ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 210, 2017-02-27 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' באדר תשע"ז, 27 בפברואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונחו היום על שולחן הכנסת לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3914/20 וכלה בהצעת חוק פ/3944/20 – הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – מקדמת גיוס לחיילים בשירות חובה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – בחירה של בעל עסק בתחום רשות מקומית שעסקו רשום בה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת עודד פורר; הצעת חוק החומרים המסוכנים (תיקון – אחסנה וייבוא של אמוניה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, אכרם חסון וציפי לבני; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (פומביות הדיונים בישיבות מועצה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, זהבה גלאון, סתיו שפיר, איציק שמולי, נחמן שי, מיקי לוי, דוד ביטן, אמיר אוחנה, רועי פולקמן, מנחם אליעזר מוזס, דב חנין, חיים ילין, יואל רזבוזוב ואילן גילאון; הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון – איסור הבערת פסולת), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, זהבה גלאון, סתיו שפיר, איציק שמולי, נחמן שי, מיקי לוי, דוד ביטן, אמיר אוחנה, רועי פולקמן, דב חנין, חיים ילין, יואל רזבוזוב ואילן גילאון; הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון – העברת נטל הראיה למעסיק במקרה של סירוב למסירת מידע וחובת מסירת מידע לארגון עובדים יציג), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דוד ביטן, נאוה בוקר, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, שרן השכל, מיכל רוזין, תמר זנדברג ואיתן כבל; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – תפיסת כספים הניתנים למשפחת מבצע מעשה טרור בעקבות מעשה הטרור), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הצהרת האמונים של ראש הממשלה והשרים), מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הצהרת אמונים), מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – לימודי אנגלית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, יוסף ג'בארין ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הבטחת סידור ביתי לקטינים נזקקים,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק המועצה הלאומית לחינוך, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון – התקשרות למימוש מטרות ציבוריות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון – התקשרות למימוש מטרות ציבוריות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד ביטן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שיפוי בגין תביעות פיצויים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – פירוט ריבית והצמדה הסכמיים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, שולי מועלם-רפאלי, יעקב מרגי, יואב בן צור, אכרם חסון, ישראל אייכלר, מירב בן ארי, רועי פולקמן, אברהם נגוסה, יצחק וקנין, עודד פורר, דב חנין, טלי פלוסקוב, אורן אסף חזן ויואב קיש; הצעת חוק תשלום בעד מים בשל צריכה בפועל של צרכן (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, איציק שמולי, זהבה גלאון, נורית קורן, ישראל אייכלר, נחמן שי, יפעת שאשא ביטון, מירב בן ארי, עמר בר-לב, איתן כבל ויואל חסון; הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון – החלת חובת דיווח על נותן שירות עסקי ומשפטי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, דב חנין, איציק שמולי, איילת נחמיאס ורבין ונחמן שי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה לבחירת שופטים), מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מינוי חשב המשטרה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני ודוד אמסלם; הצעת חוק-יסוד: משאל עם (תיקון – הכללת יהודה והשומרון), מאת חבר הכנסת יהודה גליק; הצעת חוק המטה לביטחון לאומי (תיקון – המשפט הבין-לאומי), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק פיקוח על עסקאות רכש מערכת הביטחון, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב,

ירדנה מלר-הורוביץ: רועי פולקמן, מנואל טרכטנברג, עפר שלח, מירב בן ארי, בצלאל סמוטריץ, עמיר פרץ, איל בן ראובן, מנחם אליעזר מוזס, מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, יעקב פרי, אלעזר שטרן, מיקי לוי, נחמן שי, יוסי יונה, עליזה לביא, סתיו שפיר ומיכל בירן; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – השוואת הענישה בעבירות מין לדין האזרחי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, דוד ביטן, עמר בר-לב, שולי מועלם-רפאלי ורחל עזריה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הליך פסילה לכהונה של חבר מועצה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, חיים ילין, יעל גרמן, מיקי רוזנטל, יעקב מרגי, מאיר כהן, תמר זנדברג ואורי מקלב; הצעת חוק יישובי ישראל (סיפוח שטח C), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – שקיפות כספית בפני שוכרי דירות בבית משותף), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, דב חנין ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – הגנה על פרטיות של קטינים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, אכרם חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, רחל עזריה, איתן כבל, איילת נחמיאס ורבין, מירב בן ארי, רועי פולקמן, שולי מועלם-רפאלי, ענת ברקו, אברהם נגוסה, מכלוף מיקי זוהר, מרדכי יוגב, יעקב מרגי, אורי מקלב, יוליה מלינובסקי ותמר זנדברג; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – חיוב קופות-החולים לשלב את רופאי השיניים בין נותני השירותים לקופות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, אמיר אוחנה, יעקב מרגי, יעל גרמן, מכלוף מיקי זוהר, דוד אמסלם, אברהם נגוסה, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, איציק שמולי, מנואל טרכטנברג, מרב מיכאלי, יצחק הרצוג, איל בן ראובן, נחמן שי, זוהיר בהלול, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, יוסי יונה, איתן כבל, עמיר פרץ, מיקי רוזנטל, נורית קורן, שרן השכל, נאוה בוקר, אורן אסף חזן ואלי אלאלוף; הצעת חוק לטיפול בהטרדות מיניות בצבא הגנה לישראל,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, זהבה גלאון ועליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב אשר, יגאל גואטה, מיקי מכלוף זוהר ורויטל סויד בנושא: הכללת היישובים נווה ובני-נצרים בחוק הסיוע לעוטף-עזה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם, מי שמעוניין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחבר הכנסת מסעוד גנאים לפתוח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בכל הסיורים שלי בכפרים, בערים הערביות, אני נתקל בתופעה שהאחראי לה זה מינהל מקרקעי ישראל או רשות מקרקעי ישראל.

מסעוד גנאים: בכל פרויקט, בכל כביש שמע"צ עושה, או משרד התחבורה, לצערי הרב, כאשר השכנים הם קרקע פרטית של תושב או של אזרח, או הקרקע של מינהל מקרקעי ישראל, תמיד מעדיפים לקחת מהקרקע הפרטית של האזרח או של התושב, כאילו מינהל מקרקעי ישראל, חסרות לו קרקעות.

מסעוד גנאים: למה, מאיפה הקרקעות של רשות מקרקעי ישראל, מהירח?

מסעוד גנאים: אלה האדמות והקרקעות שהפקיעו מהתושבים, במיוחד מהאזרחים הערבים.

מסעוד גנאים: למה החמדנות הזאת של מקרקעי ישראל במעט הקרקע והאדמות שבידי האזרחים והתושבים?

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, המזכירה והסגן של המזכירה, חברי וחברותי המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, משנכנס אדר מרבין בשמחה.

יהודה גליק: קודם כול, חג שמח, חודש טוב לכולם.

יהודה גליק: בשבוע האחרון התפרסם שיר: "גשם גשם מטפטף, / גשם גשם איזה כיף, / לי קנו מעיל חדש / ואותו היום אלבש".

יהודה גליק: מצד אחד, לצערי, הרשת חגגה ועשתה צחוק ממורה ערבייה, וחבל.

יהודה גליק: נדמה לי שהכנסת צריכה להוקיר את האישה הזאת, שפעלה במשך קרוב ל-20 שנה לשילוב הילדים הערבים ולימוד השפה העברית, ובעזרת השם כולנו נשתלב יחד, יהודים וערבים, ונלמד לחיות יחד.

יהודה גליק: אתמול זכיתי לסייר עם חבר הכנסת זוהיר בהלול, שוב – לעשות שלום בתוך רמלה, עם הרב הראשי של העיר, ראש הווקף.

יהודה גליק: אנחנו מחויבים לעודד את שיתוף הפעולה, ולכן הייתי מציע הוקרה לגברת הזאת, הגברת מטייבה, ג'יהאן ג'אבר, שבאמת מגיע לה כל הכבוד, ולא לעשות צחוק מאישה רק בגלל מראה וקולה.

יהודה גליק: להפך – לעודד אותה ולכבד אותה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני רוצה להעלות כאן, בהמשך לתחקירים המזעזעים בבתי-האבות, את הנושא הזה, ואחד הדברים הכי מטרידים, אדוני היושב-ראש, הוא העובדה שהתפתחה פה תרבות של התעללות; זה לא איזה בית-אבות נידח ולא איזה עובד שסרח.

איציק שמולי: והיום אנחנו מקריאים במליאה עדויות מכל מיני מקומות, במקרה הזה של דניאלה חרמון, כדי להראות שאכן מדובר בתופעה: אני דניאלה חרמון, נכדתו של עמרם כהן, זיכרונו לברכה, מדימונה, שנפטר לפני 14 שנים והיה מאושפז ב"נווה שבא".

איציק שמולי: סבא שלי נכנס ל"נווה שבא" כשהוא בסך הכול קיבל דלקת ריאות ואושפז בפנימית ב"סורוקה".

איציק שמולי: לאחר חודש אשפוז התפתח לו פצע והוא הועבר ל"נווה שבא".

איציק שמולי: שם החל הסיוט הגדול והנורא; כל יום הייתי מגיעה ל"נווה שבא" אחר-הצהריים או בערב ורואה אדם אחר: אדם מפוחד, בוכה, מוזנח – כשהצרכים מעלים צחנה בכל החדר.

איציק שמולי: הוא ירד במשקל, הפסיק לדבר והחל להזות.

איציק שמולי: יום אחד הגעתי ושמעתי כיצד המטפל צורח עליו ומסובב אותו מצד לצד, כמו בובה, מטיח בו את החולצה שאותה הוא היה צריך להלביש מעל ראשו וצועק עליו: שקט, עמרם, שקט.

איציק שמולי: עמדתי ליד הדלת, רציתי לראות מה הוא עושה, ואז הגיע הנורא מכול – הוא חנק את סבא, ובמבט של – אני לא אגיד את המילה – הוא חנק אותו ואמר לו: שקט, עמרם.

איציק שמולי: בגלל קוצר הזמן אני לא אמשיך, רק – אני אספר, אדוני היושב-ראש, שגם המקרה הזה דווח למשרד הבריאות, ולא נעשה שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

מיכל רוזין: תודה לך.

מיכל רוזין: בשבוע האחרון קרו שני דברים מאוד חיוביים בקשר לקהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: אחרי שבשבוע שעבר ציינו את יום זכויות הלהט"ב בכנסת, באמת התבשרנו שמשרד החינוך מקציב סכום מכובד להכשרה, לסדנאות בבתי-ספר, ללמוד על מיניות בריאה, על מגדר, על זהות מגדרית, ועל כך אני מברכת.

מיכל רוזין: אתמול חיל האוויר העלה פוסט של שני בני-זוג מחיל האוויר, והתגאה בכך – לכבוד יום המשפחה חיל האוויר מתגאה בכל המשפחות שלו, גם משפחות מקהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: התגובות ברשת כמובן היו קשות מאוד, ובהן גם תגובות של חברי כנסת, גם על התוכנית של משרד החינוך וגם על חיל האוויר; תגובות מעליבות וקשות.

מיכל רוזין: אני חושבת שהגיע הזמן לא רק שנציין פה את יום זכויות הלהט"ב ונדאג לזכויות, אלא שצריכה לצאת גם אמירה ברורה מהכנסת שכל משפחה באשר היא, גם משפחה של בני-זוג מאותו מין – כל משפחה, גם של הורה יחיד, היא משפחה, כי משפחה, מה שעושה אותה משפחה זה האהבה, התמיכה, ההענקה ההדדית, ולכן אנחנו צריכים שהקול הזה יצא מהכנסת הזאת.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מחר הכנסת תציין 25 שנה לתוכנית נעל"ה — נוער עולה לפני ההורים.

איתן ברושי: תוכנית נעל"ה החלה בשנת 1992 ביוזמת "נתיב", גוף ממשלתי העוסק ביהודי ברית-המועצות לשעבר, אך התוכנית הזאת פתוחה מ-2002 לנוער יהודי מכל העולם.

איתן ברושי: מאז תחילת התוכנית ועד היום הגיעו לארץ כ-17,000 בני-נוער ונקלטו כאן במספר גדול מאוד של בתי-ספר ופנימיות, בעיקר מהחינוך ההתיישבותי.

איתן ברושי: התוכנית פועלת באחריות משרד החינוך, המינהל לחינוך התיישבותי, ועל הפעילות בחו"ל – גיוס מועמדים, ארגון המיון, הטסת התלמידים וקשר עם ההורים – מופקדת הסוכנות היהודית.

איתן ברושי: התנועה הקיבוצית, שאני בא ממנה, נרתמה למשימה כבר בתחילתה, ובשיא פעילותה, בשנות ה-90, היא אירחה, לימדה וקיבלה קרוב ל-50 קבוצות נעל"ה בקיבוצים, בבתי-הספר בכל רחבי הארץ.

איתן ברושי: בשנות קיומה בגרו בתוכנית קרוב ל-5,000 חניכים שהתגייסו לצה"ל מתוך התנועה הקיבוצית, שירתו שירות משמעותי ורובם הגדול הפכו לאזרחים מהשורה.

איתן ברושי: כ-70% מהורי התלמידים והבוגרים עלו ארצה בעקבות ילדיהם.

איתן ברושי: כ-45 קיבוצים מנהלים כיום תוכניות של "בית ראשון במולדת", וקלטו בין היתר את הוריהם של חניכי נעל"ה וסללו את דרכם לקליטה טובה בארץ.

איתן ברושי: מדובר במפעל יפה, חשוב, ציוני, ולא סתם מציינים כבר חצי יובל להקמתו, או כמו שהיטיב לבטא זאת ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בבואו לנתב"ג לקבל את פניהם של תלמידי נעל"ה החדשים באוקטובר 1993: "אין מפעל יותר נעלה מנעל"ה".

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם אקים ועדת חקירה פרלמנטרית לבדוק איך הנאום שלי, שאני אמור לשאת מחר, דלף אליך, ואתה קראת אותו עכשיו במלואו, אבל טוב, את זה אנחנו נסגור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: עשה לך ספוילר.

יולי יואל אדלשטיין: ממש מילה במילה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אני לא רואה שרים – יש שיטות לימוד שתמיד מתעדכנות, ויש מחקרים, והכוונה לשינוי בשיטות, איך להגיע לתלמיד שיבין את הנושא שנלמד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המורה ג'יהאן ג'אבר, תושבת טייבה, באה עם שיטה מקורית, באה לתופף ולשיר לילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הילדים זוכרים את השיר, זוכרים את המילים, מבינים את השיעור, ויוצאים, חוזרים הביתה עם ידע מושלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו שיטה חדישה שצריך לעודד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן מפה אני מודה לאותה מורה, לג'יהאן ג'אבר, על החידוש שהיא עשתה, ועל הכבוד שהיא נתנה לבית-הספר שבו היא מלמדת ועל קידום השיטה שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מקווה שילמדו ממנה ולא ילעגו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, אני זוכר את עצמי כתלמיד, שמורה לאנגלית לימד אותנו באותה שיטה, את השיר Oh My Darling.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום, מהמורה עבד-אלקאדר עמשה ג'אבר – עד היום אני זוכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, ג'ורג' אורוול כותב בספרו – סליחה רגע, רונית, תודה – ג'ורג' אורוול כותב בספרו 1984: "'כיצד יוכיח אדם אחד את שליטתו על אדם אחר, וינסטון?' וינסטון הרהר: 'על-ידי כך שיגרום לו סבל', אמר.

אילן גילאון: 'בדיוק כך, על-ידי כך שיגרום לו סבל.

אילן גילאון: אין די בצייתנות.

אילן גילאון: אם אינו סובל, איך תוכל להיות בטוח שהוא מציית לרצונך, ולא לרצונו שלו?

אילן גילאון: שליטה משמעותה גרימת כאב והשפלה.

אילן גילאון: שליטה משמעה לקרוע לגזרים מוחות של בני-אדם ולשוב ולאחותם בצורות חדשות על-פי בחירתך'".

אילן גילאון: זה, אדוני, מביא אותי לפרסום מכרז השבוע של משרד החינוך, שנקרא: מכרז פומבי למשרה חדשה: מנהל תחום מודיעין.

אילן גילאון: לשיטה הזאת קראו במקומות שמהם אתה באת, אדוני היושב-ראש, ז'דנוביזם, בתקופה של ז'דנוב, אבל יש לזה שמות אחרים, במקומות אחרים: "מקארתיזם", "ז'דנוביזם".

אילן גילאון: תאר לעצמך, אדוני, שמקימים אגף מודיעין של מלשינון ומלשנות שהורים ותלמידים יוכלו להלשין על מורים ועל מנהלים למשרד החינוך, מי המרה את פי המשרד.

אילן גילאון: נדמה לי ששיטה זו, מקומה לא יכירנה במשרד החינוך.

אילן גילאון: אני כבר מזמן מתריע כאן ששר החינוך חושב שמשרד החינוך זה הבר-מצווה הפרטי שלו, והוא מזכיר את אותה עדת כלבים שמשתינה סביב עצמה כדי לסמן את מגרש השליטה שלה.

אילן גילאון: אני לא מתכוון בהשוואה – אלא רק בהשוואה של המעשה.

אילן גילאון: אני חושב שהמעשים הם חמורים, ואני קורא מכאן לכל ההורים במדינת ישראל, ולתלמידים, להתקומם נגד שטיפת המוחות והמלשנות הזאת, שנהוגה במשרד החינוך ובמערכת החינוך כולה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

נחמן שי: המאמץ של כולנו הוא להביא לתיקון המצב בבתי-האבות.

נחמן שי: כולנו יודעים על הטרגדיות ועל הסיפורים הקשים שם, ותכף אקרא.

נחמן שי: אני רק רוצה באותה הזדמנות לומר שאני משוכנע שיש גם בתי-אבות שמתנהלים כהלכה, ואני משוכנע שיש גם אלפי מטופלים שעובדי המקומות האלה מטפלים בהם כפי שצריך, בהרבה אהבה ובהרבה חום, והמשימה שלנו היא להפריד בין הקבוצה הזאת לקבוצה האחרת.

נחמן שי: רק אקרא עוד משפט אחד שכתבה בת-אל ביטון: אימא שלי עברה ניתוח בעמוד השדרה, ובזמן הניתוח עברה אירוע מוחי.

נחמן שי: היא נשארה משותקת בחצי גוף ימין.

נחמן שי: הכנסנו אותה ל "נווה שבא", כי לא הסכימו לקבל אותה בשום מוסד שיקומי אחר.

נחמן שי: ב"נווה שבא" היו מסממים אותה כל היום עם כדורים עד לרמה שלא יכלה להחזיק את הראש ישר בישיבה.

נחמן שי: פניתי פעם בפעם, יום אחר יום, לצוות במחלקה להפסיק לה את הכדורים, וכו' וכו' – כל הסיפורים האלה הם שוברי לב.

נחמן שי: משרד הבריאות, מדינת ישראל – חייבים להיכנס בעובי הקורה ולטפל בסוגיה הזאת, וכפי שאמרתי קודם – ביד זהירה, כדי לא לפגוע באלה שעושים את עבודתם כהלכה, ולהתמקד באלה שפוגעים ומתעללים.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הגשתי הצעה לסדר-היום, ולצערי היא לא התקבלה.

טלב אבו עראר: כנראה הדבר לא עניין את חברי הנשיאות שדנו בעניין הזה, שהגשתי.

יולי יואל אדלשטיין: בשבוע שעבר, אדוני, התקיים – אני אמרתי בנשיאות שההצעה נראית לי חשובה, ואמרו לי אנשי המזכירות שבשבוע שעבר התקיים דיון בנושא כרייה, או אי-טיפול במחצבות בדרום.

יולי יואל אדלשטיין: על זה אתה מדבר, אדוני?

טלב אבו עראר: על זה אני מדבר, אבל לצערי, זה קרה ביום חמישי בחצות.

טלב אבו עראר: מתי דנו בזה אני לא יודע.

טלב אבו עראר: אני מדבר על אירוע, מכובדי היושב-ראש, על אירוע שקרוב משפחה שלי נפל מגובה 15 מטר במקום של מחצבה נטושה.

טלב אבו עראר: בשבת ביקרתי שם, לאורך כל המסלול – יצאתי מערוער, מערערה בנגב, זה, דרך אגב – המקום הזה קרוב, צפונית-מזרחית לדימונה.

טלב אבו עראר: במרחק של שני ק"מ מדימונה יש מחצבה שהיא באחריות מינהל מקרקעי ישראל, וכנראה עבדה שם חברה, או כמה חברות, ונטשו את המקום לאורך כל הדרך.

טלב אבו עראר: קודם כול, האתר לא נחסם, אין שם גידור, אין שם שילוט, ועשרות משפחות מגיעות לשם לטיולי ג'יפים וכדומה.

טלב אבו עראר: המקום מהווה סכנה לחיי אדם, לכל אדם שמגיע לשם.

טלב אבו עראר: לכן האדם נהרג ומת.

טלב אבו עראר: אני מבקש, פונה מכאן, שבאמת מינהל מקרקעי ישראל יטפל, יחסום את הכניסה לאתר המסוכן ההוא, אחרת נאבד הרבה נפשות.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: קריאתך נרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – נעלמה בינתיים?

יולי יואל אדלשטיין: אז חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: מה זה היעלמות חברי הכנסת כאן?

יולי יואל אדלשטיין: אחד אחרי השני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הגילויים שהתפרסמו היום על הרקע ועל המהלכים שקדמו למלחמת עזה האחרונה, מה שמכונה אצלנו מבצע "צוק איתן", צריכים להדאיג ולקומם את כולנו.

דב חנין: הגילויים מתייחסים לדיון הקבינט ב-14 ביוני 2014.

דב חנין: מסתבר שבאותו יום חברת הכנסת אורית סטרוק, עלה בדעתה הרעיון לעצור משוחררים של עסקת שליט.

דב חנין: היא פנתה לשר בנט ושכנעה את השר בנט.

דב חנין: השר בנט העלה את זה בישיבת הקבינט.

דב חנין: הצבא התנגד; הצבא העריך שהדבר הזה יוביל לתגובה.

דב חנין: הצבא שאל: אם אין מניעה לעצור את האנשים האלה, מדוע לא עשו את זה עד היום?

דב חנין: אומר שר הביטחון דאז: ההשפעה של המעצר הזה על התנהלות האירועים הייתה דרמטית.

דב חנין: מעצר משוחררי שליט הוא אחת הסיבות המרכזיות להסלמה המואצת והלא-מתוכננת של "חמאס", שהובילה לעימות הקשה ברצועת-עזה.

דב חנין: לפי יעלון, ההערכות של אגף המודיעין היו מדויקות: פניו של "חמאס" לא היו להסלמה.

דב חנין: הפעולה הישראלית בשטחים – המעצרים האלה הם שהובילו לשינוי הדרמטי בפעולת "חמאס" וללחימה שבסופו של דבר גבתה חיים רבים.

דב חנין: השר יעלון סבור כי לו "חמאס" היה מעוניין מראש בהסלמה, הוא היה פותח במתקפת פתע בדמות ירי מסיבי של רקטות, למשל, או חדירה מכמה מנהרות לשטח ישראל בו בזמן.

דב חנין: מה אנחנו לומדים, אדוני היושב-ראש?

דב חנין: אנחנו לומדים ששיקולים ציניים, חסרי כל בסיס בעולם המציאות, הובילו חברת כנסת קיצונית ושר קיצוני לשכנע את ראש הממשלה, שלמרבה הצער התכופף לצדם, ללכת למהלך שהוביל למלחמה שבה נהרגו עשרות חיילים, נפגעו אלפי אזרחים ונגרם סבל איום ונוראה ברצועת-עזה, וגם בתוך ישראל.

דב חנין: על זה נאמר:

דב חנין: אם זו לא שערורייה, כנראה אין שערוריות בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, בהמשך לפעולה החשובה של איילת נחמיאס ורבין ושל איציק שמולי, גם אני רוצה להקריא מכתב, של דליה צמח: שמי דליה צמח, אני בתה של רשל ששוניאן.

איתן כבל: אימא שלי הגיעה ל"נווה שבא" לחודש בלבד.

איתן כבל: יום אחד לקחו אותה לדיאליזה ולאחר בדיקת דם פינו אותה לבית-חולים "סורוקה".

איתן כבל: ב"סורוקה" אמרו לנו שאין "קומדין" בדם.

איתן כבל: מסתבר שלא נתנו לה ב"נווה שבא" את ה"קומדין" בכלל.

איתן כבל: לפעמים לא היו נותנים לה כדורים, לפעמים היו נותנים לה פעמיים, הכול טעות.

איתן כבל: כשהיינו צריכים לחזור מ"סורוקה" ל"נווה שבא" אמרו שאין מקום ולא מקבלים אותה.

איתן כבל: התקשרתי למשרד הבריאות לבקש עזרה, הם הציעו לעבור לפתח-תקווה, אבל זה רחוק מהמשפחה.

איתן כבל: אימא שלי, חולת דיאליזה סיעודית אחרי אירוע מוחי, נשארה בבית ללא עזרה.

איתן כבל: מנהלת "נווה שבא" לא מקבלת אותה חזרה, כי התקשרתי למשרד הבריאות.

איתן כבל: ביקשתי לא להתנקם באימא שלי, כי אין לה איפה להיות, אבל זה לא עזר.

איתן כבל: כשאימא שלי הייתה שם, האחות הראשית אמרה לי שם: את צריכה לסמוך עלינו.

איתן כבל: סמכתי עליהם, ובתמורה הם לא נתנו לה את הכדורים, המצעים מלוכלכים ומכובסים ללא סבון, חיתולים משומשים בפרוזדור וריח רע באוויר.

איתן כבל: הצוות אינו קשוב לקשישים – שלא ידברו, שיישבו בשקט וימתינו למותם.

איתן כבל: באחת הפעמים הם ביקשו מאתנו לאסוף את אימא לבית-החולים – היא קיבלה מכה.

איתן כבל: אימא שלי מפחדת לדבר, כדי שלא יסלקו אותה או לא יקבלו אותה חזרה.

איתן כבל: נגמרתי נפשית, אני מתמוטטת ואין מי שיעזור.

איתן כבל: בעבר ביקשנו כמה פעמים מהרווחה בעירייה עזרה – אין עזרה מאף אחד.

איתן כבל: למרות הכול, אני מקווה שסוף-סוף יעשו מהפך ויחזירו את אימא שלי, כי בבאר-שבע אין מקום אחר.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה לחברי הסיעה הנהדרים שלנו, של המחנה הציוני, שנעתרו לבקשה של איציק שמולי ושלי ומקריאים סיפור ממקום שאני מלווה אותו, אדוני היושב-ראש, חודשיים, עוד מהוועדה לצדק חלוקתי, "נווה שבא".

איילת נחמיאס ורבין: ואתמול השתתפתי בהפגנה שם יחד עם האנשים הנהדרים, באמת המשפחות שנושאות על גבן את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להקריא את הסיפור האישי של ציפורה חלפון, שאיבדה את אבא שלה לפני שלושה שבועות: אני ציפורה חלפון, הבת של דוד כהן, זיכרונו לברכה, שנפטר לפני שלושה שבועות.

איילת נחמיאס ורבין: הוא הוגדר סיעודי מורכב בדיוק לחודשיים וחצי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מביטה באבא הקשיש שהיה לי עד לפני שבוע בלבד, ומבינה פתאום כי לאבא שלי היו הרבה שמות וכינויים, אבל מעט מאוד כבוד.

איילת נחמיאס ורבין: קראו לו: מבוגר, קשיש, ישיש, גמלאי, הגיל השלישי, תרח, סיעודי, סיעודי מורכב ועוד.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה שקוף.

איילת נחמיאס ורבין: אני ראיתי אותו כי הוא אבא שלי, אבל האחרים לא ראו, אפילו לא האחות, שאמרה לחברתה במשמרת שהוא משוגע, כי הוא צעק מכאבים.

איילת נחמיאס ורבין: גם לא האחות האחראית, שקשרה אותו לכיסא בכוח והכריחה אותו לשבת חמש שעות כשהוא נאנק מכאבים, מפצעי הלחץ באחוריו, ואני חסרת אונים, רצה מאחות לאחות, מרופא למנהל בית-האבות, וכל תחינותי לקבל מענה – ליחס המשפיל, להתעללות – נפלו על אוזניים ערלות.

איילת נחמיאס ורבין: הם עשו כל כך הרבה בשבילנו; בזכותם יש לנו מדינה, הם התאהבו, שנאו, ועברו את גיל ההתבגרות, הם התגייסו ונלחמו כדי שתהיה לנו מדינה, הם בנו את הארץ הזאת ביד, עם טיט ומלט, שתלו ועדרו.

איילת נחמיאס ורבין: אם היינו טיפה פחות אגוצנטריים היינו רואים שבזכותם אנחנו כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אבא שלי, הקטן בין שבעה אחים, עם אב ואם, אחים, אחיות, היה בחור יפה תואר שחלם על אהובתו, היה הצלף הראשון של צה"ל, עבד את הארץ וסגד לכל רגב באדמתה, היה חסון ומוכשר, תורם הזהב של מד"א, שכל את אחיו הבכור בצבא, נישא, הביא ילדים והקים משפחה.

איילת נחמיאס ורבין: בימיו האחרונים הבנתי שבתוך הגווייה הזקנה יש איש צעיר שזוכר הכול, ומקבל את העובדה ששום דבר לא לנצח.

איילת נחמיאס ורבין: על החתום, בתו הקטנה – ואני עצובה לומר, חברתנו ציפורה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

רויטל סויד: גם אני רוצה לברך את חברי, חברתי חברת הכנסת איילת ורבין וחבר הכנסת איציק שמולי, על היוזמה המבורכת להקריא סיפורים.

רויטל סויד: אני חייבת לומר שכשעברתי, ככה, על כל הסיפורים, אמרתי, לא יכול להיות ולא ייתכן שאנחנו נמצאים בעידן כזה, בשנת 2017, ואלה הסיפורים שילדים מספרים על מה שהוריהם עוברים.

רויטל סויד: אספר את סיפורה של גלית, גלית ביטון, שמספרת על אביה: אבא שלי, שמעון ביטון, אושפז ב"נווה שבא" לאחר ששבר את הירך, לשם שיקום.

רויטל סויד: במהלך האשפוז הוא לא הרגיש טוב וטען לכאבים עזים בבטן.

רויטל סויד: שם לא ניגשו אליו.

רויטל סויד: רק לאחר שצעק את נשמתו ניגשו אליו וצעקו עליו להפסיק לצעוק כי הוא מעיר את שאר החולים.

רויטל סויד: אבא התקשר אלי בשעה 23:00 בוכה מכאבים ומספר לי שלא ניגשים אליו.

רויטל סויד: אני מנסה לתפוס את המקום ומתקשרת, אבל אין מענה.

רויטל סויד: הגעתי למקום, אך המקום היה סגור עם שרשראות ואין שומר בחוץ.

רויטל סויד: צעקתי שיפתחו לי.

רויטל סויד: דפקתי על הדלת חזק אך אין מענה, עד השעה 1:30 בלילה, ואף אחד לא מגיע, והצלצולים מאבא פסקו.

רויטל סויד: הנחתי שהכול בסדר ואבא הלך לישון, אבל לצערי, בבוקר התבדיתי; בשעה 7:00 בבוקר מתקשרים אלי להגיע דחוף, כי מפנים את אבא שלי לבית-חולים.

רויטל סויד: אני מגיעה, ואבא כועס עלי, כי לא עשיתי כלום, ואיפה הייתי ואיך לא הגעתי לעזור לו.

רויטל סויד: אך זה לא מה שהיה – מה שקרה זה שלקחו ממנו את הנייד כדי שיפסיק להתקשר אלי.

רויטל סויד: עד הבוקר לא היה לו נייד, לכן הפסיק להתקשר.

רויטל סויד: הכאבים נמשכו, וגם הצעקות.

רויטל סויד: הגענו לבית-החולים עם צהבת חסימתית, ומשם לטיפול נמרץ למשך חודשיים וחצי.

רויטל סויד: אבא שלי היום מונשם ומורדם, בגלל זלזול וחוסר טיפול במהלך הלילה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אמש שוב זה קרה: פורסם, כך קראתי באתר "חדרי חרדים", כי נהג אגד בקו 450 מאשדוד לירושלים עצר את האוטובוס, שהיה מלא בנוסעים עד אפס מקום, באמצע כביש ראשי, ודרש שאחד הנוסעים – שעצבן אותו – ירד.

מיכאל מלכיאלי: לטענת הנוסעים, הנהג דיבר בגסות, ובמשך כשעה החזיק את כל הנוסעים, ובהם ילדים, תינוקות ונשים, כבני-ערובה.

מיכאל מלכיאלי: גם איבוד הסבלנות ובכי התינוקות לא גרמו לו להתחשב בנוסעים, והם איחרו להגיע ליעדם.

מיכאל מלכיאלי: המצב הוא שכל יום שומעים על אירוע אחר בתחבורה הציבורית.

מיכאל מלכיאלי: עד לא מזמן ביקשתי לקיים דיון בוועדה לפניות הציבור בנושא תחבורה ציבורית לקויה, יחס של נהגים למשתמשים בתחבורה הציבורית.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו שומעים את זה שוב ושוב – בירושלים, בבני-ברק, עכשיו באשדוד – והתופעה חייבת להיפסק.

מיכאל מלכיאלי: ההתייחסות – ואני מדגיש: בקווים ובאזורים מסוימים – בלתי נסבלת.

מיכאל מלכיאלי: כנראה, ככל שההתנהגות של הציבור מתקבלת בהבנה, כך הנושא חוזר על עצמו.

מיכאל מלכיאלי: אנו היושבים בבית הזה חייבים להעביר את המסר.

מיכאל מלכיאלי: יש לחדד נהלים, וככל שצריך אף להעביר נהגים מתפקידם, ולומר בקול ברור: אירועים כאלה אינם מקובלים בחברה מתוקנת, וכלפי כל ציבור, וככל שיקרו, תהיה תגובה חריפה וקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

סתיו שפיר: תודה לך, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: אני רוצה לקרוא לכם את הסיפור של שלי, שמספרת את הסיפור של "נווה שבא", שמוכר כבר שנים רבות.

סתיו שפיר: רבים מהמשפחה של אבא שלה, היא מספרת, היו חולים ב-ALS, ובאיזשהו שלב היו בטיפול ב"נווה שבא".

סתיו שפיר: היא הייתה עדה לכל מה שמספרים עכשיו שקורה שם.

סתיו שפיר: היא אומרת: היינו מגיעים ורואים את ההורים סחוטים בפיפי של עצמם, וכל הזמן התרענו, זה לא משהו שנולד היום או שהתחיל עכשיו.

סתיו שפיר: אימא שלה באותה תקופה עבדה בחברת "תגבור", ונשלחה לעבוד שם עם קשישים.

סתיו שפיר: כשהיא הגיעה וסיפרה מה ראתה שם, על ההתעללות, אמרו לה שתעשה את העבודה שלה ולא תתערב בדברים אחרים – אותה חברת "תגבור", שמגייסת עובדים שיעבדו ויהיו למען הקשישים.

סתיו שפיר: לא מדובר במקרה אחד.

סתיו שפיר: שלי מספרת שגם לבעלה היה דוד שחלה בסוכרת שפגעה בו מאוד, הוא היה ב"סורוקה" ולא היו לו בני משפחה שיכלו לקחת אותו לטיפול בביתם.

סתיו שפיר: מ"סורוקה" הוא עבר לטיפול סיעודי ב"נווה שבא".

סתיו שפיר: יומיים אחרי שהגיע לשם הוא כבר לא היה בחיים.

סתיו שפיר: זה לא סיפור חדש בבאר-שבע.

סתיו שפיר: קוראים ל"נווה-שבא" "התחנה הסופית", היא אומרת.

סתיו שפיר: מכעיס שבכל פעם צריך לקרות משהו קיצוני כדי שמישהו יפעל למענם.

סתיו שפיר: גם אח של שלי חולה ב-ALS והוא צריך עזרה סיעודית, שמישהו יאכיל אותו, יזיז לו את היד אפילו.

סתיו שפיר: זה לא פשוט לטפל באדם סיעודי, ואותו – היא אומרת – אני לא אכניס בשום פנים ואופן ל"נווה שבא".

סתיו שפיר: אני אטפל בו, ולכן אני לא עובדת.

