאווי פריג': היא אמרה לי משפט, ואני רוצה להתחיל בו.

עיסאווי פריג': אמרה לי: אבא, תגיד שלא יהיה שוויון על בסיס דתי או לאומי בלי שוויון על בסיס מגדרי.

עיסאווי פריג': זה מה שהיא אמרה לי להגיד.

עיסאווי פריג': אמרה לי: אנחנו בחברה הערבית, כל הזמן רודפים אחרי שוויון, רוצים דמוקרטיה ואומרים שדמוקרטיה זה עקרון השוויון; אבל אם אנחנו כחברה ערבית מסתכלים בראי, אנחנו לא מקיימים את השוויון הזה בתוך עצמנו.

עיסאווי פריג': כאן אני רוצה לייחד את דברי לחשבון הנפש ביני לבין החברה שלי.

עיסאווי פריג': אני אתן לכם מנוחה, אדוני, אני לא אתן את חשבון השוויון הכללי, עוד נדבר עליו רבות.

עיסאווי פריג': אבל ביום האישה – ואני מאוד חולם ורוצה שנגיע ליום שלא צריך יום אישה; זה יהיה דבר טריוויאלי, רגיל, שכולם שווים, כל אחד לפי הכישרונות, לפי ההזדמנויות.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, זה המצב.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, על שלושה נושאים אני רוצה לדבר ביום הזה לגבי האישה הערבייה, כדי לגרום לכך שהחסמים יישברו בפני האישה הערבייה.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתחיל בשוק התעסוקה.

עיסאווי פריג': יש סיטואציה מעניינת שמתפתחת וקורית אצלנו בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': מה המצב?

עיסאווי פריג': אין לנו מספיק מקומות עבודה להציע לנשים הערביות, וכתוצאה מכך – הנשים רוצות לעבוד, אין לנו להציע.

עיסאווי פריג': לחברה הערבית בתוך עצמה אין מספיק עבודה ואין לה מקומות עבודה להציע, אז נוצר מצב שקולטים את הנשים האלו בשכר שהוא רק על בסיס הוצאות, או פחות משכר מינימום.

עיסאווי פריג': כי המעסיק הערבי אומר: אין לי מקום, אבל אני מוכן לקלוט, כדי להעסיק את האישה.

עיסאווי פריג': אז חוסר מקומות תעסוקה לנשים, במיוחד במגזר הערבי, הוא אחת מהבעיות שאני רוצה שנציין אותן.

עיסאווי פריג': הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו בחברה הערבית, מאחר שאנחנו אומרים שיש לנו בעיה של חוסר כבוד לנשים בהרבה מקומות בחברה הערבית, ולפעמים אנחנו משתמשים בזה, בעיסוק האובססיבי במה שקרוי "כבוד האישה".

עיסאווי פריג': אז אני אומר לכם, העיסוק האובססיבי – איך נקרא לזה, "כבוד המשפחה".

עאידה תומא סלימאן: – – –

עיסאווי פריג': כבוד המשפחה.

מסעוד גנאים: אין כבוד.

עאידה תומא סלימאן: – – –

עיסאווי פריג': כבוד המשפחה.

עיסאווי פריג': אנחנו מתעסקים עם זה הרבה.

עיסאווי פריג': חברים, גברתי יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, עאידה, אני אומר: אישה עצמאית – תקשיבי טוב – היא לא פוגעת בכבוד המשפחה.

עיסאווי פריג': מי שפוגע בכבוד המשפחה הוא הגבר האלים.

עיסאווי פריג': ואלו הנתונים, שאנחנו סובלים.

עאידה תומא סלימאן: מה זה כבוד המשפחה?

עאידה תומא סלימאן: משפחה – – –

עיסאווי פריג': אנחנו עוסקים בזה.

עיסאווי פריג': אני מציין את זה.

עיסאווי פריג': אני מסיים, זמני לא מאפשר לי להרחיב.

עיסאווי פריג': אני רוצה לעשות כדי להבטיח – להסיר כל חסם בפני כל אישה שאני יכול, לפחות בסביבה הקרובה שלי, כדי להגשים חלומות, ושלא תהיה מגבלה.

עיסאווי פריג': מה שנכון לגבר, נכון לאישה.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': אני מאוד מקווה שביום האישה הבא מצבנו יהיה הרבה יותר טוב.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כידוע, היום מציינים את יום האישה הבין-לאומי.

מיכאל מלכיאלי: מן הנהוג, בכל שנה ביום הזה מפלחים נתונים של הנשים: גובה השכר שלהן, כמה הן מרוויחות, כמה חד-הוריות יש, כמה נשואות, איפה הן עובדות, באיזה משרות.

מיכאל מלכיאלי: בכל שנה אנחנו מקבלים באתרים השונים גרפים איפה מעמד האישה נמצא, כמה אלימות הייתה סביב נשים – דבר מצער כשלעצמו.

מיכאל מלכיאלי: מדברים, נגמר היום, שוכחים את הנתונים, או מעכלים אותם, וממתינים לשנה הבאה.

מיכאל מלכיאלי: מעמד האישה ביהדות לא נאמד ולא נמצא לאור יום מסוים של יום האישה.

מיכאל מלכיאלי: כל השנה, בכל יום, מחנכים אותנו מגיל קטן בגן הדתי על תרומתה של האישה.

מיכאל מלכיאלי: שלמה המלך, החכם מכל אדם אומר: "חכמות נשים בנתה ביתה".

מיכאל מלכיאלי: הדבר העיקרי – –

מרב מיכאלי: הוא החזיק אלף מהן.

מיכאל מלכיאלי: – – והחשוב ביותר הוא האישה.

מיכאל מלכיאלי: אבל – ופה מגיע האבל הגדול – הרמב"ם כותב שאם אתה רוצה לכבד את אותה אישה, יש גם דרך.

מיכאל מלכיאלי: אומר הרמב"ם: אוהבה כגופו – הרמב"ם החכם – ומכבדה יותר מגופו.

מיכאל מלכיאלי: כולנו מכירים את המשפט של רבי עקיבא: שלי ושלכם – שלה.

מיכאל מלכיאלי: רבי עקיבא יוצא מהבית שלו לבד, עם הארץ, לא יודע קרוא וכתוב.

מיכאל מלכיאלי: ואיך הוא חוזר אחרי 12 שנה, ואחרי זה אחרי 24 שנה?

מיכאל מלכיאלי: עם 24,000 תלמידים.

מיכאל מלכיאלי: וכשהוא פוגש את משפחתו, הוא אומר שהכול זה בזכות האישה.

מיכאל מלכיאלי: אשתו לא הייתה לצדו, היא לא עזרה לו פיזית, אבל שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: הכוח שהיא נתנה לו הוא – – –

מרב מיכאלי: בתו של כלבא שבוע, היא לא נתנה לו שום דבר פיזי?

מרב מיכאלי: אתה עושה צחוק?

מיכאל מלכיאלי: לא, היא לא הייתה צמודה אליו – –

מרב מיכאלי: היא נתנה לו את הבסיס.

מרב מיכאלי: בלי הבסיס הזה – – –

מיכאל מלכיאלי: – – והיא נתנה לו הכול.

מיכאל מלכיאלי: יפה, ולכן הוא אמר – – –

מרב מיכאלי: בלי הבסיס הזה שהיא נתנה לו, הוא לא יכול היה ללמוד כלום, האברך הגדול עקיבא.

מיכאל מלכיאלי: ולכן הוא אמר: שלי ושלכם – שלה.

מיכאל מלכיאלי: בגלל הכוח שהיא נתנה לו, הוא נתן את הכול.

מיכאל מלכיאלי: אבל לא – – –

מרב מיכאלי: ואז הוא הלך להתחתן עם איזו נסיכה זרה.

מרב מיכאלי: בוא, בוא.

מיכאל מלכיאלי: שום נסיכה זרה.

מיכאל מלכיאלי: הוא נשאר נשוי לה – – –

מרב מיכאלי: נסיכה זרה – – – נסיכה.

מיכאל מלכיאלי: לא, לא, לא.

מיכאל מלכיאלי: לא, לא, אני לא יודע מה המקורות שלך.

מיכאל מלכיאלי: המקור של הסיפור הזה הוא התלמוד – –

מרב מיכאלי: לא, זה נכון.

מיכאל מלכיאלי: – – ושם – – –

מרב מיכאלי: זה נכון, אבל אחרי זה הוא הלך והתחתן עם איזו נסיכה בת מלך.

מיכאל מלכיאלי: לא, לא, בגמרא שלי זה לא כתוב.

מיכאל מלכיאלי: אני לא יודע מה יש אצלך.

מרב מיכאלי: אחד הכובשים או הנכבשים.

מיכאל מלכיאלי: בגמרא שלנו הוא נשא לאישה – המקור הזה הוא הגמרא, הוא לא ממקום אחר.

מיכאל מלכיאלי: אבל עליתי לכאן בשביל לומר משהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: יום האישה לא נמדד ולא מסתיים בלתת זר פרחים לאישה, אלא מעבר: כשאנחנו מפלים בין נשים זה דבר שצריך לעלות ביום האישה.

מיכאל מלכיאלי: כשיש נשים חרדיות שעובדות בהיי-טק ומקבלות חצי ורבע מהנשים החילוניות, או הלא-חרדיות; כשגננות חרדיות מרוויחות שליש מגננת שאינה חרדית; כשרואת-חשבון חרדית, שעברה את המסלול בדיוק כמו אישה לא חרדית, ולמדה באותו מסלול – אותם גרפים מציינים שהשכר שלה הוא פחות משליש.

מיכאל מלכיאלי: איפה אנחנו מציינים את יום האישה החרדית?

איילת נחמיאס ורבין: בכל מקום.

מיכאל מלכיאלי: את יום האישה שאכפת לה לשמור על סביבת עבודה כמו שהדת שלה וכמו שהמצפון שלה מחייבים אותה?

מיכאל מלכיאלי: וכמו שהיא חינכה ומחנכת את הילדים שלה?

מיכאל מלכיאלי: בסוף היום, תלוש המשכורת שלה הוא שליש משל אישה אחרת.

מיכאל מלכיאלי: אני אסיים בתקווה שבשנה הבאה – ואני גם קורא לך, כיושבת-ראש הוועדה למען מעמד האישה – –

עאידה תומא סלימאן: קיימתי דיונים בדיוק על הנושאים שהעלית.

מיכאל מלכיאלי: יפה.

מיכאל מלכיאלי: אני אשמח להשתתף.

מיכאל מלכיאלי: – – שבשנה הבאה אנחנו נציג פה לא רק את יום האישה, אלא גם את יום האישה החרדית, זאת שעובדת והיא שוות זכויות בשכר שלה כמו כולם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

עודד פורר: תודה, גברתי.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, ראשית, אני אפתח אולי בדברים שאמר חבר הכנסת מלכיאלי.

עודד פורר: בהחלט, אני בלי אשתי לא הייתי יכול לעמוד כאן.

עודד פורר: ואני מיעוט גברי בבית – אישה ושלוש בנות ואני, אז אני חייב להיזהר בדברי.

עודד פורר: אני חושב שיום האישה הבין-לאומי הוא לא יום שצריך לציין אותו כיום מיוחד, אלא זה משהו שצריך להיות חלק שטבוע גם בהתנהלות וגם בהתנהגות שלנו.

עודד פורר: דווקא בהקשר הזה אני הייתי רוצה לספר על סיפור שפורסם לפני כחודש, על חיילת שמשרתת בקריה בתל-אביב.

עודד פורר: היא סיימה את יום השירות שלה, ורצתה לחזור לביתה שבגבעת-שמואל אחרי עוד יום של שירות, ועלתה על האוטובוס שייקח אותה מהבסיס לבית שלה בגבעת-שמואל.

עודד פורר: לדאבון לבה, מסלולו של האוטובוס בדרך לגבעת שמואל עובר בבני-ברק.

עודד פורר: ובבני-ברק באותו הזמן התרחשה אותה הפגנה של הפלג הקיצוני – ואני מדגיש, של הפלג הקיצוני – של העדה החרדית בכלל כנגד נושא הגיוס, ואפילו כנגד מי שמגיע ודוחים את שירותו, שחס וחלילה, לא יגיע אפילו ללשכת הגיוס כדי לדחות את שירותו.

עודד פורר: או בכלל, אפשר לומר, כנגד כל מה שמדינת ישראל מייצגת כמדינתו של העם היהודי.

עודד פורר: וברגע שהאוטובוס עבר שם, איפה שנחסם הכביש, היא החליטה שהיא יורדת מהאוטובוס והולכת את כמה מאות המטרים שנשארו לה עד הבית ברגל.

עודד פורר: וכשהיא הלכה ברגל, אז החלו לצעוק לעברה קריאות גנאי, ולהקיף אותה, חבורה של נערים, ולנסות להפחיד אותה ולבייש אותה, ולהטריד אותה, בסופו של דבר, כי היא הייתה מוטרדת באותו רגע.

עודד פורר: עכשיו, אותם נערים שעשו את זה, לא רק שמה שהם עשו הוא מעשה חמור; הוא חמור שבעתיים כי הם עשו אותו לשם שמים.

עודד פורר: הם מבחינתם באותו שלב מקדשים את שם השם כשהם עכשיו פוגעים ככה באותה חיילת שיצאה לשרת.

עודד פורר: ואני חושב שדווקא אולי – זה קורה בכל שנה, כי באזור חודש מרס, ה-8 במרס, שמציינים את יום האישה הבין-לאומי, באותו אזור גם פורים, אז ממש בשבוע הבא נחגוג את חג הפורים – אני חושב שחג הפורים בעצמו מספר על אישה גיבורה ועל מה שהיא עשתה, על אותה אסתר המלכה.

עודד פורר: עכשיו, מה המשמעות של מה שעשתה אסתר המלכה?

עודד פורר: אסתר המלכה הלכה ונישאה לאחשוורוש בניגוד להלכה – היא פעלה בניגוד להלכה, הרי אסור לה להינשא לגוי – הלכה ונישאה לאחשוורוש.

עודד פורר: וכשמבקש ממנה מרדכי היהודי ללכת לאחשוורוש כדי לבקש ממנו בעצם למחול ולא לפגוע ביהודים, היא חוששת.

עודד פורר: והיא אומרת למרדכי: "ואני לא נקראתי לבוא אל המלך זה שלושים יום".

עודד פורר: ואומרים למרדכי את דברי אסתר, ומרדכי אומר להשיב לאסתר: "אל תדמי בנפשך להמלט בית המלך מכל היהודים.

עודד פורר: כי אם החרש תחרישי בעת הזאת, רוח והצלה יעמוד ליהודים ממקום אחר" – אם את לא תעשי את מה שאנחנו מבקשים ממך עכשיו, היהודים יינצלו אבל את לא תהיי זאת שמצילה אותם.

עודד פורר: "ואת ובית אביך תאבדו, ומי יודע אם לעת כזאת הגעת למלכות".

עודד פורר: אומר לה מרדכי היהודי: זה התפקיד שלך.

עודד פורר: ועכשיו התפקיד שלך הוא ללכת למלך, והמשמעות של ללכת למלך זה אומר שהיא נוהגת שם בניגוד להלכה.

עודד פורר: והיא הולכת אל המלך, אבל היא עושה את זה כדי להציל את העם היהודי.

עודד פורר: אז זו הגבורה של אסתר, קודם כול, שאנחנו יכולים ללמוד עליה, על גבורתן של הנשים, ויש מספיק סיפורים כאלה בהלכה.

עודד פורר: אבל אני חושב שראוי שאותם נערים שרדפו אחרי אותה חיילת ילמדו אולי את הפרק הזה קצת, שכשהם עושים דברים לשם שמים ובשם ההלכה ובכזאת קנאות, שומרים על איזושהי הלכה כזו או אחרת – שבכלל לא מבטאת לא את היהדות ולא את מה שאנחנו גדלנו עליו וחונכנו עליו ונחנך את ילדינו עליו – כדאי שהם ילמדו קצת איך נוהגים בכבוד, לא רק עם כל אישה אלא עם בני-אדם, וילמדו קצת על הגבורה של אותה אישה שקראו לה אסתר, שעשתה את זה תוך כדי שהיא לא נוהגת על-פי כללי ההלכה, כשהיא נישאה לאחשוורוש וכשהיא הלכה אל אחשוורוש.

עודד פורר: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – האישה היום אצלנו.

טלי פלוסקוב: לא הייתי בטוחה שתחזיקי מעמד עד 8 במרס.

מירב בן ארי: אל תדאגי, יש זמן.

טלי פלוסקוב: אולי היא תלד גם ב-8 במרס.

איילת נחמיאס ורבין: אגיד לך, עשינו exchange: היא בהיריון ולי יש צרבת.

איילת נחמיאס ורבין: אז מצבה ממש בסדר.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

מירב בן ארי: אתם יודעים, שאפילו להגיע לפה אני מתנשפת.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה – קודם כול, חבר הכנסת פורר, אני רוצה להגיד לך שאסתר הייתה האנוסה הראשונה.

מירב בן ארי: האנוסים, התופעה של ה-Conversos, אותם יהודים שהמירו את דתם – אז היא האנוסה הראשונה, כי אומרים בתנ"ך שהיא לא אמרה את עמה ומולדתה.

מירב בן ארי: אז זה תמיד מעניין, כשלומדים על האנוסים יודעים שהתחלנו שם.

מירב בן ארי: אז אני רוצה קודם כול להגיד שחשבתי המון מה אגיד ביום האישה.

מירב בן ארי: למרות שאני באמת גם בימים כאלה שבהם יש לי אישה קטנה בבטן, אני מודה, אז כאילו אמרתי: על מה אדבר?

מירב בן ארי: אבל אז הסתכלתי על סיפור חיי וגיליתי שלאורך כל הדרך כל הדמויות שהסתכלתי עליהן היו גברים.