סתיו שפיר: אני עם אחי שמונשם ונמצא אצלי.

סתיו שפיר: אפילו עזרה מהמדינה ותמיכה אני לא מקבלת.

סתיו שפיר: ואני רוצה להוסיף משהו, ברשותך כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: אנחנו נחשפנו בשבועות האחרונים למצוקה הקשה ולעוולות החמורות כל כך שמתרחשים במוסדות הסיעודיים.

סתיו שפיר: את הסיפורים האלה, שעכשיו נחשפו בתקשורת, כולנו מכירים כבר שנים ארוכות.

סתיו שפיר: הם לא מתרחשים רק במוסדות סיעודיים לקשישים; הם מתרחשים במוסדות סגורים לאוטיסטים ולאנשים עם בעיות התפתחותיות ולנכים ולאנשים במצוקה; לאנשים החלשים ביותר בחברה הישראלית, שזקוקים לתמיכה הגדולה והמשמעותית ביותר, לביטחון הגדול ביותר, ליציבות במקום שבו הם חיים ובו הם מטופלים.

סתיו שפיר: ואחד הדברים שמשותפים לכל המוסדות האלה זה שאותם עובדים שעושים עבודת קודש ועובדים עם האוכלוסייה הזו בטיפול שהוא קשה ביותר מקבלים בדרך כלל שכר רעב.

סתיו שפיר: בחלק מהמוסדות האלה על שעות השינה, המשמרות שאותם עובדים עושים בתוך המוסד בשינה, הם לא מקבלים שכר בכלל.

סתיו שפיר: אופק תעסוקתי – אין; דרישות קבלה לתפקיד – שום דבר; הכשרה – כלום.

סתיו שפיר: האנשים שעובדים במקומות הכי קשים בחברה הישראלית לא מקבלים שום גיבוי – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

סתיו שפיר: – – לא הכשרה, לא תמיכה, לא משכורת שמאפשרת להם להמשיך לעבוד שם.

סתיו שפיר: אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה, אנחנו מוכרחים להסתכל על האנשים שמטפלים בקרובי המשפחה שלנו, בחברים שלנו, באותם אנשים שכל כך זקוקים לתמיכה הזאת בחברה הישראלית – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

סתיו שפיר: – – ולשם אנחנו חייבים לגשת.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרונת הדוברים היא חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, את האמת, היינו רוצים להשתמש בדקה הזאת לפעמים לבשר בשורות טובות, אבל לצערנו, מרוב הסיפורים שאנחנו שומעים מסביבנו, אנחנו מתמקדים רק בסיפורים הקשים.

עאידה תומא סלימאן: ואני היום מביאה את הסיפור של רנין אחסן.

עאידה תומא סלימאן: רנין אחסן היא סטודנטית שלומדת באוניברסיטה העברית בירושלים, שלתומה חשבה שהיא יכולה לצאת עם אחותה לשתות כוס קפה ולאכול עוגה באחד מבתי-הקפה בעיר ירושלים.

עאידה תומא סלימאן: והיא אכן עשתה כך, והכול היה טוב ויפה, והייתה לה שיחה יפה עם אחותה והן שילמו את החשבון שלהן ויצאו.

עאידה תומא סלימאן: ופתאום פנו אליהם שני גברים שהזדהו כשומרים, כנראה אנשי שירות ביטחון שעובדים ליד בית ראש הממשלה, שבמקרה בית-הקפה הזה היה קרוב, באזור הזה, ותשאלו אותן מה הן עושות במקום הזה, ועיכבו אותן 50 דקות כדי לשאול אותן מה יש להן בתוך התיק, ואם יש להן פצצה בתוך התיק, ואם יש להן נשק, ומה הן לומדות, ואיזה בחינות יש להן, ועיכבו אותן 50 דקות באמצע הרחוב כאשר אנשים הולכים וחוזרים ורואים שתי בחורות שבמקרה או לא במקרה אחת מהן עם חיג'אב על הראש מתושאלות על-ידי אנשי ביטחון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שעידן ה-profiling אמור להיות עידן שבו מדברים באופן הכי ברור, שאם היו שתי הצעירות אולי אשכנזיות, אולי מדברות צרפתית, אולי מדברות אנגלית ולא ערבית בינן לבין עצמן, ואחת מהן לא הייתה עם רעלה, אולי כל זה לא היה קורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להפסיק את זה, ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

עאידה תומא סלימאן: אני רק שמחה על דבר אחד – שלא השתמשו בחוק המישושים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו סיימנו עם נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/881; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י', עמ' 7626; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה: הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לחוק יש הסתייגויות, נכון, גברתי?

יולי יואל אדלשטיין: אם אני לא טועה, יש הסתייגויות לחוק.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, גברתי הרשמת, הצעת החוק שאני מביא לקריאה שנייה ושלישית – חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, נחמן שי, תמר זנדברג ודב חנין.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ז–2017.

איתן כבל: הצעת החוק היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית עם שתי הצעות חוק פרטיות – האחת של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני, והשנייה של חברי הכנסת נחמן שי, תמר זנדברג ודב חנין.

איתן כבל: הצעת החוק שבפניכם היא אומנם הצעה קצרה, אך בעלת תועלת גדולה לאזרח.

איתן כבל: בהצעה נקבע עיקרון פשוט: מי ששולח דואר רשום חייב לציין על גבי דבר הדואר את הפרטים האלה: שם השולח, ואם השולח הוא מיופה כוח – גם את שם האדם שייפה את כוחו, מען השולח והאפשרות שחזקת מסירה הקבועה בדין תחול לגבי דבר הדואר.

איתן כבל: בהתאמה לחובות השולח, מוצע כי בעל רישיון למתן שירותי דואר לא יקבל למשלוח דואר רשום שלא מצוינים על גביו הפרטים האמורים, ופרטים אלה יצוינו גם בהודעה אשר מזמינה את הנמען לאסוף את דבר הדואר.

איתן כבל: החוק המוצע פוטר את המדינה ומסודותיה, לצערי, שהם לעניין זה – איך אומרים?

איתן כבל: זה תוספת שלי, הפטור שניתן למדינה – שהם לעניין זה משרדי הממשלה ויחידות הסמך שלהם, משטרת ישראל, הרשות הארצית לכבאות והצלה, בתי-משפט ובתי-דין, מהחובה לרשום את שם השולח ומענו, ובמקום זאת יירשם רק שם השולח: מדינת ישראל.

איתן כבל: הנימוק לכך הוא בעיקר החשיבות הרבה שיש לאיסוף דברי דואר רשמיים הנשלחים מהמדינה בכלל ומרשויות האכיפה והערכאות השיפוטיות, הכוללים בין היתר זימונים לדיונים, החלטות ועוד, שלגביהן לא תמיד קיימת בדין חזקת מסירה.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר כאן בכל זאת את הדברים האלה: המדינה – וזו דוגמה מצוינת לכך – היא ראש וראשונה למתחמקות ולמתחמקים מכל פעולה שמושתת עליה.

איתן כבל: אנחנו העברנו את הצעת החוק, חברי הכנסת מקלב ונחמן שי, רק בשביל להוציא את החוק הזה לדרך, כי הממשלה עמדה על רגליה האחוריות, והיא הופכת בעצם את אזרחי ישראל – בפוטנציאל, כולם נוכלים ורמאים, דהיינו, אם הם יראו שכתוב "מדינה" אז הם לא יבואו לקחת את דבר הדואר.

איתן כבל: ואני אומר לכם שאין לי ספק שהמציאות היא אחרת לגמרי, ואין כמונו שמוציאים דיבתנו רעה על עצמנו.

איתן כבל: ולפעמים אני יושב בוועדה ואני שואל האם אנחנו הקמנו את המדינה הזאת בצורה שכזאת, אם כולנו חבורת נוכלים, שקרנים רמאים, שכל מטרתנו היא "לנכלל" תמיד.

איתן כבל: וזו דוגמה מצוינת.

איתן כבל: אבל שוב אני אומר: התעקשתי בעניין הזה, חבר הכנסת חיים ילין, אבל בשלב מסוים לא רצינו לעכב את החוק ולא להוציא אותו לדרך.

איתן כבל: אציין שמעבר לפטור האמור הוועדה לא מצאה לנכון לפטור גופים נוספים מהחובה לציין את הפרטים האמורים, הגם שגופים שונים שהופיעו בפני הוועדה ביקשו זאת.

איתן כבל: אנו סברנו שככל שנוסיף עוד גופים שיהיו פטורים מהחובה לציין את שם השולח וכתובתו, החוק המוצע יתייתר והוא יחול רק על קומץ אנשים פרטיים שעוד שולחים דואר רשום.

איתן כבל: כמו כן, מוצע לאפשר למנכ"ל משרד התקשורת להטיל עיצום כספי על בעל רישיון כהגדרתו בחוק הדואר, התשמ"ו–1986, בשל הפרת הוראות התיקון.

איתן כבל: אם כן, ממועד תחילת החוק תהיה שקיפות גם בנושא זה, ואזרחי המדינה יוכלו לדעת מי שלח להם את דבר הדואר הרשום אף לפני שהם מגיעים לסניף הדואר כדי לאסוף אותו.

איתן כבל: בהתחשב בכך שחברת דואר ישראל צריכה זמן על מנת להיערך ליישום החוק, כמו גם הגופים האחרים, נעתרנו לבקשה לדחות את תחילת החוק לשנה ממועד פרסומו.

איתן כבל: חברות וחברי הכנסת, להצעת החוק הוגשו שתי הסתייגויות של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

איתן כבל: בראשונה מוצע שלא לפטור את המדינה ומוסדותיה מחובת ציון שם השולח, ובשנייה מוצע לדחות את תחילת תוקף הסעיפים המאפשרים הטלת עיצומים כספיים בשל הפרת הוראות התיקון כך שתחילתם תהיה שנתיים מיום התחילה.

איתן כבל: מהנימוקים שפירטתי לעיל ביחס לפטור של המדינה ומוסדותיה, ובהתחשב בתחילה הנדחית ממילא של החוק המוצע, אני מבקש מכם – אני אומר בצער – לדחות את ההסתייגויות ולקבל את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית בנוסח הוועדה.

איתן כבל: ברצוני להודות לעורכת-הדין אביגל כספי, שהייתה שותפתי לעבודה הזאת ולהצעת החוק הזאת, ולבנדלר תמיד אנחנו אומרים תודה, אז בכל הזדמנות שיש לנו אני אומר תודה, וכמובן למנהלת הוועדה לאה ורון.

איתן כבל: תודה רבה לכן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, לחוק יש הסתייגויות של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: האם אדוני רוצה לנמק את ההסתייגויות?

עיסאווי פריג': אני מוריד אותן.

יולי יואל אדלשטיין: מסיר את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לך מקרב לב.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע על הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ז–2017, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–3 – 19 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין בינתיים – אחרי הקריאה השלישית אזמין את חבר הכנסת נחמן שי לברך בשם היוזמים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה אחרי השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה השנייה, בעד – 19, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר בקריאה שנייה, ואנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 18 נגד – אין נמנעים – אין חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ז–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שי, וגם חבר הכנסת אורי מקלב ביקש לברך, אז בבקשה, אני אאפשר לשניהם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה נשמע כמו ביאת המשיח, בערך, מפני שהחוק הזה עמד הרבה זמן על סדר-יומה של הכנסת.

נחמן שי: השר גלעד ארדן סיפר לי שכשהוא היה חבר כנסת הוא כבר ניסה לקדם אותו.

נחמן שי: אני שמח שהיום הוא יוצא לפועל.

נחמן שי: אומנם צולע במידה מסוימת, ייקח גם שנה, וכפי שציין חברי איתן כבל הוכנסו בו כל מיני מגבלות והמדינה פטרה את עצמה בדרכה.

נחמן שי: עדיין חשבנו לעצמנו, אורי ואני, שאנחנו מעדיפים לאכול את הענבים מאשר לריב עם השומר.

נחמן שי: ואם נהיה עקביים, אולי נצליח בסיבוב הבא גם לשכנע את המדינה לתת אמון באזרחיה ולהבין שאם אזרח רוצה הוא בא לקחת, ואם הוא לא רוצה הוא לא בא לקחת, ולא צריך לרמות אותו ולהטעות אותו ולא להגיד לו מאיפה הדואר בא כדי שיבוא לקחת אותו.

נחמן שי: זאת כוונת העניין.

נחמן שי: אבל אני חושב שהכנסת עשתה היום צעד חשוב, העבירה חוק חברתי צרכני שנוגע לכל אחד ואחד מאתנו שנתקל באותו דבר דואר, שהפך אותו מצד לצד וניסה לנחש איזה דודה ואיזה דוד שולחים לו.

נחמן שי: אני רוצה להודות לכל אלה שתמכו.

נחמן שי: לציין במפורש את עיסאווי פריג' חברי, שהסיר את ההסתייגות; את איתן כבל, יושב-ראש הוועדה; את עוזרי נעה אמיר ולפיד לוי; את היועצת המשפטית אתי בנדלר, שתרמה את שלה; את מנהלת הוועדה לאה ורון, שדחפה; לכל אלה שעשו פה את כל יכולתם, וכמובן לידידי אורי מקלב, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, גם הוא בין היוזמים של ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת נחמן שי, היה באמת מפעים לעבוד ביחד על הצעת חוק שיש לה כבר זקן לבן וארוך מרוב – זה כמה כנסות שאנחנו מנסים להעביר את זה ולא מצליחים.

אורי מקלב: אף שהדבר כל כך ברור, הזכות האלמנטרית של זכויות הפרט, שאדם – אי-אפשר להטריח אותו לבוא לבית-דואר בלי שהוא יודע מי מבקש ממנו לעשות את הצעד הזה.

אורי מקלב: היום יש אפילו הצעות חוק שגם לשים לך בתוך תיבת הדואר אצלך בבית – אומרים לך: אתה יכול לשים, אי-אפשר לשים – לא כל אחד יכול למלא את תיבת הדואר.

אורי מקלב: להביא אותי עוד לבית-הדואר, לעמוד בתור, עם כל מה שתלוי בזה, ולהזדהות, כי מישהו שאתה לא מכיר רצה לשלוח לך דבר דואר.

אורי מקלב: ונכון, הפרקטיקה כאן הועילה, ואני מציע את זה גם כן, לקחת חצי דבר בידך גם אם אתה לא יכול להגיע לכל הצעת החוק, כי הממשלה מוחרגת, אף שאנחנו לא חושבים שזה נכון.

אורי מקלב: הממשלה לא צריכה להיות מוחרגת, והיטיב להסביר את זה היושב-ראש חבר הכנסת איתן כבל, שכאן אנחנו מודים לו על המאמץ שהוא עשה – השותפות הייתה כאן בגלל ההזדהות; וגם ליועצת המשפטית בנדלר ולמנהלת הוועדה לאה ורון, על המאמץ שנעשה גם בלחץ שיש להכניס את החוק הזה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מה שקרה – ככל שסחבו את החוק הזה ולא חוקקו אותו, כך יותר גופים מסחריים ופרטיים ניצלו את זה שהם יכולים לשלוח דבר דואר בלי שצריך להזדהות, והם מינפו את זה לצרכים הפרטיים.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת – בסופו של דבר גם הרשויות המקומיות נכנסות לתוך הצעת החוק, וזה דבר חשוב, אבל הרבה הרבה מהאנשים שהם שהיו המחוללים של החוק, הם שבאו וביקשו את החוק, היום מודים לכנסת, לכל מי שאישר את הצעת החוק הזאת, שתמנע מהם טרדה, לא פעם טרדה מיותרת.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב ולכל היוזמים והמברכים.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/677; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 20072; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 67), התשע"ז–2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, להציג לנו את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק, חוק הבחירות לכנסת, וכפי שמקובל, בקשת ועדת הבחירות המרכזית מובאת בדרך כלל כהצעת חוק של ועדת חוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להקדים שתי הקדמות לפני כן: זה שאנחנו דנים בנושא זה לא אומר שמישהו רוצה לרמוז שיש בחירות קרובות.

ניסן סלומינסקי: זה לא בא להגיד.

ניסן סלומינסקי: ההפך, אני משבח מאוד את ועדת הבחירות המרכזית ואת אורלי עדס ואת כל האחרים, שבאמת מפיקים לקחים כל פעם מהבחירות ורואים מה שווה לשפר, מה צריך לשפר, עובדים על זה, וכתוצאה מזה הגיע הזמן לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: זו הקדמה אחת.

ניסן סלומינסקי: הקדמה שנייה, אני רוצה מאוד מאוד לשבח את ידידי וחברי אורי מקלב, שמשקיע הרבה מאוד, איך אומרים – באמת, מגיע לך יישר כוח גדול, גם על זה וגם על החוק הבא, מתי שיגיע.

ניסן סלומינסקי: כפי שאמרתי, ועדת הבחירות המרכזית מפיקה לקחים.

ניסן סלומינסקי: התקיים דיון אצלנו, הצגנו את זה כבר כאן לקראת קריאה ראשונה, ועכשיו קריאה שנייה ושלישית, ואני אגיד את תמצית השינויים כדי לחסוך בזמן, וודאי שזה מונח בפניכם.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, הבקשה היא – וזה נושא ראשון – שעובדי ועדת הבחירות המרכזית וועדות הבחירות האזוריות וחברי ועדת הבחירות המרכזית, שהם בדרך כלל עסוקים – נניח חברי ועדת הבחירות המרכזית, שאמורים להיות בירושלים או להסתובב בכל הארץ – בחלק גדול מהזמנים הם לא מצליחים להגיע לקלפי שבה הם רשומים, ואז יוצא מצב משונה מאוד, שחבר ועדת הבחירות המרכזית של כנסת ישראל לא הצביע.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי הוא הסתובב, היה בירושלים, או שלחו אותו למקומות אחרים, והוא לא הצליח להגיע לקלפי שלו.

ניסן סלומינסקי: ולכן הבקשה בהצעת החוק היא – אחד הנושאים הוא שהם יוכלו להצביע בקלפי מיוחדת, מעין מעטפה כפולה.

ניסן סלומינסקי: יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופט, יקבע איזו קלפי, והם יוכלו להצביע במעטפה כפולה.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף זה שאם רואים שיש יישוב – בדרך כלל זה במועצות אזוריות – שיש יישוב שהיה משויך לאזור אחד, ונוח וטוב מבחינה מינהלתית להעביר אותו לאזור אחר, בלי לשנות שום דבר, מקום הקלפי יישאר אותו דבר והכול, אז לאפשר להם גם לעשות את השינויים הקטנים האלה אם זה יותר נוח.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר מוצע – אלה דברים טכניים – להקדים את מינוי ועדות הבחירות האזוריות, שעד היום זה 38 יום לפני הבחירות, להקדים את זה ל-52 יום לפני הבחירות, כדי לאפשר להם להתארגן יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר גם – דבר שקיים בפועל אבל לא קיים בחקיקה – מינוי של סגני יושב-ראש בוועדות האזוריות, שגם שם זה ייקבע לפי המפתח שמורכב, שמספר החברים של כל סיעה בוועדה המרכזית – לפי זה גם ימונו הסגנים.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף זה שתימסר האינפורמציה על פטירתו של אדם, כדי שיסדרו את הרשימות – שזה יוקדם ליום העשירי לפני יום הבחירות, כדי שלא יהיה מצב שאדם נפטר ובכל זאת מישהו בא והצביע תחת שמו.

ניסן סלומינסקי: אז לכן ימסרו את זה עד עשרה ימים לפני כן, ואז אפשר יהיה לסדר את זה.

ניסן סלומינסקי: עוד דבר חשוב זה הנושא של פסילה.

ניסן סלומינסקי: עד היום מקובל שאם יש שני פתקים – אם אדם הצביע, נניח, והיו שני פתקים בתוך המעטפה, אומרים שזאת שגגה וזה בסדר ומאשרים, אבל אם היו שלושה פתקים אומרים שזה פסול.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי יכול להיות שהוא רצה לסמן למישהו שהוא התחייב בפניו שהוא יצביע עבורו, או למפלגה מסוימת: הנה, ראיתם?

ניסן סלומינסקי: שמתי שלושה.

ניסן סלומינסקי: אבל מתברר שכנראה ברוב המקרים פתקים נדבקים ואנשים לא שמים לב וכו', לכן הבקשה בחוק היא שגם שלושה פתקים לא ייפסלו, ורק מעבר לזה ייפסלו.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר גם אם צריכים לווסת עומסים.

ניסן סלומינסקי: אם יש מתחם אחד, וזה מקובל היום – נניח יש בית-ספר, ובבית-הספר הזה יש שלוש קלפיות או ארבע קלפיות, וקורה לפעמים שאנחנו מגיעים ורואים שבקלפי אחת יש תור שמשתרך וקלפי אחת כמעט ריקה.

ניסן סלומינסקי: כדי שלא יהיה מצב כזה, מראש לאפשר לוועדה לסדר, לנווט ולראות שבכל קלפי – יהיה איזון; מאחר שכולם נמצאים באותו מתחם, כדי לאזן, שיהיה בכל קלפי אותו מספר.

ניסן סלומינסקי: אחר כך, אם אנשים לא יגיעו, זה משהו אחר, אבל מראש לסדר כמה שאפשר שלא יהיה באחד צפוף ובאחד, איך אומרים, יש הרבה זמן.

ניסן סלומינסקי: כך – עוד נושא אחד שאני אדבר עליו זה הנושא של השמדה.

ניסן סלומינסקי: מייד אחרי שהבחירות נגמרות, והערעורים, וכל הדיון שקשור בזה – – –

דב חנין: קורא לזה ביעור, לא השמדה.

ניסן סלומינסקי: רגע, עוד לא הגעתי, אז אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: אז אחרי שנגמרים הערעורים, החוק מחייב – איך אמרנו?

דב חנין: לבער.

ניסן סלומינסקי: לבער – טוב, לבער זאת גם מילה בתנ"ך, בתורה.

ניסן סלומינסקי: לבער – לבער את כל ההצבעות ואת הכול, אבל קורה לפעמים – וזה באמת לעתים רחוקות, אבל קורה לפעמים שבוועדת הבחירות המרכזית, לעובדיה יש תחושה על קלפי מסוימת ששם צריך חקירה, שנעשו שם דברים, אולי, שלא ייעשו, משהו לא מסתדר, ולכן יש צורך לשמר את זה.

ניסן סלומינסקי: שוב, אנחנו בוועדה אמרנו שזה חשוב, אבל לא רוצים שישמרו את זה לשנים, אין שום ערך, ולכן הכנסנו מסגרות של זמן.

ניסן סלומינסקי: בתוך 90 יום הוועדה צריכה להחליט, בעיקר יושב-ראש הוועדה, שהוא השופט, שופט בית-המשפט העליון, ומנכ"לית הוועדה – בתוך 90 יום צריכים להחליט אם אכן הבירורים שהם עשו הביאו לידי חשד ויש לפנות למשטרה.

ניסן סלומינסקי: אם יש בקשה להוסיף עוד 90 יום, כי הם מרגישים שהם צריכים, אפשר, ואז הם צריכים להחליט.

ניסן סלומינסקי: אם הם לא החליטו שזה מספיק כדי להעביר למשטרה, הם צריכים לבער גם את הקלפי הזאת.

ניסן סלומינסקי: אם הם החליטו שכן, נכנסים למסגרת אחרת, ולצערי, המשטרה בנושאים האלה, כנראה לנוכח פניות שהיו, לא ששה לטפל ולא מטפלת, וזה נמשך, אז אנחנו נותנים להם אפשרות לשנה, ואחר כך עוד שנה, לשמר את זה, אבל בעיקרון רצינו שיהיה תחום של זמן, כדי שזה לא יתגלגל ויתגלגל שנים, וככה עוד כמה סעיפים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שלהצעת החוק אין הסתייגויות; יש אולי בקשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: אני פונה ומבקש מחברי שנוכל להצביע ולאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשת דיבור, של חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות עומדות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי חברי הכנסת, אני אשתדל שלא למלא את כל המכסה של הדקות שציינת.

אורי מקלב: ראשית, אני רוצה להודות ליושב-ראש הקבוע של ועדת החוקה, חוק ומשפט על הקרדיט ועל האמון שנתן בי לנהל את הדיון בנושאים האלה.

אורי מקלב: באמת זה קצת מאזן בין חוק הביומטרי, ששם לא היו דברים קלים, לבין חוקים שהם חוקים פרקטיים, יישומיים.

דב חנין: מאחלים לך שיהיו לך רק חוקים כאלה.

אורי מקלב: נכון, גם אני מאחל לעצמי, תודה רבה, דב.

אורי מקלב: טוב שאתה מזדהה אתי, וזה נכון.

אורי מקלב: זאת הצעת חוק שהיא פרקטית, שהיא באה מהשטח, מתוך העבודה של ועדת הבחירות המרכזית – כולנו מעריכים את העבודה של ועדת הבחירות המרכזית – ובאה לתקן תיקונים.

אורי מקלב: אני בכל אופן כן רוצה להתעכב, אדוני היושב-ראש, בנושא שקצת התלבטנו בו; הצעת החוק מבקשת, כפי שהזכיר היושב-ראש חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, כשהיא באה לתת איזו פריבילגיה, אולי במירכאות, לעובדי ועדות הבחירות האזוריות, שיוכלו להצביע שלא בקלפי שלהם אלא בקלפיות אחרות, וגם לחברי ועדת הבחירות המרכזית.

אורי מקלב: אני השתמשתי במונח שלימדו אותי בנשיאות, אדוני היושב-ראש, שיש הגדרה: לא תחסום שור בדישו.

אורי מקלב: אני לא יודע אם היום משתמשים בהגדרה הזאת, אבל כשנותנים לחברי נשיאות לפעמים להצטרף להצעות דחופות לסדר-היום או לדיונים מהירים, מגדירים את זה כ"לא תחסום שור בדישו", שלחברי נשיאות נותנים להצטרף ללא המכסה שלהם.

אורי מקלב: וגם לא יכול להיות שעובדי ועדת הבחירות האזוריות וחברי ועדת הבחירות המרכזית, שעסוקים כל הזמן, באמת, במסירות, איך לאפשר קודם כול את תקינות הבחירות, וגם להנגיש את הבחירות, שכמה שיותר יוכלו לבוא להצביע, ושכל אחד יממש את הזכות לבחור, ושבאופן מעשי, בגלל המחויבויות שלהם לוועדת הבחירות, הם לא יכולים להצביע.

אורי מקלב: זה נושא אחד.

אורי מקלב: נושא שחבר הכנסת סלומינסקי לא הזכיר – מה לא אישרנו.

אורי מקלב: כפי שאמרת, קודם כול אישרנו שרשימה של נפטרים – שוועדת הבחירות או חברי ועדת הבחירות המקומיות – הקלפיות יקבלו רשימה של נפטרים עד לימים האחרונים – –

ניסן סלומינסקי: לזה הסכמתי.

אורי מקלב: לזה הסכמת.

אורי מקלב: לזה הסכמת.

אורי מקלב: – – עד לימים האחרונים, מי שנפטר, כדי שלא יבואו נפטרים, יבוא הרוג ברגליו, נפטר ברגליו, ויצביעו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש איזה תזה כזאת, ויש איזה דימוי כזה, שבאזורים, בוודאי באזורים החרדיים, באים הנפטרים להצביע, ויש תחיית המתים ביום הבחירות, והנה מתברר, תוך כדי דיון בעניין הזה, שכל הנפטרים – ואחרי בדיקה בכל הארץ – שלפי הרישומים הם נפטרים – שיש בין 20 ל-30.

אורי מקלב: מדובר בין 20 ל-30 שלא נבדק לגביהם אם זאת טעות, אם הרישומים לא נכונים – כל מה שאנחנו מדברים על נפטרים, שבאים להצביע – שזה פולקלור, לא אמיתי.

אורי מקלב: הנושא השני שאנחנו התנגדנו לו – וחשוב לציין את זה – זאת רשימה של שוהים בחוץ-לארץ, אתה תמכת בהתנגדות שלנו, אדוני יושב-ראש הוועדה.

אורי מקלב: עלתה בקשה של ועדת הבחירות, או בכל אופן אולי של מבקר המדינה, שכל מי ששוהה יותר משמונה שנים בחוץ-לארץ, חברי ועדת הקלפי שבה הוא אמור להצביע יקבלו איזו כוכבית: האדם הזה שוהה שמונה שנים בחוץ-לארץ, לפי הרישומים שלנו.

אורי מקלב: שאלתי אותם: מה תעשו עם כזאת כוכבית?

אורי מקלב: – שידעו.

אורי מקלב: מה זה שידעו?

אורי מקלב: ישאלו אותו: באת?

אורי מקלב: מתי באת?

אורי מקלב: לצורך מה באת?

אורי מקלב: חשבנו שזה יותר מדי.

אורי מקלב: לא יעלה על הדעת שאדם ששהה בחוץ-לארץ לפי חוק, וזכותו לממש את זה לפי חוק, מישהו ישאל אותו שאלה שלא שואלים אף אחד.

אורי מקלב: רוצים לברר אם הוא הגיע או לא הגיע – תבררו בביקורת הגבולות.

אורי מקלב: יש דרכים לברר.

אורי מקלב: דרך אגב, באמת יש אנשים שבאים להצביע במיוחד, ויש אנשים שמקרה נמצאים.

אורי מקלב: לא יכולנו לאשר את זה, ואני חושב שבזה ביטאנו את הדעה של כל חברי הוועדה.

אורי מקלב: אני מודה לכם, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות לחוק, לכן אנחנו מצביעים על הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 67), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–19 – 26 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–19 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שנייה, 26 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 67) – נא להצביע בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 67), התשע"ז–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה היא 27 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/685); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, שינוי בסדר-היום: הצעת חוק הזיהוי הביומטרי, הכללת הזיהוי הביומטרי, טרם הונחה על שולחן הכנסת, ומקורות מודיעיניים של מזכירת הכנסת הודיעו לה שהיא ירדה לדפוס וכנראה צפויה לעלות משם עוד מעט, ולכן אנחנו פשוט ממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב פרי להציע לנו את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 21) (שלילת זכאות לקצבאות ופיצויי פיטורים עקב ביצוע עבירת ביטחון), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה, כאמור של חבר הכנסת יעקב פרי וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פרי יציג לנו את ההצעה לקריאה ראשונה.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב פרי: חברותי וחברי חברי הכנסת, הצעת החוק לשלילת זכויות פנסיוניות ופיצויי פיטורים למחבלים שיזמתי הִנה הצעת חוק מחויבת המציאות.

יעקב פרי: לצערי, לעולם כנראה מדינת ישראל תצטרך להיות חזקה, הן ביכולותיה ההתקפיות והן ביכולות ההרתעה שלה.

יעקב פרי: הרשתות החברתיות, האינטרנט והתקשורת הפלסטינית מלאים בהסתה לשנאה – שנאה שהיא בחלקה לצערי שורשית, שמושרשת מינקות.

יעקב פרי: עבור רבים מהמחבלים, אותה הסתה, אותה שנאה, מהווה מקור מרכזי ליציאה לפעולה כנגד אזרחי ישראל.

יעקב פרי: יחד עם זאת אנו למדים שלעתים, ולעתים אפילו די קרובות, לא מדובר בשיקול היחיד לצאת לפיגוע.

יעקב פרי: בבואנו לפענח מה מניע חלק מהמחבלים, אנו מוצאים את המצב הכלכלי כסיבה נוספת לצאת לפעולה כנגד אזרחי ישראל.

יעקב פרי: לצערנו, הרשות הפלסטינית מממנת מחבלים ובני משפחותיהם כאות הוקרה וכגמול על פעילותם.

יעקב פרי: לא יכול להיות שמדינת ישראל תיתן יד לדבר הזה.

יעקב פרי: לא יכול להיות שאזרחי מדינת ישראל יממנו בדרך כזאת או אחרת את המחבל ובני משפחתו.

יעקב פרי: אז איך נמנע את הפיגוע הבא?

יעקב פרי: "הרתעה ביטחונית" היא מושג רחב, והיא כוללת את העוצמה הצבאית של צה"ל, של שירותי הביטחון, המודיעין, הטכנולוגיה וכוח-האדם, ואת היכולת להגיע כמעט לכל אדם המבקש לפגוע באזרחי מדינת ישראל ולמצות אתו את החשבון.

יעקב פרי: ההרתעה היא הנראות של החייל או השוטר בעמדה שבה הוא שומר, אבל גם אמצעי הענישה שבאפשרות מדינת ישראל לנקוט כנגד הבאים לפגוע באזרחיה; החל בענישה באמצעות תקיפה מהאוויר ועד הכנסת מחבלים לכלא.

יעקב פרי: לצערנו, אנו נדרשים לא פעם לכלי הרתעה נוספים, כאלה שהם מעבר לפגיעה במחבל, שלרוב ממילא מבקש למות במסגרת הפיגוע.

יעקב פרי: מניסיוני רב-השנים למדתי שגם הרתעה כלכלית יכולה להיות אפקטיבית.

יעקב פרי: מחבל שקם בבוקר ויוצא לפגע, להרוג באזרחי ישראל, צריך לדעת שמעבר לפגיעה בו גם הסביבה שלו עלולה להיפגע – יהיו אלה הריסת הבית או שלילת היתרי הכניסה, וארחיק ואגיד אפילו לכל הכפר שלו.

יעקב פרי: כשהוא יודע שמעבר לחיים שלו גם רווחתם של בני משפחתו והסובבים אותו עלולה להיפגע, הוא יחשוב פעמיים אם לצאת לפיגוע.

יעקב פרי: מעבר להרתעה יש בהצעת החוק הזאת גם פן ערכי.

יעקב פרי: לא יעלה על הדעת שאזרחי מדינת ישראל יממנו את המחבל שבא לרצוח אותם, את בני משפחתו, ולא יכול להיות שמחבל ייהנה מזכויות סוציאליות שמדינת ישראל יודעת להעניק לאלה הלוקחים חלק במארג החברתי של מדינת ישראל.

יעקב פרי: מחבל שיוצא להרוג אינו עוד חלק מהחברה בישראל, הוא אינו עוד חלק מהאמנה החברתית של ישראל, ולכן כל מחבל שיוצא באופן מודע מהחברה הישראלית צריך לדעת שהוא גם יוצא מהמארג של הערבות ההדדית.

יעקב פרי: ממשלת ישראל מעת לעת סותמת עוד פרצה בחוק המאפשרת למחבלים ובני משפחותיהם לזכות בתגמולים מהמוסד לביטוח לאומי, אך אין במדינת ישראל ראייה רחבה וכוללת על מארג הזכויות של אזרחי ישראל, ולכן עד היום לא הייתה התייחסות לקרנות הפנסיה כלל.

יעקב פרי: הממונה על רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון עד לא מזמן במשרד האוצר דרשה שינויים בתקנוני קרנות הפנסיה ואישרה את פוליסות הביטוח השונות, אבל עד כה לא עלה בדעתה לסגור את הפרצה המאפשרת תשלום למחבלים על חשבון כלל עמיתי הקרן.

יעקב פרי: עד עכשיו לא בא שר האוצר, האמון על תחום הפנסיה והביטוח, ומאז אירועי אוקטובר ב-2015, ואמר: לא יכול להיות שעמיתי קרנות הפנסיה ישלמו למחבלים זכויות.

יעקב פרי: הממשלה על זרועותיה שכחה את קרנות הפנסיה, אף שהייתה לה ידיעה מפורשת שעמיתי הקרנות משלמים או עלולים לשלם כספים למחבלים ובני משפחותיהם.

יעקב פרי: אני מניח שרבים אינם יודעים, אבל היום, כשמחבל נפצע בפיגוע ויש לו קרן פנסיה, מי שמשלמים לו את פנסיית הנכות – כי הוא איבד את כושרו לעבוד, מטבע הדברים – אלה עמיתי קרן הפנסיה.

יעקב פרי: זהו אבסורד שחייב להיפסק, וכמה שיותר מהר.

יעקב פרי: האם ייתכן, עיסאווי, ויעלה על הדעת, שאזרחי מדינת ישראל ישלמו מכספם שלהם למחבל עלאא אבו-ג'מאל, תושב מזרח-ירושלים, עובד חברת "בזק", שרצח ישראלי עם רכב החברה?

יעקב פרי: מחבל שבא לקחת חיים, אזרחי ישראל לא צריכים לתרום לרווחתו או לשאיריו.