מירב בן ארי: זאת אומרת, הייתי בצבא, אז היו לי שני מפקדים: אחד, זיכרונו לברכה, ארז גרשטיין, שנהרג בלבנון, היה דמות נערצת; אחריו היה לי מפקד חטיבה, ייבדל לחיים ארוכים, רב-אלוף גדי איזנקוט – עוד אדם שהסתכלתי עליו.

מירב בן ארי: תמיד הסתכלתי עליו.

מירב בן ארי: סיימתי, הגעתי לאקדמיה, אז פרופ' רייכמן, שהיה הנשיא שלי, שנתן לי את ההזדמנות להתקבל לאקדמיה – גם הוא היה גבר.

מירב בן ארי: ואחרי זה המשכתי, הגעתי לקרן רש"י.

מירב בן ארי: מי היה מנכ"ל קרן רש"י?

מירב בן ארי: חבר הכנסת, כמו שאיילת קוראת לו, מסייה אלאלוף.

מירב בן ארי: ואז הגעתי למפלגה, וראש המפלגה שלי גם הוא גבר, משה כחלון.

מירב בן ארי: באמת, גברים משמעותיים בחיי, שגם נתנו לי הזדמנות.

מירב בן ארי: וכל הזמן אמרתי לעצמי שיש לי הרבה הערכה לגברים האלה; באמת הם שינו לי את החיים – שינו לי את החיים – גם בצבא, גם פרופ' רייכמן, גם כחלון.

מירב בן ארי: אבל עם כל זה, אני מאוד מקווה שהבת שלי, בעזרת השם, כשהיא תגיע למסגרות האלה של צבא, עבודה, היא תוכל לשאת עיניים ולראות אישה, לפחות אחת, בכל הרצף הזה של החיים.

מירב בן ארי: לראות אישה ולהעריץ אותה ולהסתכל עליה.

מירב בן ארי: ואני רוצה קודם כול להגיד לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – קודם כול להתנצל שלא הייתי, הייתי כל היום עם אלאלוף בוועדה.

מירב בן ארי: אבל את נהדרת.

מירב בן ארי: אני אתך בוועדות, את עושה דיונים חשובים, את מקדמת את האוכלוסיות הכי מוחלשות במדינת ישראל.

מירב בן ארי: אז גם להתנצל מפה, וגם להגיד לך שתמשיכי, אני אתך.

מירב בן ארי: את יודעת שלכל הסיורים – אני לא מוותרת, וכל פעילות.

מירב בן ארי: אבל באמת לברך אותך.

מירב בן ארי: לא אמרתי את זה בתחילת דברי כי הייתי חייבת לעשות את החיבור, אבל בהחלט כל הכבוד ותמשיכי בעבודה.

מירב בן ארי: אתם יודעים, קראתי ביומיים האחרונים, בטח גם קראת, היו הרופאות, והמדעניות ב"רפאל", והיו הספורטאיות, שהייתה עליהן כתבה נהדרת, וראינו נשים באמת בכל התפקידים – ראינו את מנכ"לית "פייסבוק" שאירחה כמה נשים.

מירב בן ארי: והסתכלתי עליהן ואמרתי: וואי, מדהים, מדהים, כמה נשים.

מירב בן ארי: את יודעת, גברתי היושבת-ראש, את יושבת כאן עכשיו, זה גם נורא סמלי בעיני.

מירב בן ארי: אבל אני חייבת לומר שדווקא את הדברים שלי הייתי רוצה להקדיש לנשים שהן גיבורות אמיתיות בעיני.

מירב בן ארי: הן גיבורות והכול בסדר, אבל בעיני הגיבורות האמיתיות זו באמת אותה גננת בדואית שפגשנו בסיור, שלמרות כבלי המסורת והמשפחה הולכת ועובדת; וזו נג'אח הדרוזית שפגשתי בפקיעין, שלבת שלה יש צליאק – ואף אחד בכפר בכלל לא יודע מה זה צליאק, זה לא כמו אצלנו שכולם יודעים – והיא פתחה מאפייה מיוחדת בשבילה; ואני רוצה גם להגיד לעמית, הטרנסג'נדרית שלי, שגם את הכרת, שמגדלת ארבעה ילדים ומתמודדת עם קשיים לא פשוטים, כמו שהיא קוראת להם, דובים: מגדלת ארבעה ילדים כאישה כבר, למרות שפעם היא הייתה גבר.

מירב בן ארי: ואני רוצה גם להגיד לאם החרדית – ואפרופו, מלכיאלי, אני לא חושבת שזה צריך להיות: החרדים והדתיים וכולם, אנחנו חלק מפסיפס של נשים גיבורות.

מירב בן ארי: אותה אם חרדית שפגשתי מגדלת עשרה ילדים וגם הולכת לעבוד.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אתה יודע, כל הזמן יש לי את הקושי, ואני אומרת לעצמי: אני, בעזרת השם, אגיע עם ילדה אחת, אבל עשרה ילדים – והיא עוד הולכת ועובדת ומרוויחה, נכון, לא מספיק, אבל גם היא גיבורה בעיני.

מירב בן ארי: ואתה יודע, פגשתי את אותה צעירה יוצאת אתיופיה חסרת בית שגדלה בפנימייה והגיעה לצבא, הייתה חיילת בודדה, והיום היא שוכרת דירה – היא גם גיבורה בעיני, כי כל אותן נשים כאלה הן חלק מפסיפס מורכב.

מירב בן ארי: יש לי כאן עוד מלא דוגמאות לנשים, גברתי היושבת-ראש, שלא רק סודקות את תקרת הזכוכית, כי אולי הן עוד לא הגיעו לשם – כי לצערי הן עוד שקועות קצת עמוק בבטון של החברה שלנו; אנחנו כחברה חייבות לתת להן את ההזדמנות – לא לנפץ, פשוט לצאת מעומק הבטון שהן נמצאות בו ולהצליח, בניגוד לחברה, לדת, למסורת, וכל הדברים שלפעמים קצת מושכים אותן אחורה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי, והייתי אומרת, לעוד מישהי שהיא בן ארי – זה שתי נשים שהיו כרגע כאן.

טלי פלוסקוב: אנחנו עכשיו מתחילים בתשובתה של הממשלה, וראשונה אני מזמינה את סגנית השר ציפי חוטובלי, סגנית שר החוץ – בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: חברי וחברותי חברי הכנסת, זה יום מיוחד במינו, יום האישה הבין-לאומי.

ציפי חוטובלי: גם אני אפתח אותו בהכרת תודה.

ציפי חוטובלי: גם אני רוצה להכיר תודה לאימא שלי הנפלאה, רוסיקו חוטובלי, שכל מי שמכיר אותה יודע שהיא באמת יכלה להיות ראש ממשלה.

ציפי חוטובלי: אני מתרגשת על הזכות הזאת לשרת בכנסת ישראל בזכות התמיכה הנפלאה ממנה; בשעה הזאת, כשרוב האימהות הולכות ומוציאות את ילדיהן מהגנים, אימא שלי היה זאת שהתנדבה להיות חצי אימא במשרה מלאה, אומנם כסבתא, אבל היא עושה את זה באהבה נורא גדולה, והיא בשבילי מקור השראה לאורך כל הדרך, כמי שלימדה אותי שאישה יכולה לשאוף להיות כל דבר, בכל תחום, בלי שזה סותר לא את החיים הרוחניים ולא את החיים בעולמות ההשפעה כאן, במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: אחרי התודה הזאת אני חייבת לומר משהו מפתיע.

ציפי חוטובלי: השנה בחרתי לעשות סקר בקרב נשות ישראל ולשאול אותן מה הן רוצות.

ציפי חוטובלי: בדרך כלל ביום הזה אנחנו מדברות על כל הדברים שהיינו רוצות עבורן, אבל כנבחרת ציבור אני חושבת שזה חשוב גם להקשיב להן, לשאול אותן: מה הייתן רוצות שנעשה עבורכן כאן, בבית-המחוקקים?

ציפי חוטובלי: הייתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ואני מברכת את יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה הנוכחית.

ציפי חוטובלי: אני רואה בזווית העין את דלית, מנהלת הוועדה המיתולוגית, ואני אומרת לעצמי: כמה פעמים דיברנו על הסוגיה של השוויון בשכר, ודיברנו על סוגיות, באמת, של ייצוג שווה במערכת הפוליטית; אבל כשאתה מציב בפני נשים את השאלה: מה אתן רוצות, ובסקר ברשתות החברתיות, באמת, כל מי שרצתה, יכלה והצביעה, התוצאות היו מאוד מפתיעות.

ציפי חוטובלי: במקום הראשון לא רק שלא היה הייצוג הפוליטי – הייצוג הפוליטי זכה למקום האחרון; במקום הראשון בחרו נשות ישראל, לפחות אלה שהצביעו בסקר אצלי, שהן רוצות יותר שעות פנאי עם הילדים ופחות שעות עבודה.

ציפי חוטובלי: במקום השני הצביעו אותן נשים שהן רוצות שוויון בין המינים.

ציפי חוטובלי: במקום השלישי דיברנו על מימון מסגרות חינוך לגיל הרך, שזה מאבק מאוד מאוד חשוב שהכנסת הזו מנהלת הרבה מאוד שנים, וגם לי הייתה הזכות לקחת בו חלק.

ציפי חוטובלי: ורק בסוף, כמו שאמרתי, החיים הפוליטיים.

ציפי חוטובלי: זה מאוד מעניין, כי מה אנחנו תמיד אומרים?

ציפי חוטובלי: קודם כול ניאבק על השוויון בשכר.

ציפי חוטובלי: נדבר על האפשרות להוריד את יוקר המחיה.

ציפי חוטובלי: אנחנו בכלל לא מדברים על איכות החיים.

ציפי חוטובלי: משפחה ישראלית היא משפחה ייחודית במערב.

ציפי חוטובלי: האישה הישראלית היא האישה עם הכי הרבה ילדים במערב, לא רק במגזרים שידועים בריבוי הילדים, כמו המגזר הדתי-לאומי והחרדי, אלא באמת, גם האישה החילונית בישראל, יש לה שלושה ילדים.

ציפי חוטובלי: זה דבר מאוד חריג ונדיר במערב.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שעל זה לא מדברים.

ציפי חוטובלי: לא – על הזכות להיות הורה, על זה כולם מדברים; על הזכות להיות הורה בפועל.

ציפי חוטובלי: כי מה קורה לנו, בעצם?

ציפי חוטובלי: שעות העבודה ושעות הלימודים הן לא בהלימה.

ציפי חוטובלי: החופשות של הילדים והחופשות של ההורים הן לא בהלימה.

ציפי חוטובלי: הילד או הילדה מסיימים את גן-הילדים ב-16:00, ובמערכת החינוך הפורמלית, מכיתה א', ב-13:00 או ב-14:00.

ציפי חוטובלי: מה קורה בפער שבין השעה שבה הילדים מסיימים את שעות החינוך הפורמלי, לבין השעה שבה הורים חוזרים היום מהעבודה – 20:00, 21:00, יש היום משרות בהיי-טק ובעריכת-דין שאנשים גם מגיעים הביתה ב-22:00.

ציפי חוטובלי: מתי מתקיימות הפעילויות של שעות המליאה?

ציפי חוטובלי: הבניין הזה, איך הוא יכול לשנות את עצמו כדי להתאים את עצמו לעולם שבו הורים רוצים גם לנהל חיי משפחה?

ציפי חוטובלי: אני חושבת שזה האתגר האמיתי.

ציפי חוטובלי: צריך להקשיב לקול הזה שעולה מלמטה, מהשטח, מהנשים, ולשאוף לשוק עבודה שמאפשר גם לגברים וגם לנשים שהם הורים לראות את ילדיהם בשעות שבהן ילדים פעילים, שזה בין 16:00 ל-20:00 – ואם מדובר בילדים של פוליטיקאים, כנראה זה גם 21:00 ו-22:00.

מירב בן ארי: יש לי פה מקום לאופטימיות.

ציפי חוטובלי: הנקודה החשובה בעיני היא קודם כול לדבר על "משרות הורים", ולא על "משרות אימהות", כי כשהופכים את האישה למי שנשארת מאחור בתקופה שבה היא מגדלת ילדים, הופכים את זה לבעיה של נשים; וילדים הם לא בעיה, ובטח לא של נשים.

ציפי חוטובלי: ילדים הם ברכה של כל החברה שלנו.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך משהו באופן אישי, מירב.

ציפי חוטובלי: כשאני הגעתי לבית הזה לפני שמונה שנים ישבתי בוועדת האתיקה של הכנסת ושלי יחימוביץ הייתה היושבת-ראש.

ציפי חוטובלי: לראשונה הגיעה לפתחנו השאלה מה קורה כשחברת כנסת יוצאת לחופשת לידה.

ציפי חוטובלי: מעולם, בתולדות מדינת ישראל, 60 שנה לא יצאה חברת כנסת נבחרת ציבור לחופשת לידה.

ציפי חוטובלי: היועץ המשפטי של הכנסת אמר: נבחרי ציבור, אין להם חופשת לידה, אי-אפשר להחליף אותם.

ציפי חוטובלי: אז אני מקווה שעוד אנשים חושבים שקשה להחליף אותנו, למרות שאנחנו מתחלפים, ופשוט ניסינו בכל דרך אפשרית לאפשר לחברת הכנסת בזמנו אנסטסיה מיכאלי לצאת לחופשת לידה, והיא הייתה הראשונה.

ציפי חוטובלי: מאז, שש נשים – אני רואה את אורלי, ואני רואה את גילה, אני עצמי ילדתי כאן שתי בנות.

ציפי חוטובלי: באמת, היו עוד חברות כנסת שילדו.

ציפי חוטובלי: את, בדרך – ואני מברכת אותך מכל הלב שתהיה לך לידה קלה וחזרה לכאן בקלות, זה לא פחות מאתגר.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שהשינויים בבית-המחוקקים – אני רואה יותר ויותר אבות צעירים שאכפת להם לראות את הילדים שלהם, כמו שאמר חבר הכנסת פורר, והדברים האלה צריכים לפעם בבניין הזה.

ציפי חוטובלי: פניתי ליושב-ראש הכנסת בשבוע שעבר.

ציפי חוטובלי: יולי אדלשטיין, מעבר לעובדה שהוא באמת יושב-ראש כנסת נפלא, הוא גם פמיניסט, וכשאני ילדתי את בתי הראשונה הוא אפשר לי להפוך את הלשכה שלי לחדר תינוקת ולהביא לשם מטפלת בשביל להמשיך את חופשת הלידה מהכנסת.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לכם שדנו ביחד בשאלה איך מתאימים את שעות העבודה של הכנסת לשעות עבודה של משרה רגילה; לא משרה שהיא משרה שנייה, כמו שהבית הזה התחיל.

ציפי חוטובלי: איך הבית הזה התחיל?

ציפי חוטובלי: כמקום לגברים שבאים אחרי שעות העבודה הפורמליות לעשות פעילות ציבורית, כמשרה שנייה.

ציפי חוטובלי: מאז ביטלו את היכולת של חברי הכנסת לעבוד בעוד עבודה, אבל הבניין הזה ממשיך להתקיים בשעות דיונים ארוכות לתוך הלילה, מ-16:00.

ציפי חוטובלי: אז פתחנו את זה לדיון ואני כבר מזמינה את חברותי חברות הכנסת להציע הצעות איך לייעל את שעות הדיונים בכנסת כדי שבסוף נגיע למספר שווה של חברים וחברות בכנסת.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהמהפכה הבאה היא המהפכה בשוק העבודה, התאמה של שעות העבודה ליכולת לקיים חיי משפחה.

ציפי חוטובלי: ובינתיים, ברכות לכל חברותי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגנית השר ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת להזמין את השרה לשוויון חברתי, חברת הכנסת גילה גמליאל, שעושה לא מעט למען נשים.

גילה גמליאל: כבוד היושבת-ראש, חברות הכנסת, חברי הכנסת, כל מי שהגיעו לכאן היום, ראשית אני רוצה לברך את מי שהעלו את הנושאים שעל סדר-היום ביום שלאורך כל היום מציינים אותו בכנסת.

גילה גמליאל: יום האישה הבין-לאומי זה יום שמבחינתנו הוא יום חג עבור הנשים.

גילה גמליאל: ביום הזה אנחנו בוחנות ובוחנים איך התקדמנו, מה יש עוד לעשות על מנת להתקדם.

גילה גמליאל: הראייה היא ראייה יותר אופטימית, עם הצבת יעדים מובנים, ורוצים ורוצות כולנו לראות איך התקדמנו.

גילה גמליאל: סגנית השר ציפי חוטובלי, בהחלט אנחנו רואות יותר ויותר גם חברות כנסת צעירות.

גילה גמליאל: אני זוכרת שכשהתמודדתי בפעם הראשונה לכנסת זה היה כשהייתי בגיל 24.

גילה גמליאל: אני זוכרת שהייתי במקום ריאלי ברשימה, וירדנה ארזי כמראיינת אמרה: מה זה, כזאת צעירה?

גילה גמליאל: אני אצטרך להביא חיתולים לכנסת.

גילה גמליאל: היא לא התכוונה לילדים, אבל לימים מסתבר שכן, היא צדקה.

גילה גמליאל: אז כן ירבו, כמה שיותר, וזה באמת מבורך.

גילה גמליאל: בעזרת השם, חברת הכנסת מירב בן ארי, לידה קלה, וכן, כמה שיותר.

גילה גמליאל: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן היום.

גילה גמליאל: תראו, בעיקרון היום הכנסת נמצאת עם מספר חברות הכנסת הגדול ביותר, אבל עדיין מצבנו לא כזה טוב.

גילה גמליאל: 33 מתוך 120 זה אחוז ממש זועק לשמים לשינוי, אבל כשאני רואה את העתיד אני די נמצאת בסיטואציה שבה, גברתי היושב-ראש, אני לא רואה בראייה אופטימית את העתיד של הייצוג של הנשים פה, בבית הזה.

גילה גמליאל: הסיבה היא פשוטה.

גילה גמליאל: אם אני בוחנת את זה אובייקטיבית, חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי אמרה: יש כאן סיעות בבית הזה ללא נשים.