יעקב פרי: הרשו לי להדגיש בפניכם עד כמה יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

יעקב פרי: בדיון בוועדת העבודה והרווחה, בהכנת הצעת החוק שלפניכם לקריאה ראשונה, נודע לנו מנציגי הביטוח הלאומי שגופי אכיפת החוק, ובכלל זה משטרת ישראל, הפסיקו להעביר לביטוח הלאומי את פרטי המחבלים שנעצרים או נהרגים.

יעקב פרי: כך יוצא שמדינת ישראל לא מעבירה מידע חיוני לביטוח הלאומי, שגם הוא כמובן חלק ממדינת ישראל, והפועל היוצא מכך הוא שהביטוח הלאומי עלול לשלם קצבאות למחבלים אף שאלה נשללו על-פי חוק כבר לפני הרבה זמן.

יעקב פרי: אני קורא מעל בימה זו לכלל המעורבים בדבר: קדמו את הצעת החוק במהירות האפשרית, כי מדינת ישראל צריכה להוסיף כלים לסרגל הכלים שלה, והצעת החוק תהיה כלי נוסף בהתמודדות עם הטרור.

יעקב פרי: עלינו לעמוד זקופים, גבירותי ורבותי, ולא להרכין ראשנו ולקבלו בהכנעה.

יעקב פרי: הציבור הישראלי לא צריך לשלם לרווחתו של מחבל שבא להרוג, לזרוע הרס, פחד וטרור.

יעקב פרי: הצעת החוק הזאת היא מחויבת המציאות, והיא נוסחה בתיאום עם גורמי הממשלה הרלוונטיים, ועלינו להכניסה לתוקף כמה שיותר מהר.

יעקב פרי: אני קורא לכם לתמוך בהצעה ולקדמה במהירות האפשרית.

יעקב פרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת קסניה סבטלובה, מיקי לוי ועבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, חברי חבר הכנסת יעקב פרי, אומנם יש הרבה דברים שאנחנו מסכימים, אבל עכשיו אני חולק עליך, וחולק עליך בגדול.

עיסאווי פריג': תראה, אני שם לב שאתם, חברים שלנו מיש עתיד, מדי פעם זולגים ומתכוונים להראות את זה בזליגתכם ימינה כדי לתת פייט – כאילו אנחנו חייבים להראות שאנחנו החלופה של ראש הממשלה, אנחנו נגד מחבלים ונגד טרור ואנחנו נוכיח לכם.

עיסאווי פריג': אבל הפעם הלכתם כמה צעדים – – –

יעקב פרי: עיסאווי, אני לא צריך להוכיח שאני נגד הטרור.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך איך אני רואה את זה.

עיסאווי פריג': אתם – ואתה באת ואמרת: אני רוצה, אנחנו רוצים להוסיף עוד כלים לארסנל הכלים כדי להיאבק בכל הפיגועים שאנחנו רואים.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך ושואל את החברים: הרי הריסת בתים הייתה מאז ומתמיד.

עיסאווי פריג': זה הרתיע?

עיסאווי פריג': זה פגע?

יעקב פרי: בתקופה מסוימת כן.

עיסאווי פריג': מחסומים היו מאז ומתמיד.

עיסאווי פריג': זה הרתיע?

עיסאווי פריג': זה פגע?

עיסאווי פריג': צלפים היו מאז ומתמיד.

עיסאווי פריג': זה הרתיע?

עיסאווי פריג': זה פגע?

עיסאווי פריג': והיו עוד הרבה דברים.

עיסאווי פריג': במקום שתנסו לחשוב מחוץ לקופסה אתם מתעסקים בלהיות חלק מהמיינסטרים שהולך ומתהווה, הנה, נביא עוד פתרון, עוד פטיש בראש.

עיסאווי פריג': אז אני רוצה לחשוב יחד אתך: אנס – לא צריך לשלול לו קצבת זיקנה או קצבת שאירים?

עיסאווי פריג': הרי הוא אנס; פדופיל – לא צריך לעשות לו את זה?

עיסאווי פריג': למה אני רוצה להגיב על טעות בעוד טעות?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': הצעת החוק הזאת, הארסנל שאתה מציע כאן, מה בא ואומר?

עיסאווי פריג': הוא אומר: אני רוצה להעניש את הילדים כי השנאה שורשית.

עיסאווי פריג': זה מושג מעניין – כי השנאה שורשית.

עיסאווי פריג': השנאה שורשית, אני צריך להעניש.

עיסאווי פריג': אז למה אתה מעניש רק אותו?

עיסאווי פריג': אולי תעניש את אחיו?

עיסאווי פריג': אולי תעניש את בן-הדוד?

עיסאווי פריג': אולי תעניש את השכן?

עיסאווי פריג': אתה אומר: שורשית.

עיסאווי פריג': חברים, אתם מנסים לחקות את הליכוד ואת ראש הממשלה בקו הפסול שהוא מוביל, בחשיבה בתוך הקופסה, עוד פטיש בראש.

עיסאווי פריג': אז כל הדוגמאות שציינת שקרן הגמלאות צריכה לשלם גמלאות למחבל או לטרוריסט או למפגע – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': – – אדוני, אתה מוסיף צרה על הצרה.

עיסאווי פריג': במקום לחשוב על חינוך הילדים, שאני לא צריך להעניש אותם, אתה בא, נותן פטיש לכולם.

עיסאווי פריג': מה ההבדל?

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני, יעקב, זה חיקוי.

עיסאווי פריג': וחיקוי לא צריך ללכת אתו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, איך שאומרים: מה שלא בא בכוח בא ביותר כוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה לעשות, יעקב פרי, אתה דוחף את הדלת, הדלת לא נפתחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה דוחף בעוד יותר כוח, והיא לא נפתחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פשוט אתה לא חושב שהיא נפתחת לצד השני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כל כך פשוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם היית מנסה לפתוח אותה לצד השני, היא הייתה נפתחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה העיקרון של להיות סגור, להיות נעול בכיוון מסוים ולא לפתוח את היריעה ולא לחשוב יותר טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שיפתור את הבעיה זה שלום, פתרון מדיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא ראיתי אותך עומד פה כי כנראה עוד לא שינית את הדיסק הישן שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עדיין עם אותן מחשבות, עם הדיסק הישן של הרבה שנים, והגיע הזמן להחליף דיסק ולשנות אותו, להעביר אותו לאזרחי, ואז תחשוב יותר פתוח ויותר רציני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שמעתי אותך אומר אותם דברים על הארור גולדשטיין עם מה שעשה בחברון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראיתי אותך עם נערי הזוועות ועם אלה ששרפו את משפחת דוואבשה.

יעקב פרי: אתה כנראה לא רואה תקשורת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אני כן רואה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראיתי אותך, לא ראיתי אותך מכניס את זה בהצעת החוק שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראיתי אותך מכניס את זה להצעת החוק שלך.

יעקב פרי: מה זה שייך?

יעקב פרי: מה זה שייך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, מה שקורה פה – אנשים, אנשים שביצעו, אלה שביצעו את המעשה – – –

מירב בן ארי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: את לא שומעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד פעם, תקשיבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי תביני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את תמיד קופצת בלי להבין.

מירב בן ארי: – – – של ערבים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שאני אומר, ככה, פשוט מאוד: מי שעושה את המעשה שבגינו את רוצה את הצעת החוק הזאת נמצא באחד משני המצבים: או שהוא אינו בין החיים, או שהוא מאחורי סורג ובריח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את מי מבקשים להעניש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: את הילדים שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרסו בתים – ולא הרתיע; כלאו ועצרו במעצרים מינהליים – לא עזר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה מה שיחליט מי שרוצה לעשות את המעשה הזה, זה מה שימנע ממנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שירתיע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נחשוב פעם אחת לעניין אם הכוונה היא נקמה או הרתעה.

מירב בן ארי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הכוונה הרתעה – זה לא המקום; אם הכוונה היא נקמה, אז דברו על נקמה בלי לנסות ולייפות את העניינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא לפגוע בילדים, והילדים – אתה מעביר אותם לאותו מקום של האבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה לא ירתיע.

מירב בן ארי: – – – על מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, צריך לחשוב מחוץ לקופסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם היה מוציא, אם אותו בן-אדם היה מוציא את הפנסיה שלו, את קרן הפנסיה שלו ושם מתחת לבלטה, היו באים ומרימים את הבלטה ולוקחים את זה מהילדים שלו?

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: אז המדינה צריכה לשלם לו את זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איזו טיפשות, איזו טיפשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לחשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המעשים האלה – פותר אותם אך ורק תהליך מדיני ופתרון מדיני, ולא רק לדבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

מירב בן ארי: – – – הבן-אדם עשה – – –

טלי פלוסקוב: תודה לך, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ג'מאל זחאלקה, מיכל רוזין וכן הלאה; אם יהיו, אם יהיו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, גברתי המזכירה, סגן המזכירה, הרשמת, חברי וחברותי המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, אדוני השר, שני נושאים הייתי רוצה לדבר עליהם: האחד – שוב הבוקר היינו עדים למלחמות היהודים בכותל המערבי.

יהודה גליק: כמה עצוב.

יהודה גליק: באים אנשים, נשים, להתפלל לאלוהים, ובאים אנשים אחרים שכל התפקיד שלהם הוא להפריע ולשים רגליים ולצעוק ולהביע.

יהודה גליק: כמה צער זה לראות את זה בכותל, ועוד בשם הדת.

יהודה גליק: שמו של הקדוש-ברוך-הוא הוא שלום, ולכן, כשם שמדינת ישראל הוציאה אל מחוץ לחוק את אותם פורעים ופורעות בהר-הבית, את ה"מוראביטון" וה"מורביטאת", שכל תפקידם היה להפיץ שנאה ואלימות, כך המדינה צריכה לעצור את כל אלה שהפריעו לנשים להתפלל בכותל המערבי.

יהודה גליק: ומכאן אני רוצה לעבור לנושא השני.

יהודה גליק: אני רוצה, קודם כול, לברך את חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין על הצעת החוק המצוינת שלה להחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון.

יהודה גליק: אגב, למה רק על שטח C?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יהודה גליק: לצערי – אני רוצה לומר את הדברים האלה בצורה הכי ברורה – פעם אחר פעם אנחנו שומעים את חברינו שמאיימים עלינו: אם אנחנו נחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון, מה יקרה?

יהודה גליק: נפסיק להיות מדינה יהודית.

יהודה גליק: כלומר, מה אתם אומרים?

יהודה גליק: איזו טענה לא מוסרית זאת.

יהודה גליק: אנחנו נמשיך, ניתן לפלסטינים לסבול, שימשיכו לסבול, כי אנחנו רוצים מדינה יהודית.

יהודה גליק: סליחה.

יהודה גליק: איזו טענה, חוסר מוסריות.

יהודה גליק: אם נכון לתת זכויות שיש לתושבי טייבה לתושבי חברון, בני-דודים, שבבאקה אל-שרקיה יקבלו אותו דבר כמו באקה אל-ע'רביה, אם זה נכון, אז גם אם זה יהיה על חשבון מדינה יהודית, איזה מוסר זה לבוא ולהעניש אנשים אחרים לטובת האינטרסים האישיים שלי?

יהודה גליק: אלא מה?

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יהודה גליק: לא, לא.

יהודה גליק: אני לא – – –

איציק שמולי: אתה אומר את זה לנו?

איציק שמולי: תגיד, אתה רציני?

איציק שמולי: תגיד את זה למפלגה שלך.

איציק שמולי: לנו אתה אומר את זה?

איציק שמולי: מה רוצה הליכוד?

איציק שמולי: תגיד את זה למפלגה שלך.

איציק שמולי: נו, באמת.

איציק שמולי: לנו אתה מטיף מוסר על זה?

יהודה גליק: סליחה, סליחה, לא להפריע לי בבקשה.

יהודה גליק: סליחה, אני מדבר בשם יהודה גליק.

יהודה גליק: אני מבקש בשם יהודה גליק לא להפריע לי.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אם כן, מי שבא ורוצה להעניש אחרים ושהם יסבלו ושימשיכו לחיות במקום שהתל"ג השנתי הוא 5,000 דולר במקום להיות חלק ממדינתנו של 35,000 דולר, ובשם זה שהוא ימשיך ליהנות ממדינה יהודית, זה לא מוסרי בעליל, חברי וחברותי.

יהודה גליק: ולכן, השאיפה צריכה להיות – התחלה בהחלט מצוינת, גברתי חברת הכנסת איילת, אבל להמשיך ולהחיל את החוק על כל יהודה ושומרון כך שגם פלסטיני, הבן-דוד שלך, שגר בחברון ובג'נין יקבל את אותו איכות של שירות רפואי כמוך.

יהודה גליק: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, תשמעו, זה פשוט לא ייאמן מה שקורה במליאה הזאת.

איציק שמולי: יהודה גליק, אתה פשוט הפכת את היוצרות.

איציק שמולי: אתה עומד כאן, מדבר בשם המוסר, שאנחנו בעצם, הגזענים הגדולים בצד השמאלי של המפה הפוליטית, חוטאים בזה שאנחנו אומרים בלי להתבייש ובלי להתבלבל: כן, אנחנו רוצים היפרדות מהפלסטינים כי אנחנו רוצים לשמור על הצביון, על הצביון – – –

יהודה גליק: אז זה העניין.

יהודה גליק: תגידו את האמת:

יהודה גליק: אנחנו – – – אבל אל תשקרו.

איציק שמולי: אנחנו – אני אומר את זה בצורה ברורה – אני חושב שאנחנו צריכים להיפרד, כי אנחנו צריכים לשמור על הרוב היהודי ועל הצביון הציוני של מדינת ישראל.

איציק שמולי: זה לא אומר שום דבר על זכויות המיעוט.

איציק שמולי: אני לא רואה שום סתירה בין ציונות לבין מתן זכות שווה ומיגור אפליה וקידום שוויון בכל תחומי החיים עם ערביי ישראל, להוציא הזכות להגר ולעלות למדינת ישראל.

איציק שמולי: זה – לא.

איציק שמולי: עכשיו, את הדבר הזה אנחנו לא מתביישים ולא נרתעים מלהגיד.

איציק שמולי: אנחנו רוצים להיפרד מהפלסטינים, בראש ובראשונה לא – כפי שאתה אמרת פה, כדי להשוות את תנאי חייו של הפלסטיני מ-5,000 דולר ל-35,000 דולר.

איציק שמולי: לא, אנחנו מסתכלים על הצד הישראלי, אנחנו מסתכלים על מה טוב למדינת היהודים.

איציק שמולי: כן, אכפת לנו גם, מבחינה הומניטרית, מה שקורה ברצועת-עזה, בגדה, זה בוודאי קורע את הלב, אבל אנחנו מסתכלים אל העתיד.

איציק שמולי: ואתה יודע מה?

איציק שמולי: הדור שלי והדור של הילדים שלי יצטרכו אולי לעמוד במקום הזה שבו אנחנו, חס וחלילה, ניאלץ לבחור מה אנחנו רוצים להיות יותר: האם חשוב לנו לשמור יותר על הצביון היהודי והציוני של מדינת ישראל או חשוב לנו יותר לשמור על האופי הדמוקרטי של המדינה?

איציק שמולי: אני לתוך קיר הבטון הזה לא רוצה שנגיע.

איציק שמולי: אני רוצה להתייחס גם לדברים שאמר חברי חבר הכנסת חאג' יחיא.

איציק שמולי: אני לא רואה סתירה בין לנסות לקדם בכל מאודנו את תהליך השלום, לנסות לקדם את ההידברות, לנסות לקדם את הדיאלוג וליצור מצב שבו אנחנו נפרדים מתוך הסכם – שלמרבה הצער כולם מבינים שהפרמטרים שלו כבר ידועים, אבל יש בעיה של נכונות ורצון טוב ואחריות, משני הצדדים, כדי להתקדם במתווה הנכון – זה לא סותר את זה שמי שמעורב בפעולות של טרור, צריך לשבור לו את הידיים והרגליים.

איציק שמולי: מדינת ישראל רשאית לעשות כל מה שהיא צריכה, וכל מה שהיא יכולה, כדי להגן על עצמה לא רק מול מי שבא לפגע, אלא – אם יש אלמנט של הענשה, גם של הסביבה הקרובה, שעלול להפחית במשהו את המעורבות של אותם אנשים בטרור, צריך לעשות את זה.

איציק שמולי: לכן, ההצעה שלך, חברי חבר הכנסת פרי, היא הצעה נכונה, היא הצעה טובה, והיא הצעה צודקת, שלא סותרת כהוא זה את הצורך להגיע לשלום עם השכנים שלנו.

איציק שמולי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, מירב בן ארי, רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חברתי היושבת-ראש טלי פלוסקוב, ותודה רבה לחברי חברי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר תודה לחבר הכנסת הכי מתוק בבית – כולם יודעים על מי אני מדברת.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נאמר את האמת, הממשלה הזאת לא רוצה לעשות שום מהלך מדיני; אני הנחתי הצעת חוק שקיבלה "פ" – לספח את שטחי C.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי בשבוע שעבר בשומרון, ביקרתי שם, סיפרתי לכם על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, זאת ממשלה שמעדיפה שיתוק מדיני על פתרון מדיני.

איילת נחמיאס ורבין: אומר חבר הכנסת יהודה גליק: בואו נספח את כולם, אנחנו לא רוצים אפרטהייד.

איילת נחמיאס ורבין: פה, בצד הזה של הבית, אתם גזענים, אתם רוצים להיפרד מהפלסטינים.

איילת נחמיאס ורבין: אומר חבר כנסת אחר: מה פתאום, נספח את שטחי C ולא ניתן להם זכות הצבעה, כי מה פתאום?

איילת נחמיאס ורבין: יש שרה בממשלה שאמרה: אנחנו יכולים לספוג את 100,000 הפלסטינים, כאילו זו רקמה שאפשר לספוג אותה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה את צורת הדיבור הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: נעזוב את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אומר חבר כנסת אחר – מהליכוד: מה פתאום?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נשאיר את המצב כפי שהוא, זה הרע במיעוטו.

איילת נחמיאס ורבין: אז בואו, במחילה מכבודכם, תגידו לציבור את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא יודעים מה אתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא רוצים לעשות את מה שאתם יודעים שצריך לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: האמת לא מעניינת אתכם ולא באמת מעסיקה אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם תמשכו ותגררו את הגופה הזאת שנקראת משא-ומתן מדיני כל זמן שאתם תוכלו, ואתם תמשיכו לשקר לציבור.

איילת נחמיאס ורבין: פעם משקרים לעמונאים, לאותם תושבי עמונה המסכנים, שעדיין מסתובבים כנוודים בארץ משום שאת היישוב שצריך להקים עבורם והבטיחו להקים להם לא יקימו.

איילת נחמיאס ורבין: בינתיים מפנים את תשעת הבתים מעופרה, שאני רוצה לקוות שלהם יימצא פתרון יותר בקלות, אבל ימשיכו לשקר וימשיכו להגיד להם: אנחנו נקים לכם יישוב ואנחנו נעשה ככה ונעשה ככה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם מקבלים פה, בצד הזה של הבית, תמיכה להמון מהלכים שהם חשובים – במלחמה בטרור, בשמירה על ההתיישבות, באמת, על מה שחשוב, במלחמה בחרם וב-BDS; אתם מקבלים מאתנו המון תמיכה.

איילת נחמיאס ורבין: במקום זה אתם מנסים לירוק עלינו, ובא חבר כנסת וטוען שאנחנו גזענים – אז תתחילו לחפש בעצמכם את התשובה על השאלה למה לא מצליחים להגיע להסדר מדיני.

איילת נחמיאס ורבין: התשובה היא נורא נורא נורא פשוטה; אפשר להסתובב באוסטרליה, בסינגפור ובאנגליה ולחפש את התמיכה בכל מקום, אבל בסוף אתם תידרשו להגיע חזרה לבית שלכם, ל-home base של כולנו, פה בישראל, ולומר את התשובה האמיתית לציבור.

איילת נחמיאס ורבין: הפתרון היחיד לשמור את מדינת ישראל יהודית ופלסטינית – יהודית ופלסטינית, אתם רואים מה יצא לי – יהודית ודמוקרטית.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לכם למה, אני אגיד לכם מדוע: משום שניהלתי משא-ומתן קודם עם ראש הממשלה העתידי אחמד טיבי על התפקיד שלי בממשלה העתידית.

איילת נחמיאס ורבין: תפסיקו, זה נראה כמו בדיחה.

איילת נחמיאס ורבין: תחזרו לנהל את המשא-ומתן, תעשו את זה כמו שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: על האופציה האזורית כבר ויתרתם, אז בואו לפחות תעשו את זה כמו שצריך עכשיו, גם מול הפלסטינים וגם באזור.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

מירב בן ארי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, אני עליתי לפה, חבר הכנסת פרי, כדי לברך אותך על הצעת החוק החשובה הזאת.

מירב בן ארי: אני גם שמעתי את מה שאמר חבר הכנסת חאג' יחיא, ולא יכולתי שלא לענות.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שכשנכנסתי לכנסת גם ראיתי – הצעת החוק הזאת היא מהכנסת הקודמת, או מהכנסת הזאת?

מירב בן ארי: אז אני אומרת לך, אחרי כמה חודשים היה לנו דיון על זה בסיעה, והשר שלנו בעצמו, כחלון, אמר, תעשו עם החוק הזה משהו.

מירב בן ארי: הלכתי, ראיתי שהחוק שלך, ומה שנקרא בניגוד לכל מיני עניינים אחרים, הנחתי לזה, אמרתי שנהיה מאחוריך כשצריך.

מירב בן ארי: אני אומרת "עניינים אחרים", כי לפעמים חברי כנסת מהקואליציה חושבים שהם ילכו, הם יקדמו.

מירב בן ארי: מגיע לך כל הקרדיט.

מירב בן ארי: זה חוק חשוב, זה חוק נכון.

מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו, קואליציה ואופוזיציה, צריכים להיות מאוחדים, ואני חייבת להגיד לך משהו, חאג' יחיא, זה בכלל לא קשור לתהליך השלום.

מירב בן ארי: תהליך השלום יכול להתנהל במקביל.

מירב בן ארי: אין לזה שום משמעות, אין לזה – והקשבתי לכל מה שאמרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשלול מילדים לחיות בכבוד, זה אנושי?

מירב בן ארי: איך הם לא הגיבו?

מירב בן ארי: אני הגבתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשלול מילדים לחיות בכבוד זה אנושי?

מירב בן ארי: סליחה, אדוני, אם אדם עושה מעשה פשע, לפי איך שמוגדר, הוא צריך לשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשלול מילדים קטנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא שללו לברוך גולדשטיין?

מירב בן ארי: מדינת ישראל ממשיכה לשלם ביטוח לאומי ולשלם כספים למשפחות של מחבלים.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: איזה מדינה מתוקנת בעולם משלמת למשפחות של מחבלים ביטוח לאומי?

מירב בן ארי: אין.

דב חנין: – – –

מירב בן ארי: למשפחות של רוצחים – כי יש להם תעודה זהות כחולה – למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מירב בן ארי: חבר הכנסת חנין, הייתי בוועדת חוץ וביטחון השבוע – – –

דב חנין: – – –

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו, תקשיב לי רגע.

דוד אמסלם: תסבירי מה הם רוצים, שנשלם – – –

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אם לא, זה פוגע בתהליך השלום.

דוד אמסלם: – – –

מירב בן ארי: כן, בדיוק.

מירב בן ארי: אין מדינה בעולם שתסכים לעוול הזה.

מירב בן ארי: הגיע הזמן לחתוך את זה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת להירגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מירב בן ארי: אתה מפריע לי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לעזור לך, אבל – דקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא, אני לא חושבת שהיו הפרעות כשאתה היית פה.

מירב בן ארי: כן, זה מפריע לי.

טלי פלוסקוב: לא, אז אני מבקשת לתת כבוד לחברת הכנסת שנמצאת כאן.

מירב בן ארי: מדינת ישראל, כן, היא מדינת – אני רציתי להגיד לך משהו על מה שהיה בוועדת חוץ וביטחון, שתשמע, שבא הרמטכ"ל ואמר בצדק, זה כבר פורסם, אז אני אומרת את זה, על העניין של כמה מחבלים באו עם תעודת זהות כחולה ועשו את הפיגועים שלהם.

מירב בן ארי: נכון, ישבנו ושמענו את זה, כל חברי הוועדה.

מירב בן ארי: אין שום מדינה בעולם שממשיכה לשלם קצבאות על חשבונה למשפחות של מחבלים.

מירב בן ארי: הגיע הזמן לשים לזה סוף.

דוד אמסלם: מירב, זה מה שהוא רוצה?

מירב בן ארי: כן, והוא גם אומר – –

דוד אמסלם: הוא אומר שלא.

מירב בן ארי: – – שהחוק הזה, הוא אומר לחבר הכנסת פרי, יכול לחבל לך בתהליך השלום.

מירב בן ארי: אז עם כל הכבוד, תהליך השלום יוכל להתקיים, ולהפסיק את הקצבאות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך בעיה בהבנת הנשמע.

מירב בן ארי: אדוני, אם היית מקשיב לי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אם את היית מקשיבה – – –

מירב בן ארי: אני שמעתי, דרך אגב, שאמרת.

מירב בן ארי: בגלל זה זה כל כך – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך בעיה בהבנת הנשמע.

מירב בן ארי: הנה חבר הכנסת יולי בא להרגיע את העניינים.

מירב בן ארי: אני מודה לחבר הכנסת פרי בשם כל מפלגת כולנו, ואני בטוחה שמכל ספסלי הקואליציה, על חוק חשוב, נכון והגיוני למדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת יעל כהן פארן, אלעזר שטרן, איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: טוב, קודם כול, חברי חבר הכנסת פרי, אני מברכת אותך כמובן על הצעת החוק וכל הכבוד עליה.

רויטל סויד: אבל אני רוצה לדבר על משהו אחר שנוגע לכולנו.

רויטל סויד: אנחנו לא שמים לב אליו בחיי היום-יום.

רויטל סויד: הוא כל כך מעסיק אותנו, אנחנו כל כך מחויבים לזה, אבל בחיי היום-יום שלנו אנחנו לא שמים לב אליו.

רויטל סויד: אתם יודעים שבכנסת ישראל יש עובדים ועובדות שהם עובדי קבלן?

רויטל סויד: ב-8 במרס אנחנו מציינים את יום האישה הבין-לאומי.

רויטל סויד: ביום האישה הבין-לאומי אנחנו אמורים להוקיר כל אישה באשר היא ולתת לה את התשורה, ובין היתר גם לעובדות הכנסת הכל-כך כל כך מסורות.

רויטל סויד: והנה, מסתבר שיש בכנסת ישראל עובדות קבלן – עובדות קבלן שלא זכאיות להגיע לאירועים שמוזמנים אליהם העובדים הרגילים; עובדות קבלן שלא זכאיות לקבל תשורות שמקבלות עובדות אחרות.

רויטל סויד: העובדות האלה, שבמסירות מגישות לנו את התה, מגישות לנו את הקפה, עובדות במזנון, מכילות אותנו תמיד ברגעים הכל-כך טובים וטובים יותר שלנו, הן לא נחשבות ככל העובדים בכנסת ישראל.

רויטל סויד: חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, ביוזמה מאוד יפה וייחודית, הביאה לכך שאנחנו נתרום כסף כדי לקנות לאותן עובדות תשורה ומתנה ונגיש להן אותה ביום האישה הבין-לאומי.

רויטל סויד: אז מעבר לזה שזאת יוזמה מדהימה, וטוב שהצטרפנו ועשינו וטוב שחשבת על כך וכולנו מחויבים לזה, איך יכול להיות שאנחנו נמצאים בכנסת ישראל, עובדים בשביל ולמען שלא יהיו עובדי קבלן במדינת ישראל, עומדים ונואמים על הדבר הזה – כל קבוצה של 300 עובדי קבלן ששר האוצר או שיושב-ראש ההסתדרות מצליחים להוציא אותם מהמעמד הזה, כל קבוצה כזו אנחנו עומדים ומריעים ונאבקים למענם; אבל פה אצלנו בכנסת אנחנו לא עומדים על הרגליים האחוריות, ומסרבים, מסרבים בכל תוקף, שעובדים כאלה יהיו פה בינינו?

רויטל סויד: אז אני מצפה מכולנו להתגייס כדי לסיים את ההעסקה הלא-ראויה הזאת, בלשון המעטה, ולגרום לכך שכל עובדי הכנסת, שאם יש משהו שאפשר לומר עליהם זה שהם עובדים במסירות, במחויבות ובסבר פנים יפות – לדאוג לכך שכולם פה יהיו שווים.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: מוותרת.

טלי פלוסקוב: מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת שרן השכל, אחמד טיבי וסתיו שפיר, ונמשיך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני שעה קלה נפגשתי עם עשרות צעירים חברי ארגון "איילים", שזה כמה חודשים הממשלה מתעלמת מהקשיים שלו, מביאה אותו על סף רעב ופשיטת רגל.

איתן ברושי: הצעירים האלה, שפרוסים מקריית-שמונה בצפון עד דימונה בדרום ובדרך בעשרות יישובים, שהתמסרו לשליחות של חינוך, הדרכה ופעילות עם נוער במקומות קשים, השכלה אקדמית יחד עם עבודת כפיים – הממשלה מגלה אטימות, ופעם נוספת היא נאחזת באמירות כלשהן של יועצים משפטיים כאלה ואחרים.

איתן ברושי: יושב פה שר השיכון, שאני יודע שהוא מודע ומשתדל לפתור את הבעיה, אבל אם בתוך כמה ימים לא תיפתר הבעיה ועוד פעם נהיה תלויים בפילנתרופים, כמו קרן מיראז' וקרן היסוד ותורמים מחוץ-לארץ – הפעם תרומות מותרות, לא שמפניה ולא סיגרים – אם הממשלה לא מבינה שזה לא נכון לומר שרק עמונה היא לפני דימונה; אם זה היה במקומות הללו, היו מוציאים מהיקב ומהגורן את הפתרונות, גם באמצע הלילה.

איתן ברושי: והנה יושבים פה, מטרים ספורים מהאולם הזה, בשעה הזאת, עשרות צעירים שהתחנכו בבתים של כולנו ברחבי הארץ, בוגרי בתי-הספר שלנו בחינוך ההתיישבותי, בעיר, בכפר, בכל מקום.

איתן ברושי: הם יושבים שם ולא מבינים איך מדינה שלמה, איך ממשלה שמנהלת תקציבים במאות מיליארדים, לא מסוגלת ולא יכולה לתאם פתרון, שהוא לא פתרון בשמים ושהוא לא עולה מעבר לסכומים סבירים.

איתן ברושי: אבל בינתיים הצעירים האלה – ופגשנו את זה לפני חודשים גם בגרעינים עירוניים.

איתן ברושי: ומעניין, כשאלה גרעינים במקומות אחרים, מוצאים את הדרך ויש תמיד משרד שמתנדב.

איתן ברושי: והנה החבורה הזאת של "איילים", שבנו בעשר אצבעות – ואני רוצה להזכיר פה את חברי, זיכרונו לברכה, שמוליק ריפמן, שהיה מאלה שהקימו, לחמו, ואני בטוח שאם הוא היה אתנו הוא לא היה מאפשר למצב הזה לקרות.

איתן ברושי: דיברנו היום על זה שראשי רשויות התגייסו, והשם שעלה של ראש עיריית דימונה, שיש שם קבוצה כזאת.

איתן ברושי: הקבוצות האלה הן איכותיות, הן מביאות בשורה שאין לאחרים כמוה, גם במסירות, גם בשליחות, וכנראה גם בתמימות.

איתן ברושי: כי אם יכלו להביא אותם למצב של השפלה וכמעט רעב וחוסר יכולת קיום, כאשר הממשלה עומדת חסרת אונים – וישבו אתמול באוצר; לא מסוגלים לפתור דברים כאלה פשוטים, כאלה בסיסיים.

איתן ברושי: מנכ"ל האוצר שי באב"ד הוא ממקימי "השומר החדש", הוא בא מעשייה.

איתן ברושי: איך זה יכול להיות שאנשים שבאים מעשייה, כל כך מהר משתלטים עליהם הפקידים?

איתן ברושי: כל כך מהר הם הופכים להיות חסרי אונים?

איתן ברושי: איפה חוט השדרה?

איתן ברושי: איפה היכולת לפתור בעיות לא כל כך מסובכות?

איתן ברושי: איך מסבירים לצעירים בשנת שירות, לתלמידי המכינות – גברתי, גם את היית ראשת עיר – איך מסבירים לדור צעיר שהמדינה עומדת חסרת אונים מול השליחות שלהם?

איתן ברושי: אדוני השר, אתה דיברת אתמול על הכנה לקויה של צה"ל ל"צוק איתן" ואמרת שמות.

איתן ברושי: אלה באים גם לפני או אחרי השליחות הצבאית.

איתן ברושי: הממשלה צריכה לעצור את המהלך השוטף שלה ולתת פתרון לאלפי בני-נוער בעשרות כפרים שפרוסים במקומות הקשים ביותר, תוך שליחות נעלה שהם עושים.

דב חנין: – – –

איתן ברושי: אבל הם יושבים בחוץ, בקור, והם יושבים ולא מבינים.

איתן ברושי: אני מציע לך, דב חנין, תלך לשם, כי אף שאתה פה הרבה שנים, לא כל החיים זה האולם הזה בכנסת.

איתן ברושי: רוב הדברים החשובים קורים מחוץ למקום הזה.

איתן ברושי: כדאי לכבד את אלה שקמים בבוקר ועושים משהו ולא רק מדברים.

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן ברושי: אני קורא לכנסת ואני קורא לכם לומר לממשלה שנחוץ כאן פתרון.

איתן ברושי: תכבדו את מי שעושה, תכבדו את מי שעוד מאמין שאפשר לשנות בארץ הזאת דברים, תנו להם גיבוי.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת אחמד טיבי?

אחמד טיבי: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת; חבר הכנסת טאלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהר בהלול – מוותר; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אורן אסף חזן: שלום, גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברותי חברי הכנסת, האווירה במליאה כל כך רדומה, והיום א' באדר, וצריך לשמוח ולהתעורר ולהרבות בשמחה – אולי נשיר קצת, נשמור על המסורת.

אורן אסף חזן: הרב בן-דהן, אולי תצטרף אלי: משנכנס אדר מרבין בשמחה – הם עייפים פה, אני אמשיך את השיר בסוף הנאום.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם, קודם כול, כיף לראות את כולכם.

אורן אסף חזן: כיף לראות כמה שבת אחים יש פה, כמה אהבת חינם, כמה סוף-סוף הכנסת הזאת לאט-לאט מתרכזת לתוך מקום של הבנה, שיש כל כך הרבה נושאים שהם קונסנזוס.

אורן אסף חזן: ואם אנחנו היינו מדברים קצת יותר בשקט וקצת פחות רבים ומקשיבים אחד לשני, אז נבין שבסוף אנחנו לפעמים פשוט אומרים את אותו דבר רק במילים אחרות.

אורן אסף חזן: כבוד השר, זכיתי שאתה נמצא פה במליאה.

אורן אסף חזן: אני מגיע עכשיו מגן הוורדים.

אורן אסף חזן: יושבים שם חבר'ה צעירים, שין-שינים, שהחליטו לוותר על שנה אחרונה לפני צבא בחוף הים; שנה אחרונה שבה הם יכלו לרכוב על סוסים, לנסוע על טרקטורים, לטוס לאיה-נאפה, או לבורגס, או לא חשוב שמות, והחליטו ללכת ולשרת.

אורן אסף חזן: ובגלל – וזה מצער – שבכנסת הזאת ישבו גם אנשים שחשבו שהכסף הציבורי הוא הכסף הפרטי שלהם, שחשבו שאם הם עוזרים לציבור ומעבירים כסף לציבור אז הם צריכים לקבל איזשהו קומיסיון קטן, אז החבר'ה של "איילים" כבר שנתיים לא מתוקצבים מהמדינה.

אורן אסף חזן: שמעתי שבעוד כעשרה ימים, ב-10 במרס, אם לא יהיה להם כסף כדי לשלם את החובות שנוצרו, אז החבר'ה הצעירים האלה יצטרכו לחזור כל אחד לביתו.

אורן אסף חזן: אגב, לצדם של השין-שינים יש גם סטודנטים וסטודנטיות שגרים בכפרים האלה, שאם הם לא יוכלו להמשיך לקבל את השירות הזה אז מי יודע לאן הם יחזרו.

אורן אסף חזן: אבל אני אומר שאני שמח שאתה כאן, כי שמחתי לשמוע מהמנכ"ל שלך, מחגי, שהחלטת לעזור ושזה בלבך – ואין מילה יותר טובה חוץ מלהגיד שאני מצדיע לך.

אורן אסף חזן: אני גם אגיד לך, כבוד השר, שאני כאן כדי לסייע.

אורן אסף חזן: עד לא מזמן דובר רבות במדינה על אותם כספים קואליציוניים שעברו – יכול להיות שבתוך הכספים שאנחנו קיבלנו בקואליציה גם אנחנו נוכל להעביר משהו כדי לסייע.

אורן אסף חזן: תפעילו אותנו.

אורן אסף חזן: אנחנו לא מחפשים קרדיט, אנחנו לא מחפשים את השם שלנו בעיתון – זה קרה איזו פעם או פעמיים, אנחנו לעתים מסתפקים בזה.

אורן אסף חזן: אבל לעמוד בחוץ ולראות את החבר'ה יושבים, שרים, מנגנים, עם תקווה – אגב, זה לא שונה כמעט במאומה ממה שקורה במחוזות אחרים במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: חבר'ה, בואו נתגייס כולנו כדי לעזור ל"איילים", כדי להמשיך את המפעל המטורף הזה, המדהים הזה, של יישוב הנגב והגליל, של אחווה ורעות, של אנשים שהחליטו שציונות זו לא מילה גסה, והם באו כדי לעשות.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן בשבילם.

אורן אסף חזן: אני מסיים, גברתי היושבת-ראש, במש-מש-מש-מש-מש-משנכנס אדר – חבר'ה, משנכנס אדר מרבין בשמחה – תחייכו, תשמחו, ואל תשכחו להיות טובים.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן כדי לשרת את האזרחים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יגאל גואטה, גם אותו אני לא רואה כרגע.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – יצחק וקנין, יפעת שאשא ביטון, נאוה בוקר.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, ידידי ואהובי חבר הכנסת יעקב פרי, עד שיש לנו זכות לעמוד לדבר לזכותך – אתה יודע שאנחנו רוצים לעשות את זה הרבה, זה לא תמיד יוצא, אבל עד שאפשר, תהיה בקשב.

יואב בן צור: כולם פה עומדים רק בגללך, אין שום סיבה אחרת.

יואב בן צור: אני רוצה לברך אותך באמת על החוק הזה, אני חושב שזה חוק חשוב, נכון וצודק.

יואב בן צור: אתה תמיד מוציא מתחת ידיך דברים חיוביים וטובים.

יואב בן צור: אנחנו רוצים לזכור אותך רק כך.

יואב בן צור: תמשיך ותעלה, ותאריך ימים ושנים בטוב ובנעימים, בבריאות איתנה, בעזרת השם.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, אומנם בקצב החדשות שלנו במדינה נושא ההתעללות בזקנים בבתי-אבות הפך להיסטוריה, אבל אני חייב לומר לכם שאני עדיין בהיסטריה.

יואב בן צור: אני בהיסטריה ממצבם העגום של הקשישים במדינת ישראל; אני בהיסטריה מההזנחה הקשה שמייסדי המדינה, מפריחי השממה, אלה שבזכותם אנחנו כאן, חווים מדי יום ביום; אני כואב את הדלות, את העוני, את הבדידות ואת המחדלים שלנו כחברה, ואני שואל את עצמי ואותנו: עד מתי?

יואב בן צור: מתי אנחנו נשכיל להבין שהצעירים של היום הם הזקנים של מחר?

יואב בן צור: שאנחנו לא עוד הרבה שנים – 20, 30, 40 שנה – נהיה קשישים?

יואב בן צור: כן, כן, אותם קשישים שהיום סובלים מההזנחה שלנו, מהאטימות החברתית שלנו.

יואב בן צור: קל מאוד להיתפס ולהתגולל על פושעים ונבלים שהולמים בפראות בקשישים חסרי ישע.

יואב בן צור: קל מאוד להתרשם ממחזות שמזכירים לנו את אותם קלגסים ממחנות הריכוז.

יואב בן צור: אבל, חברי חברי הכנסת, מצבם של הקשישים לא טוב, ולא רק לא טוב, אלא רע מאוד, ולא בגלל אותם מנוולים שעשו את מה שעשו, אלא גם בגללנו כחברה.

יואב בן צור: אנחנו כחברה בעידן הטכנולוגי התקדמנו, אבל השארנו הרחק מאחור את אבותינו, את אמותינו, את אלה שגידלו אותנו, שבנו וטיפחו אותנו ואת אדמתנו.

יואב בן צור: אני כקשיש לעתיד קורא אליכם, חברי קשישים לעתיד: אנא, בואו נתעורר, בואו נפעל, בואו נעשה ונחלץ חושים.

יואב בן צור: עלינו לבחון כל דרך אפשרית לרכז את זכויותיהם של הקשישים, אם באמצעות הקמת ועדה מיוחדת – בדיוק כמו שיש ועדה לזכויות הילד ולזכויות האישה, תהיה ועדה לזכויות הקשישים – או בהקמת משרד ייעודי, שכבר קיים אולי, אבל אולי צריך לרכז את הטיפול בצורכי הגיל השלישי.

יואב בן צור: זה אינטרס של אבותינו ואמותינו היום, וזה אינטרס שלנו כקשישים לעתיד וכחברה בריאה בהווה.

יואב בן צור: חברה שזונחת את זקניה, את הוריה, זונחת היא את עצמה, זונחת את עתידה.

יואב בן צור: כמה אנחנו משקיעים בדור הצעיר, בילדים, בנוער, וכמה לצערי אנחנו לא משקיעים מספיק בדור המבוגר, באלה שאנו חבים להם את חיינו, את מה שאנחנו.

יואב בן צור: אין ספק שמה שקרה בבית-האבות יטופל על-ידי שר הבריאות, שהוכיח את יכולתו לטפל בדברים מיידית, ואין לי ספק שאותו שר בריאות פופולרי ומצוין ידע להעמיד את האנשים שצריכים להעמיד במקום.

יואב בן צור: אני רק מקווה שדברי בקשר לקשישים, דברי היוצאים מן הלב, ייכנסו אל הלב, ואכן כולנו יחד נפעל לחולל מהפכה של ממש למען הורינו ולמען עתידנו.

יואב בן צור: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: באמת, מחמם את הלב לשמוע את דבריך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יגאל גואטה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק וקנין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, נאוה בוקר, יעקב מרגי ואברהם נגוסה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, ידידי יעקב פרי, אני חושב שהצעת החוק שלך נדרשת, במיוחד כאשר אנחנו יודעים את המוסר של עם ישראל – רחמנים, ביישנים, גומלי חסדים.

יצחק וקנין: אבל יש מקום שכל המרחם על אכזרים, סופו שמתאכזר אל הרחמנים.

יצחק וקנין: מתוך הרחמים, מתוך רצון לחיות פה בחברה שהיא לא פשוטה – אוכלוסייה מעורבת, רב-גונית – יש חובה לשים מסמרות במקומות שאין ברירה כדי להרתיע את אום אלה שלצערנו הרב לוקחים נשמות ומתאבדים ועושים פעולות בשם הדת, לצערי הרב.

יצחק וקנין: אבל זה, אני חושב, מספיק לגבי הצעת החוק.

יצחק וקנין: אני רוצה לנגוע בנושא מכל האמוניה, שהתקיים עליו היום דיון בוועדה המשותפת של ועדת הפנים וועדת הכספים.

יצחק וקנין: היה דיון משותף, ואני שם אמרתי שבמשך שנים לא היו נסתרות לאף אחד הסכנות שמכל האמוניה מהווה באזור הרגיש הזה של מפרץ חיפה.

יצחק וקנין: ואמרתי שם דבר שקראנו בפרשה; כתוב שעבד עברי, כאשר נמכר בגנבתו – גנב ולא היה לו להחזיר את הגנבה – מה עושים לו – אם אמור יאמר העבד אהבתי את אדוני, את אשתי ואת בני, לא רוצה לצאת חופשי – לוקחים אותו ורוצעים לו את האוזן.

יצחק וקנין: חז"ל שואלים, מה ראתה אוזן זו להירצע, מכל האיברים?

יצחק וקנין: למה דווקא האוזן?

יצחק וקנין: העין יש לה אפילו משמעות הרבה יותר גדולה.

יצחק וקנין: אז כתוב, חז"ל דורשים – אמר רבן יוחנן בן זכאי: אוזן ששמעה במעמד הר סיני לא תגנוב – זה אחד מעשרת הדברות – והוא גנב – תירצע האוזן הזאת.

יצחק וקנין: אמרתי: נכון, אוזן, אבל גם כשאתה שם איזו מוסכמה מסוימת, צריך שהשמיעה תגיע למקום שיש לו שליטה על הגוף של האדם על הרצונות של האדם, וזה הלב – עין רואה ולב חומד.

יצחק וקנין: דהיינו, צריך משהו שיתריע.

יצחק וקנין: חז"ל אומרים, המרחק בין האוזן ללב כולה חצי מטר, אבל בהפנמת הדברים האלה – זה אלפי קילומטרים.

יצחק וקנין: לפעמים לאדם יש דעה מסוימת.

יצחק וקנין: עד שהוא לוקח את אותו דבר ומפנים אותו ומיישם אותו, לוקח לו שנים.

יצחק וקנין: מה קרה במפרץ חיפה – כולם ידעו.

יצחק וקנין: כל עוד זה הניב 100 מיליון שקל בשנה ארנונה, כולם עצמו עיניים; אבל כשהתחילה הצעקה, אמרתי למישהו: זה כמו המנהרות.

יצחק וקנין: תתארו לעצמכם שחלילה וחס – היה איזה מקרה במנהרות שיצאו והצליחו להרוג כמה בפיגוע, אבל היו כמה ניסיונות דרך המנהרות – תארו לעצמכם שזה היה אסון, חלילה וחס, כמו בכרמל, באותה אש.

יצחק וקנין: אני בטוח שהייתה צעקה גדולה.

יצחק וקנין: המזל הגדול – שלא היה, ואנחנו מודים לקדוש-ברוך-הוא שלא היה.

יצחק וקנין: אותו דבר במכל האמוניה – מישהו צריך להבין שזה מפגע לא פשוט, בתוך אזור צפוף, שיכול חלילה וחס לגרום לנזק.

יצחק וקנין: לכן – טובה שעה אחת קודם להסיר את המפגע הזה.

יצחק וקנין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת נאוה בוקר, יעקב מרגי, אברהם נגוסה ודוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: שולי לפני?

טלי פלוסקוב: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חברי חברי הכנסת, עליתי לדבר כי אני רוצה להתייחס קצת לסוגיית היכולת שלנו להגן על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שאנחנו לוקים בחסר בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה גם מתכתב קצת עם הדברים של החבר הכנסת יואב בן צור, שדיבר על היכולת שלנו להגן על הקשישים, ואם נחפש את המכנה המשותף אנחנו נראה שבעצם החברה שלנו קצת כושלת ביכולת שלה להגן על חסרי הישע.

יפעת שאשא ביטון: בעקבות התחקירים שהיו על ההתעללות בקשישים וגם בעקבות הטיפול שלי, במסגרת הוועדה לזכויות הילד, בכל אותם ילדים שסובלים מהתעללות במוסדות שונים, הגשתי הצעת חוק להתקנת מצלמות במוסדות שבהם יש חסרי ישע, וזה מתחבר גם להצעת החוק שהגיש חבר הכנסת איציק שמולי לגבי התקנת מצלמות גם בבתי-אבות וגם במעונות יום – הצעה שאני שותפה לה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול הוא שבמשך שנים אנחנו מקדשים את הפרטיות – ומפקירים את הילדים, ואם אנחנו נכליל את זה, אנחנו מפקירים בכלל את חסרי הישע, במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אני עדה מדי יום לסגירת תיקים, על-ידי הפרקליטות, של ילדים שסבלו מהתעללות; בחלק מהמקרים גם יש הקלטות, אבל זה לא מספיק לפרקליטות כדי להמשיך את התהליך בבית-משפט.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם זה כי אנחנו סלחנים מדי או שבאמת – הפרקליטות טוענת שאין מספיק ראיות או שהעדות לא מספיק בשלה כדי שאפשר יהיה למצות את הדין עם מי שפוגע בילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, אני מאמינה שאם יהיו מצלמות אנחנו נוכל במקרים של ספק פשוט להגיע ולבדוק את זה, כך שלא יהיה אפשר יותר להתחבא מאחורי ערפל או איזה מסך עשן ולצאת ללא פגע, כשהילדים שלנו נמצאים בחזית ומופקרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל סיבה נוספת שאני כאן היא כדי לחזק ילד בוגר מהחברה החרדית שאני מלווה את המשפחה שלו זה שנה וחצי; הוא נפגע מינית על-ידי המורה שלו, ולפני שבוע וחצי, בתום תהליך משפט מאוד ארוך, הוא שלח לי הודעה שנשלחה בבניין המגורים שלו, ואני רוצה שתשמעו מה כתוב כאן:

יפעת שאשא ביטון: תושבי עזרת-תורה, שימו לב: בבניין זה גר – מופיע השם של הילד – "מויסר", שהלשין למשטרה על אברך שנכנסה בו רוח שטות, והתעסק קצת עם ילדים – באמת מסכן, התעסק קצת עם ילדים – ובעקבות ההלשנה נהרסו חייו של האברך, ומאז הוא שרוי בדיכאון עמוק – באמת, להזיל דמעות – במקום ללכת ולדבר עם הרבנים, הוא בחר ללכת להלשין למשטרת הכופרים.

יפעת שאשא ביטון: מבקשים בעצם להוקיע אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני נמצאת כאן כי אני קוראת בלב בוכה לחברים שלי חברי הכנסת מהחברה החרדית: אני מכירה את החמלה שיש בכם, אני משתתפת אתכם בדיונים השונים.

יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו – – –

יעל גרמן: אין כאן אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שהם ישמעו אותי.

יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו להוקיע את הקיצוניים האלה בחברה שלכם.

יפעת שאשא ביטון: החברה החרדית עוברת תהליך יפה בנושא.

יפעת שאשא ביטון: תנו לנו לעשות את העבודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתאים את אנשי המקצוע כדי שהם יוכלו להיכנס פנימה, אבל תוקיעו את כל אותם אנשים שבמקום לתמוך במשפחות האלה, לחבק אותן, הם מקיאים אותן מתוכם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהילדים האלה יקבלו מסר ברור שהם גיבורים אמיתיים של החברה, ואני פונה אל אותו ילד – אני יודעת שהוא שומע אותי עכשיו: הוא הגיבור האמיתי של החברה שלהם, ואנחנו צריכים עוד ילדים שבמקום לפחוד פשוט יקומו ויזעקו את הזעקה, ואם צריך, אנחנו, החברים שיושבים כאן – ואני בטוחה שאתם מסכימים אתי – אנחנו נהיה כאן בשבילם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

חיים ילין: כשלחוצים, אז כל שנייה זה: תסתמו את הפה, אבל כשרוצים למשוך זמן – – –

יעל גרמן: באמת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: הנושא היה בעיני מספיק חשוב לתת לחברת הכנסת להמשיך בדבריה, נכון, חברת הכנסת גרמן?

טלי פלוסקוב: הנושא היה כל כך חשוב שיכולנו באמת לשמוע עד הסוף.

חיים ילין: לא אמרתי, אבל תסתכלי – – –

דב חנין: הממשלה עושה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נאוה בוקר – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: יעקב מרגי, אברהם נגוסה, שולי מועלם, דוד אמסלם – זה הסדר של ארבעת הדוברים הבאים.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי, בשבילך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, דיברה כאן חברתי יפעת על להגן על הילדים חסרי הישע, אבל יש ילדים שלצערנו אף אחד לא חשב להגן עליהם.

נאוה בוקר: אני רוצה לספר לכם שהיום בפעם הראשונה קיימנו בכנסת הצגה, "החטופים", וההצגה הזאת עסקה בנושא האחריות הממסדית בנושא החטיפות שבוצעו כאן, במדינת ישראל, בימיה הראשונים של המדינה.

נאוה בוקר: כי לצד הזיכרונות של הקמת המדינה, אנחנו נזכור את התקופה הזאת כתקופה של עוול מאוד גדול, של פשע נורא, שנגרם למשפחות ממגוון של עדות – תימנים, מרוקאים, עיראקים, טורקים, רומנים, יוצאי הבלקן, ועוד ועוד.

נאוה בוקר: אלה היו הורים צעירים מאוד, שהביאו ילדים לעולם, ואלה נגזלו מהידיים שלהם ונמכרו בסתר למשפחות אחרות, ואולי אף בוצעו בהם מעשים חמורים מזה.

נאוה בוקר: כואב לנו ועצוב לחשוב שבמקרים כל כך רבים נעשו מעשים כאלה – לקרוע את הילדים מהאימא ולהמציא סיפור אכזרי שהילד נפטר, כשבפועל הם חיים ושלמים ונמסרו למשפחה אחרת.

נאוה בוקר: ואותם פושעים, לצערנו, דאגו להסתיר כל מידע שקשור למעשים שלהם, ולכסות ולבטח את עצמם בכל דרך אפשרית.

נאוה בוקר: ארבע ועדות חקירה לא הועילו; הוועדות האלה קבעו שרובם המכריע של הילדים נפטרו, ולכאורה לא קיים מספיק מידע שקובע בוודאות מה עלה בגורלם.

נאוה בוקר: ואני רוצה לומר לכם שלמדינה, לממסד, יש אחריות ישירה לפרשה הזאת.

נאוה בוקר: אני חושבת שרק אם נגביר את המודעות ונפעל לחשיפת האמת על חלקה של המדינה בפרשה נוכל להגיע לפתרון התעלומה.

נאוה בוקר: אני חושבת שמדינת ישראל צריכה לשאת באחריות, כי לא מדובר בתיקי אימוץ אלא בתיקי חטיפה, וכך צריך להתייחס אליהם.

נאוה בוקר: מה אתם חושבים, בעצם, שאותם פקידים, אותם שוטרים, אותם שופטים ודיינים, אותן עובדות סוציאליות, רופאים, אחיות, פעלו ללא מדיניות מתואמת ומכוונת מלמעלה?

נאוה בוקר: הרי מי שחותם על תעודות פטירה זה אנשי משרד הפנים; מי שאחראי לקבורה זה משרד הדתות; מי שמוציא צווי אימוץ זה משרד הרווחה – בזמנו משרד הסעד.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, בבקשה.

יעל גרמן: טלי, יש עוד ארבע הצעות חוק.

יעל גרמן: זה בסדר – – –

נאוה בוקר: אני חושבת שצריך לפתוח בחקירה משטרתית.

נאוה בוקר: רק כך נוכל לפתוח את כל תיקי האימוץ, קרי, החטיפה.

נאוה בוקר: רק כך אנחנו נגיע לאמת.

נאוה בוקר: ודבר אחרון – אנחנו בראש חודש, משנכנס אדר מרבין בשמחה.

נאוה בוקר: שיהיה לכם חודש שמח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אברהם נגוסה – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, היום קיימנו פגישה של שדולה למען השבתו של אברה מנגיסטו.

אברהם נגוסה: 904 ימים אברה מנגיסטו נמצא בעזה בידי ארגון "חמאס".

אברהם נגוסה: ההורים, כל המשפחות, לא זכו עדיין לאות חיים מהארגון.

אברהם נגוסה: הוא נמצא בעזה.

אברהם נגוסה: המקרה של אברה מנגיסטו הוא מקרה הומניטרי.

אברהם נגוסה: הוא לא חייל, הוא לא הגיע לעזה להילחם, הוא בטעות עבר את הגבול ונכנס לעזה, ומאז אנחנו לא יודעים מה מצבו, והוא בחור לא בריא.

אברהם נגוסה: אנחנו היום קיימנו את ישיבת השדולה פה, בכנסת, כ-15 חברי הכנסת, כולל יושב-ראש הכנסת, והגיעו ההורים, המשפחה והפעילים, ואנחנו דרשנו מממשלת ישראל – מדינת ישראל, יש לה חובה כלפי אזרחיה.

אברהם נגוסה: אברה מנגיסטו הוא אזרח ישראל, ולכן לממשלת ישראל יש חובה לפעול להשבתו למשפחתו, ולהפסיק את כל הסיוע ההומניטרי לארגון ה"חמאס".

אברהם נגוסה: לא צריך לאשר למשפחות לבוא ולבקר את האסירים ולא לתת להם טיפול רפואי במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אם הם לא יודעים ולא מכירים ודוחים מה זה הומניטרי, כך גם צריך להתנהג.

אברהם נגוסה: והמשפחה של אברה מנגיסטו – הם צריכים לקבל אות חיים.

אברהם נגוסה: אנחנו גם פונים פה – אני מעביר את המסר של המשפחה, פה, במליאת הכנסת, שהאימא והאבא פנו אלינו בשדולה, היום, בדמעות, וביקשו שכנסת ישראל תפעל להשבת הבן שלהם.

טלי פלוסקוב: תודה.

אברהם נגוסה: פונה לארגונים הומניטריים, שהם ישאלו ויביאו תנאים לשחרר את אברה מנגיסטו לפני שהם נותנים את הסיוע ההומניטרי.

אברהם נגוסה: העניין של זכויות האדם ההומניטריות צריך להיות דו-צדדי, לא רק צד אחד.

אברהם נגוסה: איפה הארגונים לזכויות אדם?

אברהם נגוסה: הארגונים פועלים.

אברהם נגוסה: למה מתעלמים מהנושא של אברה מנגיסטו?

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אברהם נגוסה: הנושא שלו הוא הומניטרי ממדרגה ראשונה.

אברהם נגוסה: תודה.

יוסי יונה: אבל מה עם ראש הממשלה?

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אנחנו מדברים על לכבד את הכנסת.

יעל גרמן: יושב-ראש הכנסת מדבר פעמים רבות על כך שאנחנו צריכים לכבד את הכנסת.

יעל גרמן: מה שנעשה כאן לא מכבד את הכנסת.

יעל גרמן: אם באמת רוצים להעלות חוק, כולנו נהיה כאן, אז באין זמן, או יש פער זמנים, תעשי הפסקה.

יעל גרמן: אבל לא יכול להיות שיעלה חבר כנסת אחרי חבר כנסת, ימשוך את הזמן ולא – – –

יואב קיש: למה לא?

יואב קיש: אסור לנו לדבר?

יואב קיש: למה, אתם לא עושים את זה?

קריאות: – – –

יואב קיש: – – – לדבר?

יואב קיש: רק אתם מדברים?

טלי פלוסקוב: גברתי, אני ארשה לעצמי להשיב לך.

יואב קיש: רק האופוזיציה מדברת?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: תודה, תודה, חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: מה קרה?

יואב קיש: מה זה הדבר הזה?

יואב קיש: תארי לך שהיו אומרים לכם: אל תעלו ותדברו.

יואב קיש: מה זה?

יואב קיש: מה זה הדבר הזה?

טלי פלוסקוב: בקריאה ראשונה, רשימת הדוברים, כרגיל, כמו שאתם נרשמים כשיש לכם מה לדבר.

יואב קיש: רוצה דיקטטורה?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: כל חבר כנסת יכול להירשם.

טלי פלוסקוב: כן, כל חבר כנסת יכול להירשם.

קריאות: – – –

קריאה: לא ייאמן.

יואב קיש: לא ייאמן.

יואב קיש: אני אזכיר לך את זה.

יואב קיש: חברת הכנסת גרמן, אני אזכיר לך את מה שאמרת עכשיו.

טלי פלוסקוב: ואף פעם אנחנו, הסגנים, לא מתערבים בנושא שאתם מדברים – –

יחיאל חיליק בר: קיש, בוקר טוב.

יואב קיש: מה זה הדבר הזה?

טלי פלוסקוב: – – ותאמיני לי, הרבה פעמים אנחנו שומעים דברים שהם לחלוטין – – –

קריאות: – – –

יואב קיש: אני אזכיר לחברת הכנסת גרמן את מה שהיא אמרה.

יואב קיש: כולם יזכרו את זה.

קריאה: מה קרה לך?

קריאה: סוגרים את הרשימה.

טלי פלוסקוב: אני אנעל את הרשימה.

טלי פלוסקוב: זה כבר בסמכותי, ואני אנעל את הרשימה כשאני אמצא לנכון ואני אראה לנכון.

קריאות: – – –

חיים ילין: אז אני זוכר בדיוק מה שאתה אמרת.

חיים ילין: אין לי בעיה גם עם מה שאתה אמרת, יש לי זיכרון.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: לי יש זיכרון למה שאתם אמרתם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, שלוש דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: האמת היא שקצת עצוב לי, חברת הכנסת גרמן, כי אני דווקא חושבת שכמה שיותר ח"כים יעלו וידברו בחוק הזה, אפילו אם אל כל הדיבור שלהם – – –

יעקב פרי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: שנייה, יענקל'ה, שנייה, אני אתך, אתה יודע שאני אתך.

יעל גרמן: אף אחד לא מדבר על החוק.

שולי מועלם-רפאלי: רגע, אבל רגע.

יעל גרמן: יש גבול.

שולי מועלם-רפאלי: שנייה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שגם אם חברי כנסת עולים ומדברים רק חלק מהזמן על החוק הזה – כי הוא כל כך נראה מתבקש, ויש לומר שזה אפילו מפתיע שהגענו אליו רק ב-2017.

יעל גרמן: – – – שידברו על החוק.

יעל גרמן: שורה של חברי כנסת – אף אחד לא מזכיר את החוק.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מבקשת לחזור אל הנושא שעליו אנחנו מדברים.

קריאה: אני אדבר.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, יחד עם זאת, מעולם, מעולם, מעולם, לא שמענו טענה כזאת בדיבור של חברי כנסת אחרים על חוקים אחרים.

יעל גרמן: זה כל כך שקוף.

יעל גרמן: זה שקוף.

שולי מועלם-רפאלי: לא, יעל – – –

יעל גרמן: יש פה פיליבסטר – – –

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת יעל – – –

יעל גרמן: לפני שהביומטרי יעלה, זה בסדר גמור, שהביומטרי יעלה.

יעל גרמן: אבל יש עוד ארבעה חוקים לפני כן, יש הצעת חוק שלי, יש עוד הצעות.

יעל גרמן: למה? – – –

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת גרמן, מעולם, מעולם, לא עצרו פה חבר כנסת מלדבר על כל נושא שהוא בחר, גם כשהצעת החוק שהוא עלה לדבר עליה הייתה רחוקה כרחוק מזרח ממערב מהנושא.

יעל גרמן: – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, זה בסדר גמור, אני רק מתפלאה קצת עליכם, כי בעיני הדבר הזה קצת פוגם דווקא בחוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שחשוב שכמה שיותר חברי כנסת יעלו לדבר, וחשוב שכמה שיותר חברי כנסת יעלו וידברו על החוק הזה, ואם הם לא יסיימו את הזמן שלהם וירצו לדבר על עוד נושא, אדרבה ואדרבה.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק הזאת שמביא לפנינו חבר הכנסת יעקב פרי, יענקל'ה חברי האהוב, שאני מפה רוצה באמת להודות לו על זה שהוא איפס אותנו רגע אחד – איך יכול להיות שרק ב-2017 נפקחו עינינו לראות את הטירוף הזה, שרק ב-2017, אחרי שפעם אחרי פעם נרצחים יהודים וערבים, אזרחי מדינת ישראל, על-ידי מחבלים, שלצערי הרב חלקם אזרחי מדינת ישראל וחלקם משתמשים באזרחות הזאת וביכולת המעבר הבלתי-נעצרת שלהם ממקום למקום, והם בוחרים לנצל את האזרחות שלהם לבצע פיגועים?

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהצעת החוק הזאת של חבר הכנסת יעקב פרי היא פשוט כל כך מתבקשת, שהדבר שהכי מפתיע אותי זה איך לא עשינו אותה עד היום.

שולי מועלם-רפאלי: איך יכולה להיות מציאות שבה מישהו שהרג מישהו אחר ונפצע בתהליך הזה, בסוף נוצרת סיטואציה הזויה שההרוג ורוצחו מקבלים את אותן זכויות?

שולי מועלם-רפאלי: ברור שהכול נובע מזה שרוצחו הוא בעל תעודת זהות ישראלית ויש לו את כל הזכויות שיש לאזרחי מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מודה מאוד לחבר הכנסת פרי.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמציאות שאנחנו נמצאים בה מחייבת אותנו באמת בחשיבה מחוץ לקופסה.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק הזאת היא ברוכה, היא מחויבת המציאות.

שולי מועלם-רפאלי: אסור שיהיה מצב שבו אנחנו מאפשרים לרוצחים לקבל כסף על מעשי רצח שהם עשו, אם הם נפצעו או אם הם מתו.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לחבר את זה, ברשותכם – ובזה אני אסיים, גברתי – –

טלי פלוסקוב: משפט אחרון, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: – – לאורחים שלי שנמצאים כאן מארצות-הברית, יעקב וצילה מורגנשטרן, שאחות של יעקב, ננסי, נרצחה באסון התאומים ב-11 בספטמבר 2001, בשיא חייה, בשיא פריחתה.

שולי מועלם-רפאלי: יעקב מעורב מאוד בתמיכה בחיילי צה"ל, בתמיכה בפצועי צה"ל ובסיוע למשפחות שכולות, ואני חשה שהצעת החוק הזאת שאנחנו מעלים עכשיו מכבדת את זכרם של כל מי שנרצחו בפיגועי טרור בעולם כולו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק כהן, סגן שר האוצר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יואב קיש: שלוש דקות.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: אני אהיה קצר, למרות שאלה שלושה נושאים, אז על כל נושא אני אדבר בקצרה 30 שניות.

יואב קיש: ראשית, לגבי חוק המצלמות וכל מה שראינו בבתי-החולים הסיעודיים.

יואב קיש: מובן שאנחנו מובילים את הצעת החוק יחד עם חברים נוספים.

יואב קיש: נדאג שזה יעבור.

יואב קיש: אני רק רוצה לציין דבר אחד לידידי איציק שמולי, ואמרה את זה גם חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – אנחנו נכניס לחוק הזה את כל חסרי הישע: נכים, ילדים, עם בעיות נפשיות – כל חסרי הישע צריכים להיות מוגנים תחת מצלמה.

יואב קיש: ובעניין הזה אני רואה את כולם מנדנדים "כן" עם הראש.

יואב קיש: אני אומר את זה כי הרבה פנו אלי, וחשוב שהדבר הזה יצא.

יואב קיש: אלה 30 השניות הראשונות.

יואב קיש: נושא שני, ידידי יענקל'ה פרי, אני זוכר שאתה הגשת את החוק הזה.

יואב קיש: נדמה לי שנתתי לו פטור מחובת הנחה – אמת.

יואב קיש: חוק חשוב, חוק ראוי.

יואב קיש: אני מאוד שמח שאנחנו מקדמים ומעבירים אותו, ואני חושב שכמו שרואים, בבית הזה יש שיתופי פעולה בין אופוזיציה לקואליציה כשרוצים לעשות את הדברים הנכונים, ויש אוזן קשבת גם בקואליציה לדברים האלה.

יואב קיש: יישר כוח לך על הצעת החוק הראויה הזו.

יואב קיש: אני רוצה להגיד דבר אחד שדווקא אולי קצת מתנגש לי עם יו"ר המפלגה שלך.

יואב קיש: אתה נותן כזאת הצעה טובה, והוא כל פעם אומר דבר והיפוכו, ואני כבר לא יודע למה להאמין.

יואב קיש: אם הוא מדבר על "צוק איתן", אז המערכה נוהלה בכובד ראש, באחריות לאומית, במקצועיות.

יואב קיש: ככה נאמר על הניהול של ראש הממשלה.

יואב קיש: עכשיו מגיע – איך נקרא לזה?

יואב קיש: יושב-ראש יש עתיד בקמפיין שלו, והוא עכשיו בקמפיין.

יואב קיש: אז עכשיו: "טעויות" ו"להפיק לקחים", ואפילו המילה "להתפטר" עלתה, אפילו עם שלילה – "אל תתפטר".

יואב קיש: בסדר.

יעקב פרי: יואב, בלי להפריע לך, זה לא סותר.

יעקב פרי: זה לא סותר.

יעקב פרי: זה לא סותר.

יואב קיש: שמענו את – אני אגיד לך דבר אחד.

יואב קיש: אותו דבר, דרך אגב, גם לגבי החנינה.

יואב קיש: כן, בוא ניתן חנינה מצד אחד, אבל מצד שני: בואו, פוליטיקאים, אל תתערבו.

יואב קיש: אז אני מבקש להפסיק לזגזג.

יואב קיש: ואני אגיד לך, התרבות היא פשוטה: צריך לקבל את זה כתחקיר, להסתכל, להפיק לקחים.

יואב קיש: העניין הזה מקובל.

יואב קיש: אני קראתי את הדוח.

יואב קיש: אני קראתי את הדוח.

יואב קיש: אין שם דברים שיש להם מהות שיכולה לגרום איזו חובה של פיטורים, חס וחלילה, או משהו כזה.

יואב קיש: יש כמה ליקויים שצריך לטפל בהם.

יואב קיש: שישה דיונים מתחילת השנה עד "צוק איתן" בנושא עזה מפורטים.

יואב קיש: עכשיו אפשר להתווכח – זה יותר, זה פחות; הנושא הזה היה בשיא המודעות; ראש הממשלה הוביל את המערכה, הוביל אותה באחריות, והגיע הזמן להגיד לכל שרי הקבינט – ובעניין הזה אני גם חושב שהגיע הזמן שהקבינט ידע להפסיק לעשות פוליטיקה בקבינט.

יואב קיש: רוצים?

יואב קיש: שילכו למכונת אמת ונראה מי הדליף מהקבינט.

יואב קיש: קבינט זה הפורום הכי מקצועי שצריך להיות.

יואב קיש: פורום סגור.

יואב קיש: לא לעשות פוליטיקה קטנה בקבינט.

יואב קיש: תודה.

קארין אלהרר: יואב, קראת את הדוח?

יואב קיש: כן, קראתי.

יואב קיש: לקחתי אותו מהוועדה.

יואב קיש: תכף אני אראה לך.

יואב קיש: קראתי את הדוח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רחל עזריה – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד ביטן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: אה, יוסף ג'בארין גם.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את חברי יעקב פרי על חוק כה חשוב.

ענת ברקו: אתה יודע, יעקב, אנחנו חיים במדינה אבסורדית.

ענת ברקו: אנחנו בעצם מממנים את התליינים שלנו.

ענת ברקו: זה מה שקורה.

ענת ברקו: זה מה שקורה גם במזרח-ירושלים, ואני מציעה לשר החינוך לחזור ולבדוק מה קורה במזרח-ירושלים.

ענת ברקו: היה דיון בוועדת החינוך, ואנחנו כבר מדברים על זה שיש שם מורים שהם אסירים ביטחוניים, שהם מורים ומשלמים להם; אנחנו מדברים על ההסתה הבלתי-פוסקת שם; על עמותת "אלראזי" לשלהוב לבבות השנאה וההסתה באופן אינטנסיבי; על כך שעיריית ירושלים הסירה מהם את התקציב, אבל עדיין הם ממשיכים.

ענת ברקו: העמותה – קיבלתי עדכון – מחדשת את פעילותה ה"חינוכית", והיה גם כנס בכפר עקב עם 250 תלמידים ותלמידות ממזרח-ירושלים, כפי שפורסם בחדשות 0404, שעסק בדלאל מוגרבי, הרוצחת הטרוריסטית מכביש-החוף, לא פחות ולא יותר.

ענת ברקו: זה לא חינוך לשלום, זה חינוך להסתה ולטרור.

ענת ברקו: וניקח את אורח הכבוד שהיה שם, הארכיבישוף עטאללה חנא, הארכי-מסית – מכירים אותו?

ענת ברקו: אותו חנא, שדרכונו נשלל על-ידי המשטרה, ששנים כבר הוא מסית ומדיח, מבקר במדינות אויב, תורם לבתי מחבלים שנהרסו, משתתף בכנסים של התנועה האסלאמית לצד ראאד סלאח.