גילה גמליאל: אבל לא רק זו הבעיה.

מרב מיכאלי: שלא מרשות לנשים.

גילה גמליאל: הבעיה היא שיש לנו כאן סיעות שהיושבי-ראש שלהן הם גברים והם ממנים את הנשים, אבל כשיש להם הזדמנות למנות לממשלה זה לא מקבל את הביטוי.

גילה גמליאל: כלומר, המצוקה שקיימת, שיותר ויותר מפלגות הן יותר עם ממונים וממונות מאשר נבחרים ונבחרות – זו בעיה דמוקרטית אקוטית בעיני גם בהיבט של הייצוג של הנשים במערכת הציבורית.

גילה גמליאל: כי אישה שנמצאת ברשימה וצריכה לחשוש מעמדת היושב-ראש שלה, שהוא גבר רוב הזמן, אז יש פה באמת מצוקה, וצריך לבחון אותה – את שינוי שיטת הממשל במדינת ישראל: מצב שבו מי שיקבע את הרשימות זה יהיה הציבור שבא להצביע.

גילה גמליאל: כאשר תהיה אפשרות שכל אזרחית ואזרח יגיעו לקלפיות ושם הם יצביעו לגבי הרשימות – אז, אני מאמינה, הסיכוי שבבית הזה יהיה רוב לנשים, או שוויון לגבי נשים, יהיה הרבה יותר, מוחלט.

גילה גמליאל: לגבי ההיבט של מה אנחנו רוצות ורצינו ומה המשרד שלי כשרה לשוויון חברתי קידם בשנה האחרונה, כבר אני שמחה לבשר שבפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל ניתנה לי הזכות כשרה לשוויון חברתי לממש את החלטת הממשלה בנושא תקציב מגדרי.

גילה גמליאל: בפעם הראשונה משרדי הממשלה הם אלו שהגישו לאן הכסף עובר, בין נשים לגברים.

גילה גמליאל: ולעתיד לבוא, היעד הבא שלנו הוא שהתקציב, יבנו אותו מלכתחילה מתוך ראייה מגדרית.

גילה גמליאל: אני גם שמחה לבשר שבהקשר הזה סגרנו עם מנכ"ל משרד הפנים ושר הפנים שאנחנו נעביר סדנה לכל הגזברים והתקציבאים ברשויות המקומיות, על מנת שגם הם, את התקציב של הרשויות המקומיות יתחילו לבחון בראייה מגדרית.

גילה גמליאל: זה שינוי דרמטי, כי הכסף מאוד מכריע ומשפיע על השוויון במדינת ישראל.

גילה גמליאל: לטעמי, זוהי אכן בשורה מאוד טובה לגבי מה שדיברתי עליו קודם, שאנחנו מתקדמות מפעם לפעם, משנה לשנה.

גילה גמליאל: אבל אין ספק שהדרך עוד ארוכה ביכולת שלנו להגיע לשוויון מלא.

גילה גמליאל: בנושא של פערי השכר – אחד המרכיבים הבעייתיים ביותר זה נושא השעות הנוספות, ונשים פחות מממשות את השעות הנוספות שלהן בעבודה.

גילה גמליאל: אז הובלנו את אותו פיילוט של ההכרה בשעות נוספות מן הבית – כלומר, עבודה מהבית תתחיל להיות מוכרת, וכאן אני מאמינה שזה יצמצם באופן חלקי את הפערים.

גילה גמליאל: בעיה נוספת זו בעיה של כוננויות.

גילה גמליאל: במרכיב השכר יש בעיה של כוננות.

גילה גמליאל: נכון להיום, ממה שלמדתי את החומר לעומקו, הכוננות זה לא משהו שנתון לשיקול דעת.

גילה גמליאל: זו בדיוק הבעיה האמיתית שקיימת במדינה: אין אסטרטגיית שכר במדינת ישראל במגזר הציבורי.

גילה גמליאל: כלומר, בגופים שיש להם יותר כוח של ועדים חזקים, השכר באופן אוטומטי הוא יותר גבוה; במקומות שבהם אין ייצוג מספק, השכר הוא נמוך.

גילה גמליאל: הכוננויות הן אותן פשרות שאנחנו שומעים תמיד שאותם ועדים מגיעים אליהן בסופו של יום, הטבות השכר, וזה מקובע בקיבעון מובנה ולא מגיע לפתחן של רוב הנשים במגזר הציבורי.

מרב מיכאלי: וכך או כך, השכר כבר 14 שנה – – –

גילה גמליאל: ההיבט הזה של הכוננויות זה דבר חדש שעלינו עליו – כתוצאה ממה?

גילה גמליאל: מהפירוט של התקציב המגדרי.

גילה גמליאל: אז רואים בדיוק איפה הבעייתיות וממה היא נובעת.

גילה גמליאל: סוגיית הכוננויות צריכה להיבחן, אני כבר דיברתי על זה עם יושבי-ראש ההסתדרות והממונה על השכר בניסיון למצוא איזשהו פתרון שייתן מענה להיבט הזה של צמצום פערי השכר.

גילה גמליאל: יש הרבה מה לעשות בהרבה מאוד מהתחומים.

גילה גמליאל: אני באמת ובתמים מאמינה שהייצוג של נשים כאן, בבית הזה, הוא קריטי, ועל כן כמה שיותר נשים צריכות גם להתמודד במקומות של המפלגות שבהן כן יש אפשרות להתמודד.

גילה גמליאל: ואני אומרת, כשאנחנו כאן – אנחנו רואות את זה, חברות הבית מכול הסיעות: כשאנחנו מאוחדות, אנחנו מובילות את השינויים בהיבט המגדרי.

גילה גמליאל: אני, כשרה לשוויון חברתי, לא רק שלא מעכבת הצעות חוק פרטיות של חברות כנסת שמציגות הצעות חוק שנוגעות לפן המגדרי, אלא אני דורשת שלא תהיה הצעת חוק ממשלתית שתעכב אלא אנחנו נקדם ונעודד ונתמוך, ואנחנו רואות את המצע המאוד-נרחב של חוקים שמתקדמים פה על מנת לקדם את הנושא של העצמת הנשים.

גילה גמליאל: אני רוצה לעדכן אתכם לגבי יום האישה הבין-לאומי.

גילה גמליאל: האו"ם, במהלך השנה האחרונה, רוצה לאמץ את העקרונות של ה-SDGs, אלה יעדי פיתוח בר-קיימא שהאו"ם מציב.

גילה גמליאל: כשבחנתי שם את ההיבטים שאותם הם הציגו והתכווננו אליהם, אנחנו נמצאות במדינת ישראל במקום מאוד מאוד מתקדם.

גילה גמליאל: מרבית הסוגיות שעלו – אנחנו כבר נתנו עליהן את המענה, ומבחינת מדינת ישראל אנחנו מאוד מאוד מתקדמות ומתקדמים בעניין הזה.

גילה גמליאל: היעדים שהם הציבו שעוסקים בשוויון המגדרי ובהעצמת נשים ונערות בעצם כוללים תתי-סעיפים כמו הפסקת כל סוגי האפליה נגד נשים ונערות.

גילה גמליאל: במדינת ישראל החקיקה בהיבט הזה מאוד מתקדמת.

גילה גמליאל: יש הרבה מה לעשות בפן של האכיפה.

גילה גמליאל: הפסקת כל סוגי האלימות נגד נשים ונערות, כולל סחר בנשים וניצול מיני – במדינת ישראל הוקמה ועדת חקירה בזמנו, שתטפל בסחר בנשים, ואני שמחה לומר שאנחנו כמעט ומיגרנו לחלוטין את בעיית הסחר בנשים במדינת ישראל.

גילה גמליאל: גם הקמת הגדר מול מצרים סייעה בכל ההיבט הזה.

גילה גמליאל: אבל יש לנו הרבה מה לטפל בנושא של האלימות נגד נשים, למרות החקיקה המתקדמת.

גילה גמליאל: וגם לפתחי – הגשתי תזכיר חוק בנושא אלימות כלכלית, קיבלנו שם הרבה הערות מהציבור ובקרוב זה יגיע לפתחה של הכנסת גם כן להצבעה וייתן גם את המענה, ולא רק זה; גם סוגיות האלימות האחרות שכן יש להן מענה חקיקתי-ענישתי במדינה.

גילה גמליאל: מיגור נישואי קטינות – אני שמחה שניתנה לי הזכות לקדם את העלאת גיל הנישואים לגיל 18 במדינת ישראל.

גילה גמליאל: מה שאני רוצה לומר, שמבחינתנו זה מחייב גם את האכיפה של העניין, לא רק פן החקיקה, ואלה דברים שאנחנו יותר ויותר דורשות בראייה כללית.

גילה גמליאל: מילת נשים – כמעט לא נתקלים בה בארץ, וזה דבר שאולי מצריך בחינה נוספת כי זה בזמנו עלה כבעיה שהחלה, לצערנו, באזור דרום הארץ, ולשמחתי אנחנו לא ממש מקבלות עוד תלונות בשיח הזה.

גילה גמליאל: ההכרה בעבודה שהיא לא משולמת ועבודה מהבית – אז כמו שאמרתי קודם, יש את הפיילוט להכרה חלקית בעבודה מן הבית, אבל צריך גם יותר ויותר לעגן את העבודה הפיזית מהבית שלא קשורה למקומות העבודה.

גילה גמליאל: כלומר, כשאני בוחנת את הנושא של נשים, אנחנו רואות שנשים, בפרק מסוים בחייהן, בחתך גילאים של כמעט כעשור, ממש יוצרות סיטואציה – השילוב של ההורות והקריירה: הרבה מאוד מהפעמים או שהן מוותרות על הקריירה בכלל או שהן מצמצמות את פעילותן להתקדמות בקריירה על מנת להוביל את השילוב.

גילה גמליאל: אז כאן אנחנו נלחמים על כמה דברים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

גילה גמליאל: אנחנו נלחמים על כמה דברים ומנסים לקדם כמה דברים, וברובם זה מקומות עבודה תומכי משפחה, שזה טוב לעסק וטוב למשפחה, על מנת לעודד את בעלי העסקים שתמומש ההורות הזאת, עבור העובדים.

גילה גמליאל: אבל לא פחות חשוב, יש את החקיקה שקידמנו כאן במהלך הקדנציה הזו, גם הסוגיות של חופשות הלידה, גם ההכרה שאנחנו מעניקים לגברים ומגלמים להם את זה ממש בהכנסה, ובעיני לא פחות חשוב – ההכרה שצריכה להיות כבר בבית הזה לגבי ביטול חזקת הגיל הרך.

גילה גמליאל: גם בהיבט של גירושין, המדינה צריכה לתפוס את ההורות השוויונית כדבר שהולך לאורך כל הדרך, ועל כן, בעיני, זה חלק מרכזי בראייה הכללית של הנושא.

גילה גמליאל: ייצוג הולם והשתתפות נשים בהנהגה בכל הרמות ובקבלת החלטות בפוליטיקה ובכלכלה, אלה דברים שאנחנו, במדינת ישראל, מהצד האחד מאוד מאוד מתקדמות – – –

איתן ברושי: יש כבר מועמדת לראש הממשלה, אז הכול בסדר.

גילה גמליאל: אני אומרת, כשאנחנו מסתכלות ומסתכלים – כן ירבו.

גילה גמליאל: הייתה לנו ראש ממשלה במדינת ישראל.

גילה גמליאל: יש לנו – – –

איתן ברושי: ראיתי שאיילת הודיעה שהיא תתמודד, כל הכבוד.

גילה גמליאל: כן ירבו.

גילה גמליאל: הלוואי ונשמע שהרבה מאוד נשים מתמודדות, זה דבר מבורך.

גילה גמליאל: אני בעד שכמה שיותר נשים יתמודדו, גם לכנסת, גם על עמדות מפתח, גם על הנהגת המדינה.

גילה גמליאל: זה דבר שהוא דבר נכון וטוב למדינה דמוקרטית וזה דבר שלא צריך להיות מופתעים ממנו אלא צריך לעודד אותו וכמה שיותר.

גילה גמליאל: אני אומרת – – –

טלי פלוסקוב: גברתי השרה, אנחנו צריכים לסכם.

גילה גמליאל: אני במשפט סיום.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את הוועדה לקידום מעמד האישה, שהיום התקיים בה דיון מאוד מקצועי בעניין נשים בחברה הערבית.

גילה גמליאל: קידמנו בהצעה, החלטת הממשלה על שילוב האוכלוסייה של המיעוטים בישראל, ממש מענה ייעודי לשילובן של נשים ערביות.

גילה גמליאל: הצבנו גם יעד אסטרטגי של 42% בתום החומש הקרוב, עוד ארבע שנים כבר, כי עברה שנה בתוך התוכנית, וכולי תקווה שגם כאן, ואני מאמינה, נראה תוצאות מבורכות.

גילה גמליאל: אז שיהיה לכולנו יום אישה בין-לאומי שמח.

גילה גמליאל: אנחנו מתקדמות אבל אין ספק שצריך להאיץ את הקצב ולשלב כמה שיותר זרועות על מנת להגיע למצב המיוחל: נשים חרדיות, ערביות, מכל המגוון הרחב של הקשת היפה שקיימת במדינת ישראל, בשוויון חברתי ובשוויון מגדרי.

גילה גמליאל: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה לשוויון חברתי, חברת הכנסת גילה גמליאל.

טלי פלוסקוב: גברתי השרה, אני מבינה שאת מציעה להסתפק בתשובתך.

טלי פלוסקוב: האם חברי הכנסת שדיברו כאן, כולם מסכימים לכך?

טלי פלוסקוב: אני רואה תשובה חיובית, לכן אנחנו מסתפקים – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא צריך להצביע.

טלי פלוסקוב: אם כולם מסכימים להסתפק בתשובתה של השרה, אין צורך בהצבעה.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורים) (מס' 29), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 20) (הגנה על עובדים זרים), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 34) (תגמולים לנפגעי פעולות איבה שהתרחשו מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת חיים ילין ודוד ביטן.

נאזם בדר: החלטת הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות), בסעיפים מהצעת חוק ההסדרים ובהצעות חוק בעניין תקופת לידה והורות, בדבר פיצול הצעת חוק רפורמה בתקופת הלידה וההורות (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017; החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול חלק שפוצל מהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ציון 75 שנים לטביעת האונייה "סטרומה" ולפוגרום ביאשי

טלי פלוסקוב: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לציון 75 שנים לטביעת האונייה "סטרומה" ולפוגרום ביאשי, מס' 6554, 6564.

טלי פלוסקוב: האנייה טובעה בלב ים בפברואר 1942 כשעל סיפונה 768 מיהודי רומניה, ניצולי השואה, גברים, נשים וגם 103 ילדים.

טלי פלוסקוב: עמם נספו גם עשרה אנשי צוות.

טלי פלוסקוב: הטרגדיה של "סטרומה" וגורלם של מאות נוסעיה היא המחשה למר גורלם של היהודים באירופה באותה תקופה, בצל השואה, שנאלצו לברוח מאימת המשטר הפאשיסטי בדרך לא דרך אבל כעם בלי בית, שלא היה רצוי בשום מקום.

טלי פלוסקוב: האונייה לא הגיעה ליעדה המתוכנן, איסטנבול.

טלי פלוסקוב: היא גורשה ונגררה ללב ים בלי מזון, ולבסוף טובעה בידי צוללת סובייטית.

טלי פלוסקוב: האונייה הרעועה שקעה במהרה למצולות, ורק אדם אחד הצליח להינצל: דוד סטוליאר, שלימים לחם בצבא הבריטי, בהגנה ובמלחמת השחרור, ניהל עסקים ברחבי העולם ונפטר לפני כשלוש שנים, בן 91.

טלי פלוסקוב: אנחנו מציינים היום גם אירוע אחר שהתרחש ברומניה, לפני "סטרומה", ובמידה רבה השפיע על יהודי רומניה לעזוב בכל מחיר.

טלי פלוסקוב: זהו הפוגרום האכזרי שהתרחש בעיר יאשי, שבמהלכו נרצחו למעלה מ-14,000 יהודי העיר בהוראת שליט רומניה, בידי חיילי הצבא הרומני ובסיוע כוחות גרמניים.

טלי פלוסקוב: רבים אחרים הוכו, עונו והושפלו.

טלי פלוסקוב: בתים ועסקים נבזזו ונהרסו.

טלי פלוסקוב: משפחות שלמות נורו למוות בבתיהן.

טלי פלוסקוב: אלפים גורשו ברכבות מסע, רבים מהם מתו כבר בקרונות הצפופים והחנוקים.

טלי פלוסקוב: פוגרום יאשי הוא אחת מנקודות השפל המשמעותיות של שואת יהודי אירופה, והיה אחד האירועים הקשים שנתן את האות לתחילת רצח העם היהודי.

טלי פלוסקוב: שני אירועים אלו חקוקים היטב בזיכרון הציבורי שלנו גם כיום ומהווים תמרורי אזהרה ותזכורות חשובות לכך שעם שאין לו קרקע משלו תחת רגליו הופך עד מהרה למרמס ולטרף קל, בוודאי כשמדובר בעם היהודי, שתמיד היה מטרה ראשונה וקורבן לשנאה.

טלי פלוסקוב: גילויי האנטישמיות מהסוג שאנחנו רואים גם כיום הפכו בימים של טרם מדינת ישראל מהר מאוד לקשים בהרבה: להתעמרות, לאלימות ולטבח אכזרי וגזעני – בלי שהייתה לנו, כאומה, יכולת של ממש להתמודד אתה.

טלי פלוסקוב: תודה לאל, לא עוד, ובעזרת השם, לעולם לא עוד.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת אילן גילאון להמשך הדיון בנושא.

טלי פלוסקוב: אגב, העיר יאשי זו עיר שאנחנו אומרים שמאוד קרובה לעיר שנולדתי בה, מולדובה, במדינת מולדובה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שבדרך לישראל עברנו דרכה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, גם אני נולדתי במולדובה.