ענת ברקו: ומה לעשות?

ענת ברקו: לנוצרים הוא לא עוזר, אותו ארכיבישוף נוצרי.

ענת ברקו: שוחטים נוצרים במזרח התיכון – שילך ויראה מה קורה בבית-לחם, כמה נוצרים נותרו מהעיר הנוצרית בית-לחם – זה לא מעניין אותו.

ענת ברקו: הוא עסוק בתנועה האסלאמית וקורא להציל את אל-אקצא.

ענת ברקו: מה לומר?

ענת ברקו: אין מה לומר, זאת פשוט מנהיגות שמובילה לקטסטרופה.

ענת ברקו: ואחד כזה, שתומך בעמותת "אלראזי" בכנס למנהיגות צעירה – מנהיגות למה?

ענת ברקו: מנהיגות להסתה?

ענת ברקו: מנהיגות לרצח?

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: איזה סוג של מנהיגות?

ענת ברקו: כזו שמעודדת לדו-קיום ולשלום לא תהיה שם.

ענת ברקו: לסולידריות?

ענת ברקו: חס ושלום.

ענת ברקו: לכן, באמת, מה שאני חושבת זה שצריך להתמיד וללכת באמת על חוקים שאלה שפוגעים בנו – אנחנו נשלול מהם את כל ההטבות.

ענת ברקו: לא טוב להם?

ענת ברקו: שיבחרו מקום אחר לגור בו.

ענת ברקו: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן – לא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני תוהה מתי ייפסק גבול החקיקה הזאת, שכמעט בכל יום אנחנו נאלצים להתמודד אתה, חוק אחרי חוק אחרי חוק.

יוסף ג'בארין: מילת הקסם בכל החקיקה הזאת היא המילה "ביטחון".

יוסף ג'בארין: כשאומרים "ביטחון" – – –

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: כשאומרים "ביטחון", הכול מותר: אפשר לעצור אנשים עד 20 שנה על יידוי אבנים; אפשר לעצור בבית-סוהר ילדים מתחת לגיל 14; אפשר לשלול פנסיה; אפשר לשלול קצבאות.

יוסף ג'בארין: הכול מותר כאשר אומרים את המילה "ביטחון".

יוסף ג'בארין: הכול מותר.

יוסף ג'בארין: ואני תוהה לפעמים – אם זה מגיע מספסלי הימין הקיצוני, הימין הסהרורי, אני יכול להבין את זה.

יוסף ג'בארין: אבל עכשיו יש עתיד מתחילים להתחרות באותה ממשלת ימין?

יוסף ג'בארין: מריחים בחירות ביש עתיד?

איציק שמולי: על מי אתם מגינים?

איציק שמולי: בחייך.

יוסף ג'בארין: אנחנו מגינים על השפיות.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: אנחנו מגינים על השפיות.

יוסף ג'בארין: אנחנו מגינים על השפיות.

ענת ברקו: – – –

מירב בן ארי: – – – ימין ושמאל בכלל.

יוסף ג'בארין: במזרח-ירושלים – – –

ענת ברקו: תגיד להם שלא יעשו טרור.

יוסף ג'בארין: אני אגיד לכם.

יוסף ג'בארין: במזרח-ירושלים – – –

ענת ברקו: זה מה שאתה צריך להגיד להם.

מירב בן ארי: אלו מחבלים.

יוסף ג'בארין: במזרח-ירושלים – –

ענת ברקו: מה אתה מגן על מחבלים?

יוסף ג'בארין: – – חיים 300,000 פלסטינים – –

ענת ברקו: אז מה אתה מגן על מחבלים?

יוסף ג'בארין: – – שלא מכירים בשלטון הישראלי.

ענת ברקו: למה אתה מגן על מחבלים?

מירב בן ארי: – – –

יוסף ג'בארין: רואים בו שלטון זר.

קריאות: – – –

ענת ברקו: אז על מי אתה מגן?

יוסף ג'בארין: אתם רוצים בכוח, לכפות עליהם בכוח – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

ענת ברקו: שלטון זר לא צריך ביטוח לאומי.

ענת ברקו: לא צריך – – –

יוסף ג'בארין: – – לכפות עליהם את הציות לחוק הישראלי, שהם לא רוצים בו.

נורית קורן: – – – שילך.

ענת ברקו: הם שלטון זר?

טלי פלוסקוב: חברות הכנסת היקרות, אני ממש מבקשת לתת לחבר הכנסת לסיים את דבריו, ואנחנו נעבור להצבעה.

יוסף ג'בארין: למה אתם לא מעכלים שבמזרח-ירושלים חיים יותר מרבע מיליון פלסטינים שפשוט לא מכירים בשלטון הישראלים?

יוסף ג'בארין: מה שלכם נראה ביטחון המדינה, להם יכול להיראות כתנועת שחרור לאומי – –

נורית קורן: זו לא תנועה ברגע שהם לא מבינים – – –

יוסף ג'בארין: – – כשאנשים נאבקים – –

מירב בן ארי: על מי אתם מגינים?

יוסף ג'בארין: – – כשאנשים נאבקים להקמת מדינה פלסטינית.

קריאה: – – –

יוסף ג'בארין: אז תפסיקו עם גל החקיקה הזה.

יוסף ג'בארין: תפסיקו עם גל החקיקה הזה, שכל מה שהוא מבקש – –

איציק שמולי: זו תנועת שחרור?

יוסף ג'בארין: – – להעניש את האוכלוסייה ולדכא את האוכלוסייה, להעניש אותה.

מירב בן ארי: זה להעניש טרוריסטים.

יוסף ג'בארין: ואתם מבקשים מהם לשבת בבית בחיבוק ידיים – –

איציק שמולי: זו תנועת שחרור, אתה אומר, ואתה רוצה קצבאות מהכובש?

איציק שמולי: נו, באמת.

מירב בן ארי: מה מבקשים ממך?

יוסף ג'בארין: – – תוך שליטה ישראלית עכשיו, שנמשכת כ-40 שנה.

מירב בן ארי: – – –

נורית קורן: זה לא להעניש – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

מירב בן ארי: זה בא מהמסים שלנו.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר – – –

מיקי לוי: תשאל אותם – – –

איציק שמולי: – – – ואתה רוצה קצבאות.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר להכניע – – –

מיקי לוי: תשאל אותם, אף אחד לא רוצה לעבור לרמאללה.

מיקי לוי: תשאל אותם.

מיקי לוי: אני מכיר אותם, לא אתה.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר להכניע עם שמבקש להשתחרר על-ידי חקיקה כזאת.

איציק שמולי: איזו בושה.

יוסף ג'בארין: והגיע הזמן – – –

מיקי לוי: אף אחד לא רוצה – – – נו, באמת.

איציק שמולי: על מי אתה מגן?

איציק שמולי: תגיד.

יוסף ג'בארין: והגיע הזמן להתעשת – – –

איציק שמולי: על מי ומה אתה מגן?

יוסף ג'בארין: אני מגן על השפיות – –

איציק שמולי: זו שפיות?

יוסף ג'בארין: – – מההידרדרות הזאת של החקיקה – –

איציק שמולי: למה, ערבים לא נפגעים בפיגועים?

יוסף ג'בארין: – – שכל יום יש חוק חדש – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת להירגע – –

איציק שמולי: ערבים לא נפגעים בפיגועים?

יוסף ג'בארין: – – כאילו שאלה סטנדרטים – –

טלי פלוסקוב: – – ומחבר הכנסת יוסף ג'בארין – לסיים את דבריו.

יוסף ג'בארין: – – כאילו שאלו הסטנדרטים בעולם.

איציק שמולי: תפסיק, בחייך.

טלי פלוסקוב: משפט סיכום, בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: אני אומר לכם, אם הכוונה היא להמשיך ולהעניש את תושבי מזרח-ירושלים, יש שם 300,000 פלסטינים שלא מכירים בשלטון הישראלי.

קריאה: אז יאללה.

יוסף ג'בארין: לא מכירים בכיבוש הישראלי.

איציק שמולי: לא מכירים ורוצים קצבאות?

איציק שמולי: לא מכירים ורוצים קצבאות?

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסף ג'בארין: וברגע שתקום המדינה הפלסטינית – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

איציק שמולי: לא מכירים ורוצים קצבאות?

ענת ברקו: אני מוכנה שהם – – –

יוסף ג'בארין: אתם בספסלי האופוזיציה, אם אתם תומכים במדינה פלסטינית, אתם צריכים לתמוך בהם – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

איציק שמולי: הקצבאות – – –

יוסף ג'בארין: – – ולהתנגד לסוג הזה של החקיקה – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אני מבקשת לסיים.

איציק שמולי: הקצבאות מגיעות עם דרישה לממלכתיות.

יוסף ג'בארין: – – שמבקשת רק לדכא את הפלסטינים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

איציק שמולי: הקצבאות מגיעות עם גינוני ממלכתיות.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: רבותי – – –

מיקי לוי: – – – בחוק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי, אני רואה את ההתרגשות.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 21) (שלילת זכאות לקצבאות ולפיצויי פיטורים עקב ביצוע עבירת ביטחון), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 21) (שלילת זכאות לקצבאות ולפיצויי פיטורים עקב ביצוע עבירת ביטחון), התשע"ז–2017 לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 37 חברי כנסת בעד, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 21) (שלילת זכאות לקצבאות ולפיצויי פיטורים עקב ביצוע עבירת ביטחון), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להוסיף לפרוטוקול את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי כתומכת.

טלי פלוסקוב: עוד מישהו?

טלי פלוסקוב: עליזה לביא בעד.

טלי פלוסקוב: אוסאמה סעדי מתנגד.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: עיסאווי פריג' מתנגד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: חברים, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אם יש ויכוחים – סליחה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אני מבקשת לצאת החוצה ולהמשיך בוויכוחים בחוץ.

טלי פלוסקוב: זה מפריע לנו להמשיך בדיון המליאה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תיקון והוראת שעה), התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת המדע והטכנולוגיה, בהתאם לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגרי מידע, התש"ע–2009.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק אותות לאזרחים במערכות ישראל, התשע"ז–2017, של חבר הכנסת איל בן ראובן וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן להצעת חוק לטיפול בהטרדות מיניות בצבא הגנה לישראל, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1100; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 19042; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תיקון והוראת שעה), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת המדע והטכנולוגיה, בהתאם לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע–2009, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, החוק המוצג עכשיו הוא למעשה לא חוק שקשור לקואליציה או אופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: זה לא חוק שקשור לימין או שמאל.

רויטל סויד: – – –

ניסן סלומינסקי: דקה.

ניסן סלומינסקי: דקה.

ניסן סלומינסקי: אני אגיד את זה.

ניסן סלומינסקי: רק מה?

יוסי יונה: אתה צודק, כולם מתנגדים.

יעל כהן-פארן: כולם מתנגדים.

ניסן סלומינסקי: רק מה?

ניסן סלומינסקי: בהצבעה, בסופו של דבר, יבוא לידי ביטוי קואליציה ואופוזיציה, אף שלגופו של עניין – וגם בדיונים – ראינו מגוון דעות.

יוסי יונה: כולם מתנגדים.

ניסן סלומינסקי: מגוון דעות.

ניסן סלומינסקי: הוועדה המשותפת קיימה הרבה מאוד דיונים, גם לשלב הראשון, גם לשלב השני והשלישי.

ניסן סלומינסקי: נשמעו דעותיהם של מומחים, גם מתוך הבית – הכוונה ממשרדי הממשלה – וגם מבחוץ.

ניסן סלומינסקי: אני יכול לומר רק שבסופו של דבר, הרבה מאוד מהדברים שנאמרו נכנסו לחוק ושינו את פניו של החוק.

רויטל סויד: לא, אל תגיד את זה.

רויטל סויד: די, אל תגיד את זה.

רויטל סויד: תגיד מה שאתה רוצה, רק אל תגיד סתם.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: אני אומר, הרבה מאוד שינויים מהרגע שהחוק הזה התחיל.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שמהרגע שהחוק התחיל עד החוק הזה – שינויים דרמטיים, זאת אומרת, נקלטו הרבה מאוד דברים.

ניסן סלומינסקי: וזה נכון שזה לא פשוט, גם לי, גם לחברי, כי הדילמות הן גדולות.

ניסן סלומינסקי: אבל בסופו של דבר, כשנשים את המשקולות, כל אחד היה צריך – ויצטרך – להחליט לאיזה צד המשקל נוטה.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב, בעיקרון בתעודה עצמה אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: מקובל על כולם שבתעודת הזהות עצמה יהיה צ'יפ, יהיו גם תמונה וגם טביעות אצבע, וזה קיים, על זה אין מחלוקת.

ניסן סלומינסקי: הבעיה הגדולה היא לגבי המאגר, אם צריך מאגר או לא צריך מאגר, ואם כן מאגר – מה יהיה בתוך המאגר.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד, יש חששות כבדים.

ניסן סלומינסקי: זה מלווה אותנו.

ניסן סלומינסקי: אולי אפשר לפרוץ למאגר, ואם יפרצו למאגר יכול להיגרם נזק גדול, כי זה מאגר של כל המדינה, תלוי מה יש שם.

ניסן סלומינסקי: גם בצד של החששות, "האח הגדול", מה שנקרא, יש לו מאגר שאולי הוא יוכל לעשות בו שימושים, וזה עוד יותר מפקח, מגביל את האדם הפשוט מהשורה, שיש לו את כל הנתונים.

ניסן סלומינסקי: זה הצד האחד – איזה רעשים, אני מדבר לעצמי.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, מאחר שעכשיו הולכים למבצע של תעודות ביומטריות, תעודות זהות, חשוב מאוד למנוע כמה שאפשר כפילות זהות, שלא יהיו אנשים שיקבלו תעודה לא על שמם וישתמשו בזה לדברים אחרים, ועד היום לצערי תעודות הזהות של מדינתנו פרוצות מאוד ונמצאות בידיים שלא צריכות להיות.

ניסן סלומינסקי: לפחות בתקופה הזאת צריך להיות – זה הצד של המאגר – מאגר שבו כשאדם יבוא ויגיד את שמו, אפשר יהיה לאמת שזה האיש ולא שהוא מתחזה.

ניסן סלומינסקי: וזו אחריות גדולה, כי כולנו רוצים שאחת ולתמיד יהיו תעודות זהות אמיתיות ויהיה קשה קשה קשה ליצור זהות כפולה.

ניסן סלומינסקי: אלה הצדדים שנמצאים על המשקולת, וכל אחד צריך לקבל את ההכרעה שלו.

ניסן סלומינסקי: הדיון ארוך.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שב-2010 הועבר החוק על-ידי חבר הכנסת מאיר שטרית, שהיה יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, ומאז הוא התגלגל, הוחלט על פיילוטים, ושרי פנים לדורותיהם כל פעם דחו ודחו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה בנושא הזה לשבח את שר הפנים אריה דרעי, שבאמת נכנס – ביקש פעם אחת לדחות כדי לתת לו זמן, אבל נכנס לעומק העניין, למד את הנושא, מבין אותו לעומק וקיבל החלטה מאוד – נקרא לזה – נועזת ביחס למה שהיה קודם.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשבח אותו, גם אישית.

ניסן סלומינסקי: נפגשנו אתו וראינו שהוא מבין ויודע.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה בזמן הקצר שנותר רק להגיד את עיקרי הדברים.

ניסן סלומינסקי: הם נמצאים בפניכם, והרבה שמעו וקראו, אז אני רוצה רק להגיד את עיקרי הדברים: קודם כול, השר החליט שיש מאגר חובה – נקודה אחת; נקודה שנייה, במאגר החובה הזה צריכות להיות תמונות של כל אחד.

ניסן סלומינסקי: וזה קבוע, זאת אומרת חוק.

ניסן סלומינסקי: הוראת שעה תאמר שאפשרי גם, למי שרוצה, לתת טביעות אצבע.

ניסן סלומינסקי: מי שרוצה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שתמונות – אדם משתנה בכל תקופה מסוימת, ולא הרי פניו עכשיו כפניו בעוד כמה שנים – בדקו המומחים ומצאו שחמש שנים בידע של היום זה הטופ שבו אפשר להסתמך באופן מעשי, אמיתי, מדויק, על תמונת הפנים כדי לזהות שלא תהיה כפילות.

ניסן סלומינסקי: ולכן, מי שמחליט שהוא לא רוצה טביעת אצבע ויסתפק רק בתמונה, יצטרך בכל חמש שנים לחדש את תעודת הזהות שלו.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, טביעות אצבע מחזיקות מעמד יותר זמן.

ניסן סלומינסקי: נכון לא לתמיד, גם הן משתנות קצת, אבל לפחות עשר שנים, ולכן מי שכן נותן את טביעות האצבע שלו יוכל לחדש את תעודת הזהות שלו בכל עשר שנים.

ניסן סלומינסקי: אני לא מאושר מזה, כי זה דוחף את האנשים יותר ויותר לתת טביעות אצבע, ולא כולנו רוצים בנושא, לכן סיכמנו עם השר – וזה נכנס לחוק – שניקח גוף שלא היה פעיל עד היום בנושא, אבל גוף שהוא אובייקטיבי, מקובל על כולם, מי שאחראי למערך הסייבר, שהוא יבדוק, וביום שהוא ימצא – הוא יצטרך לתת בכל שנה וחצי דוח, פעמיים לשר, ואחר כך זה יעבור לוועדה, אבל ברגע שהוא ימצא – – –

רויטל סויד: מה הסמכות של ועדת החוקה?

רויטל סויד: למה לא עשינו לוועדת חוקה סמכות לדון – לא רק לדון בחוק הזה אלא גם לקבל החלטות?

ניסן סלומינסקי: כן, יש סמכות.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: לא נכון.

רויטל סויד: שום דבר.

ניסן סלומינסקי: יש לוועדה, ודאי שיש.

ניסן סלומינסקי: תכף תשמעי, אם אני רק אספיק.

רויטל סויד: סליחה.

ניסן סלומינסקי: לכן – שהוא יבדוק, וביום שהוא ימצא טכנולוגיה שמאפשרת לשמר תמונת פנים לזמן – נניח שמונה שנים, תשע שנים או עשר שנים – הוא עצמו, השר, כך אנחנו מקווים, יקבל החלטה לבטל את תעודת – למחוק את טביעות האצבע לגמרי מהמאגר ולהסתפק אך ורק בתמונות.

ניסן סלומינסקי: לקחנו את האיש שאנחנו סומכים עליו, ומרגע שהחוק יתקבל הוא יתחיל לעבוד על זה, ואני מקווה ומניח שבסוף תימצא טכנולוגיה כזאת שאפשר יהיה.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, קבענו שבסוף חמש השנים המאגר של טביעות האצבע מתבטל, אלא אם כן השר יפנה – הממשלה תחליט והשר יפנה לוועדה המשותפת, והוועדה המשותפת – את שומעת, רויטל?

ניסן סלומינסקי: – תחליט שהיא רוצה להאריך את זה.

ניסן סלומינסקי: אם לא, זה ייעצר שם, ואם היא תחליט שכן, זה יוכל להיות.

רויטל סויד: כן, אבל ניסן, מ-2005 דנים בזה.

רויטל סויד: תראה לאן הגענו, תראה כמה שרי פנים.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, בחוק הכנסנו הרבה, וזה עוד יגיע לתקנות, שהציבור הרחב שמגיע למשרד הפנים ידע את האופציות שעומדות לרשותו.

ניסן סלומינסקי: הוא ידע שאת זה הוא חייב ואתה הוא רשאי, בשפות שונות, כדי שהוא יוכל להבין את הנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: גם בדקנו את הנושא של ביטחון המאגר.

ניסן סלומינסקי: דיברתי, ואני אומר שוב, אני חושב שזה יצא.

ניסן סלומינסקי: ברשותכם, אני יכול להגיד שכשישבנו עם שר הפנים הוא סיפר לנו שכשהוא בא לראש הממשלה ואמר לו שהוא רוצה להגיש את זה, ראש הממשלה אמר לו: לא, תן לי שלושה שבועות, אני רוצה אישית לבדוק את עמידותו של המאגר.

ניסן סלומינסקי: הוא פנה אל כל הגופים הכי-הכי שיש לנו במדינה ואמר: תנסו לפרוץ את המאגר, לראות אם אפשר, והתשובה הייתה שלא הצליחו.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, זה יהיה המאגר הכי מאובטח, ברמה הכי גבוהה שיש לנו של הגופים, הרבה הרבה יותר מאובטח ממאגרים אחרים גדולים שיש – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ניסן סלומינסקי: – – כולל אפילו אמצעים של דנ"א וכו', שהם נמצאים בדרגות הרבה יותר נמוכות של ביטחון מהמאגר הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: אם כך – – –

טלי פלוסקוב: אני רוצה רק להזכיר לך, אדוני, שבסיכום – –

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק עוד משפט אחד.

טלי פלוסקוב: – – בטח אתה עוד תשיב.

ניסן סלומינסקי: רק עוד משפט אחד, בנושא של השימושים.

ניסן סלומינסקי: המטרה המרכזית היא אך ורק למנוע זהות כפולה.

יוסי יונה: – – –

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

רויטל סויד: – – – למשטרה?

ניסן סלומינסקי: האם אפשר יהיה לעשות שימושים – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, חברי הכנסת, עכשיו אין שאלות.

טלי פלוסקוב: כל אחד מכם יעלה לכאן, יעלה את הנושאים.

יוסי יונה: קריאות ביניים זה שאלות רטוריות.

ניסן סלומינסקי: השימושים הנוספים, אם יהיו או לא – אמרנו שזה יעבור לתקנות.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה לא יוכל לפעול כל עוד לא אושרו התקנות.

טלי פלוסקוב: תודה.

ניסן סלומינסקי: קבענו גם תאריכים, ובתקנות עצמן יבואו לידי ביטוי תחושתנו ורצוננו שהשימושים של המאגר הזה יהיו המינימליים ביותר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, פתחתי את הדיון, נשמע, ואני מקווה שבסופו של דבר הבית הזה – – –

טלי פלוסקוב: ותחזור לכאן, אני מאמינה, עם הרבה תשובות.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו עוברים לדיון סיעתי.

טלי פלוסקוב: מטעם הרשימה המשותפת הדובר הוא דב חנין.

טלי פלוסקוב: סליחה, אנחנו מדברים כרגע על הנמקת הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: מטעם הרשימה המשותפת – – –

דב חנין: לא מטעם הרשימה המשותפת.

טלי פלוסקוב: ככה בכל אופן רשום אצלי – מטעם הרשימה המשותפת.

דב חנין: הדיון הוא דיון אישי.

דב חנין: אנחנו מדברים על דיון בהסתייגויות.

דב חנין: אין "מטעם".

דב חנין: הנמקת הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: הזמן שאתה קיבלת הוא מטעם הרשימה המשותפת.

דב חנין: אין בעיה.

דב חנין: תקנונית גברתי טועה, אבל זה לא משנה.

טלי פלוסקוב: 12 דקות לרשותך, אדוני.

טלי פלוסקוב: 12 דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הכנסת עומדת לאשר עכשיו חוק גרוע ומסוכן.

דב חנין: אני התנגדתי לחוק המאגר הביומטרי מהיום הראשון שהחוק הזה הגיע לכנסת, והתנגדתי לחוק הזה גם ברמה העקרונית וגם ברמה המעשית; ברמה העקרונית התנגדתי כי אני לא רוצה, ואני חושב שכולנו לא רוצים, לחיות בחברת האח הגדול, וחוק שבו נתוני הגוף של כל אחד ואחת מאתנו, האזרחים, נמצאים בידי השלטון, הוא חוק שמקדם אותנו צעד גדול, צעד משמעותי, לחברת האח הגדול.

דב חנין: התנגדתי לחוק הזה גם ברמה המעשית – התנגדתי ברמה המעשית קודם כול כי החוק הזה הוא מיותר.

דב חנין: הוא מיותר, כי אין שום צורך במאגר ביומטרי אם אנחנו רוצים תעודות חכמות.

דב חנין: תעודות חכמות אפשר בהחלט לקיים ולייצר גם בלי מאגר ביומטרי.

דב חנין: אבל הבעיה העיקרית איננה בזה שהחוק מיותר; הבעיה העיקרית היא בזה שהחוק מסוכן, והחוק מסוכן כי למרות כל ההבטחות החגיגיות, ולמרות כל ההצהרות הרמות, המאגר הזה בהחלט עלול להיפרץ.

דב חנין: אני שמעתי את דבריך, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, ואני רוצה לומר לך שגם במשרד החוץ האמריקני היו משוכנעים שהתכתובות שלהם לא ייפרצו, וגם בפנטגון האמריקני לא ידעו שוויקיליקס יגיעו לכל החומרים שלהם.

דב חנין: כל החומרים האלה נמצאים היום ברשת, וגם נתוני הגוף שלנו, עמיתי חברי הכנסת, יכולים להיות מחר בידי גורמים שאיננו מעוניינים בהם, אם יהיה מאגר אחד גדול שיכיל את הנתונים האלה.

דב חנין: אנחנו לא רוצים, אנחנו לא צריכים, לא שתווי הפנים שלנו ולא שטביעות האצבעות שלנו יגיעו לגורמים שלא צריכים להחזיק בהם.

דב חנין: המאבק הזה מתנהל בכנסת שנים.

דב חנין: אני עוד זוכר את היום, 29 באוקטובר 2008 – זה היה היום שבו החוק הזה הגיע בפעם הראשונה למליאת הכנסת.

דב חנין: אני הייתי חבר הכנסת היחיד שהצביע נגדו בקריאה ראשונה.

דב חנין: עברנו מאז, עמיתי חברי הכנסת, דרך ארוכה מאוד.

דב חנין: אין היום בבית הזה כמעט חבר כנסת אחד שבאמת מאמין שמאגר ביומטרי הוא רעיון טוב.

דב חנין: אמרת, ובצדק, אדוני, יושב-ראש ועדת החוקה: בהצבעה יופעל כאן כוחה של הקואליציה, כי אלמלא המשמעת הקואליציונית, היום החוק הזה בוודאות לא היה עובר כאן.

דב חנין: רוב מכריע של חברי הכנסת – יותר מ-90 חברי כנסת – מתנגדים לחוק הזה היום, מבינים שהוא גם מיותר וגם מסוכן.

דב חנין: התוצאה הזאת הושגה בזכות התנגדות ציבורית מרשימה, מאבק ציבורי גדול שהתנהל פה לאורך השנים.

דב חנין: התוצאה הזאת הושגה גם בזכות התנגדות מקצועית רצינית; כל אנשי המקצוע, מכל התחומים – החל במומחי המחשבים וכלה במשפטנים – התייצבו נגד חוק המאגר הביומטרי, ואפילו הגיעו לכאן, לכנסת, כדי להסביר לחברי הכנסת כמה הרעיון הזה בעייתי, כמה הרעיון הזה מסוכן, כמה הרעיון הזה מיותר.

דב חנין: אבל למרות כל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, בצער גדול אני רוצה לומר לכם שהקואליציה תעביר היום בכוח, למרות רוב חברי הכנסת, את הצעת החוק המזיקה והבעייתית הזאת, ואני קורא לציבור הרחב מכאן להמשיך במאבק נגד המאגר הביומטרי ולפעול נגד המאגר הביומטרי בכל דרך אפשרית, עד שאנחנו נגיע לרגע שבו המאגר הזה יבוטל, ומתוך החוק הזה צומחות האפשרויות לביטול כזה.

דב חנין: אני רוצה לומר כמה דברים על הסיבוב האחרון של הדיונים שהתנהלו בוועדה, ורוצה בהזדמנות זאת להביע הערכה לחבר הכנסת אורי מקלב, שהיו לי אתו ויכוחים רבים אבל הוא עשה מאמץ גדול כדי לנהל בוועדה דיון.

דב חנין: רק הצרה הגדולה היא שלא היה שום קשר בין הדיון ובין העמדות שהביעו שם, גם המומחים החיצוניים וגם חברי הכנסת, מתוך הכנסת, לבין התוצאה שאנחנו מקבלים כאן.

דב חנין: אנחנו מקבלים כאן תכתיב ממשלתי שאין לו שום קשר לדיון שהתנהל בוועדה המשותפת.

דב חנין: אני רוצה גם להביע הערכה ליועצת המשפטית של הוועדה, עורכת-הדין נירה לאמעי, שוב – היא עשתה פה עבודה אובייקטיבית ורצינית.

דב חנין: לא בכל עניין אנחנו הסכמנו אתה, אלה שהתנגדו לחוק, אבל הערכנו מאוד את העמדה המקצועית הרצינית והמעמיקה שלה.

דב חנין: בואו נדבר על כמה מהבעיות שיש בהצעה הנוכחית.

דב חנין: קודם כול, מאז 2008 ועד היום עברנו דרך ארוכה.

דב חנין: היה פיילוט.

דב חנין: הפיילוט הוכיח שאין צורך.

דב חנין: אנחנו גם למדנו שכל הסיפור הזה של ההרכשות הכפולות, שזו הייתה במקור הסיבה המרכזית להקמת המאגר – עד עצם היום הזה לא קיבלנו נתונים מדויקים לגבי ההרכשות הכפולות האלה; לא קיבלנו שום תשובה קונקרטית.

דב חנין: הנתונים לגבי זיוף תעודות חלקיים לגמרי.

דב חנין: התמונה הכוללת שמצטיירת מישיבת הוועדה היא דווקא ירידה דרסטית בשנים האחרונות בהיקף של זיוף מסמכים.

דב חנין: אגב, לזיוף מסמכים, תעודה חכמה נותנת מענה מצוין גם ללא קיום מאגר לצדה.

דב חנין: אנחנו דיברנו על חלופות למאגר הביומטרי, חלופות שמאפשרות תעודות חכמות בלי הקמת מאגר מרכזי.

דב חנין: היה דוח מומחים שהעלה כמה רעיונות בהקשר הזה, אבל גם מדוח המומחים הזה הממשלה התעלמה.

דב חנין: אחד הנושאים המסוכנים ביותר שנמצא על שולחננו הוא השימוש במאגר הביומטרי לצרכים אחרים ונוספים, מעבר לאותם יעדים שהסבירו לנו שבשבילם מקימים את המאגר הביומטרי.

דב חנין: המשטרה, למשל, מצהירה לאחרונה שהיא תפעל להגברת גישתה למאגר, ושהיא מתכוונת, באמצעות הנתונים שתשיג, להקים, גם אצלה, מאגר ביומטרי משלה.

דב חנין: כאן אני רוצה לומר, בצער גדול, שבמסגרת התיקונים שנעשו עכשיו להצעת החוק, הרוב בוועדה לא הסכים לדרישתנו לבטל בהזדמנות זו של התיקונים בחוק את האפשרות של כל מיני גורמים נוספים, כולל המשטרה, לקבל גישה לחומרים מהמאגר הביומטרי ללא צו שופט.

דב חנין: המערכת הזאת, שמאפשרת לגורמים חיצוניים גישה לשאילתות מהמאגר הביומטרי – זה בעצם החלון המרכזי שיאפשר דליפות מידע חמורות ביותר, ולאורך זמן, על-ידי גורמים שינצלו את האפשרות הזאת לרעה.

דב חנין: לא צריך יותר מאיזה פקיד או איזה שוטר מושחת שיש לו יכולת להגיע לנתונים האלה כדי שהוא יגיע לנתונים האלה וכדי שהנתונים האלה יודלפו.

דב חנין: דליפות אינן קורות; דליפות נגרמות, למשל על-ידי התכנון הבעייתי הזה של המערכת.

דב חנין: מעבר לזה, אנחנו מאפשרים – הכנסת מאפשרת – במהלך הזה להרכיש טביעות אצבע למאגר בהסכמה בכתב של האזרח.

דב חנין: זה דבר מאוד בעייתי.

דב חנין: אנחנו רואים שמשרד הפנים מצא ומוצא מגוון דרכים עקומות ופסולות לשכנע אזרחים להצטרף למאגר למרות רצונם.

דב חנין: בואו נאמר כמה מילים על המודל האחרון, הטריק האחרון: מי שלא מוסר טביעות אצבע יצטרך לחדש תעודה כל חמש שנים.

דב חנין: איזה טרטור.

דב חנין: בא האזרח הישר ואומר: למה לי לבוא לפה כל חמש שנים?

דב חנין: אני כבר אתן את טביעת האצבע שלי ואשתחרר מעולה של הביורוקרטיה הממשלתית.

דב חנין: מי שרוצה לשמור על הפרטיות שלו צריך לקבל עונש – זו הגישה של הממשלה – ולקבל עונש באמצעות טרטור שפוגע באזרחים, מסרבל את המערכת, עולה כסף, מיותר ומזיק.

דב חנין: הלאה.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על הנושא של טביעות האצבע, אנחנו צריכים לזכור שהוועדה המייעצת-מפקחת מצאה שאין כל צורך בטביעות האצבע במאגר כדי לקיים את מטרותיו המוצהרות של המאגר, ולכן דרשנו לבטל את טביעות האצבע.

דב חנין: מדוע הדבר הזה לא קרה?

דב חנין: מדוע צריך ללכת גם בנושא הזה באיזה מין מסלול עקום שכאילו אומר:

דב חנין: אנחנו לא נחייב אנשים לתת טביעות אצבע, אבל מי שלא ייתן טביעות אצבע, אנחנו נעניש אותו בדרכים עקיפות ובעייתיות?

דב חנין: אני רוצה לומר שחבל שהכנסת לא למדה בהקשר הזה מניסיונן של מדינות אחרות.

דב חנין: יש מדינות שבהן יש מאגר ביומטרי אוניברסלי, אבל אלה אינן המדינות שאנחנו רוצים להידמות להן.

דב חנין: מדינות דמוקרטיות לא מקיימות מאגר ביומטרי לכלל האזרחים שלהן; במדינות דמוקרטיות ניסיונות להקים מאגרים כאלה כמו שמוצע להקים אצלנו נכשלו בגלל התנגדות הציבור ובגלל התנגדות של גורמים מתוך השלטון עצמו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, במאגר אין הגנה מספקת על ילדים.

דב חנין: אנחנו לוקחים נתוני גוף גם מילדים, ולוקחים את זה אף שילדים אינם מסוגלים לתת הסכמה לפעולה כזאת כפי שאנחנו היינו צריכים לדרוש.

דב חנין: זאת ועוד, המאגר הזה ינוהל ויתופעל לא רק על-ידי עובדי מדינה.

דב חנין: נאמר לנו בצורה מפורשת שגם עובדי קבלן יוכלו לעבוד עם המאגר הביומטרי ולנהל את המאגר הביומטרי.

דב חנין: תראו עד לאן אנחנו מתגלגלים, עד לאן אנחנו מתדרדרים.

דב חנין: לסיכום, עמיתי חברי הכנסת, החיוני ביותר הוא ליצור חומת ברזל מסביב למאגר כל עוד הוא קיים, כדי למנוע אפשרות של גורמים נוספים מעבר לרשות האוכלוסין להשתמש בנתוני המאגר למטרות שונות ומשונות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק מיותר.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק בעייתי.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק שאני מקווה שאנחנו ביחד, במאמץ משותף כאן בכנסת, נמצא את הדרך לבטל אותו כבר בחודשים הקרובים.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: הדוברת הבאה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת רויטל סויד, זוהיר בהלול וחיים ילין.

טלי פלוסקוב: לרשותך, גברתי, עד עשר דקות.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חברי חברות וחברי הכנסת, תראו, חוק המאגר הביומטרי, שאנחנו עומדים להצביע עליו היום, הוא חוק שיציב את ישראל במקום הראשון במדינות העולם – לא באיכות חיים, לא בהישגים חינוכיים, גם לא בהישגים בטיפול בקשישים שלנו, אלא במקום הראשון המפואר בין מדינות העולם כמדינה שאוספת הכי הרבה מידע על האזרחים שלה.

יעל כהן-פארן: הציבור בישראל עדיין לא מבין על מה החוק הזה מדבר ואיך הוא ישפיע על החיים שלו, אבל בקרוב מאוד הוא יתעורר, והוא יבין, והוא יסתכל עליכם, חברי חברות וחברי הכנסת מהקואליציה, עם אצבע מאשימה.