אילן גילאון: גברתי, אני באמת נרגש מאוד לארח – ובעצם זו סגירת מעגל – את כבוד ראש עיריית יאש, כך יש לומר, יאש.

טלי פלוסקוב: אנחנו אמרנו יאסי בזמנו, נכון?

אילן גילאון: אצלנו אומרים יאש.

אילן גילאון: כבוד ראש העיר מיכאי קיריקה, סגן ראש העיר – – –

טלי פלוסקוב: אפשר באמת לברך את ראש עיריית יאש פה אצלנו.

טלי פלוסקוב: (מחיאות כפיים)

אילן גילאון: את חרבג'יו גבריאל וסילי, זה סגן ראש העירייה.

אילן גילאון: את נציגת השגרירות אדינה קנדראה.

אילן גילאון: את הרב יוסף וסרמן, חברנו הטוב, מחולל מצעד החיים בדורוחוי ויאש, ואת כל חברי הטובים, שאני רואה אותם ביציע, שהמתינו בסבלנות רבה, ואני מודה לכם על כך, לאירוע הנוכחי, שאנחנו מציינים כאן.

אילן גילאון: אני מוכרח לומר, גברתי, שזה אירוע מרגש ביותר כי אנחנו, 76 שנים אחרי, בעצם סוגרים מעגל עם ראש עיריית יאש; אותה עירייה שהייתה לה אחריות מכרעת לגבי הפוגרום הגדול בעיר יאש, בירת מולדובה בצד שאני נולדתי בו.

אילן גילאון: הפוגרום התרחש ב-29 ביוני 1941.

אילן גילאון: "פוגרום", כידוע לך, בא מהמילה השמדה, הרס.

אילן גילאון: הסכם ריבנטרופ-מולוטוב העביר שטחים לידי הרוסים והאוקראינים בבסרביה, ובצפון טרנסילבניה – לידי ההונגרים.

אילן גילאון: המלך הוגלה, ובנו בן ה-19 הומלך במקומו, כשלמעשה השלטון היה בידי הגנרל אנטונסקו, הרודן הפאשיסט באותה תקופה.

אילן גילאון: אנשי דת ולאומנים רומנים שברחו מפני הרוסים האשימו את היהודים ששיתפו פעולה עם הקומוניסטים וטבחו בנוצרים הרומנים.

אילן גילאון: הפרת ההסכם וההתקפה על ברית-המועצות הביאו את גרמניה לכבוש שטחים שנמסרו לרוסים ב-1941.

אילן גילאון: תוך מספר ימים, תחת שלטון צבאי גרמני, הוציא אנטונסקו פקודה לגרש ולנקות את העיר יאש מהיהודים, ובמידה שתהיה התנגדות בנשק חם, יש לירות ולהשמיד את המתנגדים.

אילן גילאון: יהודי יאש הרגישו בפעילות הרוחשת סביבם, חברים נוצרים התריעו שעומדים לפגוע בהם, אינטלקטואלים ואנשי רוח עזבו את העיר, מחשש לעצמם וגם כי לא ירצו לקחת חלק במעמד ובמתרחש.

אילן גילאון: נוצרים סימנו את בתיהם, גברתי, בצלבים, כדי לסמן את הרכוש.

אילן גילאון: היהודים הואשמו באופן גלוי כי הם אחראים להפצצות הסובייטיות מהאוויר.

אילן גילאון: צעירים יהודים גויסו לחפור בורות גדולים בבית-הקברות היהודי.

אילן גילאון: מפקדים במשטרה ובצבא הפיצו ידיעות כי היהודים עוזרים להפצצות וליריות בתוך העיר.

אילן גילאון: הפוגרום ביאש היה דומה לזה שנערך שנה קודם בדורוחוי.

אילן גילאון: ההבדל המשמעותי בין שני הפוגרומים היה בהיקף המספרי ובשיתוף הפעולה של האוכלוסייה האזרחית: הם הובילו את הצבא והמשטרה אל מגורי היהודים, למקלטים שבהם הסתתרו היהודים.

אילן גילאון: המשמר הקומוניסטי הרומני הכחיש במשך שנים את היקף ההשתתפות של האוכלוסייה הרומנית האזרחית והאשים את הצבא הפאשיסטי הרומני והגרמני בטבח של יהודי יאש.

אילן גילאון: היהודים שהובלו לחצר ה"קסטורה" נשדדו והוכו על-ידי השוטרים, גם הצבא הגרמני שיתף פעולה.

אילן גילאון: הרצח ההמוני בוצע באלות ובגרזנים, נשק ההמון.

אילן גילאון: זה היה נשק ההמון.

אילן גילאון: אלו שלא נרצחו בדרך הובלו לתחנת הרכבת, הועלו על רכבת המוות.

אילן גילאון: בגלל הדוחק אלפים נחנקו למוות.

אילן גילאון: בפרעות יאש נספו, גברתי, 15,000 איש.

אילן גילאון: ככל שחוקרים את השמדת יהודי אירופה בתקופת השואה עולות שאלות מטרידות לגבי שיתוף הפעולה של האוכלוסייה האזרחית המקומית, עוד לפני שנתבקשו או נצטוו, וחדוות ההרג של השכנים – החבר לעבודה, השותף לעסקים, הרופא, המורה.

אילן גילאון: מה גורם לאדם רגיל ונורמטיבי להפוך לרוצח?

אילן גילאון: האם הדבר הזה יכול להתרחש בנסיבות כאלה בכל מקום אחר?

אילן גילאון: אני אומר לך, גברתי: כן.

אילן גילאון: פעם הסיתו נגד היהודים במה שנהוג לכנות "עלילות דם".

אילן גילאון: מהי בעצם עלילות דם?

אילן גילאון: בהוויה האקטואלית זה בדיוק ה-fake news: זה להסית ולהצית ולפלג ולהפריד ולהפחיד.

אילן גילאון: זאת השיטה.

אילן גילאון: ולכן, אני לא יכול לסיים את הנאום הזה, גברתי, אלא בציטוט של חנה ארנדט מתוך הספר "אייכמן בירושלים": "האמת העצובה היא שרוב מעשי הרשע נעשים בידי אנשים שמעולם לא החליטו במודע להיות טובים או רעים".

אילן גילאון: הדבר החשוב ביותר, גברתי, זה הלקח.

אילן גילאון: סגירת המעגל הזה עם ראש עיריית יאש כאן היא אג'נדה של חיים עבורנו – עבור המדינה שלנו, עבור הקהילה הקטנה שלי, שאני כל כך גאה להשתייך אליה; וצריך להיזהר שדברים כאלה לא יקרו בנסיבות אחרות ובמקומות אחרים.

אילן גילאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: מאוד קשה לא להסכים למילים שלך, זה ברור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הערה לפני הדברים, הסעיפים – גברתי היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: כן, כן.

איתן ברושי: – – ונשיאות הכנסת: הסעיפים החשובים שדנים בהם ביום שלישי הם בסתירה לריקנות של הכנסת.

איתן ברושי: אולי תשקלו אם זה נכון לנהל את ימי שלישי כפי שהם מתנהלים, וזו לא הפעם הראשונה.

איתן ברושי: הכנסת מציינת היום, בצער רב, 75 שנים לטביעתה של אוניית המעפילים "סטרומה".

איתן ברושי: אני מצטט: "מוקדם בבוקר צוללת סובייטית ירתה עלינו טורפדו.

איתן ברושי: הספינה התאיידה מסביבי, מייד נהרגו כ-500 נוסעים.

איתן ברושי: אני הוטחתי אל הים עם כמה מאות אחרים.

איתן ברושי: במשך 36 השעות הבאות אף אחד לא בא לעזרתנו.

איתן ברושי: כולם מתו.

איתן ברושי: כולם, חוץ ממני".

איתן ברושי: כך מתאר דוד סטוליאר, הניצול היחיד מ-769 הפליטים שעלו על האנייה בדרכם להימלט מהשלטון הפאשיסטי ברומניה.

איתן ברושי: השבוע לפני 75 שנים טבעה אוניית המעפילים הרומנית "סטרומה".

איתן ברושי: הטביעה הייתה האסון הימי הגדול ביותר בתולדות מפעל ההעפלה והאסון הימי האזרחי הכבד ביותר במלחמת העולם השנייה.

איתן ברושי: בדצמבר 1941 עלו בנמל קונסטנצה שברומניה 769 פליטים יהודים שניסו להימלט מרומניה הפאשיסטית על סיפונה של אסדה ישנה להובלת בקר, ששמה היה "סטרומה", כדי להעפיל לארץ-ישראל.

איתן ברושי: "סטרומה" הייתה אונייה בולגרית שנבנתה בשנת 1867 בניוקאסל אנגליה כספינת נהר, ורוב הפלגותיה היו בעיקר בדנובה.

איתן ברושי: הצפיפות בספינה הייתה קשה, ולא היו בה אמצעי תברואה ובטיחות.

איתן ברושי: האונייה יצאה לדרכה כחצי שנה אחרי ראשית הטבח ביהודי בוקובינה ובסרביה, בעת שהקהילה היהודית ברומניה חיפשה דרכים להתמודד עם המציאות החדשה.

איתן ברושי: האונייה הגיעה לאיסטנבול שבטורקיה לאחר שחוותה כמה תקלות חמורות במנוע כלי השיט.

איתן ברושי: השלטונות הטורקיים לא התירו לה לעגון מחשש כי נוסעיה יישארו בטורקיה לאחר ששלטון המנדט הבריטי יסרב לאפשר את כניסתם לארץ-ישראל.

איתן ברושי: עשרה שבועות היו המעפילים כלואים בספינה באזור המיועד לאוניות בבידוד, ומצבם הלך והחמיר.

איתן ברושי: הם ניסו לתקן את הספינה להמשך ההפלגה אך נתקלו בקשיים רבים.

איתן ברושי: נעשו מאמצים רבים לשכנע את הבריטים להתיר את כניסתם של העולים לארץ-ישראל על חשבון מכסת העלייה המותרת, אך לשווא.

איתן ברושי: ממשלת טורקיה דחתה בתוקף את הבקשה להעביר את העולים, עד שתוסדר עלייתם, למחנה זמני שימומן בידי ארגונים יהודיים.

איתן ברושי: כאמור, במשך 70 יום שהתה האונייה בנמל איסטנבול כשהנוסעים סובלים מתנאי מחיה קשים.

איתן ברושי: לבסוף נואשו הטורקים מהניסיון למצוא פתרון מוסכם, וב-23 בפברואר 1942 נגררה האונייה אל מחוץ לנמל לעבר הים השחור.

איתן ברושי: בבוקר שלמחרת, בזמן שהאונייה נסחפה אל לב ים משום שהמנוע שלה עדיין היה משותק, ירתה לעברה צוללת רוסית, טורפדו שפגע בה וגרם לשקיעתה.

איתן ברושי: כל נוסעי האונייה, ובהם 103 ילדים, טבעו או קפאו למוות, למעט ניצול אחד בשם דוד סטוליאר, שהלך לעולמו לפני כשלוש שנים בגיל 91.

איתן ברושי: הטבעתה של האונייה "סטרומה" נחשבת לאסון הכבד ביותר בשנות ההעפלה לארץ, ולאסון האזרחי הגדול ביותר במלחמת העולם השנייה.

איתן ברושי: גם היום ישראל היא מדינה חזקה ובית לכל יהודי בעולם.

איתן ברושי: הקהילה היהודית הגדולה נמצאת בישראל, אבל רוב היהודים עדיין לא עלו ארצה.

איתן ברושי: ועל רקע גילויי האנטישמיות בעולם כולו – שאותם אנחנו מגנים – לרבות בארצות-הברית, צריך לקרוא ליהודים לשמור על זהותם בד בבד עם חיזוק והעמקה של הזדהותם עם מדינת ישראל, לעלות לארץ-ישראל ולבנות כאן את ביתם, ובכך להבטיח את עתידה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית למען הדורות הבאים; ולהישבע ולומר פעם נוספת מכאן – ואני בהחלט רואה בזה הזדמנות לומר פעם נוספת – שלעולם, אבל לעולם לא יהיו היהודים הפקר בכל מקום ובכל זמן.

איתן ברושי: יהא זכרם של הנספים ברוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את השרה גילה גמליאל – בבקשה – להשיב על ההצעות לסדר-היום.

אלי אלאלוף: בשם הממשלה.

טלי פלוסקוב: בשם הממשלה, כמובן.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, כבוד ראש העיר של יאשי, חברי וחברות הכנסת, אנו מציינים היום כאן בכנסת ישראל יום מיוחד לציון 75 שנה לטביעתה של אוניית המעפילים "סטרומה" ולפוגרום יאשי שברומניה.

גילה גמליאל: מעל מחצית מיהודי רומניה הושפלו, עונו ונרצחו.

גילה גמליאל: השלטון ברומניה, שהיה בברית עם גרמניה הנאצית, החל לבצע רצח המוני של היהודים בתחומי שליטתו בדיוק בזמן שבו החלו הגרמנים לעשות זאת במזרח פולין, עם הפלישה לברית-המועצות בקיץ 1941.

גילה גמליאל: היהודים ברומניה היו הקהילה השלישית באירופה אחרי רוסיה ופולין, עם אוכלוסייה של 850,000 יהודים ערב מלחמת העולם השנייה.

גילה גמליאל: במהלך המלחמה הושמדה מחצית הקהילה, בעוד המחצית השנייה נשארה בחיים הודות למהלכי הצלה של ראשי הקהילה היהודית – רבנים – והמלכה הרומנייה, שאף זכתה להיות חסידת אומות העולם.

גילה גמליאל: השואה ברומניה החלה בעיר יאשי.

גילה גמליאל: מעשי הרצח והפרעות היו פרי יוזמתו של המשטר הפאשיסטי הרומני, בסיוע הצבא הגרמני.

גילה גמליאל: בפוגרום יאשי נרצחו כ-15,000 יהודים, כשליש מיהודי יאשי.

גילה גמליאל: מרביתם נרצחו במשך יומיים בלבד.

גילה גמליאל: רצח יהודי יאשי נעשה באכזריות רבה, מלווה בפרעות, שבאו לידי ביטוי במעשי ביזה בבתי יהודים, בעסקים ובמוסדות ויהודים רבים אף הוכו, עונו והושפלו.

גילה גמליאל: בנוסף לפוגרום יאשי אנו מציינים היום 75 שנה לטביעתה של האונייה "סטרומה", שגם היא יצאה מגבולותיה של רומניה.

גילה גמליאל: באונייה "סטרומה" טבעו בלב ים 769 יהודים – גברים, נשים וטף.

גילה גמליאל: סיפורה של האנייה מסמל את המאבק הנחוש של דור השואה ואת תקומתה של מדינת ישראל בארץ-ישראל.

גילה גמליאל: אדישות אומות העולם, שבאה לידי ביטוי באירוע טראומטי זה בהשלכתם של גיבורי "סטרומה" ללב ים, לא תימחק לעולם.

גילה גמליאל: זהו האסון הימי שהוא מהגדולים בהיסטוריית המלחמה, ואחד האסונות הגדולים של יהודי אירופה.

גילה גמליאל: מי שנושא באשמה לא פחות הנן מעצמות אירופה, שהכשילו באטימות לב ניסיונות הימלטות של הפליטים היהודים חסרי הישע.

גילה גמליאל: אנו כאן בכנסת ישראל, אנו בני הדור הזה, שקראנו, שמענו, הכרנו את הזוועות שעברו יהודי רומניה, אנחנו כאן היום מקבלים שליחות של עבר ושל עתיד, אחריות לזכור ולהזכיר.

גילה גמליאל: אנחנו מחויבים להעיד ולתעד.

גילה גמליאל: לניצולי השואה, הנושאים בגופם ובלבבם את צלקות התופת, אני מבקשת לומר כי אנו מרכינים את ראשינו מולכם, ניצולי השואה, בענווה.

גילה גמליאל: אתם, החיים בצל הזיכרון כל ימות השנה, אתם ראויים לחיים של כבוד במדינת ישראל.

גילה גמליאל: החברה בישראל וממשלות ישראל חייבות להבטיח לכם ולכן זאת.

גילה גמליאל: זוהי חובתנו המוסרית שתחיו בארץ-ישראל בכבוד.

גילה גמליאל: הבחירה שלכם בחיים היא המבט אל העבר והקריאה שלנו לעתיד.

גילה גמליאל: ניצולי השואה הם בעבורנו, כבוד היושבת-ראש, סמל התקומה.

גילה גמליאל: הם, שעברו את מוראות השואה ראויים לחיות את שארית ימיהם בנחת ובשלווה, כדברי הנביא זכריה: "עוד ישבו זקנים וזקנות ברחבות ירושלם, ואיש משענתו בידו מרב ימים".

גילה גמליאל: ברוב ימים, בבטחה, ברווחה ובכבוד – זה בדיוק תפקידנו, לוודא ולעשות.

גילה גמליאל: התאריך העברי של הטבעת "סטרומה" הוא ז' באדר, יום הולדתו ויום פטירתו של משה רבנו.

גילה גמליאל: מדובר בתאריך סמלי.

גילה גמליאל: משה רבנו רצה לעלות לארץ-ישראל ולא זכה להיכנס אליה, ומקום קבורתו לא נודע.

גילה גמליאל: אנשי "סטרומה", עולי "סטרומה", מעפילי "סטרומה" חתרו לארץ-ישראל ולא זכו, וכמו משה רבנו מקום קבורתם אינו נודע, אבל זכרם יהיה עמנו תמיד.

גילה גמליאל: יהי זכרם ברוך.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי השרה גילה גמליאל.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שההצעה תהיה להסתפק בתשובתה של השרה, נכון?

טלי פלוסקוב: אין פה התנגדויות.

טלי פלוסקוב: אז נסתפק בתשובתה של השרה.

טלי פלוסקוב: ציון יום האפילפסיה

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו פותחים דיון מיוחד לרגל יום האפילפסיה, הלוא היא מחלת הנפילה, הצעות לסדר-היום מס' 6561, 6271, 6516, 6530.

טלי פלוסקוב: היום מצוין ברחבי העולם בחודש זה בשם: היום הסגול הבין-לאומי.

טלי פלוסקוב: כ-80,000 ישראלים, על-פי ההערכות, סובלים ממחלה זו.

טלי פלוסקוב: היא פוגעת בחולים באופן לא צפוי וללא התראה מוקדמת, ומטבע הדברים, בשל התסמונות שלה היא גורמת לחולה אי-נעימות רבה, שכן הגוף מתנהג לפרק זמן באופן חריג.

טלי פלוסקוב: יש להזכיר כי מדובר בהפרעה נוירולוגית הגורמת מפעם לפעם לפרכוסים ולתופעות נוספות כמו אובדן הכרה וניתוק זמני מהסביבה.

טלי פלוסקוב: ההתקף גורם גם לחרדה ולאי-נוחות לסובבים, בעיקר לאלה שאינם מודעים למה שעובר על החולה ואינם יודעים כיצד להגיב.

טלי פלוסקוב: הדבר יכול לקרות, למשל – וזאת דוגמה מהמציאות – בעיצומו של כנס רב-משתתפים, כשמישהי בקהל מפרה את הדממה במהלך הרצאה תוך התקף כזה, בלתי רצוני.

טלי פלוסקוב: רוב הקהל אינו מבין מה קורה לה ומה פשר ההתנהגות המוזרה שלה, ולכן גם אינו ערוך למתן עזרה.

טלי פלוסקוב: זה קורה גם לילדים בכיתה, שעלולים ללקות בהתקפים במצבים שונים ליד חבריהם בעיצומו של יום לימודים, עם כל ההשלכות של הדבר.

טלי פלוסקוב: אגב, כמה דמויות בולטות בהיסטוריה לקו באפילפסיה: יוליוס קיסר, נפוליאון וואן-גוך.

טלי פלוסקוב: מעבר להתמודדות המורכבת עם המחלה עצמה, חוסר המודעות אליה הוא קושי נוסף שעמו מתמודדים הסובלים ממנה.

טלי פלוסקוב: רוב ההתקפים חולפים מעצמם, אבל חשוב שהציבור ידע על התופעה וכיצד להתמודד אתה.

טלי פלוסקוב: לכן טוב עשתה חברת הכנסת יוליה מלינובסקי שיזמה את הדיון המיוחד כאן בכנסת, ואם תרמנו בכך להעלאת המודעות למחלת הנפילה – היה זה שכרנו.

טלי פלוסקוב: יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חברת הכנסת יוליה מלינובסקי להביע את עמדתה בנושא.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד חמש דקות, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, גברתי השרה, מה זה אפילפסיה?

יוליה מלינובסקי: מה אנחנו יודעים על המחלה הזאת?

יוליה מלינובסקי: ואיך אנחנו כחברה רואים את האנשים שחולים במחלה הזאת?

יוליה מלינובסקי: יותר מ-80,000 בני-אדם במדינת ישראל חולים באפילפסיה, זאת אומרת 1% מהאוכלוסייה.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת שברגע נתון בכנסת יש לפחות חבר כנסת אחד שהוא חולה אפילפסיה ועוד כמה עובדי כנסת.

יוליה מלינובסקי: האם אנחנו מוכנים לקבל את זה?

יוליה מלינובסקי: מה אנחנו יודעים על המחלה הזאת?

יוליה מלינובסקי: למה למחלה הזאת יש דימוי של משהו כזה – קלון, משהו לא בסדר?

יוליה מלינובסקי: יש לזה היסטוריה ארוכת שנים, כי בהתחלה חשבו – זה לא מהיום – שיכול להיות ששדים נכנסים לגוף האדם; גם אמרו שזאת מחלה קדושה.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות ששד נכנס, ואז הנביא, ואז יש משם בשורות.

יוליה מלינובסקי: אבל המציאות היא אחרת.

יוליה מלינובסקי: זאת מחלה לכל דבר ועניין.

יוליה מלינובסקי: ואני רואה פה – אדוני שר הבריאות, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אני כל כך נרגשת שאתם שניכם מדברים פה, זקני השבט, אבל אני מבקשת מכם, תפנימו: יש לנו בעיה עם מחלת האפילפסיה, כי, ראשית, קיימים משאבים, אבל הם לא מנוצלים טוב.

יוליה מלינובסקי: למשל, בבית-חולים "סורוקה" – יש במדינת ישראל ארבעה מרכזים לאפילפסיה, שניים במרכז הארץ, אחד בירושלים ואחד בצפון.

יוליה מלינובסקי: בבית-חולים "סורוקה" אין, אדוני השר.

יוליה מלינובסקי: לכל הדרום, בית-חולים "סורוקה", אין מרכז שמטפל שאפילפסיה, ובכל בית-חולים "סורוקה" יש רופאה נוירולוגית אחת שמטפלת בילדים חולי אפילפסיה.

יוליה מלינובסקי: המצב הוא עגום.

יוליה מלינובסקי: יתרה מזאת, הקימו בבית-חולים "סורוקה" חדר מיוחד, כי חולי אפילפסיה, כדי לאבחן אותם, צריכה להיות מיטה מיוחדת עם צילומי וידיאו וצוות מיוחד.

יוליה מלינובסקי: הקימו, השקיעו, אבל בגלל שזו רק רופאה אחת והיא לא מסוגלת להפעיל את זה כל הזמן, היא מפעילה את זה פעם בשבוע.

יוליה מלינובסקי: כבר השקיעו, כבר עשו, כבר קנו את הציוד היקר הזה, ולא מנצלים את זה.

יוליה מלינובסקי: אחרי כל הדיונים שאנחנו קיימנו פה בכנסת, גם בזכות יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, שאתמול נתן לי זכות לנהל את הדיון – וגם היום בוועדת המדע, ישבתי ופשוט לא היה מה להוסיף: יש כאלה פיתוחים טכנולוגיים, הם נכנסים למצב שמתקנים גנים של חולי אפילפסיה.

יוליה מלינובסקי: אבל החומר הזה, הידע הזה, הוא מפוזר, אין מישהו שירכז את כל זה.

יוליה מלינובסקי: יש מחקרים מדהימים: נכנסים למוח, מכניסים לשם צ'יפים חשמליים כדי למנוע את ההתקפה הזאת.

יוליה מלינובסקי: הם הגיעו היום לכנסת, והייתה התגייסות מדהימה, מיטב רופאי ישראל, כולל פרופסור שכמעט לא נמצא בארץ, וזה מחזה נדיר שהוא בכלל הגיע כדי להתגייס ובעזרתנו לחשוב ביחד מה עושים.

יוליה מלינובסקי: איך אנחנו עוזרים ל-1% באוכלוסיית מדינת ישראל, יותר מ-81,000 בני-אדם, שסובלים ממחלה מאוד קשה.

יוליה מלינובסקי: אז קיימנו דיון גם בוועדת העבודה והרווחה, גם במדע, והיום היה גם כן דיון בחינוך.

יוליה מלינובסקי: הבעיות שילדים נתקלים בהן – הילדים הם עם רע, אנחנו יודעים את זה כולנו, וכשקורה התקף בתוך מערכת החינוך, כשהמורות והצוות החינוכי בעצמם מפחדים ממה שקורה, כשהמורות נכנסות להיסטריה ולדמעות, אז כמובן ילדים מגיבים לא פרופורציונלית, והמצב הוא עגום.

יוליה מלינובסקי: חוזר מנכ"ל של משרד החינוך לא עודכן מ-2001, יותר מ-15 שנה, בנושא אפילפסיה.

יוליה מלינובסקי: אבל הם נמצאים במערכות, זאת אומרת, הם לא נעלמים.

יוליה מלינובסקי: ילד חולה אפילפסיה הוא ילד רגיל לכל דבר ועניין כאשר אין לו התקף.

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת-ראש קראה פה שמות, ואני יכולה להמשיך את השמות האלו.

יוליה מלינובסקי: אנשים מתפקדים רגיל, לומדים, מביאים ילדים לעולם, מקימים משפחות, אבל כשזה קורה – זה קורה, וזה בלתי צפוי.

יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לפעול בכמה מישורים: קודם כול, בנושא ההסברה, להסביר לעם ישראל: אנחנו כביכול חברה מודרנית, כולנו עם פלאפונים, אבל באיזשהו שלב פה במוח, בתת-מודע, אנחנו מאוד פטריארכליים.

יוליה מלינובסקי: זה מפחיד לראות, והאמת, זה מחזה לא נעים.

יוליה מלינובסקי: היום הקרנו סרט, איך נראה התקף אפילפסיה.

יוליה מלינובסקי: נכון, אם אתה לא יודע מה לעשות ואיך להתמודד, זה מפחיד.

יוליה מלינובסקי: אז זו בדיוק המטרה – קודם כול, להעלות מודעות, להסביר שזו מחלה לכל דבר ועניין; זה לא מידבק, זה לא איזשהו – לא נעים, אף אחד לא אשם, ככה זה קורה.

יוליה מלינובסקי: זה יכול להיות גנטי, זה יכול להיות בגלל טראומה, בתאונת דרכים, אף אחד לא יודע למה זה קורה, אבל זה קורה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

יוליה מלינובסקי: כן, אני מסיימת.

יוליה מלינובסקי: אז בצד אחד, להעלות את המודעות.

יוליה מלינובסקי: בצד שני, אחרי כל הדיונים שראיתי, וההתגייסות המדהימה של כל הארגונים, ורופאים, ומשרד הבריאות, ביטוח לאומי, אני חושבת שאנחנו עברנו לשלב שאנחנו צריכים תוכנית לאומית לטיפול באפילפסיה, כדי לאחד את כל המשאבים, את כל משרדי הממשלה, כולל בריאות, כולל חינוך, כולל ביטוח לאומי, כולל ארגונים חברתיים כאלה או אחרים, כדי לבנות משהו ולהשתמש במה שקיים.

יוליה מלינובסקי: ויכול להיות שצריך לעשות חלוקת משאבים מחדש, כי המשאבים נמצאים, הרצון נמצא והמחלה הזאת לא תיעלם, היא תהיה פה, ל-1% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוליה מלינובסקי: אז אני מודה מאוד לכנסת, ליושב-ראש הכנסת, שהרשה – ואני חייבת לציין שזו פעם ראשונה בתולדות הכנסת שאנחנו מקיימים יום מיוחד לאפילפסיה – לקיים את הדיונים האלו, והיום לדון על זה במליאה.

יוליה מלינובסקי: ואני מקווה מאוד שאנחנו נראה, באמת נראה, בעוד חצי שנה התקדמות ונראה תוכנית לאומית לטיפול באפילפסיה.

יוליה מלינובסקי: תודה.

יוליה מלינובסקי: ואני מאוד שמחה שאדוני השר פה, וזכיתי ששמעת אותי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך, אני פעם אחת חוויתי התקף – באמת מפחיד.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, זה נשאר אתי הרבה זמן, מאוד היה קשה לי לשכוח את הרגעים האלה, כי לא ידעתי.

טלי פלוסקוב: יכול להיות שאת צודקת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חמש דקות, בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר ליצמן והשרה גילה גמליאל, לפני שנדבר על המחלה אני רוצה להודות לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי על ארגון היום הזה, שמטרתו הייתה העלאת המודעות למחלה, ואומנם היום הזה התבטא לא רק בהעלאת המודעות אלא סלל דרך לצעדים הראשונים להתייחסות חדשה למחלה וקביעת סטנדרטים חדשים כדי להוביל לשינוי משמעותי בכל ההתייחסות למחלה בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: מחלת הנפילה, מה שנקרא: כפיון, ושמה הרפואי: אפילפסיה, היא מחלה נוירולוגית כרונית שיכולה להיות בכל גיל, פוגעת קשות באיכות החיים ומשפיעה לא רק על החולה עצמו אלא על כל בני-המשפחה וכל הסובבים אותו.

עבדאללה אבו מערוף: כרופא יצא לי, לצערי, לא מעט פעמים לטפל באנשים הסובלים ממחלת הנפילה.

עבדאללה אבו מערוף: האפילפסיה הנה מחלה קשה, והגורמים לה יכולים להיות גנטיים, התפתחות לא תקינה של המוח, פגיעה במוח, אירועי מוח, גידולים שפירים או חס וחלילה, ממאירים במוח.

עבדאללה אבו מערוף: חולי האפילפסיה סובלים מהתקפים נוראיים ולא צפויים, וילדים הסובלים מהמחלה נוטים לפתח בעיות רגשיות והתנהגויות המתעוררות בשל הסטיגמה השלילית על המחלה בכלל, דבר הפוגע בילדים בחיי החברה ובבית-הספר.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן אחד המסרים העיקריים שלנו מהיום הזה, שהוא העלאת המודעות למחלה ושינוי ההתייחסות אליה לא רק מבחינה רפואית אלא גם מבחינה חברתית.

עבדאללה אבו מערוף: בישראל ישנם כ-86,000 חולי אפילפסיה, ורובם חיים באיכות חיים ירודה מאוד, לא מאוזנים תרופתית, וחלק לא קטן מהם לא מקבלים את כל הזכויות שמגיעות להם מביטוח לאומי.

עבדאללה אבו מערוף: אתמול ועדת העבודה, הרווחה והבריאות דנה בעניין, והיום דנו בוועדת המדע והטכנולוגיה, עם גדולי המומחים המובילים בתחום בארץ.

עבדאללה אבו מערוף: טוב שהדיון היה בוועדה הזו, ועדת המדע והטכנולוגיה, כי עלינו לקדם את המחקר הקשור למחלה, כדי שבסופו של דבר ייתן את המענה הנכון לטיפול במחלה – דבר שיביא תועלת רבה, גם כלכלית וגם בריאותית וייתן מענה, כך שאכן חולי האפילפסיה לא יהיו נטל כלכלי ויהיו חלק רגיל מהחברה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בישראל עדיין לא נכללות התרופות החדשניות לטיפול במחלה בסל התרופות, ועקב זה, עדיין יותר מ-30% מהחולים לא מאוזנים תרופתית.

עבדאללה אבו מערוף: התרופות החדשניות מאושרות רק לאחר טיפול בשלוש תרופות כטיפולים ראשוניים, והן תרופות שיש להן תופעות לוואי וגורמות סבל רב למטופלים.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן על משרד הבריאות לאשר את התרופות החדשות כטיפול קו ראשון, או אפילו טיפול קו שני, דבר שיחסוך סבל רב לחולים, ייתן להם איכות חיים טובה, ויפחית את מעורבות קרובי החולה בכלל, והסביבה, בחיים שלו, וזה גם דבר שאכן יחסוך למדינה בסופו של דבר.

עבדאללה אבו מערוף: כמו כן, חסרים רופאים נוירולוגים מומחים לטיפול במחלה, ועל משרד הבריאות והמועצה המדעית להכשיר רופאים נוירולוגים לטיפול במחלה ולהכין תוכנית לתת-התמחות באפילפסיה.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם בדבר הזה עדיין יש חילוקי דעות בקרב המומחים ובמועצה המדעית, אבל בכל זאת הדעה הנוטה יותר שאכן שתהיה תת-התמחות באפילפסיה.

עבדאללה אבו מערוף: ידוע שבכל הצפון בכלל, מחיפה והלאה, ואפילו יותר דרומה, ישנם רק שני רופאים נוירולוגים שמתמקדים בטיפול ובמעקב אחר חולי אפילפסיה.

עבדאללה אבו מערוף: בישראל חסרים מרכזים למעקב ולטיפול במחלה.

עבדאללה אבו מערוף: לפי מה ששמענו היום בוועדת המדע והטכנולוגיה, ישראל יכולה להיות בעמדה המובילה בעולם בכלל בטיפול במחלה ובכלל בחקר המוח, ולכן יש צורך בהשקעה בנושא, כולל בגנטיקה – דבר שיכול להבריא את החולה.

עבדאללה אבו מערוף: בשנה שעברה העלינו את הנושא ודנו על אפילפסיה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ולצערי שום דבר לא קודם בעניין.

עבדאללה אבו מערוף: על הממשלה להכין תוכנית לאומית לטיפול עתידי במחלה, כולל העלאת המודעות, ובמיוחד בבתי-הספר; הנגשת טיפול מתאים לכל החולים, כולל בפריפריה ובקרב אוכלוסיות מוחלשות; הקצאת כוח-אדם וציוד מתאים למרכזים ייעודיים שיכולים להיות לעניין של אפילפסיה; חינוך החולים ובני משפחותיהם, מורים ועובדי ציבור ומעסיקים להתייחסות הולמת למחלה ולחולים ולהימנע מדעות קודמות הקשורות למחלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן השר ליצמן יסכם לנו את הדיון.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך, אדוני.

יואב בן צור: תודה.

יואב בן צור: גברתי יושבת-ראש הישיבה, מכובדי השר, גברתי השרה, יושב-ראש ועדת העבודה הרווחה והבריאות, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך על היום החשוב הזה, שבו כנסת ישראל מציינת את יום האפילפסיה.

יואב בן צור: על-פי נתוני משרד הבריאות, השכיחות של אפילפסיה פעילה היא בערך בין חמישה לעשרה אנשים על כל 1,000 אנשים.

יואב בן צור: עד 5% מהאנשים חווים פרכוסי חום בזמן כלשהו בחייהם.

יואב בן צור: אין ספק, לצערנו, שמדובר בתופעה רחבה, ואפילו רחבה מאוד, וכהיקף התופעה, כך חשוב שתהיה רמת המודעות לתופעה.

יואב בן צור: ולכן, היום הזה, שהוא חלק מהעלאת המודעות למחלה, הוא ללא ספק יום חשוב, וצריך להגיד תודה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי, שהעלתה את הנושא.

יואב בן צור: אבל ברשותכם, כאיש חינוך לשעבר, הייתי רוצה להפנות זרקור דווקא לחולי האפילפסיה מקרב התלמידים בישראל, אבל לא אליהם ישירות אלא למעגל הקרוב להם ולחולים האחרים הנתונים בסכנת חיים – אלו ההורים לילדים עם צרכים רפואיים ייחודיים, ובהם הורים לילדים חולי אפילפסיה עם התקפים קשים.