יעל כהן-פארן: כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל יצטרך בקרוב להחליף את התעודה – את תעודת הזהות שלו ואת הדרכון שלו – בתעודה חכמה, בתעודה שמכילה טביעות אצבע וכמובן תמונה, והוא יצטרך להחליט אם הוא נותן או לא נותן אישור לשמירת טביעות האצבע במאגר.

יעל כהן-פארן: בהתחלה רצו גם לחייב מתן טביעות אצבע, ונכון שזה ירד, בעקבות הלחץ הציבורי וגם הלחץ שלנו כאן

יעל כהן-פארן: בכנסת, אבל בסופו של דבר – אבל גדול מאוד – מי שלא ירצה לתת טביעות האצבע שלו יצטרך לחזור ללשכת האוכלוסין ולחדש את התעודה שלו כל חמש שנים, ומי שכן יסכים – כל עשר.

יעל כהן-פארן: ממש תמריץ שלילי.

יעל כהן-פארן: רק תיתנו הסכמה, רק תרשו לנו לשמור את טביעת האצבע שלכם, ולא תצטרכו להגיע לפה.

יעל כהן-פארן: עכשיו נשאלת השאלה מדוע בכלל צריך את המאגר ואם באמת נדרש מאגר של טביעות אצבע כדי לזהות אזרחים.

יעל כהן-פארן: אולי מספיק רק תעודות חכמות?

יעל כהן-פארן: אולי מספיק רק תמונות פנים?

יעל כהן-פארן: בדיוק על השאלות האלה אנחנו ניסינו לענות – ולברר – בעשרות השעות של הוועדה המשותפת שהתכנסה בחודש, חודש וחצי האחרונים.

יעל כהן-פארן: ובאמת, למה בכלל מאגר טביעות האצבע לא ירד מסדר-היום?

יעל כהן-פארן: זה נפלא מבינתנו.

יעל כהן-פארן: אומנם היו גם דעות – שהוצגו בצורה חלקית בוועדה – רוב הדברים שהוצגו על-ידי נציגי הממשלה ורשות האוכלוסין וההגירה ורשות המאגר הביומטרי אמרו: רבותי, זאת המסקנה שלנו, אי-אפשר להשתמש רק בתמונות פנים ולזהות בן-אדם; בתוך חמש שנים הפנים משתנים, ואנחנו לא נוכל לזהות אדם בוודאות; עם טביעות אצבע נוכל.

יעל כהן-פארן: רק תמונות פנים – לא.

יעל כהן-פארן: לכן – חמש שנים, ועם טביעות אצבע יותר מכך.

יעל כהן-פארן: אבל ראו זה פלא, אתמול בלילה, בשעה 23:45, קיבלתי במייל – לאחר שחזרתי לדרוש, ולא עזבתי את העניין – קיבלתי במייל מהממונה על היישומים הביומטריים במשרד ראש הממשלה מסמך שלהם שמתייחס בדיוק לחוות הדעת הזאת.

יעל כהן-פארן: הם הציגו חוות דעת שהם אמרו אותה: אנחנו חושבים שאפשר רק תמונות פנים, אבל את המסמכים האלה, שהם שלחו לי ב-23:45 – מעניין שאנשים עובדים קשה בממשלה, לזכותם ייאמר – בעצם הם אומרים שם בצורה מאוד מאוד ברורה, אני מקריאה: במסמך שהוגש לוועדה מתוארות מסקנות הרשות, הרשות למאגר הביומטרי, שעל-פיהן אין אפשרות להתבסס על מאגר של תמונות פנים בלבד, בפרט בטענה שלא יעמוד בדרישות החוק ויצריך עבודה ידנית מרובה, שאינה ישימה.

יעל כהן-פארן: בחלקים שונים במסמך יש אי-דיוקים רבים.

יעל כהן-פארן: במסמך הרשות לא מתואר ניסיון לבדוק הקמת תהליך חדש למערכת, אלא יש התייחסות רק לכמה טענות נקודתיות.

יעל כהן-פארן: לאחר שלמדנו את המסמך, לא מצאנו שיש בו לשנות את ההמלצה של הוועדה המייעצת להסתמכות על מאגר פנים בלבד.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראו, זה מסמך קריטי שלא הוצג בפני הציבור.

יעל כהן-פארן: התאריך שלו הוא 4 בפברואר 2016, לא 2017.

יעל כהן-פארן: חלפה יותר משנה מאז שהמסמך הזה קיים, והוא לא הוצג לציבור והוא לא הוצג בפני חברי הכנסת ובפני הוועדה.

יעל כהן-פארן: מסמך נוסף, שמתאר עוד יותר לפרטים איך יקימו מערך ביומטרי של זיהוי פנים בלבד, גם הוא הגיע אלי ב-23:45, בלילה אתמול.

יעל כהן-פארן: הוא בלתי מסווג, ולכן מפתיע שבו יש כמה דפים מושחרים לחלוטין, כאילו יש כאן דברים סודיים שאסור לחשוף אותם לציבור ולחברי הכנסת.

יעל כהן-פארן: ואני שואלת אתכם: מה עוד אתם מסתירים מאתנו?

יעל כהן-פארן: מה עוד אתם מסתירים מהדיון הכל-כך לא רציני, עכשיו, בדיעבד, שהיה בוועדה במשך כל השבועות האחרונים?

יעל כהן-פארן: ומה המניע האמיתי לכך שלא קיבלו את חוות הדעת – לא שלי, לא של מומחים מהטכניון – של הממונה על היישומים הביומטריים במשרד ראש הממשלה, שאמר: אפשר תמונת פנים, אפשר תמונת פנים לעשר שנים?

יעל כהן-פארן: זה מה שכתוב כאן.

יעל כהן-פארן: זה מה שהסתרתם מאתנו.

יעל כהן-פארן: ועכשיו נשאלת השאלה: כשמאשרים עכשיו מאגר, ובתוך חמש שנים נבטל אותו, אם יביאו לנו חוות דעת וכו', למה שאנחנו כאן, חברי הכנסת, נאמין בכלל שיביאו לנו חוות דעת כשבינתיים רק מסתירים מאתנו חוות דעת?

יעל כהן-פארן: למה שנאמין לשר שהוא יביא המלצה כזאת או אחרת מראש מערך הסייבר?

יעל כהן-פארן: למה שנאמין בכלל למה שכתוב כאן – שיהיה כתוב שם – כשכרגע מה שכתוב כאן מסביר כבר הכול?

יעל כהן-פארן: לא צריך יותר מזה, לא צריך טביעות אצבע במאגר.

יעל כהן-פארן: למה ליצור יעד מודיעיני חדש לאויבינו?

יעל כהן-פארן: למה ליצור מקום שכדי לפרוץ אליו – כולם יתאמצו לעשות את זה, כי יש ערך רב בפריצת המאגר הזה.

יעל כהן-פארן: למה לעשות את זה?

יעל כהן-פארן: אני באמת לא יכולה להבין, ולא יכולה להבין את המדיניות הזאת של הסתרה.

יעל כהן-פארן: תראו, אין חולק שאנחנו רוצים תעודות חכמות, שלא יוכלו לזייף תעודות זהות.

יעל כהן-פארן: היום המצב – האבסורד הוא שדווקא בגלל המאגר, והוויכוח הציבורי שיש עליו, והוויכוח בכנסת שיש לנו עליו, לא יוצאת לפועל הרפורמה של תעודות חכמות, כי אנחנו לא מסוגלים להחליט אם זה יהיה או לא יהיה, בלי או עם מאגר.

יעל כהן-פארן: זה צריך להיות עסק נפרד, החלטה נפרדת.

יעל כהן-פארן: אפשר תעודות חכמות בלי מאגר.

יעל כהן-פארן: זה אפשרי, זה נעשה בעולם.

יעל כהן-פארן: אנחנו רוצים למנוע זיופים.

יעל כהן-פארן: תגידו, כמה פעמים ניסו לעשות הרכשה כפולה, זהות כפולה – אתם יודעים?

יעל כהן-פארן: כל ההצדקה לחוק הזה, מאות מיליונים מכספי ציבור, כל ההצדקה היא כמה עשרות מקרים.

יעל כהן-פארן: בזה מדובר.

יעל כהן-פארן: תגידו לי, אתם מבינים על מה אנחנו מדברים כאן, על מה אנחנו הולכים להצביע היום?

יעל כהן-פארן: על בזבוז כספי ציבור – זה מה שאנחנו הולכים להצביע עליו היום.

יעל כהן-פארן: תראו, בסופו של דבר, אני חייבת לומר שבדיונים גם רבים מחברי הקואליציה – ואני לא אזכיר כאן שמות, כי הם באמת רבים, והם נמצאים גם כאן, בחדר, חלקם – חשים אי-נוחות רבה ללחוץ היום על הכפתור הירוק ולהצביע בעד החוק הזה, גם עם השינויים שחלו בו.

יעל כהן-פארן: גם עם זה, יש כאן הפרה של זכויות פרטיות בסיסיות.

יעל כהן-פארן: יש כאן חשש אמיתי.

יעל כהן-פארן: אף אחד לא יכול להתחייב על ביטחון מלא של המאגר, נהפוך הוא; אפשר להתחייב שהוא לא בטוח.

יעל כהן-פארן: את זה אפשר להבטיח: יום יבוא והוא ייפרץ.

יעל כהן-פארן: ולכן, אני היום בבוקר, לאחר שקיבלתי אתמול ב-23:45 את המסמכים האלה, פניתי בפנייה דחופה מאוד לשר הפנים, לשר דרעי, שהוא בעצם היום המשרד והגורם המרכזי שמקדם את הצעת החוק, ואני אמרתי לו: אתה חייב לעצור את החקיקה, אתה חייב לעצור את ההתקדמות של החוק היום, כי לא ייתכן שכך יתנהלו הדיונים, שמסמכים כל כך משמעותיים לדיון לא הובאו בפני הוועדה, ואנחנו נמשיך כאילו כלום.

יעל כהן-פארן: אבל לצערי, מובן שלא קיבלתי תגובה, ולצערי המשכנו כאילו כלום.

יעל כהן-פארן: ולמרות ויכוחים וצעקות שהיו כל הבוקר כמעט, בדיונים בוועדת החוקה, בכנסת וכו', הדברים כן הגיעו עכשיו לפתחנו ולהצבעה.

יעל כהן-פארן: ואני באמת קוראת מכאן לכל חברי הכנסת בקואליציה: תשמעו, בסופו של דבר, אם אתם לא מאמינים בחוק הזה, ומאמינים כמוני שיש בו יותר סכנה מתועלת, ויותר נזק מתועלת, אל תיתנו למשמעת הקואליציונית להכריע, ותצביעו עם מה שאתם מאמינים בו.

יעל כהן-פארן: כי כמו שאמר יושב-ראש ועדת החוקה, שפתח את הדיון, זה לא נושא של קואליציה ואופוזיציה.

יעל כהן-פארן: נכון, זה נושא שכמעט כל חברי הכנסת כאן מאוחדים נגדו, ולכן, אולי תאזרו אומץ ולא תיתנו למחדל הזה להיות על ראשכם.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אין הרבה חוקים שכשעומד יושב-ראש הוועדה ומציג אותם, הוא אומר: אין בחוק הזה קואליציה ואופוזיציה, למעט ההצבעה הקטנה הזאת, שתהיה בסופו של דבר.

רויטל סויד: ואתה צודק, חבר הכנסת סלומינסקי, אין בחוק הזה קואליציה ואופוזיציה.

רויטל סויד: מה שיש בחוק הזה זה סימן שאלה אחד גדול, למה אנחנו בכלל הולכים להצביע היום על המשך הארכת הפיילוט של המאגר הביומטרי.

רויטל סויד: עכשיו, נקודת המוצא שלנו היא: חד-משמעית, צריך תיעוד ביומטרי.

רויטל סויד: צריך תעודות זהות ודרכונים עם תיעוד ביומטרי.

רויטל סויד: השאלה הגדולה היא למה צריך מאגר.

רויטל סויד: למה לקחת את כל הנתונים האלה ולשמור אותם במקום אחד?

רויטל סויד: יותר מזה: בואו נסתכל על המדינות הנאורות מסביבנו, ובכלל בעולם.

רויטל סויד: לא עיראק, לא המדינות שאנחנו לא רוצים להידמות להן; בואו נסתכל על כל המדינות הנאורות.

רויטל סויד: המדינות האלה בורחות ממאגרים ביומטריים.

רויטל סויד: המדינות האלה לא מחזיקות גם טביעות אצבע וגם תמונת פנים במאגר אחד.

רויטל סויד: ולמה?

רויטל סויד: ברור – המאגר הביומטרי מסוכן.

רויטל סויד: המאגר הביומטרי, אם הוא דולף, או זולג, או נפרץ, הוא יכול להוות מאגר זהב לכל ארגון טרור, לכל מדינת אויב.

רויטל סויד: אתם מבינים מה זה שמאגר שלם של קציני צה"ל, חיילי צה"ל, אזרחי מדינת ישראל, עובר לידיים עוינות?

רויטל סויד: כל אחד מאתנו, מהילדים שלנו, נוסע לחו"ל – בשנייה אפשר לזהות אותו.

רויטל סויד: ואז אומרים: טוב, יש מאגרים שאם הם זולגים ואם הם דולפים – בואו ניקח לדוגמה כרטיסי אשראי.

רויטל סויד: אבל אם כרטיס אשראי אבד, או הנתונים בו באיזושהי דרך דולפים, הדבר הראשון שאנחנו עושים זה לבטל אותו.

רויטל סויד: אבל מה נעשה עם הזהות שלנו?

רויטל סויד: מה נעשה עם טביעות האצבע והתמונה שנשמרות באותו מקום?

רויטל סויד: מה נעשה?

רויטל סויד: מה נעשה עם הזיהוי החד-חד-ערכי הזה?

רויטל סויד: אי-אפשר להחליף אותו.

רויטל סויד: עמדנו היום בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדה המשותפת הביומטרית.

רויטל סויד: אנשים בקואליציה, בין היתר חברי חבר הכנסת פורר, עמדו וזעקו: למה אנחנו עושים את המאגר הזה?

רויטל סויד: למה אנחנו במודע מסכנים את אזרחי מדינת ישראל?

רויטל סויד: למה אנחנו גורמים לכך, מתוך הבנה ברורה שהמאגר ידלוף?

רויטל סויד: עכשיו, זה לא אני אומרת שהמאגר ידלוף; עומדת היועצת המשפטית של היישומים של המאגר הביומטרי ומצהירה בוועדה, לפני כמה חודשים: חזקה שהמאגר הזה ייפרץ.

רויטל סויד: אי-אפשר למנוע את זה, אין מה לעשות.

רויטל סויד: אז אם זאת נקודת המוצא – שהנתונים האלה ידלפו – מישהו הציג לנו בוועדה תוכנית איך מאבטחים את המאגר הזה?

רויטל סויד: מישהו הציג לנו בוועדה איזושהי תוכנית פעולה מה לעשות אם זה דולף?

רויטל סויד: מישהו הציג לנו, ממשרד הביטחון, באיזשהו אופן, מה הסכנה שנתונים כאלה ידלפו?

רויטל סויד: זה רציני?

רויטל סויד: את מי אנחנו מוכרים פה היום, ובשביל מה אתם מוכרים פה היום?

רויטל סויד: 70%, אם לא יותר, מאזרחי מדינת ישראל נגד המאגר הביומטרי.

רויטל סויד: רוב חברי הכנסת, כולל בקואליציה, הם נגד המאגר – – –

מאיר כהן: החברים בצד שמאל, בשקט.

רויטל סויד: רוב חברי הקואליציה הם נגד המאגר הביומטרי.

רויטל סויד: אז אם רוב אזרחי ישראל נגד המאגר הביומטרי, ורוב חברי הכנסת נגד המאגר הביומטרי, מי אם כן בעד?

רויטל סויד: מה אנחנו משרתים?

רויטל סויד: מ-2005 המנגנון הזה הולך ונמשך.

רויטל סויד: מה אתה אומר לנו פה היום: נדון בזה בתוך חמש שנים, כל שנה וחצי – 17 שנה אנחנו לא מצליחים לבטל את השטות הזאת, 17 שנה, וכמה שרי – ועדת הפנים?

רויטל סויד: עומדים וזועקים אנשים, מתריעים.

רויטל סויד: למה – כי המנגנון הזה כבר משומן, עם עבודה, עם מעסיקים, עם מקומות עבודה?

רויטל סויד: על מה אנחנו מדברים בכלל?

רויטל סויד: עכשיו, תדמו לעצמכם – אתה יודע, היום היה רגע שאני לא יכולתי להכיל; זה היה הרגע שאנשי המאגר נלחמו על זה שיהיה אפשר לקחת מעתקי טביעות אצבע ותמונות מילדים מגיל 12.

רויטל סויד: והם נאבקו על זה, הם רצו שיהיו שם גם מעתקי אצבע של ילדים מגיל 12.

רויטל סויד: מה קרה?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: מה היה כל כך דחוף לקחת את הילדים, שהם בכלל קטינים, ולקחת מהם גם טביעות אצבע וגם תמונות?

רויטל סויד: רק באמת בקושי וברגע האחרון הצלחנו לתקן את זה שזה יהיה רק מגיל 16 ומעלה – ובעיני גם זה פסול.

רויטל סויד: אתם יודעים שאנחנו מחזיקים פה מסמך שהגיע אתמול בחצות, בלילה, שמדבר על הממונה על היישומים הביומטריים, ששולל אחת לאחת כל טענה על כך ששימוש בתמונות פנים בלבד אינו נותן מענה מספיק?

רויטל סויד: שלל את השאלה הזאת, שלל את זה שאי-אפשר שיהיה בו קושי, שלל כל דבר כזה.

רויטל סויד: זאת אומרת שהממונה על היישומים הביומטריים ממליץ בעצמו: אל תיקחו גם טביעות אצבע.

רויטל סויד: הוא המליץ לשר הפנים: אך ורק מאגר של תמונות פנים.

רויטל סויד: ובכל זאת, כשהממונה ממליץ, אנחנו נמצאים עם מאגר גם של טביעות אצבע וגם של תמונות פנים?

רויטל סויד: והבדיחה הזאת, שיגידו: זה יהיה וולונטרי – אתם ראיתם מישהו שמגיע באיזושהי דרך למשרד הפנים, כשהוא לחוץ, והוא צריך דחוף ללכת, ויש תור ארוך, שהוא ירצה דרכון לחמש שנים במקום לעשר שנים, או תיעוד לחמש שנים במקום לעשר שנים?

רויטל סויד: או שהוא לא יעשה את המסלול המקוצר?

רויטל סויד: ומה זה "להסביר"?

רויטל סויד: אני רוצה לשתף אתכם – בהורי; הורי, שהם אנשים מאוד איכותיים, ומאוד מביני עניין, הלכו לעשות דרכון.

רויטל סויד: וכשהם הלכו לעשות דרכון, לכאורה היו אמורים להסביר להם בדיוק מה זה הדרכון הביומטרי – לא, הם מצאו את עצמם עושים דרכון ביומטרי בכלל בלי להבין את המשמעויות.

רויטל סויד: אז אם הם עושים את הדרכון הביומטרי בכלל בלי להבין את המשמעויות, מה הסיפורים האלה על כך שיהיה מערך הסברה?

רויטל סויד: האם מערך ההסברה יסביר רק את היתרונות, או שמערך ההסברה יסביר גם את החסרונות?

רויטל סויד: האם האנשים האלה שנאבקים פה עכשיו כמו שלא ראינו איך – אותם אנשים שיש להם עניין במאגר, שאנחנו עוד לא מבינים כל כך מדוע, האם הם ישימו שם מערך הסברה שבאיזשהו אופן יסביר לאנשים את הסכנות שיש במאגר?

רויטל סויד: אתם יודעים, רק עכשיו אנחנו מתחילים להבין שיש טענות מאוד כבדות משקל שהבחירות בארצות-הברית "נגנבו" – במירכאות – בגלל פריצת סייבר לתשדורות מייל של הדמוקרטים.

רויטל סויד: רק עכשיו מתחילים להבין את זה.

רויטל סויד: עכשיו באירופה, בהולנד, בגרמניה, בצרפת, כשעומדים שם בפני בחירות, בודקים שם – כבר זיהו ניסיונות פריצה למאגרי סייבר, הם כבר זיהו את זה, והם עכשיו מנסים למנוע את זה.

רויטל סויד: אז כשאנחנו יודעים שהיום דליפה היא רק עניין של זמן, מה עושים?

רויטל סויד: כלום, שום דבר.

רויטל סויד: לא מגינים על אזרחי מדינת ישראל, לא מבחינה ביטחונית ולא מבחינת הזכויות שלהם, זכויות הפרט.

רויטל סויד: וכל זה בשביל מה?

רויטל סויד: שחס וחלילה לא תהיה לנו הרכשה כפולה, הרכשה כפולה של תעודות זהות.

רויטל סויד: עכשיו, אני לא מזלזלת בזה, בהחלט לא.

רויטל סויד: אני מבינה.

רויטל סויד: יש גנבת זהויות, ואנשים עושים בין היתר עבירות, גם בתחום הנדל"ן, עם קרקעות.

רויטל סויד: מה אנחנו מציבים פה על המאזניים?

רויטל סויד: מה אנחנו מציבים פה זה מול זה?

רויטל סויד: אילו ערכים?

רויטל סויד: פגיעה חמורה בזכויות פרט, סיכון חיי אדם – כך, סיכון חיי אדם – לעומת העובדה שיש גם הרכשות.

רויטל סויד: ותבינו, כשאנחנו דרשנו נתונים – כמה הרכשות כפולות, האם יש דרך אחרת למנוע את זה, האם יש דרך אחרת להתמודד עם זה, האם אין משהו אחר חוץ ממאגר ביומטרי – לא קיבלנו מענה.

רויטל סויד: ואני שואלת את כל החברים שלי פה, אלה שהולכים להצביע היום על החוק הזה, אלה שהולכים היום להצביע בעדו כשהם נגד, והשרים: כשיקרה חס חלילה האסון, וכשחס וחלילה אנחנו נראה איך המאגר הזה נפרץ – ומאגרים במדינת ישראל כבר נפרצו – מי יהיה השר שייתן את הדין על כך?

רויטל סויד: מי יהיה אותו אדם שייתן את הדין על זה שהוא סיכן את ביטחון אזרחי מדינת ישראל?

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: סגן מזכירת הכנסת, הודעה.

מאיר כהן: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הנוסח המתוקן להצעת חוק לטיפול בהטרדות מיניות בצבא ההגנה לישראל, התשע"ז–2017, הוא של חברת הכנסת ענת ברקו, ולא כפי שהוכרז.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי, החוק הזה בחטא נולד.

זוהיר בהלול: אני יכול לדמיין לעצמי שהאצבע של כל ח"כ וח"כית באולם הזה, מהקואליציה, תורם מעלה מעלה, אבל שאלתי היא: האם היד תרעד, והאם הלב יקבל בהכנעה הסכמה לאחד מהחוקים הקשים ביותר והמסוכנים ביותר שכנסת ישראל יכולה להביא אל אוויר העולם?

זוהיר בהלול: זהו חוק המערטל את האדם מצנעתו.

זוהיר בהלול: זהו חוק החושף אותו, את האדם, מענוותו – מהענווה שלו – על-כורחו.

זוהיר בהלול: אדם או אזרח במדינת ישראל לא יוכל לשמר את זכותו הפרטית לפרטיות.

זוהיר בהלול: זהו חוק הדורס ברגל גסה את צנעת הפרט; חוק המפר זכות חוקתית של אחד מהחוקים הקונסטיטוציוניים הכי חשובים במדינת ישראל: כבוד האדם וחירותו.

זוהיר בהלול: אין איש – אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, מר סלומינסקי – אין איש בבניין הזה ובאולם הזה שאינו חש אי-נוחות לנוכח החוק הביומטרי הידוע לשמצה שלכם.

זוהיר בהלול: ואני עדיין משתמש במילים סובלימטיביות ואינני מחריף את הטרמינולוגיה שלי, מכיוון שהח"כים משני קצות הקשת הפוליטית כאן בבניין הזה היו מעדיפים לשרוד ללא כתם החוק הזה, החוק הביומטרי.

זוהיר בהלול: מדוע החוק הזה בחטא נולד?

זוהיר בהלול: מכיוון שהמאגר הזה הוא מאגר פציח – אפשר לפצח אותו; זהו מאגר חשיף – שאפשר לחשוף אותו; וזהו מאגר פריץ – שאפשר בקלות לפרוץ אותו.

זוהיר בהלול: אז היכן הביטחון של האזרחים במדינת ישראל בעובדה שהם נותנים את נתוני הגוף שלהם לרשות שמנסה לתעתע בנו ולומר שהמאגר הזה הוא מאגר סגור הרמטית, ולא כך הוא הדבר?

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, החוק הזה מבקש להעניק כוח בלתי מוגבל לרשויות החוק במדינה, תוך מעילה באמון האזרח, שאין ביכולתו – אין ביכולתו להתנגד לחוק הזה, לאיסוף המידע הרגיש הזה בצורה זו או אחרת.

זוהיר בהלול: אני רוצה לחשוף בפניך חלק מתיאטרון האבסורד שנחשפתי לו בהתלווּתי לתהליך הזה, שהגיע עד הלום, ואני הרי חבר ועדת הפנים בראשות ידידי דודי אמסלם.

זוהיר בהלול: אני ראיתי את יושב-ראש הקואליציה רובץ – דוד ביטן, חברי – רובץ פעם אחר פעם על הגב של הנציגים בוועדה הזאת, המשותפת, פעם אחר פעם – פעם אחת הוא מזליג – –

דוד אמסלם: אם הוא רבץ, הם לא זזים.

דוד אמסלם: הם לא באים להצבעות.

קסניה סבטלובה: – – אל האוזניים עצה, ונעלם מן החדר כאילו שהוא הלך באמת ובתמים, אלא שיש ביכולותיו המאגיות של יושב-ראש הקואליציה להיות גם השד המתעתע בחדר.

קסניה סבטלובה: גם כשהוא איננו, השפעתו על חברי הקואליציה היא כמעט אבסולוטית.

קסניה סבטלובה: וכך נולד איש שבו בזמן, באופן סימולטני, גם מזליג עצות – לדעתי, אחיתופל – מדי פעם לאוזניים של חבריו וחברותיו, וגם כאשר הוא נעלם הוא ממשיך להשפיע בצורה בלתי נתפסת בעליל על אותו תהליך, שאמור להיות תהליך מעמיק.

קסניה סבטלובה: אדוני היושב-ראש, אתה שר לשעבר במדינת ישראל, בעל יכולת אינטלקטואלית אנליטית בלתי רגילה.

קסניה סבטלובה: תאמר לי, האם – אני לא יודע מה תהיה הצבעתך, כי אני הבנתי שההצבעה של יש עתיד תהיה – ועכשיו אתה כמובן יושב-ראש הישיבה, ואני כמובן לא מערב מין בשאינו מינו, ובכל אופן – כיצד אנחנו יכולים לדמיין בעיני רוחנו חוק, אחד מהחוקים החשובים ביותר, כאשר נמנע מאתנו להיעזר בחשיפה אינטלקטואלית של אותם ידענים שהיו יכולים להביא ולהפריך, כמובן, את כל הנדבכים שעליהם החוק הזה מושתת?

קסניה סבטלובה: לא היה לנו סיפק לכך – לא ספק, לא היה לנו סיפק – שהנתונים האלה יזלגו לתוך הוועדה, כדי שאנחנו נקבל נתונים שסותרים את הגחמות של אלה שרוצים להעביר את החוק הזה.

קסניה סבטלובה: זוהי תקיעת סכין בלב-לבו של אמון הציבור.

קסניה סבטלובה: אפילו הקואליציה לא מאמינה בחוק הזה, וברגע האחרון הבינה את גודל האסון, נלחמה וניסתה למנוע את המאגר.

קסניה סבטלובה: איך העניין האמביוולנטי הזה יכול להחזיק מעמד?

קסניה סבטלובה: הרי מצד אחד כמעט כל חברי הקואליציה מתנגדים למאגר הביומטרי, אבל הם ייאלצו על-כורחם להצביע בעדו.

קסניה סבטלובה: היכן האמון של הציבור בכם?

קסניה סבטלובה: הכיצד תישירו מבט אל הציבור, שידע שאתם לא מייצגים אותו, ש-70% ממנו איננו מסכים למאגר הביומטרי הזה?

קסניה סבטלובה: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, בדרך כלל אומרים: יש סכנה לביטחון של הציבור.

קסניה סבטלובה: הממשלה הזאת והקואליציה הזאת היא בעצם הסכנה לציבור, מכיוון שהיא בעצם מנסה להריץ חוק שמנוגד לחלוטין לערכים הבסיסיים של פרטיותו של האדם.

קסניה סבטלובה: כיצד אנחנו יכולים לומר שזה חוק חשוב כאשר בעצם הנתונים אומרים שבשנים האחרונות חלה ירידה דרסטית בזיוף מסמכים במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: האם הפכתם את המדינה למדינת משטרה?

קסניה סבטלובה: איזה כוח אתם מעניקים למשטרת ישראל, כדי שהיא תרדוף אנשים באמצעות טביעת אצבעות?

קסניה סבטלובה: למה, מה קרה?

קסניה סבטלובה: מה קרה, רחמנא ליצלן, שלפתע פתאום אתם רוצים גם טביעות אצבעות ואינכם מסתפקים בתמונת פנים וגם לא בתעודה חכמה?

קסניה סבטלובה: הפיילוט שהחל ב-2008 לא הוכיח את נחיצותו.

קסניה סבטלובה: הוא בעצם גרם לכך שאתם תמשיכו בעקשנות שלכם כדי לפגוע באופן אובססיבי בזכויות הפרט והאזרח במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: לכן אני פונה אליכם רגע לפני שהפור ייפול: משכו את ידיכם מהחטא הנורא הזה והעניקו לאזרחים במדינה לפחות קמצוץ של תקווה שאתם מייצגים את השכל הישר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת ילין.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי – אני לא רואה כאן שר, פחות מעניין אותם; אין לנו שרים באולם, הרי הם רק ישתתפו בהצבעה – אדוני היושב-ראש, החברים לפני דיברו והתייחסו מכל הכיוונים למה החוק הזה אסור שיהיה.

עיסאווי פריג': אני היום – – –

דוד אמסלם: לאיזה כיוון אתה רוצה לדחוף את זה?

דוד אמסלם: אתה אמרת "מכל הכיוונים".

עיסאווי פריג': לא, אני חושב – תראה, תאר לעצמך, חבר הכנסת אמסלם, שדוד ביטן בא למסעדה.

עיסאווי פריג': תאר לעצמך: בא למסעדה – – –

דוד אמסלם: מי?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ביטן, בעל הבית, הבולדוזר.

דוד אמסלם: הוא שואל איזו מסעדה, "ציפורי" בראשון-לציון?

עיסאווי פריג': לא, סתם, בא לכפר-קאסם, בא למסעדת "פלפלה".

דוד ביטן: לערבים הוא לא נכנס.

עיסאווי פריג': אתה לא נכנס לערבים?

דוד אמסלם: לא, חלבי – – –

יעל כהן-פארן: – – –

דוד ביטן: תביא דוגמאות אמת, לא סתם.

עיסאווי פריג': בסדר, בכפר-קאסם יש מסעדה אחת, בעל מסעדת "פלפלה" בכפר-קאסם, בסדר?

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': ואללה, דוד ביטן חבר הכנסת בא, שילם, והוציא מהכיס שטרות של 200 שקל.

עיסאווי פריג': שילם.

דוד ביטן: מה זה?

דוד ביטן: נראה לך שאני אוכל ב-200 שקל במסעדה?

עיסאווי פריג': בוא, לצורך ההנחה.

עיסאווי פריג': תראה, הנה חברי הכנסת מרגי וגפני נכנסו, שמעו "כסף".

עיסאווי פריג': עכשיו תקשיב.

עיסאווי פריג': ביטן, הוא משלם בכסף מזומן, ובא חוקר פרטי, ראה אותו מרחוק.

עיסאווי פריג': הוא עוקב אחרי דוד ביטן, ראה אותו משלם בשטרות של כסף.

עיסאווי פריג': דאג לקחת את השטר הזה מבעל המסעדה.

עיסאווי פריג': המאגר קיים – אנחנו נדע מה כל האצבעות שנגעו בשטר.

עיסאווי פריג': תאר לעצמך לאיזו רמה אנחנו חשופים: נדע את כל הדרך שהשטר הזה עבר: מהבנק, מהפקיד, מהמוסר, מהמתווך, עד שהגיע לדוד ביטן.

עיסאווי פריג': תאר לעצמך לאיזו רמה אנחנו מגיעים במאגר.

עיסאווי פריג': פה אין פרטיות.

עיסאווי פריג': אח גדול – מה זה אח גדול, אח ענק הולך להיות.

עיסאווי פריג': לא אח גדול – אח שכל דבר עלינו מסתובב חופשי.

עיסאווי פריג': החוקר הפרטי, שמגלה כל דבר תמורת כסף, יש לו מאגר, וחברים – – –

דוד אמסלם: עיסאווי, אתה מדבר מזווית השטר?

דוד אמסלם: השטר הוא הבעיה?

עיסאווי פריג': לא, אני נתתי דוגמה.

דוד אמסלם: זה מה שנקרא צנעת השטר?

דוד אמסלם: הוא לא רוצה שנדע מי נגע בו?

זוהיר בהלול: – – – דודי.

עיסאווי פריג': נתתי דוגמה לרמת הפרטיות שפרוצה.

דוד אמסלם: הוא עכשיו מגן על השטר – – –

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה, חברים?

עיסאווי פריג': כל המומחים שהתחברו בוועדה והוציאו חוות דעת היו תמימי דעים: אין נתונים שאי-אפשר לפרוץ אותם.

עיסאווי פריג': ההאקרים הוכיחו בעבר שהם מסוגלים לכל דבר.

עיסאווי פריג': מסוגלים.

עיסאווי פריג': הרי, אדוני, במשרד הפנים, יש לנו מאגר מאוד חשוב, מאגר עם תעודות זהות – הוא נפרץ תשע פעמים.

עיסאווי פריג': אם נתוני משרד הפנים נפרצו תשע פעמים, ועדיין, למרות כל ניסיונות האבטחה, נפרצו, מי מבטיח לך שזה לא יגיע לידיים חיצוניות וזרות?

עיסאווי פריג': מכאן – אני שואל – אמר חברי חבר הכנסת דב חנין: כל העולם הדמוקרטי, שאנחנו מתגאים שאנחנו חלק ממנו, נפל.

עיסאווי פריג': נפל.

עיסאווי פריג': זה עבר בעיראק, בפקיסטן, באינדונזיה ובירדן, ובכמה מדינות שרוצות לשלוט בציבור.

עיסאווי פריג': בכל העולם הדמוקרטי זה נפל, ואנחנו מתעקשים שזה יהיה אצלנו.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': מה מסתתר מאחורי זה?

עיסאווי פריג': מה מסתתר מאחורי זה?

עיסאווי פריג': אני, עדיין אין לי תשובה.

עיסאווי פריג': היום בוועדת – החברים לפני ציינו את הקרקס ואת תיאטרון הבובות שהיו בוועדה המשותפת.

עיסאווי פריג': שם, חברי חבר הכנסת מקלב ניהל את הוועדה, ישב בכיסא, נראה כיושב-ראש, אבל היה חבר הכנסת דוד ביטן, שנתן את ההוראות, הכתיב את הקצב, ואפילו היועצת המשפטית – ביטל אותה כשהיא דיברה: זה מה שאני רוצה.

עיסאווי פריג': וכשהגענו להצבעות, נו, בסוף, מה, תדברו לכיסאות ריקים.

עיסאווי פריג': נכון, אנחנו מדברים לכיסאות ריקים, אבל אנחנו מדברים לאזרחי מדינת ישראל, ששומעים אותנו, ואנחנו צריכים להסביר להם איזה חוק חמור הקואליציה הזאת מתעקשת להעביר, חוק שמוכר את כל סממני הפרטיות שלנו בזול.

עיסאווי פריג': זה – 1. 2.

עיסאווי פריג': קראנו ושמענו, וניהלתי גם שיחות עם חברים בכנסת, ומתברר שרוב חברי הכנסת נגד החוק הזה.

עיסאווי פריג': רוב הציבור במדינה נגד החוק הזה, הרוב נגד.

עיסאווי פריג': אם הרוב נגד, מה השיקולים של הקואליציה להעביר ולהתעקש על חוק כזה?