יואב בן צור: לצערי, ואני אומר את זה בכאב, משפחות שלמות מתמוטטות ומתרסקות נפשית, פיזית וכלכלית בגלל לקות כזאת או אחרת של אחד מהילדים, לקות שמחייבת השגחה צמודה על הילד, שלעתים נתון בסכנת חיים של ממש.

יואב בן צור: לפני כשבוע אירחתי במשרדי שלוש אימהות לילדים חולי סוכרת נעורים ברמה קשה וחריגה.

יואב בן צור: הם סיפרו לי בבכי קורע לב כיצד חייהן השתנו.

יואב בן צור: לדבריהן, מאז שהילד אובחן כבעל צרכים רפואיים ייחודיים הן לא הצליחו לישון לילה אחד שלם כמו שצריך.

יואב בן צור: הן נאלצו לעזוב את מקום העבודה כדי להישאר צמודים לילד 24/7, בלי מנוחה, בלי הפסקות ובלי רגע אחד של הפוגה.

יואב בן צור: חברים, אנחנו מדברים פה על ילדים הנמצאים בסכנת חיים; על הורים שנאלצים להיות צמודים לילדים הללו כדי חלילה שלא לאבד אותם.

יואב בן צור: ואני שואל את עצמי מה אנחנו כמדינה עושים למען אותן משפחות, למען אותם הורים, שנאלצים להתמודד יום-יום עם ילד בעל צרכים מיוחדים הכרוכים בסכנת חיים.

יואב בן צור: האם אנחנו כחברה לוקחים חלק ונושאים בנטל של אותם הורים?

יואב בן צור: האם אנחנו מאפשרים לאותם הורים להמשיך בשגרת חייהם לצד הדאגה לבן או בת משפחתם?

יואב בן צור: בחוזר מנכ"ל משרד הבריאות 11/13 נקבעה זכות למלווה אישי צמוד לתלמידים עם צרכים רפואיים ייחודיים במוסדות החינוך, ובהם חולי אפילפסיה קשה.

יוליה מלינובסקי: היום יש רק 130 ילדים שזכו לסייעת.

יואב בן צור: חוזר המנכ"ל קובע שהזכות הזאת היא עד השעה 13:00 ורק מגיל שלוש.

יואב בן צור: ואני שואל כאן, חברים, עד גיל שלוש ההורים לא צריכים לחיות?

יואב בן צור: עד גיל שלוש ההורים צריכים להיות צמודים לילד?

יואב בן צור: לא לצאת לעבוד?

יואב בן צור: לא לישון, כדי שחלילה לא יקרה משהו לא טוב?

יואב בן צור: ואחרי גיל שלוש ההורים צריכים לחזור מהעבודה כבר בשעה 13:00?

יואב בן צור: אתם שמעתם על מישהו שמסיים לעבוד בשעה 13:00?

יואב בן צור: זה נשמע לכם סביר?

יואב בן צור: בימים אלה אני מנסה לטפל בעניין, קיבלתי את עידודו של שר הבריאות, ואני עכשיו אוסף את הנתונים.

יואב בן צור: אני מתכוון להגיש הצעת חוק שתסדיר מלווה אישי לכל ילד עם צרכים רפואיים ייחודיים גם מתחת לגיל שלוש, לדוגמה, ילדים חולי סוכרת נעורים מגיל אפס עד גיל שלוש – כ-130 ילדים בכל הארץ – וגם לאחר השעה 13:00, כי רק כך אנחנו נאפשר להורים להמשיך את חייהם עד כמה שניתן.

יואב בן צור: אנחנו כחברה חייבים לקחת חלק בנטל הזה.

יואב בן צור: אני מקווה שחברי חברי הכנסת, בוודאי מכובדי השר, יסייעו לי בעניין הזה, באמת, לעזור ולסייע למעגל הראשון של הילדים בעלי הצרכים הרפואיים הייחודיים, ורק כך נוכיח שאנחנו חברה בריאה ומלוכדת, שאינה זונחת אף אחד מחבריה.

יואב בן צור: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: כאמור, שר הבריאות שלנו, חבר הכנסת יעקב ליצמן, ישיב על ההצעה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האפילפסיה היא מחלה נוירולוגית שכיחה, המתבטאת בנטייה להתקפים אפילפטיים חוזרים, פרכוסים, ספונטניים.

יעקב ליצמן: שכיחות האפילפסיה באוכלוסייה נעה בין 0.5% ל-1%, והיא עלולה להופיע בכל גיל, אך השכיחות הגבוהה ביותר היא בקרב קשישים וילדים קטנים.

יעקב ליצמן: מחלת האפילפסיה, הנקראת גם מחלת הנפילה, היא מחלה המלווה את האדם מהתגלותה, כל חייו.

יעקב ליצמן: סביב מחלה זו יש אמונות, רובן טפלות, ומיתוסים, והם גורמים לאותם אנשים עם אפילפסיה להתמודדות – מלבד עם התופעות הגופניות של המחלה – עם תופעות פסיכולוגיות וחברתיות.

יעקב ליצמן: הפרכוסים גורמים לבלבול, פחד, סטיגמה ובידוד חברתי.

יעקב ליצמן: העמדה של הציבור כלפי המחלה נובעת במקרים רבים מחוסר ידע.

יעקב ליצמן: זו מחלה שנחשבה בעבר מפחידה, אך מרבית החולים, מעל 70%, זוכים לחיים רגילים ומלאים, אולם הרבה מהם תוך הסתרה וחשש שמישהו מסביבתם ידע על מחלתם, וזאת בשל הסטיגמה המלווה את המחלה.

יעקב ליצמן: אפילפסיה יכולה להיות גם מחלה חמורה המקצרת את תוחלת החיים.

יעקב ליצמן: בישראל יש מדי שנה כ-3,800 אשפוזים בגלל אפילפסיה לסוגיה, ומספר המאושפזים שהם חולים עם אפילפסיה – גם אם זו לא סיבת האשפוז, רק בנוסף – נע סביב 5,900 בשנה.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות רואה חשיבות רבה בטיפול באנשים עם אפילפסיה.

יעקב ליצמן: בשנים האחרונות הכנסנו לסל הבריאות תרופות חדשות לטיפול באפילפסיה, וכן אמצעים מיוחדים, כולל קוצבים וניתוחים לחולים עם פרכוסים בלתי נשלטים.

יעקב ליצמן: בכמה בתי-חולים יש מרכזים שלישוניים עם צוותים רב-מקצועיים המתמחים בטיפול באנשים עם אפילפסיה.

יעקב ליצמן: מטרת הטיפול – חיים ללא פרכוסים וללא תופעות לוואי – ניתנת להשגה ליותר מ-70% מהאנשים עם אפילפסיה.

יעקב ליצמן: יש מה לעשות בנושא העלאת המודעות למחלת האפילפסיה, ואני שמח על ציון יום האפילפסיה בכנסת.

יעקב ליצמן: הסטיגמה, אם קיימת, עלולה לגרום לבידוד, ומוסיפה לעול ההתמודדות עם המחלה.

יעקב ליצמן: הפגיעה החברתית יכולה להיות גדולה; לעתים עול זה גדול מהעול הגופני של המחלה.

יעקב ליצמן: בנושא החברתי, הטיפול בסטיגמה ישפר את איכות החיים של אנשים עם אפילפסיה.

יעקב ליצמן: יש לעזור להם לשאוף לחיים מלאים ופוריים, למידה, הקמת משפחה והשתלבות משמעותית בחברה.

יעקב ליצמן: בואו נשאיר את הפחדים בצד.

יעקב ליצמן: אני אמשיך לפעול עם הצוותים המקצועיים במשרדי להוביל לרפואה מיטבית לאנשים עם אפילפסיה, הן בקהילה והן בבתי-החולים במדינת ישראל, על מנת לעזור לאנשים עם אפילפסיה להשתלב באופן מיטבי בחברה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

יוליה מלינובסקי: – – –

יעקב ליצמן: שמעתי מה שאמרת.

יעקב ליצמן: אני אבדוק את זה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיפים הבאים – לסעיפי החקיקה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו רוצים בעוד חצי שנה לקיים דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה.

בצלאל סמוטריץ': אז נעלה להצבעה?

יוליה מלינובסקי: אתה מסכים?

יעקב ליצמן: כן.

יוליה מלינובסקי: כי אנחנו רוצים לראות – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נצביע על העברת הנושא להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תועבר להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/1083; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 17809, חוב' ב', עמ' 17971; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיפי החקיקה.

בצלאל סמוטריץ': סעיף ראשון: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק חבר הכנסת רועי פולקמן, בשם יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעות חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות) ובסעיפים מהצעת חוק ההסדרים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פולקמן, אדוני, בבקשה.

רועי פולקמן: תודה.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הקואליציה, גברתי השרה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק להסדר ההימורים בספורט, התשע"ז–2017.

רועי פולקמן: בח' בחשוון, 21 באוקטובר 2015, מינה שר האוצר ועדה לבחינת ייעול שוק ההימורים החוקיים ומודל הקצאת הרווחים ממנו.

רועי פולקמן: הוועדה בחנה היבטים כלכליים ופיסקליים של פעילות הגופים העוסקים בהימורים חוקיים בישראל ובדקה, בין השאר, אם ניתן לייעל את הוצאות התפעול של אותם גופים ואת מנגנוני ההקצאה.

רועי פולקמן: בדיונים בוועדה גם עלתה הסוגיה של המינון הנכון בין הימורים חוקיים להימורים לא חוקיים.

רועי פולקמן: אנחנו דנה בשאלה אם, מצד אחד, רצוי לבטל בכלל את ההימורים החוקיים, או נכון שתהיה כמות מסוימת של הימורים חוקיים.

רועי פולקמן: יותר מזה – הוועדה דנה גם באותו רעיון של מוצרים ממכרים, בדגש, בדיונים שעלו בוועדה, על מרוצי הסוסים, הקזינו, מכונות המזל; לומר, שלא כל המוצרים החוקיים, ההימורים החוקיים, הם אותו דבר.

רועי פולקמן: חוץ מזה, הוועדה נסמכה בין השאר על מסקנות צוות לבחינת ההסדרה של ההימורים החוקיים בישראל, שמונה לפי החלטת ממשלה והתבקש לבחון את ההסדרה הנדרשת למניעת השפעות שליליות של הימורים – מה שנקרא ועדת הראל, במשרד המשפטים.

רועי פולקמן: הצעת החוק באה ליישם את ההמלצות של הוועדה לבחינת ייעול שוק ההימורים החוקיים ועיקרה בהפנמת מודלים כלכליים לחלוקת רווחים מאוזנת והפחתת התמריצים לעידוד השתתפות בתוכניות הימורים חוקיים בישראל.

רועי פולקמן: יצוין כי הצעת החוק אומנם עוסקת בהסדרת פעילותה של המועצה להסדר ההימורים בספורט, היות שזו מוסדרת בחוק, אולם בד בבד נעשתה הסדרה דומה בפעילותו של מפעל הפיס, אשר פועל בכפוף להיתר שניתן לו על-ידי שר האוצר מכוח חוק העונשין.

רועי פולקמן: כמו שכולם זוכרים, מ-1 בינואר 2017 אין יותר מכונות מזל, אבל באופן כללי ההיתר הותאם.

רועי פולקמן: מוצע בהצעת החוק לחייב פעילות של ועדת ביקורת אשר תכלול שלושה חברים, ובהם עובד מדינה ונציג ציבור שימונה בהתייעצות עם גופי הספורט.

רועי פולקמן: מוצע לקבוע כי המועצה, באישור שר האוצר ושרת התרבות והספורט, תמנה מנהל כללי למועצה שתקופת כהונתו תהיה חמש שנים – קרי, קצובת כהונה – וגם למנות סגן מנהל כללי לענייני כספים, שיתמנה לפי דרישות וכישורים מקצועיים שתקבע המועצה.

רועי פולקמן: הצעת החוק מבקשת לקבוע מודל עמלות חדש שבו יוגבל סך התשלומים שמשלמת המועצה בשנה לבעלי תחנות המוכרות זכות להשתתף בתוכניות הימורים, כדי להקטין את התמריץ להגדיל את ההיקפים שמוכרים אותם זכיינים.

רועי פולקמן: קבענו כי המודל יחול באופן הדרגתי ויתחיל לפעול ב-1 בינואר 2018, עד לכניסה מלאה של המודל החדש בינואר 2019, כדי לתת לאותם זכיינים, שזה מקור פרנסתם, אפשרות להסתגל.

רועי פולקמן: במסגרת ייעול פעילות המועצה מוצע להגביל את הסכומים שתוכל המועצה להוציא על פרסום בכל שנה.

רועי פולקמן: הגבלנו את ההיקפים של הפרסום וגם קבענו סייגים לאופן הפרסום: שעות אסורות לפרסום, כדי למנוע הגעה לילדים ולמזער את החשיפה לפרסום הימורים ונזקיו.

רועי פולקמן: סעיף 8ב לחוק הסדר ההימורים בספורט עוסק בתוכניות הימורים של מפעיל זר.

רועי פולקמן: מוצע בהצעת החוק לבטל את הסעיף.

רועי פולקמן: כאן הייתה החלטה שהתקבלה באופן חפוז לפני כמה שנים ואפשרה את כניסתם של מרוצי הסוסים לישראל.

רועי פולקמן: התיקון בחוק שאתם מתבקשים להצביע עליו עכשיו בעצם מאפשר לבטל את אותו סעיף ולהפסיק את אותם מרוצי סוסים הנהוגים היום בישראל.

רועי פולקמן: הטענה היא שתוכנית זו ממכרת ביותר, ועל כן מוצע לבטל אותה.

רועי פולקמן: היות שההסכם בין המועצה למפעיל הזר מסתיים רק בשנת 2018, מוצע לקבוע הוראת מעבר ולפיה עד לביטולו המלא של הסעיף יהיה שר האוצר רשאי לבטל את התוכנית, אם מצא שטעמים של טובת הציבור דורשים זאת.

רועי פולקמן: עלויות הביטול האלה, אם יהיו, יתוקצבו בתוכנית נפרדת, שלא תפגע בתקציבים של הספורט בישראל, ותבוא לאישור ועדת הכספים של הכנסת.

רועי פולקמן: פרק נוסף בהצעה עוסק בהכללת מנגנון ואמצעי זיהוי להלבנת הון, היות שלא אחת משמשים כספי הזכיות אמצעי בידי עבריינים להלבנת הון.

רועי פולקמן: מוצע לקבוע נוהל לרישום פרטים – נוהל מקודד לפרטי המשתתף בתנאים הקבועים בהצעה.

רועי פולקמן: חברי וחברות הכנסת הנכבדים, להצעת החוק הוגשה הסתייגות אחת, ואני אבקש שהיא תידחה, ותאשרו את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

רועי פולקמן: אני רוצה לומר שזה חלק ממהלך.

רועי פולקמן: לאורך שנים רבות, גם ב"פיס" וגם ב"טוטו" הייתה רגולציה בעייתית שאפשרה כניסה של מוצרים מזיקים.

רועי פולקמן: בא שר האוצר ואמר: לא יכול להיות שתהיה אג'נדה חברתית ויחד עם זאת נאפשר הימורים ממכרים בהיקפים כאלה.

רועי פולקמן: ולא רק זה – בדגש רב יותר הם פוגעים בשכבות החלשות, סוג של מס על השכבות החלשות.

רועי פולקמן: אני אומר עוד דבר: המהלך המשלים להצעה הזאת צריך להיות הקמה של רגולטור, גוף מתמחה, שיביא את הידע, גם ביחס ל"טוטו" וגם ביחס ל"פיס", כדי להחליט איזה מוצרים אפשר להכניס, איזה הגבלות, איזה פרסומות.

רועי פולקמן: כל הדברים האלה צריכים לעבור שדרוג, אבל אנחנו עושים היום צעד חשוב בכיוון הנכון, ואני מבקש מכם לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת.

רועי פולקמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

בצלאל סמוטריץ': להצעת החוק הוגשה הסתייגות אחת בלבד, של חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ינמק אותה במשך שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן – בקשת רשות דיבור, ונצביע.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מירב בן ארי: יש לך הסתייגות?

איציק שמולי: כן, יש לי הסתייגות.

דוד ביטן: אין בעיה, נוריד אותה.

בצלאל סמוטריץ': יש לו הסתייגות, נו, הוא מנסה לנמק אותה, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

קריאה: לא, ביטן רוצה לדעת אם הוא צריך להביא – – –

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, לפני שאנמק את ההסתייגות אני רוצה לנצל את הבמה ולהגיד איזו מילה על הצעת חוק חשובה שתעלה כאן מחר.

איציק שמולי: אני מנצל את העניין שגם אתה, אדוני היושב-ראש, נמצא פה.

איציק שמולי: מחר יעלה חוק שדה דב, שאותו אנחנו מקבלים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, אדוני יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת ביטן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה עושה רעש כמו חצי מליאה.

דוד ביטן: לא, יש לי את השרה.

איציק שמולי: אני אגיד על זה רק משפט, כי אני רואה הרבה דיסאינפורמציה בעיתונות.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד מילה טובה גם לך, אדוני יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן – יא אללה, זה לא יאומן.

איילת נחמיאס ורבין: ביטן, ביטן.

דוד ביטן: מה?

איציק שמולי: אני אומר לך תודה, זה הכול.

איציק שמולי: זה הכול.

איציק שמולי: על שדה דב.

איציק שמולי: אתה יכול להמשיך לדבר.

איציק שמולי: לצערי, בחודשים האחרונים בעלי הקרקע בשדה דב העמידו אותנו במצב בלתי אפשרי, ומכריחים אותנו להכריע בין הצרכים של הפריפריה, הצרכים הכלכליים, התיירותיים, הבריאותיים – כי יש הרבה חולים שמגיעים לקבל טיפול במרכז – לבין הזכויות שלהם בקרקע.

איציק שמולי: אנחנו לא מתעקשים ולא מתכחשים לזה שלאנשים יש זכות מלאה לממש את הקניין שלהם; אנחנו רק אומרים – כפי שאמרה החלטת הממשלה המקורית, וכפי שגם קובע ההיגיון – שהדבר צריך להיעשות בצורה מדורגת ובצורה מאוזנת.

איציק שמולי: זאת אומרת שכל זמן שאין חלופה לשדה דב, אין מה לדבר על פינויו, וממילא השדה הצבאי נשאר במקום ולכן אי-אפשר להתחיל לקדם, ובטח שלא לבנות, שום מגדל ושום דבר שם.

איציק שמולי: ולכן אין שום היגיון שכל זמן שהשדה הצבאי נשאר במקום, השדה האזרחי יפונה, ותהיה פגיעה לא מידתית בתושבי הפריפריה.

איציק שמולי: ואם בשבועות האחרונים בעלי הקרקע עשו כל מאמץ כדי לגרום לנו להכריע בין הפנטהאוזים ומעגן היאכטות הפרטי שלהם לבין הצורך לשמור על הצרכים של העיר אילת והערבה, ולוודא שהחולים האונקולוגיים יוכלו להמשיך ולנחות בשדה דב, אז ברור לנו מהי הבחירה הנכונה.

איציק שמולי: וגם ברור לי שאף אחד בכנסת הזאת, ואף אחד בממשלה הזאת, לא יחתום על גזר-דין מוות לעיר אילת ולערבה.

איציק שמולי: בקיצור רב, לגבי הצעת החוק, אני אומר לכם: הצעת החוק הזאת היא אומנם מבורכת.

איציק שמולי: ההסתייגות שלי נגעה למשהו שהוא הרבה הרבה יותר רחב מהצעת החוק, וזה העובדה שהממשלה הביאה לפה הצעת חוק שהיא לא מבושלת; היא לא מבושלת מבחינה זו שכאשר מבקשים מאתנו, חברי הכנסת, להגיש הצעת חוק שיש לה עלויות תקציביות, מבקשים, לפני שאנחנו מקדמים את החוק, להגיד כמה זה עולה.

איציק שמולי: כאשר הממשלה מביאה רפורמה בסדר גודל כזה, שההשלכות התקציביות שלה עלולות להגיע ל-150–200 מיליון שקל פיצוי בגין פעילות כזאת או אחרת, אני הייתי מצפה שקודם כול יסגרו את מה שצריך לסגור עם החברה הבריטית שאותה אנחנו נצטרך לפצות פה ורק אחרי זה יביאו לפה חקיקה.

איציק שמולי: אחרת, אם הופכים את היוצרות, אנחנו עלולים למצוא את עצמנו במצב לא נעים.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד עוד מילה.

איציק שמולי: אני חושב שאפשר היה ללכת ולפעול בצורה נדיבה יותר מול הזכיינים.

איציק שמולי: אנשים פה – אני חושב שזה 2,000 או 3,000 זכיינים – איבדו את מטה לחמם, או שהוא לפחות נפגע בצורה דרמטית מאוד מאוד.

איציק שמולי: אלו אנשים שבסך הכול ביקשו להתפרנס בכבוד, ואם הממשלה יום אחד שינתה את המדיניות שלה לגבי מה שהם מוכרים, אז ראוי היה לאפשר זמן התארגנות ארוך יותר, וגם לפצות אותם בצורה נדיבה יותר.

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': הוגשו שתי בקשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: גם אני אתחיל בלברך על הצעת החוק הזאת; לא הצעת החוק, חוק, תכף יהיה חוק, וראוי, כמו שראוי היה לבטל את מכונות המשחק האלקטרוניות, שהן אסון.

מרב מיכאלי: אגב, יושב פה חברי איציק שמולי – גם לזה יש עלות גדולה מאוד.

מרב מיכאלי: זה רווח של מעל חצי מיליארד שקל בשנה למפעל הפיס.

איציק שמולי: אני לא אומר לא לבטל.

מרב מיכאלי: אבל הנזק שהן גורמות הוא לאין שיעור – – –

איציק שמולי: אני לא אומר לא לבטל, אני רק אומר אם היינו – – – יכול להיות שהיינו יכולים לבטל ב-1 בינואר 2018, זה הכול.

מרב מיכאלי: לשיטתי, כל הימור שאפשר לבטל אותו, צריך לבטל אותו, כי הוא גורם נזק בכל יום שהוא מתקיים.

מרב מיכאלי: כל סוגי ההימורים האלה, הנזק שהם גורמים בכל יום שהם מתקיימים – יושב פה חברי, חבר הכנסת אלי אלאלוף, שהיה חתום אתי על הצעת החוק לביטול מכונות המשחק של מפעל הפיס; הנזק, העלות הכלכלית שלו – ואם תרצה להסתכל אפילו רק על העלות הכלכלית שלו – היא עשרות מונים גדולה יותר מהעלות הישירה של הפיצויים שצריך לשלם לזכיין.

מרב מיכאלי: משום שהאופן שבו ההימורים האלה פשוט מחרבים חיים של אנשים, של משפחות – שאחר כך לדורות יצטרכו לשלם חובות שלא יוכלו לצאת מהם, שיהיו קבורים בחיים שהם לא יכולים לנהל אותם עם חשבונות, או עם כרטיסי אשראי, או עם הכנסה, או עם לימודים, או עם מקצועות, משום שהם לנצח יהיו רדופים על-ידי ההימורים שהם הוציאו עליהם את הכסף הזה.

מרב מיכאלי: הנזק הזה הוא גדול לאין שיעור, ועולה למדינה עשרות מונים יותר כסף.

מרב מיכאלי: ולכן, לצערי, הצעת החוק הזאת, ככל שהיא עושה שיפור, היא לא עושה מספיק שיפור; היא לא מבטלת מספיק משחקים; היא לא מגבילה מספיק הגבלות; היא לא מרסנת את הגופים שנשארים גופים שמטרתם היא לגדול, לצמוח, להכניס יותר כסף, למכור יותר משחקים, למכור יותר הימורים – ומבחינתם, אגב, בצדק, כי הם גופים כאלה, חצי-מסחריים, שאמורים כל הזמן להתייעל, כל הזמן לגדול, כל הזמן לצמוח.

מרב מיכאלי: את זה אנחנו, חברות וחברים, צריכות לשנות מהשורש.

מרב מיכאלי: יש היגיון להפעיל מפעל הימורים לאומי.

מרב מיכאלי: ממש – זה סביר.

מרב מיכאלי: לא צריך להרוג לחלוטין את המפעל הזה.

מרב מיכאלי: אבל המפעל הזה צריך להתנהל בלי שיקולי רווח; הוא צריך לכלכל את עצמו, אבל הוא לא צריך להתנהל כמו חברה מסחרית שרוצה להרוויח כמה שיותר כסף ולא משנה המחיר.

מרב מיכאלי: ויתרה מזו, חברות וחברים, אז יש הגבלות עכשיו על הפרסום.

מרב מיכאלי: אם אתן שואלות אותי, אסור לנו בכלל לפרסם הימורים.

מרב מיכאלי: זה דבר אחד שאנחנו נאפשר את צינור הקיטור הזה למי שבאמת חייבות וחייבים קצת להמר פה ושם; זה דבר אחר לגמרי לפרסם ולשדל את הציבור לבוא להמר בגלל שזה ישפר את חייהם, באופן ישיר או במשתמע.

מרב מיכאלי: ונקודה אחרונה, משום שיש לי רק חמש דקות, והנושא הזה, אפשר לדבר עליו פה ימים ארוכים: נכון, אנחנו ניהלנו מאבק כדי לשמור על זכויות הזכיינים, שבאמת, אפשר היה להבין למה הם לא האמינו שבאמת יבטלו להם את מכונות המשחק, ומצאו את עצמם מול שוקת שבורה.

מרב מיכאלי: צריך היה לדאוג להם, וטוב שדאגנו להם, וטוב שהם מקבלים פיצויים.

מרב מיכאלי: אבל – וזה כזה אבל, חברות וחברים שלי – הנפגעים, וגם קצת נפגעות, מההימורים, המכורות והמכורים, להם אנחנו צריכות וצריכים לדאוג יותר מכול, חברי יושב-ראש הקואליציה, שלא שומע.

מרב מיכאלי: להם אנחנו צריכות וצריכים לדאוג, משום שהם אלה שלקחנו להם יום אחד – cold turkey קוראות לזה – פשוט חתכנו להם יום אחד את ההתמכרות הזאת.

מרב מיכאלי: ועשינו טוב, אבל בשביל שהם לא יהיו אלה שעכשיו מפרנסים של עוד ועוד הימורים לא חוקיים, בשביל שהם לא ימצאו את עצמם מתמכרים לדברים אחרים, איומים לא פחות, אנחנו חייבות וחייבים – ויש התחייבות של האוצר להשקיע לפחות 20 מיליון שקל בתוכניות, אבל הן צריכות להיות מיושמות כאן ועכשיו – ולא כסף על המדף, 20 מיליון שקל – תוכניות שיצילו את המכורות והמכורים האלה, ואני חוזרת ואומרת: כאן ועכשיו.

מרב מיכאלי: ולזה אנחנו חייבות, חברי פולקמן, להיות מחויבות ומחויבים, ממש בכל רגע ובכל שעה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד בקשה לרשות דיבור.

טלי פלוסקוב: יואל רזבוזוב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע.

טלי פלוסקוב: לסעיפים 1–15 אין הסתייגויות.

איציק שמולי: אני מוריד את ההסתייגות.

טלי פלוסקוב: מוריד את ההסתייגויות, אז אני יכולה להצביע על כל החוק.

טלי פלוסקוב: אם ההסתייגויות הוסרו – איציק שמולי הודיע על ביטול ההסתייגות – כעת אנחנו נצביע על הצעת החוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, כולל לוחות התיקונים, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–17 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–17 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 13 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההצעה אושרה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 13 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, אושרה בקריאה שנייה וקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה, אתה יכול לברך.

רועי פולקמן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רועי פולקמן: רק להגיד תודות, וגם להגיד מילה לחברי חברי הכנסת שמולי ומיכאלי, משפט באמת על נושא מטה לחמם של אותם זכיינים.

רועי פולקמן: אז באמת אנחנו מחויבים לדיאלוג אתם, עשינו הרבה מאוד שעות אתם, ונעשה את המקסימום כדי למנוע פגיעה במטה לחמם.

רועי פולקמן: אני רוצה כמובן להודות למשרד האוצר על העבודה המאוד-מאומצת שנעשתה, כמובן בהנחיית שר האוצר, ומי שהוביל את המהלך המקצועי היו מנכ"ל המשרד שי באב"ד ואיתי טמקין מאגף תקציבים.

רועי פולקמן: אני רוצה להודות לעדנה הראל ממשרד המשפטים על העבודה החשובה מאוד, גם בוועדה שהיא עמדה בראשה.

רועי פולקמן: אני רוצה להודות לצוות מאוד מקצועי של משרד התרבות והספורט, כמובן לשרת התרבות והספורט, אבל מי שהוביל את העבודה המקצועית היה מנכ"ל משרדה יוסי שרעבי וצוותו.

רועי פולקמן: אני רוצה להודות כמובן לכל הגופים הקשורים שהיו בדיון הזה, לחברי הוועדה – כמובן חלקם יושבים כאן והיו מאוד מעורבים: גם איציק שמולי, גם מרב מיכאלי, גם דוד ביטן שהיו מאוד מעורבים בדיונים והוסיפו הרבה מאוד, ואני רוצה להודות לכם ולכל שאר חברי הוועדה; כמובן – ליועצת המשפטית של הוועדה ורד קירו-זילברמן, וכמובן לאריאלה מלכה, מנהלת הוועדה.

רועי פולקמן: נעשתה שם עבודה חשובה, מורכבת, כדי להגיע להסכמות, היו הרבה אי-הסכמות בין משרדי הממשלה.

רועי פולקמן: תודה רבה לכל העוסקים במלאכה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: כמובן, ברכות על הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/637); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 34) (תגמולים לנפגעי פעולות איבה שהתרחשו מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה, של חברי הכנסת חיים ילין ודוד ביטן.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת חיים ילין להציג את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: לידיעתכם, יש לנו הצעה שהוצמדה להצעת חוק הזאת, ויציג אותה אחר כך חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, תודה.

חיים ילין: חברי וחברות הכנסת, כנסת נכבדה, אני נרגש ללוות את המסע המיוחד של החוק הזה, שחשף את חברי הכנסת ואותי לנושא כל כך חשוב, נוגע ועצוב.

חיים ילין: לפני כשבועיים, כחלק מהכנת החוק לקריאה הראשונה, דנה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על הכנת החוק ואירחה כמה משפחות שאיבדו את יקיריהן בפיגועי טרור רצחניים בחו"ל.

חיים ילין: לשמוע את זעקות המשפחות, שלרוע מזלן נקלעו למסעות רצח מחרידים של טרוריסטים בחו"ל וישראל לא הכירה בהן – הן הרעידו את אולם הוועדה ונגעו בכולנו, בכל אחד שהיה שם ושמע אותם.

חיים ילין: הבטחתי להם ולהן כי לא נרפה ולא ננוח עד שעננת הביורוקרטיה תוסר מעל החוק הקיים.

חיים ילין: בשנה האחרונה כולנו ראינו איך הטרור פורץ גבולות ויבשות, ואף מדינה בעולם לא חסינה בפניו.

חיים ילין: גל הפיגועים ששטף את אירופה הבליט את התעצמות הטרור הגלובלי ואת התחזקות ארגוני טרור קיצוניים כמו "דאעש".

חיים ילין: בדצמבר האחרון, בחודש אחד, שתי ישראליות מצאו את מותן בפיגועים רצחניים ואכזריים שבוצעו על-ידי פעילי הארגון.

חיים ילין: חוסר המזל המשווע שהכה בישראליות מחוץ לאדמתנו ממחיש את העובדה שהטרור נמצא בכל מקום בגלובוס ובכל זמן נתון.

חיים ילין: טרור הוא טרור הוא טרור הוא טרור הוא טרור – חברי כנסת, שמאוד מפריעים לי להמשיך לנאום.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רחל עזריה, אנחנו שומעים פה כל שיחה, ויש פה נושא כל כך מרגש, אז בבקשה.

חיים ילין: מילא היה על הימורים, ניחא, אבל כשמדובר על משפחות שכולות שאיבדו את יקיריהן, אני מקווה שיש קצת יותר כבוד.

נחמן שי: ברור שיש.

חיים ילין: מחובתנו כנבחרי הציבור, כמחוקקים ובישראלים, לוודא כי אף אחד מאזרחי המדינה לא ייפגע בשל סבך ביורוקרטי כזה או אחר.

חיים ילין: טרוריסטים שסוגדים לרצח לא תמיד מבחינים בין יהודים, ישראלים, זרים ועוד, אלא רוצים לרצוח כמה שיותר, בלי הבחנה.

חיים ילין: אזרחי מדינתנו שלרוע מזלם נקלעים לפיגועים שכאלה חוזרים לארץ עם צלקות, ועלינו ללוות אותם לאורך כל המסע חזרה לשגרה, באמצעות כל הכלים שעומדים לרשותנו.

חיים ילין: החוק הקיים מדיר מהכרת המדינה ישראלים שנפגעו באירועי טרור שלא כוונו למטרות יהודיות או ישראליות, ולצערנו יש המון ישראלים שנכנסים תחת הקטגוריה הזאת.

חיים ילין: כידוע, אנחנו המחוקקים מסתכלים על העתיד, אך כשמדובר בנושא הזה צריך להסתכל גם על העבר.

חיים ילין: החלת חוק רטרואקטיבית היא מאוד נדירה בחקיקה של מדינת ישראל, ולפעמים אפילו בלתי אפשרית, אך בהסכמת משרד האוצר, ובתמיכת שאר משרדי הממשלה, הוחלט להחיל את החוק חמש שנים אחורה, כך שיוכרו גם אלו שנפגעו בעבר.

חיים ילין: לצערי, יהיו ישראלים שנפגעו בחו"ל ומשפחות שכולות שלא יוכלו להיות מוכרים כנפגעי פעולות איבה.

חיים ילין: אך חשוב לי להדגיש שעשינו הכול, ונמשיך להילחם למען הכרה בכולם.

חיים ילין: אבל לא הכול אפשרי, ועצם זה שהחוק הזה יחול רטרואקטיבית הוא הישג כשלעצמו, ועל כן אני מודה למשרד האוצר, שנעתר לבקשתנו ולא התנגד נחרצות ומיידית.

חיים ילין: ולגבי החוק – ועדת החריגים שהצענו בוטלה, היות שכבר קיימת במשרד הביטחון ועדה הדנה בהכרה בנפגעי פעולות איבה, אך מעכשיו יוספו קריטריונים שיאפשרו הכרה גם בפיגועים שלא כוונו למטרות יהודיות או ישראליות בכמה נסיבות, הכוללות, בין היתר, הכרה של המדינה שבה התרחש האירוע באירוע כפיגוע טרור, ושהארגון שביצע את הפיגוע קרא בעבר לרצח או פגיעה בישראלים או ביהודים.

חיים ילין: נסיבות אלו יפרצו את מחסומי ההבחנה בין מקום הפיגוע וכוונת המחבל, ויאפשרו הכרה לאלו שלא שפר מזלם.

חיים ילין: כולי תקווה ותפילה כי לא נצטרך להשתמש בחוק הזה לעולם.

חיים ילין: שוב, יש להודות לשותפי לדרך, חבר הכנסת דוד ביטן.

חיים ילין: שוב, יש להודות לשותפי לדרך, חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן.

חיים ילין: שוב, יש להודות לשותפי לדרך, חבר הכנסת דוד ביטן.

מירב בן ארי: הוא לא שומע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, פונים אליך.