עיסאווי פריג': זה סימן שאלה אחד גדול, ואנחנו צריכים להבין את זה.

עיסאווי פריג': אמרו לפני לגבי תעודות חכמות.

עיסאווי פריג': נכון, צריך להשקיע בתעודה החכמה ולהמעיט את הזיוף, אבל לשם כך אני לא צריך מאגר.

עיסאווי פריג': ושאלה נוספת שאני צריך לשאול: המאגר, אומרים שנועד לאפשר זיהוי של אדם שהמשטרה רוצה לגלות, לעזור בגילויי פשיעה.

עיסאווי פריג': והשאלה שנשאלת: המאגר נועד לאפשר זיהוי של אדם שהמשטרה כבר מצאה – אם המשטרה כבר מצאה פושע, לקחה טביעות אצבעות, כבר יש לה – לא לאתר פושעים.

עיסאווי פריג': החוק לא עוזר למשטרה לאתר פושעים, כי ממילא, כשהיא תופסת מישהו היא לוקחת טביעות אצבעות.

עיסאווי פריג': בכל מקרה, הזיהוי הזה לא מספיק כדי להרשיע.

עיסאווי פריג': נושא נוסף – נושא בזבוז כספי הציבור, שהוזכר.

עיסאווי פריג': חברים, המאגר הזה אמור לעלות כחצי מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': אדוני סגן שר האוצר, יש לכם מספיק כסף לזרוק?

עיסאווי פריג': חצי מיליארד שקל.

יצחק כהן: אני אסביר לך.

יצחק כהן: היתרון הביטחוני – שלא ייכנסו מחבלים ומרגלים – יאפשר לי יותר מחצי מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': יפה, יפה.

עיסאווי פריג': אז למה המערכת – יפה.

עיסאווי פריג': אתה אומר שהשיקול הביטחוני שווה יותר מחצי מיליארד שקל.

יצחק כהן: בוודאי.

עיסאווי פריג': למה המערכת הביטחונית נגד החוק הזה, מלבד משרד המשטרה?

יצחק כהן: לא נכון.

עיסאווי פריג': נו, אני קראתי חוות דעת שהן נגד החוק הזה.

עיסאווי פריג': החוק הזה מאוד מסוכן – – –

יצחק כהן: למה?

עיסאווי פריג': מאוד מסוכן, אני קראתי חוות דעת ביטחוניות.

יצחק כהן: עיסאווי, נסעת אתי לארצות-הברית, וכמו ילד טוב שמת את האצבעות שלך, ואת הראש שלך, ואת הפנים שלך – – –

רויטל סויד: אבל זה לא מאגר אחד.

עיסאווי פריג': זה זרים.

עיסאווי פריג': לא – – –

רויטל סויד: זה לא מאגר אחד.

רויטל סויד: לא יודעים שהוא אזרח ישראל ואחר כך רואים את כל האזרחים.

עיסאווי פריג': ארצות-הברית עושה את זה לתיירים זרים שנכנסים לתחומה, לא לתושביה.

עיסאווי פריג': בוא – לא להטעות את הציבור.

עיסאווי פריג': שאלה נוספת אני שואל אותך – – –

יצחק כהן: רגע, בארצות-הברית שמת את הידיים ואת הראש?

עיסאווי פריג': ידידי, אני תייר זר, ולא אזרח ארצות-הברית.

עיסאווי פריג': ארצות-הברית לא עושה מאגר ביומטרי לאזרחיה.

יצחק כהן: לא, תפסיק.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני שואל אתכם: 5% מאזרחי מדינת ישראל קשישים, או פלאחים, חקלאים, שאין להם טביעות אצבעות, נשחקו עם הזמן, או קטועי ידיים – גם הם, צריך שיהיו חלק מהמאגר?

עיסאווי פריג': גם הם?

עיסאווי פריג': בעיה שלישית, חברים, כפי שציינתי, והשאלה שנשאלת: למי מיועד המאגר הזה?

עיסאווי פריג': המאגר הזה, את מי הוא ישמש?

עיסאווי פריג': וזאת שאלת השאלות.

עיסאווי פריג': או אנחנו שהולכים בשיטת הסלאמי, אנחנו נעשה כל מה שביכולתנו כדי לאבטח את המאגר, אבל אחרי זה יהיו גורמים שידאגו איך להגיע לזה.

עיסאווי פריג': אמרו שהעובדים שאמורים לעבוד במאגר הזה יהיו ברמת סיווג גבוהה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': העובד הזה היום נמצא ברמת סיווג גבוהה, דרך השב"כ, אבל מחר העובד הזה יוצא, העובד הזה רוצה גם להיכנס לשוק העבודה.

עיסאווי פריג': העובד הזה, כבר יש לו ניסיון, העובד הזה כבר מכיר את המערכת.

עיסאווי פריג': מי מבטיח לי שרמת האנשים שיש להם גישה למערכת תבטיח שאכן רמת האבטחה תהיה חזקה?

עיסאווי פריג': סוגיה נוספת – לגבי הקטינים, סוגיה שעלתה היום בוועדה.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם, אדוני היושב-ראש, היום בוועדה, בהצעת החוק, כל ילד קטין, מגיל 12, חייב להיכנס למאגר.

עיסאווי פריג': ילד בן 12 חייב להיכנס למאגר.

עיסאווי פריג': אפילו הגיל הזה שטביעות האצבע הולכות להשתנות – נכניס אותו למאגר.

עיסאווי פריג': אחרי איום של ישראל ביתנו העלו את זה ל-16 שנה.

דוד אמסלם: עיסאווי, יש לך עוד דקה.

דוד אמסלם: קנח עוד פעם עם המסעדה של ביטן, ספר לנו – – –

עיסאווי פריג': לא, אני רק מזהיר אותו, שישים לב לעתיד – – –

דוד אמסלם: לא, ספר לנו מה – – –

עיסאווי פריג': אתה, נושא השטרות מדאיג אותך.

דוד אמסלם: – – – המסעדה.

עיסאווי פריג': כן כן כן כן, המסעדה עושה תיאבון, אה?

דוד אמסלם: סגור לו 30 שניות עם המסעדה של ביטן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת ביטן – הנה, אתה לא רואה?

עיסאווי פריג': הוא לא שם לב.

עיסאווי פריג': הנושא האחרון שאני רוצה לציין, חברים – אני אסיים בנושא אישי שהחוק הזה מחזיר – אמרתי את זה – – –

מאיר כהן: אני מבקש לדאוג שיהיה שר.

מאיר כהן: אני מכבד את סגן השר, אבל שיהיה שר כאן.

עיסאווי פריג': למה שיהיו, אדוני היושב-ראש?

עיסאווי פריג': למה שיהיו?

מאיר כהן: בבקשה, תמשיך.

עיסאווי פריג': למה שיהיו?

עיסאווי פריג': מה, הם בכלל – אנחנו מדברים לאזרחי המדינה, לא לשרים.

חיים ילין: עיסאווי, יש פה שרים בפוטנציה, זה לא אותו דבר?

עיסאווי פריג': מבחינתי, חבר הכנסת ביטן – –

מיכל רוזין: הוא התכוון אלי, הוא התכוון אלי.

עיסאווי פריג': – – חבר הכנסת ביטן בדרגה שעולה הרבה על מחצית השרים שנמצאים במעגל מסביב.

עיסאווי פריג': , הוא מזיז דברים יותר משרים.

דוד ביטן: הלו, אין שר.

עיסאווי פריג': היית צריך לראות אותו היום בוועדה.

דוד אמסלם: אתה מוזמן לארוחה גדולה אצלי מחר במשרד.

עיסאווי פריג': אתה צריך לראות אותו היום בוועדה אפילו – – –

מאיר כהן: תסיים בבקשה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אין שר, אדוני.

עיסאווי פריג': עד – כשייכנס שר, אני ארד.

עיסאווי פריג': אדוני, יש תקנון.

עיסאווי פריג': גם אתה רוצה לעבור על התקנון?

עיסאווי פריג': גם אתה רוצה – – –

דוד אמסלם: דבר, דבר.

מאיר כהן: שתי דקות – הוא מגיע.

מאיר כהן: דבר, עיסאווי.

עיסאווי פריג': גם אתה רוצה לעבור על התקנון?

מאיר כהן: אני לא מתכוון לעבור לדובר הבא.

דוד אמסלם: עיסאווי, שים לב מה קרה.

דוד אמסלם: הרי אתה לא ידעת שאין שר.

דוד אמסלם: אני שאלתי, הוא צעק, שמעת, אמרת יאללה – – – יושב-ראש הקואליציה מגלה לכם את הסודות.

דוד ביטן: עיסאווי, המסעדה שאתה מדבר אתי עליה – –

עיסאווי פריג': כן?

דוד ביטן: – – מה זה היה, חומוס או חלבית?

עיסאווי פריג': לא, תראה, אתה לא בסדר, המסעדה שהבטחת לנו פעם בשבוע – קיימת את זה, אתה, באופן חד-פעמי – –

דוד אמסלם: לא לא לא – – –

חיים ילין: לא נכון, כל יום רביעי ב-11:00.

עיסאווי פריג': – – חד-פעמי.

דוד אמסלם: לא – – –

עיסאווי פריג': לא לא לא, מה שנכון נכון.

דוד אמסלם: לא, אני אספר לך, עיסאווי.

דוד אמסלם: הוא מביא את האוכל, והוא מביא רק את ניירות הקינוח, וזה הכול.

דוד ביטן: ביום רביעי יש לנו ב-10:45 ארוחה נוספת.

עיסאווי פריג': ארוחה, אבל – – –

דוד אמסלם: עיסאווי קונה את האוכל, והוא מביא רק את הניירות.

דוד ביטן: לא נכון, גם אני קונה דברים.

דוד אמסלם: הוא קונה טונה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני מסיים – – –

דוד אמסלם: הוא קונה שתי קופסאות – – –

דוד ביטן: תראה איזה חוצפן, הוא לא קנה כלום – ומדבר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ביטן, אני מסיים, רק יש לי שאלה – –

מאיר כהן: איגוד המסעדנים.

עיסאווי פריג': – – שהציבור במדינה יבין מה קורה.

דוד ביטן: בוא'נה, אתה – – – כבר לארוחה הזאת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ביטן, למה אתם מתעקשים על החוק הזה?

עיסאווי פריג': מעניין אותי.

דוד ביטן: אתה יודע למה?

עיסאווי פריג': למה?

דוד ביטן: אתה מתעקש, אז אנחנו מתעקשים אתך.

עיסאווי פריג': אתה מתעקש להיות כמו ירדן ועיראק.

עיסאווי פריג': למה?

דוד ביטן: שכנע אותי כבוד היו"ר.

עיסאווי פריג': באמת?

דוד ביטן: באמת.

עיסאווי פריג': אתה איש ביצוע, אבל אתה לא נכנס למהות.

עיסאווי פריג': נתנו לך משימה: תעביר את החוק.

עיסאווי פריג': מה החוק הזה אומר – זה פחות מעניין.

דוד ביטן: נכנסתי היום למהות.

דוד ביטן: נכנסתי.

דוד אמסלם: אני חושב והוא מבצע.

דוד אמסלם: דבר אתי.

עיסאווי פריג': אתה חושב והוא מבצע.

עיסאווי פריג': ואדון חושב, למה החוק הזה טוב וחשוב למדינת ישראל?

דוד אמסלם: אתה לא מבין כמה הוא חשוב וכמה כל מה שאמרת לא לעניין.

עיסאווי פריג': מה אתה אומר?

דוד אמסלם: תן לי שתי דקות, אני אסביר לך.

עיסאווי פריג': חשוב לי לשמוע את זה.

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

עיסאווי פריג': עשר שנים – – –

דוד אמסלם: דרך אגב – – –

דוד ביטן: כל היום "דרך אגב", זה.

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

מאיר כהן: יש קשר למסעדות בחוק הזה?

דוד אמסלם: בוא אני אסביר לך.

דוד אמסלם: שים את השטר בצד שנייה.

עיסאווי פריג': איך?

דוד אמסלם: אתה דואג לשטרות, שים אותו שנייה בצד.

דוד אמסלם: תבין טוב, היום מזייפים תעודות במדינת ישראל.

דוד אמסלם: כמעט כל העולם הולך לכיוון הביומטרי.

דוד אמסלם: עכשיו, ברגע שבמאגר יש רק תמונת פנים – ולא חייב בכלל טביעת אצבע – באותו רגע אי-אפשר לזייף גם את התעודה.

דוד אמסלם: זה מה שאני מסביר לך עכשיו.

עיסאווי פריג': אז למה בבריטניה והאיחוד האירופי וכל העולם המודרני זה נפל?

דוד אמסלם: הם מחכים לראות מה נעשה.

עיסאווי פריג': אתה החלוץ.

דוד אמסלם: הם מחכים לראות מה אנחנו נעשה.

עיסאווי פריג': כן?

דוד ביטן: לא לא, הבריטים לא מוכנים להיות כמו האירופים, זאת הבעיה היחידה.

עיסאווי פריג': כי זה מזכיר לי את חבר הכנסת – – –

דוד אמסלם: למה חשוב לנו מה הם עושים?

דוד אמסלם: אנחנו, חשוב לנו מה אנחנו עושים.

דוד אמסלם: מה זה מפריע לך?

עיסאווי פריג': אני, מפריע לי שאני לא רוצה שיהיה "אח גדול" מעלי.

דוד אמסלם: בוא אני אסביר לך.

דוד אמסלם: בוא אני אסביר לך, אני אסביר לך – – –

עיסאווי פריג': יש חשיבות לפרטיות שלי, הבנת למה אני מתנגד?

דוד אמסלם: אמרת הכול.

דוד אמסלם: אתה מדבר עשר דקות, 15 דקות, הבנתי.

עיסאווי פריג': נו, יש לי חשיבות לפרטיות שלי.

דוד אמסלם: אז אני מסביר לך שהפרטיות שלך תישמר.

דוד אמסלם: מי שירצה לזייף – – –

עיסאווי פריג': איך תישמר?

עיסאווי פריג': מי מבטיח לי שתישמר הפרטיות שלי?

עיסאווי פריג': מי מבטיח לי?

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: נגיד שלקחו את טביעת האצבע שלך.

דוד אמסלם: מה יכולים לעשות אתה?

דוד אמסלם: גם היום אפשר לקחת.

עיסאווי פריג': ידידי, מי מבטיח שהמאגר לא – – –

רויטל סויד: זה לא טביעת אצבע, זה הכול יחד – – –

עיסאווי פריג': מי מבטיח – – –

דוד אמסלם: הרי אמרת – – –

עיסאווי פריג': אני שואל, אתה לא עונה לי.

עיסאווי פריג': מי מבטיח שנתוני המאגר האלה, לא יפרצו אותם?

עיסאווי פריג': מי מבטיח לי?

דוד אמסלם: אז אני אסביר לך.

דוד אמסלם: נגיד שיפרצו – – –

יעל כהן-פארן: אומרים שהם בטוח ייפרצו.

עיסאווי פריג': אני אומר לך: בטוח.

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: נגיד שיפרצו – יש שם טביעת אצבע של אוסאמה – –

עיסאווי פריג': נו?

דוד אמסלם: – – של עיסאווי.

עיסאווי פריג': נו?

דוד אמסלם: מה הם יכולים לעשות – – –

עיסאווי פריג': אה, זה – אה, כן?

דוד אמסלם: הרי אתה אמרת: ההוא עקב אחרי ביטן בבנק, אז למה צריך את השטר?

דוד אמסלם: שייתן לו כוס, שיכבד אותו, ייקח אותה, ושלום על ישראל.

עיסאווי פריג': הבנתי, הבנת.

עיסאווי פריג': אתה מתאמץ – אתה מתאמץ לשכנע את עצמך בעובדות אלטרנטיביות, למדתם את השיטה.

עיסאווי פריג': אתה בתוך עצמך יודע שזה חוק רע – הפרטיות.

דוד אמסלם: לא, תסביר לי אתה.

דוד אמסלם: רק שנייה, אני הרי מחזיק ממך בחור אינטליגנטי.

דוד אמסלם: אל תחזור על הדברים עוד פעם.

עיסאווי פריג': לא, אני חוזר כי זו המהות.

דוד אמסלם: שנייה, דקה, תן לי.

דוד אמסלם: אתה רוצה, שנייה – אז אני אענה לך.

עיסאווי פריג': נו, דבר.

דוד אמסלם: בן-אדם רגיל רוצה את טביעת האצבע שלך, עשר דקות – יש לו אותה, אם הוא רוצה.

עיסאווי פריג': נו?

דוד אמסלם: עכשיו נניח שאני מקבל את טביעת האצבע שלך דרך המאגר.

דוד אמסלם: מה נעשה אתה?

עיסאווי פריג': יפה, אז למה אתה עוזר לו ונותן לו את זה כמאגר ונותן לו את הכוח הזה ביד?

עיסאווי פריג': למה אתה עושה את זה?

דוד אמסלם: אני אסביר לך מה הבעיה.

דוד אמסלם: הרי אין שר.

דוד אמסלם: אני אסביר לך איך זה קורה.

עיסאווי פריג': עד שהשר – אני – – –

דוד אמסלם: על התעודה יש גם טביעת אצבע וגם תמונה.

עיסאווי פריג': נו?

דוד אמסלם: אבל קשה מאוד לזייף את התעודה.

דוד אמסלם: עכשיו, אפשר לזייף רק פעם אחת, בפעם הראשונה – אני לא רוצה להלאות כאן את הציבור.

עיסאווי פריג': אדוני – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: עכשיו, ברגע שיש מאגר רק עם טביעת אצבע, אין מה לעשות אתה.

דוד אמסלם: עכשיו, אתה מחר תבוא – – –

עיסאווי פריג': איך אין מה לעשות עם זה?

עיסאווי פריג': אתה כבר אומר לכל מי שיש לו את המאגר הזה את כל הדברים עלי: מה אני, איפה הייתי, איפה עשיתי, מה עשיתי – על מה אתה מדבר?

דוד אמסלם: אני מסביר לך.

דוד אמסלם: עכשיו אתה תבוא – אני אסביר לך מה קורה – הרי אתה, אין לך בעיה עם התעודה, יש לך בעיה עם המאגר, נכון?

עיסאווי פריג': נכון.

דוד אמסלם: יופי.

דוד אמסלם: עכשיו, נניח אני עכשיו מגיע למשרד הפנים, שם תעודה, מזייף אותה או נותן למישהו 100 שקלים, אומר לו: תרשום שאני עיסאווי פריג', מהתעודה שלי.

דוד אמסלם: בא למשרד הפנים – – –

עיסאווי פריג': אז תתאמץ, תתאמץ למנוע זיופים.

עיסאווי פריג': כבוד השר הגיע.

מאיר כהן: כבוד השר הגיע.

מאיר כהן: לא, אתה תסיים עכשיו.

עיסאווי פריג': חוק רע, אדוני, וצריך להתנגד לו.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

דוד אמסלם: אתה לא – – –

מאיר כהן: כבוד השר, בבקשה, אתה אפשרת לעיסאווי לדבר.

מאיר כהן: כבוד השר, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חיים ילין, בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא סתם היום בדיונים אנחנו ראינו את נציגי ישראל ביתנו בעצם נלחמים – – מה קורה שם?

מאיר כהן: עיסאווי, השר כבר הגיע.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: – – לא סתם נלחמו נגד החוק, או לפחות על חלק מההסתייגויות, ולא סתם אני מהיום הראשון, בעצם, לפני שנתיים, פחות או יותר, כשהתחילו הדיונים, גם התנגדתי.

חיים ילין: הסיבה היא מאוד פשוטה: כל מי שחי במשטר טוטליטרי יודע מה הרגישות שיש לאנשים כששמים טביעת אצבע.

חיים ילין: זה לא יעזור.

חיים ילין: חלקם, בשבילם זה פוסט-טראומה, וחלקם, זה מזכיר להם שלטונות אפלים, משטר צבאי, או משטר משטרתי, איך שתקראו לזה.

חיים ילין: החוק הזה, בבסיס שלו, נועד למנוע הרכשה כפולה וזיופים.

חיים ילין: לזה הוא נועד.

חיים ילין: באו עם פיילוט ואמרו: בשביל לבדוק את זה צריך מאגר.

חיים ילין: בשביל המאגר הזה אנחנו בעצם צריכים לסכן משהו, כי אין מאגר שהוא אטום.

חיים ילין: לאורך כל הדרך אנחנו שמענו שההרכשה הכפולה, כדי למנוע אותה ולמנוע זיוף של הזהות, אנחנו חייבים את המאגר.

חיים ילין: מצד שני, סדר גודל של כ-70 מומחים, בצורה זו או אחרת, אבל חלקם, נציגים שלהם הגיעו לוועדה, ושמענו שיש תחליף למאגר.

חיים ילין: התחליף למאגר זה תשאול.

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: תשאול זה קצת בעייתי, כי תשאול – צריך לשאול, ובעצם הסטטיסטיקה אומרת שבתשאול אפשר לזייף הרבה יותר מהר ממה שכנראה בטביעת אצבע יחד עם תמונת פנים.

חיים ילין: בסופו של דבר, היועצת המשפטית של הוועדה המייעצת, נעמה, קובעת, כבוד היושב-ראש: אנחנו ממליצים על תמונת פנים במאגר.

חיים ילין: אין צורך בטביעות אצבעות.

חיים ילין: הלוט"ר נציג הלוט"ר, אומר – גם מסכים לדעה הזאת.

חיים ילין: אלא שמשהו בדבר הזה משתבש, ואני תכף אנסה לנמק, ואני אומר לכם שמאחורי החוק הזה מסתתרת תפיסה דיקטטורית, של משטר טוטליטרי, וכל הקואליציה הולכת להצביע על זה בלי להבין אפילו.

חיים ילין: כשהלוט"ר אומר את הדברים האלה, והוועדה המייעצת אומרת: אין צורך בכלל בטביעת אצבע, אנחנו לא צריכים את זה, פתאום מופיעה בחוק תמונה של טביעת אצבע.

חיים ילין: עכשיו, בא השר, בגדולתו, שר הפנים דרעי, ואומר: אתם יודעים מה?

חיים ילין: ניתן הנחה, לא תהיה חובה.

חיים ילין: זה יהיה וולונטרי לחלוטין, התנדבותי, מה שנקרא; כל אחד יקבל החלטה אם הוא רוצה או לא רוצה.

חיים ילין: אוקיי, אבל גם אומרים: מי שרוצה לתת טביעת אצבע וזה יהיה במאגר, אנחנו ניתן לו את התעודה לעשר שנים, ומי שלא – לחמש שנים.

חיים ילין: זאת אומרת, מי שרוצה שלא להיות במאגר, כל חמש שנים יבוא לעשות את זה.

חיים ילין: זה קצת בעייתי, כי אתה יודע, בסופו של דבר אתה יכול להגיד: חברים יקרים, אנחנו, כל מי ששם אצבע, ולא בצורה וולונטרית, או כן בצורה וולונטרית, לא משנה, אבל הוא מסכים שהאצבע שלו תהיה במאגר, הוא יקבל את התעודה, כולל דרכון חינם.

חיים ילין: למה לא לעשות את זה?

חיים ילין: בואו נהיה ישרים – אנחנו כמדינה רוצים את זה.

חיים ילין: למה כמדינה אנחנו רוצים את טביעת האצבעות ובעצם את תמונת הפנים?

חיים ילין: אמרנו בהתחלה: למנוע הרכשה כפולה וזיוף.

חיים ילין: ועכשיו אני אספר לכם מה מסתתר מאחורי הדבר הזה.

חיים ילין: בעצם המשטרה לאורך כל הדרך אמרה: לי אין אינטרס.

חיים ילין: המשטרה – זה לא הלוט"ר ולא הוועדה המייעצת.

חיים ילין: המשטרה זה המשטרה.

חיים ילין: היא קבעה: אני רוצה להתחבר למאגר הזה בצורה זו או אחרת ולקבל – ולעקוף את כל המערכת.

חיים ילין: מה המשמעות?

חיים ילין: כל שוטר יוכל לקחת טביעת אצבע.

חיים ילין: אני אומר לכם שזה מה שהולך להיות, אחרת אין היגיון בכלל בכל החקיקה, ונוסף על זה – לתקנות שצריכות להגיע.

חיים ילין: התקנות שיגיעו תפורות לחוק, אחד על אחד.

חיים ילין: בסוף נמצא את עצמנו שמי שאין לו תעודות, הוא חשוד – ישים אצבע; ישים אצבע ובעצם יהיה חיבור.

חיים ילין: השימוש במאגר – למרות מה שכתוב בחוק, התקנות ישנו, ויתאימו את זה למשטרה.

חיים ילין: זה לא סתם.

חיים ילין: אני אומר לכם שהשר לביטחון פנים רב היום עם שר הביטחון על המשמעות, כי שר הביטחון מייצג את התפיסה של המשטרים הטוטליטריים, שאסור לתת את זה, וארדן מסתכל על התפיסה שבסופו של דבר כולם חשודים.

חיים ילין: – כולם יהיו חשודים במדינה הזאת.

חיים ילין: חברים יקרים, יש משהו שבחוק אני לא יכול להעביר, אבל כשאני יצאתי מהדיקטטורה בארגנטינה, והגעתי לקיבוץ, והבנתי שאני יכול להסתובב במדינת ישראל בלי תעודות, ואני לא צריך לנעול את הבית שלי, ואני לא צריך לפחד משוטר, ולא מחייל, ולא מצבא, הדבר הזה – רק מי שחי במקומות האלה יכול להבין על מה אני מדבר.

חיים ילין: כל מי שנולד פה בארץ, בדמוקרטיה, לא מבין על מה אני מדבר.

חיים ילין: לא מבין.

עבדאללה אבו מערוף: חיים, אני מבין מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: מאוד מבין.

חיים ילין: מה אתה מבין?

עבדאללה אבו מערוף: מה שאתה מתכוון להגיד, מה – כל מי שחי – – –

חיים ילין: אז יש לפחות אחד – יש אחד שנולד פה ומבין אותי.

חיים ילין: יופי, אז אני מאוד שמח.

עבדאללה אבו מערוף: מבינים מאוד, מבינים מאוד.

חיים ילין: אני מאוד שמח.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, יש לי הסתייגויות אחת – יש לי הרבה הסתייגויות, אבל אחת ההסתייגויות שאני מבקש, ואני מציין אותה פה, כי עכשיו, אחרי שאמרתי שאני לא מאמין למשטרה, ואני חושב שהמשטרה, יש לה תוכנית מאחורי המאגר הזה והשימוש בנתונים – עכשיו אני אגיד משהו שהוא עוד יותר גרוע: אני חושב – ואני יכול גם להוכיח את זה – ש-HP, שזכתה במכרז, עושקת את המדינה בסדר גודל של חצי מיליארד שקל.

חיים ילין: ותלכו תבדקו מי היה ראש הממשלה, ותבדקו מי היה שר הפנים, שחתמו על המכרז הזה ועל ההסכם הזה.

חיים ילין: עכשיו, חברים, אדון ליצמן היקר, כבוד השר, אם היום הממשלה הייתה נותנת לך חצי מיליארד שקל, היית מאושר שבמשרד הבריאות יהיה לך עוד חצי מיליארד, נכון?

חיים ילין: למה מוציאים את זה פה על המכרז הזה?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: דודי אמסלם לא נמצא פה, הוא בדק את זה; ועדת ביקורת המדינה רוצה לבדוק את זה; כולם רוצים לבדוק את זה, כולם מפחדים לבדוק את זה, כמו תפוח אדמה לוהט.

חיים ילין: אבל אני אציין את זה.

חיים ילין: למה אני אומר את זה?

חיים ילין: כי אני נלחמתי.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי כראש מועצה היה מפעל שהתמודד מולHP , ואני, לא מעניין אותי אם המפעל הזה זוכה או לא זוכה, אותי מעניין שבעוטף עזה – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חיים ילין: – – יהיו עוד 50 או 70 מקומות עבודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: אבל מעל לכול, כבוד היושב-ראש – ואני מסכם – אם אתם כבר רוצים מאגר ביומטרי – ואני לא רוצה אותו, אז לפחות במכרז החדש שיקום תכתבו – וזאת ההסתייגות – שכל מי שזוכה חייב, חייב, לפתח מנגנון שיבטל את המאגר הביומטרי.

חיים ילין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

מאיר כהן: אני מבקש מכל חברי הכנסת: תקפידו על הזמן.

מאיר כהן: ממילא לכל אחד יש די והותר זמן.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת ריקה, ראו, כשמגיעה הצעת חוק מהסוג הזה לפנינו, שיש בה פוטנציאל מאוד מאוד גדול לפגוע בפרטיות של האדם, לפגוע באחת מזכויות היסוד של האדם, גם היא – בוא נאמר שהיא לא זכות אבסולוטית, ואנחנו, כאשר אנחנו מתעמתים, בצורך לאזן בין זכויות יסוד לבין שיקולים כאלה ואחרים, שיקולים ביטחוניים, אנחנו עושים עבודה יסודית כדי להגיע לאיזון הנכון.

יוסי יונה: אנחנו – אני מבקש להסתייג מה"אנחנו", כי אני חושב שבחודשים האחרונים התקבלו כאן המון הצעות חוק שדווקא הפרו את האיזון בין הערכים הדמוקרטיים הבסיסיים שלנו לבין שיקולים אחרים, אבל נניח, במקרה הזה, שיש שיקולים שיכול להיות שהם שיקולים טובים.

יוסי יונה: השאלה החשובה שניצבת בפנינו: האם השיקולים הללו, שבגינם מתכוונים להקים את המאגר הביומטרי, הם כל כך עקרוניים וחשובים כדי להטות את הכף נגד זכויות יסוד של היחיד?

יוסי יונה: לא שמעתי שדיברו אפילו על שיקולים ביטחוניים.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, על מה דיברו?

יוסי יונה: על אפשרות של זיופים.

יוסי יונה: האם מישהו הציג לפנינו נתונים משמעותיים כדי להראות שאנחנו מדברים על מגפה רווחת, רבתי, שאי-אפשר לעמוד בפרץ ולכן חייבים להקים את המאגר הביומטרי?

יוסי יונה: לא היו דברים מעולם.

יוסי יונה: לא נאמר הדבר הזה.

יוסי יונה: והנה, הרי בא לעולם, היה פיילוט, והמומחים שהתבקשו להביע את דעתם ועמדתם על הפיילוט הזה אמרו באופן חד-משמעי, אדוני היושב-ראש, שהפיילוט כשל, שהפיילוט הוא כישלון.

יוסי יונה: אז מה המשמעות לעשות פיילוט ולא להסיק את המסקנה מכישלונו?

יוסי יונה: אז אומנם הפיילוט כשל, ודעת המומחים היא דעה יחידה בעניין הזה, אבל ממשיכים לקדם את הפרויקט הזה.

יוסי יונה: נניח שהיינו אומרים שיש הצדקה להקים את המאגר הביומטרי משום שהוא נותן פתרון לבעיות כאלה ואחרות – של זיופים, או אתם יודעים מה?

יוסי יונה: אולי פה ושם גם של שיקולים ביטחוניים.

יוסי יונה: אבל מה הבעיה הנוספת שאתה אנחנו מתמודדים ולה אין פתרון?

יוסי יונה: וחבר הכנסת סלומינסקי, שהציג את החוק, לא הציג את הדברים נכוחה, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: המאגר הביומטרי אינו מוגן מפני חדירה ופריצה לתכניו.

יוסי יונה: אינו מוגן.

יוסי יונה: זאת אומרת שגם לא עמדנו במינימום הדרוש.

יוסי יונה: נניח שהחלטנו שיש צורך לעשות את המאגר הביומטרי, אז בבקשה, שיבואו המומחים לסייבר, שיבואו המומחים לטכנולוגיה מתקדמת, ויאמרו שאנחנו מעניקים הגנה סבירה למאגר הזה, כך שהוא לא ניתן לפריצה בקלות יחסית.

יוסי יונה: גם את זה לא קיבלנו.

יוסי יונה: אז בשביל מה צריך את המאגר הביומטרי, כאשר אנחנו רואים שהאיזון מופר באופן בוטה בכיוון של שיקולים שהם דלי חשיבות אל מול זכויות יסוד של האזרח?

יוסי יונה: הפרטיות שלו, צנעת הפרט, עומדת שם חשופה בפני כול.

יוסי יונה: השר ליצמן, אני חושב שהוא – – –

מאיר כהן: השר ליצמן נמצא כאן.

מאיר כהן: בבקשה תמשיך.

סתיו שפיר: ראוי ששולחן הממשלה, ישב בו – – –

איתן כבל: מתביישים.

יוסי יונה: השר ליצמן, היינו שמחים לו היית מכבד אותנו בנוכחותך היותר-אינטימית.

סתיו שפיר: שלא לדבר על הקואליציה.

יוסי יונה: אבל הנה, השר נענה.

יעקב ליצמן: – – –

מאיר כהן: מאה אחוז.

יוסי יונה: מה הוא אומר?

מאיר כהן: הוא שותה, יסיים ויבוא לכאן.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: אז הנה, השר ניאות לבקשתך, חברת הכנסת שפיר, ומתקדם בעצלתיים אל קדמת האולם.

מאיר כהן: גם זמנך מתקדם בעצלתיים.

יוסי יונה: מתקדם במהירות רבה לסיום.

יוסי יונה: אז בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבריאות, הדבר הזה נולד בחטא, והדבר הנורא ביותר – ובזה אני באמת מסיים, אדוני היושב-ראש – רוב חברות וחברי הכנסת מתנגדים לחוק הזה, והנה עוד איוולת שמגיעה לעולם, שהולכת לעבור, אולי, בסופו של דבר – החוק הזה יעבור בסופו של דבר בניגוד לרצונם של כל חברות וחברי הכנסת.

יוסי יונה: אם כן, זו פרקטיקה שהיא אווילית, פרקטיקה שאין לה מקום כאן, וחבל שאנחנו, או אלה שיאשרו אותו, יאשרו את החוק האווילי הזה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

מאיר כהן: נאמר לי שיוסי יונה החליף אותך כדובר, אז אני מזמין עכשיו את חברת הכנסת סתיו שפיר.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה לך, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: האמת היא שרציתי לפנות כאן אל חברת הכנסת שולי מועלם ולהעלות נושא לפני חברי הליכוד והבית היהודי.

סתיו שפיר: מצער מאוד שהם לא כאן.

סתיו שפיר: יכול להיות שהם הלכו לגייס תרומות איפשהו.

סתיו שפיר: אני לא יודעת אם שמעת, אבל לחברת הכנסת שולי מועלם יש הצעת חוק חדשה, שאומרת שארגוני שמאל לא יוכלו יותר לקבל מידע ציבורי ממשרדי הממשלה, מגופים ציבוריים, לפי חוק חופש המידע.

סתיו שפיר: מה זה "ארגוני שמאל"?

סתיו שפיר: היא אומרת: ארגונים שמקבלים את רוב תרומותיהם מגורמים זרים.

סתיו שפיר: אז קודם כול רציתי לפנות לשולי ולבקש ממנה: למה שלא תלך כבר עד הסוף?

סתיו שפיר: מה זה ארגונים?

סתיו שפיר: למה לא פוליטיקאים – פוליטיקאים שמקבלים את רוב תרומותיהם מגורמים זרים?

סתיו שפיר: יכול להיות שזה יעשה לה קצת בעיות קואליציוניות.

סתיו שפיר: אנחנו הרי יודעים שראש הממשלה למשל אוהב לגייס תרומות אך ורק בחו"ל.

סתיו שפיר: למעשה, מאז 2011 היה לראש הממשלה תורם ישראלי אחד בלבד.

סתיו שפיר: תורם אחד בלבד.

סתיו שפיר: בבחירות האחרונות, בפריימריז האחרונים, לא היה לו תורם ישראלי בכלל; 100% תורמים שהם, להגדרתה של שולי, גורמים זרים.

סתיו שפיר: גם לראש מפלגתה של שולי מועלם, נפתלי בנט מהבית היהודי, היו תרומות בסך 1.3 מיליון שקלים מתורמים זרים.

סתיו שפיר: כלומר, יכול להיות שבימין מאוד אוהבים תרומות זרות כשמדובר בתרומות להם, אבל פשוט לא כל כך אוהבים את זה כשמדובר בארגונים חברתיים שמבקרים את פעילות הממשלה.