חיים ילין: שוב, יש להודות לשותפי לדרך, חבר הכנסת דוד ביטן.

חיים ילין: שוב, יש להודות לשותפי לדרך – –

דוד ביטן: מחפש את הדרך כל הזמן.

דוד ביטן: לא מוצא אותה.

דוד ביטן: שביל עפר נהיה.

חיים ילין: – – שמלווה את הנושא אתי ביחד, ולוועדת השרים, שזיהתה את החשיבות בתיקון הלקונה, ולא הסירה את תמיכתה למרות המכשולים הרבים; ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אלאלוף – אני ממש מודה לך על התמיכה ועל נחרצות הדיונים והמהירות בתיאום שלהם.

חיים ילין: תודה לענת מימון וענבר הרשקוביץ מהייעוץ המשפטי.

חיים ילין: ולדור, סתיו וגילי מהצוות שלי, שלאורך כל הדרך לא רק מטפלים בחקיקה אלא מטפלים גם במשפחות עצמן.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני חושב שהחוק הזה, שבעצם נתמך על-ידי כולם, הוא באמת חוק שהיו צריכים לחוקק אותו לפני.

חיים ילין: צר לי שהיינו צריכים לעבור כל כך הרבה פיגועים בשביל להבין שאת הלקונה הזאת צריכים לסגור.

חיים ילין: כולי תקווה, אני אומר את זה, שהחוק הזה יגיע לדיון בשבוע הבא, כמו שסוכם, ביום שלישי.

חיים ילין: נעקוף את ועדת השרים, כמו שחבר הכנסת ביטן אמר, והוא יגיע לפני סוף המושב לקריאה שנייה ושלישית, כך שנוכל לתת בשורה לאותן משפחות שנפגעו ויוכלו רטרואקטיבית חמש שנים לתבוע את זכאותן.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בעזרת השם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3778/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו הצעה שהוצמדה: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – נפגע איבה ממעשה טרור של ארגון טרור בחוץ-לארץ), התשע"ז–2017 – הצעת חוק של יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רק אתה, יוסי, או שיש חברי כנסת?

יוסי יונה: וחבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אז הצעת חוק של יוסי יונה וגפני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה.

דוד ביטן: פרופסור יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: אני כאן אומרת "חבר הכנסת".

טלי פלוסקוב: כאן זה תואר אחד – חבר כנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יוסי יונה: לפני למעלה מחודשיים – – –

דוד ביטן: חבר הכנסת ביטן – – –

יוסי יונה: תודה תודה, חברי היקר, דוד ביטן.

יוסי יונה: לפני למעלה מחודשיים צפינו כולנו בכאב ובהזדהות בכתבה של אילן לוקאץ' באולפן שישי, שעקבה אחרי חיפושיהם של חן ואור אלקיים אחר הוריהם בברלין.

יוסי יונה: האם, דליה אלקיים ז"ל, נהרגה בפיגוע הרצחני שהתרחש אז, ואילו אב המשפחה, רמי, נמצא פצוע קשה באחד מבתי-החולים בברלין.

יוסי יונה: בפיגוע טרור אחר, בחודש ינואר 2017, נרצחה הנערה ליאן נאסר ז"ל, ובפיגוע אחר נרצח שמואל בן הלל ז"ל, בבמקו, בירת מאלי.

יוסי יונה: כיוון שהם נהרגו בפיגועים רצחניים מחוץ לגבולות מדינת ישראל, ומכיוון שהם נרצחו בפעולות טרור שלא כוונו במישרין נגד אזרחי ישראל, הם לא מוכרים על-פי החוק הקיים כנפגעי פעולות איבה, ולכן גם אינם זכאים לסיוע כלכלי מטעמה של המדינה.

יוסי יונה: החוק שאנחנו מביאים בפני הכנסת הוא חוק שבא לתקן את מצב העניינים הזה.

יוסי יונה: הוא מרחיב את הקטגוריה של נפגעי פעולות איבה גם מחוץ לגבולות המדינה.

יוסי יונה: זה חוק נכון, זה חוק חשוב, זה חוק שמבטא את אחריותה של המדינה לאזרחיה גם כאשר הם שוהים מחוץ לגבולות המדינה, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: אני רוצה כבר עתה להודות לשר האוצר כחלון, שהביע את הנכונות להעמיד את המשאבים כדי שגם אלה, ובעיקר משפחותיהם, יהיו זכאים לאותן זכויות של נפגעי פעולות איבה בתוך גבולות ישראל.

יוסי יונה: אני מקווה, כפי שחברי הטוב חיים ילין אמר לפני כן, שהחוק הזה יעבור את תהליך החקיקה המלא בוועדת העבודה והרווחה של חברי אלי אלאלוף במהירות האפשרית.

יוסי יונה: אני רוצה גם להודות לזהבה אילני על הסיוע האינטנסיבי, ההדוק והמתמשך בהבאתו של החוק לכאן בפני מליאת הכנסת.

יוסי יונה: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: גברתי השרה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: השרה גילה גמליאל.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את היוזמים, את חבר הכנסת דוד ביטן, את חיים ילין, את פרופסור יונה.

גילה גמליאל: יישר כוח על תיקון עוולות בהיבט הזה, ובהחלט הממשלה תומכת, וזה יעבור לוועדה – הוועדה של אלאלוף היקר, חבר הכנסת אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כך שתסיימו עם זה כמה שיותר מהר.

גילה גמליאל: בהצלחה.

אלי אלאלוף: ביום שלישי דיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה גילה גמליאל.

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשות של דוברים.

טלי פלוסקוב: נחמן שי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני נועלת, כמובן, את רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: מייד לאחר מכן נגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה, תודה.

נחמן שי: אני רוצה להביע תמיכה בחוקים החדשים האלה, בתיקוני החוק.

נחמן שי: האמת היא שאני מאוד מופתע שמדינת ישראל, אחרי עשרות שנות טרור עדיין לא מצאה פתרון לסוגיה הזאת.

נחמן שי: הרי במשך השנים הללו – זיכרוני לוקח אותי באמת עד לימים מאוד רחוקים, לגלי הטרור של "ספטמבר השחור" וכו', וישראלים ששהו בחוץ-לארץ, הן בתפקיד והן שלא בתפקיד, נפגעו בזירות רבות מאוד.

נחמן שי: אני מניח שכל פעם היה צריך להיאבק מחדש ולהכיר באירועים המצערים האלה, ואני חושב שההצעות האלה שאתם מביאים עכשיו, חיים ילין, דוד ביטן, יוסי יונה ומשה גפני – זו פריצת דרך אמיתית.

נחמן שי: חבל שהיא קורית דווקא במקומות הכי רגישים ופגיעים שלנו, אבל טוב מאוחר מאשר אף פעם לא.

נחמן שי: המאבק בטרור, כמו שכולם יודעים, הוא גלובלי, כשם שהטרור הוא גלובלי.

נחמן שי: הוא מכה, היום אולי יותר מבעבר, בכל מקום בעולם, וגם היכולות שלו גדלו.

נחמן שי: לכן, טוב שמדינת ישראל פורסת איזושהי רשת מגן או כיפת ברזל בכל זאת על אזרחיה באשר הם, אם חלילה הם נקלעו לפיגוע – חלילה, אני אומר עוד פעם – לפחות הם יוכרו כנפגעי פעולות איבה.

נחמן שי: אלה חוקים חשובים מאוד.

נחמן שי: הלוואי שלא היינו זקוקים להם, אבל מוטב, כמובן, שיהיו.

נחמן שי: תודה לכולכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: כאמור, אנחנו נעבור להצבעה, ויהיו שתי הצבעות רצופות.

טלי פלוסקוב: ההצבעה הראשונה היא על הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 34) (תגמולים לנפגעי פעולות איבה שהתרחשו מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, שהוצגה על-ידי חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 34) (תגמולים לנפגעי פעולות איבה שהתרחשו מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 15 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 34) (תגמולים לנפגעי פעולות איבה שהתרחשו מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה השנייה והשלישית.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – נפגע איבה ממעשה טרור של ארגון טרור בחוץ-לארץ), התשע"ז–2017, שהוצגה על-ידי חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – נפגע איבה ממעשה טרור של ארגון טרור בחוץ-לארץ), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 15 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – נפגע איבה ממעשה טרור של ארגון טרור בחוץ לארץ), התשע"ז–2017, עברה בקריאה טרומית, וגם היא עוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך הטיפול.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/694); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כעת, רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 20) (הגנה על עובדים זרים), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק היא של חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק, בשם חברת הכנסת מיכל רוזין, חבר הכנסת אלי אלאלוף – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עשר דקות לרשותך, אדוני.

אלי אלאלוף: וואו.

אלי אלאלוף: אפשר לדבר על נושאים אחרים?

אלי אלאלוף: מותר?

טלי פלוסקוב: בדרך כלל יש חברי כנסת שעושים את זה.

אלי אלאלוף: אז קשה לי לערבב את שני הנושאים שרציתי, אבל האמת – הייתי מנצל את רוב הזמן.

אלי אלאלוף: עמיר היקר, ידידי.

אלי אלאלוף: עמיר, אני אוהב אותך.

אלי אלאלוף: עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: פונים אליך.

עמיר פרץ: אוה, אחי, מה שלומך?

עמיר פרץ: מה אני אעשה, היא בלבלה אותי.

עמיר פרץ: היא בלבלה.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: גברתי, יושבת-ראש הישיבה, ידידתי חברת הכנסת טלי, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, האמת היא שלא קל להימנע מהנאום שהייתי רוצה לנאום לכם על הנושא של יהדות אתיופיה, אבל אני אתאפק, כדי שנקיים דיון מיוחד על המצב שלהם.

אלי אלאלוף: אני פה בשם חברת הכנסת ידידתי מיכל רוזין, שמביאה הצעת חוק בנושא הגנה על העובדים הזרים מפני ניצול ועבירות שהם סובלים מהם.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שבארץ, במספר של סוף שנת 2016, נמצאים 81,330, והמספר, כפי שאתם מנחשים, הוא כבר לא אקטואלי, הוא גדול יותר, ויתווספו לו בחודשים הקרובים עוד כ-20,000 עובדים זרים בענף הבנייה שיבואו מסין.

אלי אלאלוף: התרומה שלהם למשק ולפיתוח המדינה שלנו היא אדירה.

אלי אלאלוף: לצערי, היחס כלפיהם הוא כמעט בפרופורציה הפוכה ופוגע בצורה אין-סופית בהם.

אלי אלאלוף: אנחנו פה כדי להגן על זכויותיהם כל עוד הם עובדים בארץ ונמצאים תחת אחריותנו.

אלי אלאלוף: לצערי הרב, במציאות של היום העובדים הללו חשופים לפגיעות בזכויותיהם, לעתים אף בתחומים הבסיסיים ביותר.

אלי אלאלוף: הם סובלים מהתעללות והתעמרות.

אלי אלאלוף: בשנת 2016, 695 תיקים נפתחו נגד מעסיקיהם.

אלי אלאלוף: השפיטה וטיפול המשפטי בתיקים האלה הם ארוכים, וחלק מהם ממשיכים לעבוד אצל המעסיקים שנגדם נפתחו התיקים.

אלי אלאלוף: במידה שהם עוזבים את המעסיק, המעסיק בקלות מוצא מחליף.

אלי אלאלוף: כוונת החוק היא למנוע מהמעסיקים שנגדם נפתח תיק על אי-מילוי התחייבויותיהם החוקיות כלפי העובדים שלהם – למנוע מהם לקבל עובדים חליפיים.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהניצול הוא לפעמים קשה, במיוחד בפגיעות מיניות.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שגם בשכר שלהם – היות שהם, מסיבותיהם, מבקשים לקבל שכר במזומן, דבר שקשה מאוד לפקח עליו.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו מבקשים שמשרד הפנים יבטל את האישורים ולא ייתן אישורים חדשים למעסיקים שפגעו בעובדיהם, אחרת אנחנו נראה תופעה של עבדות חדשה, מודרנית, שפוגעת באנשים חלשים.

אלי אלאלוף: לצערנו, אנחנו מאבדים את כל הרגישות הנדרשת – דברים שבהם המוסר שלנו היה חייב להיות מופעל בצורה טבעית, אנחנו נזקקים לחוק כדי שאנשים ימלאו התחייבויות מוסריות בסיסיות כלפיהם.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו מבקשים משר הפנים שיקבע תקנות בהקדם האפשרי.

אלי אלאלוף: בוועדה גם נתנו לוח זמנים רצוי.

אלי אלאלוף: ואני קורא לכם, חברי חברי הכנסת, לתמוך בהצעת החוק שיזמה, באמת ברגישות הידועה שלה, חברת הכנסת מיכל רוזין, ולאשר את הצעת החוק הזו בקריאה ראשונה.

אלי אלאלוף: כרגיל, כאילו זה מיותר להגיד, תודה לצוות המשפטי, לצוות הוועדה, אבל זה כל כך נעים לעשות את זה לאור המסירות הנפלאה שלהם בעבודת הוועדה שלנו.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: היחיד שנרשם הוא חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: נחמן, מה?

חיים ילין: נחמן מקבל שעות נוספות היום.

רויטל סויד: נחמן, תייצג אותנו, נחמן.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שדבר שניסיתי להעלות במסגרת אחרת לא עלה בידי, אני רוצה לומר כמה מילים, דווקא בנושא שקרוב ללבי, נושא התקשורת.

נחמן שי: אני קראתי בימים האחרונים מכתב שכתב הזמר דוד ד'אור על ניסיונותיו הנואשים להגיע לשידור ב"גלגל"צ", תחנת השידור המוזיקלית של צה"ל.

נחמן שי: ובכן, מסתבר, למרות שהוא מופיע בתחנה בהגשת תוכניות, השירים הנפלאים שלו לא מגיעים לידי ביטוי.

נחמן שי: ד'אור הוא לא זמר בשוליים של הזמר הישראלי, הוא במרכז.

נחמן שי: הוא במרכז, הוא מוכר, הוא ידוע.

נחמן שי: הוא מופיע מעל במות בין-לאומיות.

נחמן שי: אני יכול לומר שהוא בשורה הראשונה של הזמר הישראלי.

נחמן שי: וזה מעלה אצלי תהיות מאוד קשות: איך מתנהלת תחנת "גלגל"צ" בהקשר הזה של השמעת שירים חדשים; מיהם אותם אנשים – שהם בלתי מוכרים ובלתי ידועים והם נשמרים בסוד – שלקחו לעצמם, או קיבלו, את הסמכות לקבוע לכל אחד ומאתנו, ובעיקר לזמרים ולזמרות שלנו, ששיריהם יופיעו או לא יופיעו, יושמעו או לא יושמעו.

נחמן שי: במידה מרובה הם גם גוזרים את דינם לעתיד לבוא, שלא לומר כמה השקעה יש וכמה עבודה קשה בכל שיר ושיר.

נחמן שי: אני מכבד מאוד את עצמאות התחנה הזאת.

נחמן שי: הייתי פעם מפקד שלה ובכל מקום שיכולתי, ועד היום אני יכול, אני מגן עליה, ולאחרונה גם היה פרק שבו היה ניסיון להעביר את התחנה לאחריות שר הביטחון ומפה יצא קול צעקה, ומבמות אחרות.

נחמן שי: אומנם הרעיון הרע הזה נגנז והתחנה חזרה למקומה באחריות צה"ל ותחת צה"ל, אבל זה לא אומר שהתחנה הזאת מתנהלת לפי איזשהם קודים חשאיים.

נחמן שי: אני מבקש לדעת – אני אומר את זה מפה ואני אומר את זה גם במקומות אחרים, בכנסת ומחוצה לה – לפי מה ההחלטות מתקבלות, מי האנשים שמקבלים את ההחלטות האלה, מה הטעם המוזיקלי שלהם, באיזו מידה הם באמת משקפים איזשהו קונסנזוס רחב במדינת ישראל; האם זה משהו מוגבל, צר, או שזה באמת מאפשר לכל מאזין או מאזינה בתחנה – אגב, המואזנת ביותר במדינת ישראל, למצוא את מה שהוא או היא או הם מחפשים בתחנה הזאת.

נחמן שי: אני חושב שצריך יהיה – אם הדבר הזה לא ייעשה – לגשת פנימה באמצעים שצה"ל מחזיק כלפי התחנה הזאת ולבחון היטב מהו הקו המוזיקלי שלה, מי מחליט עליו, איך מחליטים עליו.

נחמן שי: את כל המידע הזה אי-אפשר להסתיר יותר מהעין הציבורית.

נחמן שי: זו תחנה ציבורית והיא חייבת להיות שקופה, גלויה וברורה לכל אזרח ואזרחית, לכל מאזין ומאזינה במדינת ישראל.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 20) (הגנה על עובדים זרים) התשע"ז–2017, בקריאה הראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 20) (הגנה על עובדים זרים) התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 15 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 20) (הגנה על עובדים זרים), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [נספחות].

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו עוברים לסעיף האחרון: הצעת הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות), בסעיפים מהצעת חוק ההסדרים ובהצעות חוק בעניין תקופת לידה והורות, בדבר פיצול הצעת חוק רפורמה בתקופת הלידה וההורות (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: תמסור את ההחלטה יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: הריני להודיע שאני מפצלת מתוך חוק רפורמה בתקופת הלידה וההורות (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, חלק מהסעיף – הסעיף שנוגע למעונות היום, ואני מבקשת להצביע על הנושא.

רחל עזריה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נצטרך להצביע על הצעת הוועדה.

טלי פלוסקוב: ולכן, מי בעד הצעת הוועדה המיוחדת בדבר פיצול הצעת חוק רפורמה בתקופת הלידה וההורות (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017?

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד החלטה – 11 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות), בסעיפים מהצעת חוק ההסדרים ובהצעת חוק בעניין תקופת לידה והורות בדבר פיצול הצעת חוק רפורמה בתקופת הלידה וההורות (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 11 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה התקבלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י' באדר התשע"ז, 8 במרס 2017, בשעה 11:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.