סתיו שפיר: אני חייבת להגיד שזה מעט מפתיע; אם נסתכל על המצב של המפלגות עצמן, לפי תחקיר דה-מרקר, 52.1% מהתרומות של הבית היהודי הגיעו מגורמים זרים; 52% מהתרומות של הליכוד.

סתיו שפיר: כלומר, פוליטיקאים שאצבע שלהם יכולה להיות שווה 400 מיליארד שקלים בהצבעה על תקציב המדינה, אין מה לחשוש מההחלטות שלהם, שיושפעו על-ידי גורמים זרים.

סתיו שפיר: לעומת זאת, כל מיני עמותות קטנות, חלקן אפילו ממש קיקיוניות, יש מה לחשוש ולא להעביר להן מידע ציבורי.

סתיו שפיר: באמת.

סתיו שפיר: אגב, אם כבר מדברים על תרומות, מן הסתם אפשר לעשות את זה אחרת.

סתיו שפיר: תסתכלו למשל על מה שקורה בצד הזה של המליאה; בתוך המחנה הציוני אני גייסתי את רוב-רובן – 99% – מהתרומות שלי בפריימריז מישראלים – אגב, תרומות של בין 50 ל-100 שקלים, שהגיעו מיותר מ-1,500 תורמים.

סתיו שפיר: עובדה שאפשר.

סתיו שפיר: גם חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ גייסה את רוב התרומות בקמפיין שלה מתורמים ישראלים.

סתיו שפיר: אני יודעת שבמרצ מגייסים את רוב התרומות מתורמים ישראלים.

סתיו שפיר: עובדה שזה אפשרי.

סתיו שפיר: אבל בימין נורא נורא מפחדים מתורמים זרים כשמדובר בארגונים שבאים לבקר אותם, לא משום דבר אחר.

סתיו שפיר: החוק הזה, כמו כל החוקים המבישים שאנחנו קיבלנו מהקואליציה בשנה-שנתיים האחרונות, הוא לא חוק שנועד להיות חוק; הוא חוק שנועד אך ורק לייצר הפחדה והכפשה.

סתיו שפיר: כי בימין הקיצוני גילו שיטה – ביבי הוביל אותה בעבר, איילת שקד ונפתלי בנט הצטרפו אליה בחפץ לב; השיטה הזאת היא כזאת: רוצה להעלים את מי שמבקרים אותך?

סתיו שפיר: רוצה לא להתייחס לטענות שמופנות כלפיך?

סתיו שפיר: תכפיש, תזרוק רפש, תהפוך את היריבים שלך ללא לגיטימיים.

סתיו שפיר: האם יש לזה איזשהו קשר למציאות?

סתיו שפיר: לא.

סתיו שפיר: האם צריך לדבר שם אמת?

סתיו שפיר: הם לא חושבים שצריך לדבר אמת.

סתיו שפיר: העיקר להכפיש ולהפוך את כל אותם גורמים מבקרים ללא לגיטימיים.

סתיו שפיר: אנחנו רואים את הימין עושה את זה באופן שיטתי; לא רק ארגונים ועמותות; כל גורם שמעז לבקר את מדיניות הממשלה, כל גורם, מבחינת נתניהו והימין.

סתיו שפיר: עיתונאים לא אמורים לחקור ולחשוף שחיתויות אם אלה שחיתויות של הימין; מבחינת נתניהו והימין שופטים לא אמורים לשפוט על-פי חוק ביושרה ובאומץ; מבחינת נתניהו והימין מורים לא אמורים ללמד לפי הערכים שלהם; אקדמאים לא צריכים לחקור את האמת; ובשנה האחרונה ראינו את זה גם מגיע לצבא – מבחינת נתניהו והימין, אם אנשי הביטחון שלנו מביעים עמדה מקצועית שלא מתאימה לאג'נדה הפוליטית שלהם, עדיף שלא יביעו את העמדה ושילכו לחפש.

סתיו שפיר: המתקפות שאנחנו ראינו מהימין – נגד כל גורם: ממוסדות המדינה, מרשויות אכיפת החוק, חברי כנסת, ארגונים, עובדים, עובדי המדינה – כולם.

סתיו שפיר: כולם מוכפשים אם הם אומרים משהו שהוא נגד מדיניות הממשלה.

סתיו שפיר: זאת השיטה: להפוך את מי שאומר משהו נגדך ללא לגיטימי.

סתיו שפיר: זאת שיטה מכוערת.

סתיו שפיר: אין ספק שבפוליטיקה כנראה היא עובדת באיזושהי מידה.

סתיו שפיר: אולי ביבי לא מצליח לגייס תרומה אחת מישראלי – קצת עצוב שישראלי אחד לא מוכן לתרום לו – אבל הוא הצליח להשיג את 30 המנדטים שלו עם השיטה המבישה הזאת.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל צריכים לחשוב עכשיו – וזה לא עניין של ימין ושמאל – הם צריכים לחשוב עכשיו באיזו מדינה הם רוצים לחיות, אם הם רוצים לחיות במדינה של ביבי ובנט, מדינה אפופה בפחד, בשנאה, בפרנויה, כזאת שמחפשת אויבים בכל מקום, שמשותקת מרוב פחד ושנאה, או מדינה שיוזמת, שפותרת בעיות, שמתקדמת.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

סתיו שפיר: כי אין קדמה ואין שינוי ואין שיפור אם אין יכולת של ביקורת עצמית, אם אין יכולת להסתכל על המציאות, לבחון אותה ולחפש את הדרכים לעשות פה יותר טוב, לפתור את הבעיות שעומדות בפנינו.

סתיו שפיר: אין.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

סתיו שפיר: המדינה שביבי ובנט מנסים ליצור לנו, אדוני, היא מדינה משותקת ומפוחדת.

סתיו שפיר: החקיקה הזאת היא לא חקיקה שנועדה לעשות דבר בספר החוקים, אבל היא נועדה לייצר פה וליצור פה אזרחים מפוחדים, מבוהלים, משותקים.

סתיו שפיר: זאת לא מדינת ישראל שכולנו מכירים ואוהבים.

מאיר כהן: תודה.

סתיו שפיר: אנחנו חייבים לעצור את המגמה האיומה הזאת מייד.

סתיו שפיר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חברי חברי הכנסת, יש רגעים שעוד אפשר לעצור את הרעה לפני שהיא מתחוללת.

נחמן שי: יש איזו תחושה שההיגיון יגבר.

נחמן שי: אבל כשמגיעים לחוק הזה ולחיה הרעה הזאת, ששמה המאגר הביומטרי, כנראה כלו כל הקצים.

נחמן שי: לא מצליחים.

נחמן שי: בשנותי בכנסת כבר כמה וכמה פעמים הנושא עלה על סדר-היום, ועדיין דחו אותו; דחו אותו פעם, דחו אותו פעמיים, ביקשו לשקול, חשבו – בכל זאת, הלוא הייתה פה ויש פה התנגדות עצומה, של כל הגורמים, מהאקדמיה, מהמחקר, מומחים גדולים, שאומרים: אל תעשו את זה.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר פה מה כתבה קרין נהון, שהיא פרופסור ומומחית ממדרגה ראשונה, בקנה מידה עולמי, בעניין הזה.

נחמן שי: היא אמרה כבר לפני כמה שנים שזה חוק מגלומני, מסוכן ושנוי במחלוקת, ומאז היא לא שינתה את דעתה.

נחמן שי: הצטרפו אליה עוד רבים וטובים.

נחמן שי: אני זוכר שעל שולחננו הונחה פטיציה של עשרות פרופסורים מהאקדמיה שכולם קראו לעצור.

נחמן שי: עכשיו, אין התנגדות – גם זה נאמר באותה עת – אין התנגדות לתעודות זהות חכמות; תעודת זהות חכמה זה בסדר גמור, בעיקר כדי שיהיה אפשר למנוע זיוף שלה.

נחמן שי: אנחנו יודעים שהרבה אנשים מחפשים זהות כפולה, זהות משולשת, לשימוש לרעה, לצורך פשיעה, לכל מיני צרכים שליליים.

נחמן שי: , אוקיי, אז מדינה צריכה להגן על עצמה, ואזרחים צריכים להיות שומרי חוק.

נחמן שי: הכול עד כאן נכון.

נחמן שי: מה שמפחיד, בסופו של דבר, ואת זה כל אחד שהתקרב לחוק הזה הבין, זה המאגר הביומטרי – אותה בריכה גדולה שתכיל את כל הנתונים שלנו ועלולה להיפרץ.

נחמן שי: עכשיו, אנחנו חיים בארץ שיש בה הרבה נסים והרבה נפלאות, ואנחנו יודעים ששום דבר באמת לא סגור, ותמיד תימצא אותה פרצה שקוראת לגנב, שקוראת לפושע, ותאפשר להגיע למאגר הזה ולמשוך ממנו נתונים.

נחמן שי: איך אני יודע?

נחמן שי: כי אנחנו רואים מה קורה בתחומי חיים אחרים; אנחנו יודעים שיש פה, מה לעשות, שחיתות.

נחמן שי: אנחנו יודעים שיש פה אנשים שרוצים אינפורמציה, ואנחנו יודעים עכשיו שיש אנשים ויהיו אנשים שתהיה להם האינפורמציה, ואז היא עוברת מיד ליד.

נחמן שי: מי שיחזיק את המפתחות לאותו מאגר ביומטרי יחזיק אוצר, והאוצר הזה, אם ייפרץ, יוכל לשמש למגוון עבירות ופשעים, החל בעבירות פליליות רגילות וכלה בעבירות ביטחוניות.

נחמן שי: אני לא צריך לספר עד כמה המדינה רגישה למידע האישי על האזרחים שלה, לסימנים הביומטריים האלה שלהם, שהם נותנים, והם ייחודיים.

נחמן שי: אם מישהו מצליח לגנוב, להתחזות, לזייף, לקחת את המידע הזה ולהשתמש בו לרעה, אז אנחנו במו-ידינו יצרנו את המפלצת הזאת שמזמינה את השימוש לרעה.

נחמן שי: כי אם המאגר לא קיים, הוא לא קיים, ואי-אפשר להגיע אליו ואי-אפשר לדעת איך לזייף, אבל אם הוא קיים, הוא ימשוך כבר את כל המומחים.

נחמן שי: אנחנו הלוא יודעים, גם – רק עכשיו ראינו איזה שימושים נעשו במדינות אחרות בעולם של התערבות מרחוק של האקרים.

נחמן שי: מה לעשות, ככל שממציאים אמצעי הגנה, היכולות של ההאקרים הולכות ומשתכללות, עד כדי זיוף של מערכות בחירות במדינות אחרות.

נחמן שי: אני לא מדבר על פגיעות שונות ומשונות במערכת הבנקאית, במערכת הביטחון, בתשתיות, בייצור, בתעשייה – הכול פתוח.

נחמן שי: התלות שלנו ברשתות היא כל כך גדולה, שאפשר לעשות הכול.

נחמן שי: אנחנו יודעים את זה.

נחמן שי: גם מדינת ישראל, מדינה מהמובילות בעולם, שיודעת לעשות את שני הדברים – על האחד אנחנו בכלל לא מדברים, ועל השני – אנחנו יודעים שכל הזמן אנחנו יושבים וחושבים איך למנוע פריצה, איך למנוע מגורמים חיצוניים לשוטט בתוך המערכות, בתוך הרשתות שלנו, ולהשתמש בהן לרעה.

נחמן שי: אני אומר לכם, ברגע שמדינות ידעו – עכשיו הן ידעו – שיש פה במדינת ישראל בריכה גדולה שבתוכה נמצא המידע הביומטרי של אזרחי מדינת ישראל, הם יגיעו לשם, וישייטו שם, בפנים, וייקחו את מה שהם רוצים, כמו שהם עושים במערכות שהן מוגנות פי כמה וכמה מהמערכת הזאת.

נחמן שי: יש עכשיו הזדמנות לעצור – אפשר היה לעצור את זה.

נחמן שי: אני לא יודע מה הכוחות שדוחפים.

נחמן שי: אני לא יודע למה משרד הפנים כל הזמן הולך שני צעדים, עוצר, הולך, ועכשיו הוא אמר: קדימה, ללכת.

נחמן שי: ניסינו לעצור בוועדה, ועכשיו ננסה לעצור בהצבעה.

נחמן שי: אני אומר לכם שזאת תהיה בכייה לדורות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן.

איתן ברושי: רגע, אני.

מאיר כהן: לא לא.

דב חנין: איתן ברושי רשום לפני יעל גרמן.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: איתן ברושי, כבודו, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כגודל החשיבות של הדיון, ככה הכנסת ריקה מחברים, בטח מהקואליציה, שבקושי השאירה פה תורנות, על איזה חוק שהוא לא בשל, חוק שמעורר מחלוקת, ודאי בתקופה רגישה, בשאלה מה התועלת שלו, ואנחנו יודעים שבתוך הביקורת הזאת יש גם שאלה אם החוק הזה בשל, או שמביאים לפה חוק לא בשל ואולי אפילו הזוי, ואני אתן דוגמה: הפרויקט הביומטרי מגדיל באופן משמעותי את מספר תעודות הזהות הנדרשות.

איתן ברושי: כבר בפיילוט המדינה משלמת פי-חמישה ממחירי השוק עבור כל תעודה, זאת אומרת, אין פה כמעט דבר שנקי – ככה זה נראה, ואני אתייחס גם לביקורת המדינה.

איתן ברושי: האבסורד הוא שאין פה יד מכוונת, ויד ימין לא יודעת מיד שמאל.

איתן ברושי: הייתי אומר לפעמים: זאת ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות.

איתן ברושי: משרד התחבורה באותה ממשלה, אולי זה ישראל כץ, שמשיג יותר מהאחרים, הוא בין היתר לא נותן לאוצר להתערב לו יותר מדי במשרד, והוא השיג רישיון במכרז במחיר של עשרה שקלים ליחידה; משרד הפנים משלם 60 שקלים ומעלה לתעודה, וצריך לומר פה בקול גדול, עם כל הביטחון – זו לא חברה ישראלית, זאת חברה זרה שמפעילה קבלן ישראלי.

איתן ברושי: כלומר, מדברים פה בשם איזושהי סודיות.

איתן ברושי: אנחנו מדברים על זה שהחוק הביומטרי – שהפיילוט כאמור נגמר, ומזה חלק מהלחץ – מכפיל ומשלש את מספר התעודות, ועל-פי מסמך שהוצג באופן מסודר וגלוי, ההתעקשות של משרד הפנים להמשך במכרז הקיים – הנה, הגיע נציג של הקואליציה, קיש, ידידי, תשמע טוב – במכרז הזה, שנראה לא תקין, משלם המסים משלם מאות מיליוני שקלים יותר ממה שהיה צריך לשלם, אדוני יושב-ראש הוועדה.

איתן ברושי: משום שמדובר פה במשהו אחר, משהו שהוא שינוי, היה מקום, גם משיקולים ממש מקצועיים, לצאת למכרז חדש, ותמוה שהמשרד מתעקש גם על שאלה שבמחלוקת וגם בהתנהלות שהיא כנראה לקויה, עד כדי כך שגם משרד מבקר המדינה התייחס, וכבר נקבעה ישיבת ועדת ביקורת בעניין הזה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שבמהלך המשא-ומתן הגדיל משרד הפנים את ההכנסות הצפויות של HP – זאת החברה הזרה שעושה תעודות זהות, כשיש גם יכולת בישראל – הגדיל מאוד את ההכנסה, מ-160 מיליון שקלים ל-235 מיליון שקלים.

איתן ברושי: החששות של מבקר המדינה – וכבר במאי 2011 הוא פרסם דוח, מבקר המדינה, שיש בו ביקורת על הפרויקט של תעודות הזהות החכמות, וביקורת חריפה על הליך ההתקשרות עם HP.

איתן ברושי: מישהו פה או לא אומר את האמת או שנדמה לו שהוא עושה את הדברים הנכונים, ובמידה רבה של תקלה, ובביקורת – שאנחנו אומרים אותה פעם נוספת – שיש כאן הזדמנות, מעבר לוויכוח על החוק, לעשות אותו בניהול תקין.

איתן ברושי: ואנחנו מדברים על זה שמדובר פה כבר על שנים שהופכות את חומר הגלם ללא אפשרי, מדובר על מיליונים של תעודות, שהוזמנו, וזה עוד לפני שהעסק הזה נכנס להרצה.

איתן ברושי: אנחנו מדברים פה גם על ספק זר, גם על קבלן שהועדף על אזור עדיפות לאומית, גם על שאלה שהיא במחלוקת, וגם, הפתרון שנמצא על-ידי הממשלה – שמגינה עליו בחירוף נפש – הוא פתרון שעולה הרבה מאוד כסף על דבר שספק אם הוא נכון, תוך כדי המשך קיומו של מכרז לא תקין, עם תוצאות לא ברורות, שכבר מבקר המדינה העיר – עוד קודם – ותהיה ישיבה.

איתן ברושי: היה נכון שהממשלה תאמר לפחות שהיא תעכב את הביצוע עד שהעניין הזה ייבדק.

איתן ברושי: אם יש כאן הערות נכונות, על התנהלות לא תקינה, מדוע, מעבר להחלטה השנויה במחלוקת לבצע מהלך שגוי?

איתן ברושי: הרי הממשלה מסובכת עכשיו באין-סוף חקירות, מה, חסרה לכם עוד חקירה?

איתן ברושי: אני רוצה להגיד משפט אחד נוסף, אדוני היושב-ראש.

איתן ברושי: היום נודע לנו ששר האוצר ממשיך לתעתע בחקלאים, בחקלאות, במשרד החקלאות.

איתן ברושי: בשם יוקר המחיה הוא אישר יבוא של עשרות אלפי טונות של ירקות שאין בהם מחסור, אחרי שכבר החזירו את הנושא של בשר ודגים.

איתן ברושי: יש משהו לא מובן בהתנהלות.

איתן ברושי: עכשיו משרד החקלאות – שלא שיתפו אותו, אין תרבות כזאת, לא שיתפו אותו – מנסה לצמצם את הנזק.

איתן ברושי: עם החקלאים לא מדברים.

איתן ברושי: כאילו מישהו החליט – אחרי שראש הממשלה חזר מאפריקה, והנשיא מהודו, ושר החקלאות חזר ברוב התרגשות מהסכמים ענקיים שנחתמים בשם החקלאות הטובה בעולם – מישהו החליט כאן לחסל את ההתיישבות והחקלאות, וביום שדנים בנושאים חשובים בכל מרחבי מדינת ישראל הגדולה, צריך לומר שהחקלאות בצרה גדולה, ודווקא ממשלה, אדוני יושב-ראש הוועדה, דווקא ממשלה שההתיישבות נישאת בגרונה, והיא רוצה ליישב את הארץ מהים עד הנהר, היא מחריבה את מה שביניהם, ואין הצדקה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איתן ברושי: עוד משפט אחד.

איתן ברושי: לא מזמן היה דוח מבקר המדינה שהוכיח שמי שהרוויחו מהיבוא בחגים הקודמים היו הסוחרים והיבואנים.

איתן ברושי: כמה עוד צריך להגיד לממשלה: תיזהרי?

איתן ברושי: לא מספיק שנתנו לרמי לוי להדליק משואה?

איתן ברושי: עכשיו גם צריך לתת לו ולחברים שלו לחסל את החקלאות ולהביא לכאן את היבוא המופקר הזה?

איתן ברושי: תשמרו על החקלאות – זה תנאי למדינה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל, כבודו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי הרשמת הפרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, האמת, מדהים איך גם עניין כזה הופך לעניין של ימין–שמאל, קואליציה–אופוזיציה.

איתן כבל: זה פשוט לא נתפס, ולא מתקבל על הדעת.

איתן כבל: ואני אומר את זה לך, כי אני מכיר את העניין הזה כבר שנים.

איתן כבל: יש לי הצעת חוק שכבר העליתי כמה וכמה פעמים נגד המאגר הביומטרי.

איתן כבל: יצא לי להיות מהמובילים במאבק נגד המאבק הביומטרי.

איתן כבל: ולמען השם, למה זה תמיד צריך להיתפס כאילו יש אלה שלא מודאגים אף פעם, ויש אלה שמודאגים?

איתן כבל: אני אומר ליושב-ראש ועדת החוקה, בעניין הזה, אילו – הרי היה ויכוח שלם, אמיתי, מקצועי בעניין הזה, זה לא שזה מובא לכאן ויש חברי כנסת שלראשונה עוסקים בעניין הזה וזה עבר כלאחר יד.

איתן כבל: לאורך כל הדרך הייתה התלבטות.

איתן כבל: וחבר הכנסת דב חנין, זה היה עוד לפני כל הסערות הגדולות, שמצאנו את עצמנו כל שני וחמישי עם הדלפה כזאת או אחרת.

איתן כבל: בימים שאמרו: לא יקום, לא יהיה, על כל שם אנחנו נשים גדר, ועל כל גדר נשים עוד גדר.

איתן כבל: והעובדה היא שהמאגרים הכי גדולים נפרצים.

איתן כבל: עכשיו, אני אומר לכם את הדבר הזה: יש מי שאומר לי: שמע, אם אתה בסדר, מה אתה דואג?

איתן כבל: ואני אומר לכם, זו הטעות הגדולה.

איתן כבל: מי שדואגים אלה מי שהם בסדר; אלה שלא בסדר הם כבר יודעים להסתדר, יודעים לתחמן את המערכות.

איתן כבל: למה בן-אדם, סתם מן היישוב, איש ישר דרך – שזה רוב אזרחי מדינת ישראל – צריך למצוא את השם שלו מגיע לכל מיני מקומות כמו שאנחנו רואים אצלנו כל יום בסמארטפון, יעל – אתה מקבל, ואתה שואל את עצמך: למען השם, איך הפרטים האישיים שלי מסתובבים אצל כל מיני אנשים, אצל חברות, אצל גופים, ששואלים אותי שאלות, מודיעים לי הודעות, אומרים לי מה אני אוהב ומה אני אקנה ומה אני אעשה – האם יש דבר שיכול למנוע את זה?

איתן כבל: למה זה נדרש?

איתן כבל: למה זה נדרש?

איתן כבל: אמרנו "תעודה חכמה", "תעודת זהות חכמה".

איתן כבל: אין בנמצא כאן מישהו, אני אומר כמעט אין, לא רוצה לומר אין – – –

יעל גרמן: – – – שיש פה הרבה.

איתן כבל: לא, אני אומר בכלל.

איתן כבל: חשבתי, הסתכלתי וראיתי את כולם פה.

עבדאללה אבו מערוף: כולם בעד.

איתן כבל: בסך הכול, בשורה התחתונה, תעודת זהות חכמה – אין ויכוח כמעט.

איתן כבל: הוויכוח אם זה יהיה צ'יפ כזה, יהיה כזה או אחר.

איתן כבל: אין גם ויכוח, ודאי וודאי אפילו בכל הקשור לדרכונים.

איתן כבל: אין.

איתן כבל: השאלה היא למה צריך את המאגר?

איתן כבל: עכשיו, לצערי אני אומר את זה, שרים הופכים להיות עבדים של אנשי המקצוע במשרדם.

איתן כבל: למעטים מאוד יש אומץ ויכולת להסתכל בעיניים של אלה שמוגדרים עובדי המשרד המקצועיים ולהגיד: אדוני, זה לא יהיה.

איתן כבל: זה לא יהיה.

איתן כבל: זה – לא צריך את זה.

איתן כבל: כי כשאתה בא לאנשי המקצוע, ודאי הביטחוניסטים – הוא רוצה מאגר, והוא רוצה גם, אם הוא יכול, שתהיה לו מצלמה על כל בית בישראל.

איתן כבל: לא מכירים את זה?

איתן כבל: כשאנחנו מסתכלים על ג'ורג' אורוול, "1984", זה מדע בדיוני לילדות וילדים בכיתה א'.

איתן כבל: ונכון, יש מי שיאמר שהדברים מוצדקים.

איתן כבל: אתה לא רוצה בחצר, באזור שלך, ביישוב, ששם כל זמן שוברים ומרעישים ומעשנים – אז אומרים: בסדר, צריך לשים מצלמות.

איתן כבל: אנחנו מוצאים את עצמנו היום, לעתים לכאורה רק מסיבות מוצדקות, שאין לנו טיפת פרטיות.

איתן כבל: אין טיפת פרטיות.

איתן כבל: למען השם, זה לא חשוב?

איתן כבל: זה לא חשוב?

איתן כבל: ומי משתמש בפרטיות שלנו, וברוב המקרים נגדנו?

איתן כבל: – אני מסיים, אדוני – אלה החזקים.

איתן כבל: המערכת תמיד, תמיד, בסופו של עניין, תשתמש בזה נגד הקבוצות המוחלשות.

איתן כבל: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי, אני רוצה להראות לכם מה קיבלנו לפני שעה וחצי: קיבלנו את מה שאנחנו קוראים לו "פונץ'-בננה" – הפעם יש שם 22 עמודים של הסתייגויות ועשרה עמודים של החוק עצמו, ויש לנו כמובן החוק עצמו.

יעל גרמן: אפילו לא קיבלנו נוסח משולב, זאת אומרת שאם אני רוצה לעשות עבודה – ואני רוצה לעשות עבודה רצינית – אני צריכה לשבת עם החוק, לראות: יש לי פה סעיף 14, וכאן יש לי תיקון לסעיף 14.

יעל גרמן: תגידו לי, אפשר לעשות את זה בשעה?

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: אז יש לי בקשה לכל החברים: מי שעשה את זה, מי שבאמת עבר על החוק ועשה השוואה בין החוק לבין כל השינויים שהתקבלו – שירים יד.

יעל גרמן: כל הכבוד, איך הספקת?

יעל גרמן: אבל אני מאמינה עליך.

יעל גרמן: אבל חוץ מזה אף אחד לא קם, כי זה בלתי אפשרי.

יעל גרמן: אז אני אפילו לא יכולה לעמוד פה, כמו שאני רגילה ואוהבת, וחושבת שמחובתי לעשות, לעמוד כאן ולנתח אחד לאחד את החוק, כי החוק הזה, עדיין אף אחד לא הספיק בדיוק לקרוא אותו, כי נותנים אותו שעה לפני הדיון.

יעל גרמן: אבל אני כן יכולה לתאר לכם תרחיש – תרחיש לא דמיוני, שפורצים את המאגר אנשים, גורמים עוינים, מוציאים ממנו את תמונות הפנים – אני אפילו לא מדברת על טביעות אצבע, שאתן אפשר לעשות עוד הרבה מאוד דברים אחרים; לפרוץ לטלפונים שלנו ולכל דבר שאנחנו היום נועלים עם טביעת האצבע – רק פנים, ונותנים את זה לגורמים עוינים בניו-יורק, לונדון, פריז, קופנהגן, לא יודעת איפה עוד, והם רק מאתרים את התמונות שהוציאו, כי הם יודעים שהם ישראלים; ואני לא רוצה עכשיו לומר לכם מה אפשר לעשות – מחטיפות ועד רצח, ופיגועים.

יעל גרמן: וזה לא דבר דמיוני, ממש ממש לא.

יעל גרמן: זה דבר אפשרי, ואנחנו יודעים היום שכמעט אין מאגר שאי-אפשר לפרוץ אותו, בעולם.

יעל גרמן: אז יש סכנה, שכולם מדברים עליה, סכנה של פריצת מאגר של כל אזרחי מדינת ישראל – שרים, חברי כנסת, אנשי ביטחון, משטרה, צבא – כולם יהיו במאגר הזה.

יעל גרמן: ואנחנו יודעים את הסיכון האדיר שבפריצתו, ואנחנו יודעים שאין לנו היום עדיין כל האמצעים באמת לשמור את המאגר הזה.

יעל גרמן: אז השאלה היא: לשם מה המאגר?

יעל גרמן: החוק המקורי נותן לנו תשובה.

יעל גרמן: ודרך אגב, מאז החוק המקורי ועד היום, השינויים שמונחים לפנינו – ואותם אנחנו נאשר – מאז ועד היום, הסיבה היא אחת, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: אתה יודע מה החשש ולמה בכלל חוקקו את החוק הזה, אליבא דחוק?

יעל גרמן: בגלל הרכשות כפולות; בגלל החשש שבן-אדם יוציא זהות כפולה.

יעל גרמן: אז נשאלת השאלה – מהיום הראשון שאנחנו דנו בוועדה, שאלנו: אולי תגידו לנו, כמה הרכשות כפולות היו?

יעל גרמן: הסתירו את המידע הזה.

יעל גרמן: אבל יש לנו מידע.

יעל גרמן: יש לנו מידע שאומר שבשנת 2014 היו 71 הרכשות כפולות, ואומרים שאף אחת לא היה אפשר למנוע – סליחה, רק אחת היה אפשר למנוע עם המאגר; בשנת 2015 היו 80 הרכשות כפולות.

יעל גרמן: ואני שואלת אתכם, חברים יקרים: 70, 80, או 100 או 200 או 300 או 1,000 הרכשות כפולות – זו סיבה לחוקק חוק שמסכן את כל האזרחים?

יעל גרמן: זו סיבה לחוקק חוק שיפגע בפרטיות שלנו?

יעל גרמן: התשובה היא חד-משמעית: לא ולא.

יעל גרמן: אין שום סיבה מוצדקת בהרכשה הכפולה לחוקק חוק כל כך מעורר מחלוקת.

יעל גרמן: אז אולי מאחורי החוק הזה, כרגיל בכנסת ישראל, מסתתרים מניעים נסתרים?

יעל גרמן: בהחלט יכול להיות.

יעל גרמן: ואולי בכלל מטרת החוק הזה היא לשרת את גורמי הביטחון?

יעל גרמן: אולי גורמי הביטחון במדינת ישראל רוצים להפוך את המדינה שלנו למדינת משטרה, אדוני השר, לכך שהם יוכלו לחדור לתוך המאגר ולראות בדיוק מי הפגין פה נגד המדינה, ומי הפגין שם, ומה עשה פלוני, ומה עשה אלמוני – זה מה שאנחנו רוצים?

יעל גרמן: מדינת משטרה, שבה אפשר להיכנס למאגר ולהוציא מידע על כל אחד ואחת?

יעל גרמן: אז נכון, זה עדיין לא נמצא בחוק.

יעל גרמן: החוק מאפשר העברת מידע מן המאגר הביומטרי לרשויות החוק – למשטרה, לרשויות הביטחון, ועדיין צריך יהיה להעביר תקנות לשם כך.

יעל גרמן: התקנות, דרך אגב, תוגשנה לוועדה במאי ותאושרנה עד יולי, וחברתי יוליה מלינובסקי, כמו ששתינו דיברנו, המאבק הגדול שלנו יהיה במאי וביולי: לראות מהן התקנות, מהם הקריטריונים, איך באמת מרשים לכוחות הביטחון להיכנס למאגר, ואיך אנחנו נמנע את הפגיעה בזכויות הפרט שלנו, ואיך נמנע את מה שאנחנו מדברים עליו כל כך הרבה – את ה-profiling.

יעל גרמן: יש כל כך הרבה profiling – נגד ערבים, ונגד חרדים, ונגד שמאלנים, ונגד הומוסקסואלים, ונגד אתיופים – ואת זה, חברים, נצטרך למנוע במאי–יולי.

יעל גרמן: החוק הזה, כמו שהוא מוגש היום, אין לו הצדקה.

יעל גרמן: להרכשות הכפולות בוודאי אין הצדקה.

יעל גרמן: ודאי וודאי אין הצדקה לכך שנוסף על תמונות הפנים לוקחים גם מאגר של טביעות אצבעות.

יעל גרמן: אומנם נותנים לנו אפשרות לומר שאנחנו לא מוכנים שישמרו לנו את מאגר טביעות האצבע, אבל מה, נותנים לנו עונש: אם אני אומרת: לא רוצה שתשמרו לי את טביעות האצבע, אומרים לי: אוקיי, אבל תעודת הזהות שלך והדרכון יהיו בתוקף רק לחמש שנים, ולא לעשר שנים.

יעל גרמן: זאת אומרת, כל חמש שנים אצטרך לעבור את הפרוצדורה, ואני גם לא יודעת כמה זמן באמת ישמרו, וגם שם יש לנו עדיין בעיות.

יעל גרמן: אז רוצה לומר – לא רק אני אומרת זאת, חברים בקואליציה אומרים זאת; יש לי כאן התבטאות מאוד מאוד ברורה וחד-משמעית של אחד מחברי הקואליציה הבכירים, שאני לא רוצה לומר מה שמו – כיום הוא הצביע בעד, ויצביע בעד – שהוא אומר: אני לא אתמוך במאגר שמישהו מתכוון להחזיק אותו לנצח.

יעל גרמן: לא יהיה.

יעל גרמן: אני אתנגד.

יעל גרמן: אני רוצה אחד שיסביר לי בשביל מה לשמור את זה.

יעל גרמן: אחד שינסה לשכנע אותי.

יעל גרמן: אני לא חושבת שהוא מצא את האחד הזה.

יעל גרמן: גם אני לא מצאתי את האחד הזה, ומכיוון שלא מצאתי, אני אצביע נגד.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה, עשר דקות לרשותך.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני.

יוליה מלינובסקי: מרוב ריצות היום בכנסת כבר לא מרגישים את הרגליים, אבל זה טוב לכושר.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ישבתי באולם ושמעתי חברים מכל סיעות הבית, ובחלק מהדברים אני מסכימה אתכם.

יוליה מלינובסקי: נכון, אנחנו נמצאים היום בעידן חדש, מעלים הרבה שאלות, ולדעתי אין מחלוקת בשאלה אם אנחנו רוצים תעודות חכמות.

יוליה מלינובסקי: כן, העולם השתנה, וזה מתבקש.

יוליה מלינובסקי: זה גם מאוד מקל, במיוחד לאנשים – היום העולם הוא פתוח, אנשים נוסעים לחו"ל, זה מאוד חכם, זה נכון, זה גם מגן על האזרח.

יוליה מלינובסקי: שאלה נוספת היא מה קורה עם המאגר.

יוליה מלינובסקי: האם אנחנו, כמדינה מודרנית מתוקנת – אנחנו לא מדינה טוטליטרית – רוצים את הדבר הזה?

יוליה מלינובסקי: שכן יש חשש שביום מן הימים זה אמור לצאת החוצה בדרך כזו או אחרת.

יוליה מלינובסקי: ישבתי עם אנשי משרד הפנים, והשתכנעתי שבמצב של היום, לעומת מאגרים אחרים שקיימים היום במדינת ישראל, המצב הוא טוב.

יוליה מלינובסקי: עד כמה טוב – אני לא יודעת.

יוליה מלינובסקי: אבל לעומת מה שקורה עם מאגרים ביומטריים אחרים שהיום המדינה מחזיקה – קיימנו על זה דיון מאוד גדול בוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת – שם זה בכלל המערב הפרוע.

יוליה מלינובסקי: פה לפחות יש אנשי מקצוע שהצליחו לשכנע אותי שהסיכוי הוא לא גבוה.

יוליה מלינובסקי: מובן שהוא קיים.

יוליה מלינובסקי: היום אנחנו עברנו יום לא פשוט בוועדת הביומטריה על כל הנושא הזה של המאגר, של התעודות, על החוק הזה, ואני אצביע היום בעד החוק הזה – בלב לא שקט, אבל אני יודעת שיש לנו מהדורה שנייה – מהדורה שנייה, כפי שאת ציינת, חברת הכנסת גרמן – התקנות, ושם תהיה עבודה מאוד רצינית.

יוליה מלינובסקי: ואם מישהו חושב ששם הם יבואו בלחץ לחברי הכנסת ויקבלו הכול על מגש הכסף כבקשתם, אז הוא טועה, ואני רק רוצה להצדיק את הטעות הזאת.

יוליה מלינובסקי: היום אנחנו – סיעת ישראל ביתנו הגישה הסתייגויות סיעתיות לחוק הזה, ובמשא-ומתן לא פשוט הצלחנו היום להשיג ארבעה דברים, שבעיני הם דברים מאוד מהותיים.

יוליה מלינובסקי: זה לא מתקן את החוק הזה במאה אחוז, אבל לפחות נותן כיוונים מסוימים, וגם נותן הבנה לגורמי ממשל שזה הכיוון והם יצטרכו להתחשב בכך.

יוליה מלינובסקי: קודם כול, הנושא של הסמכות – באיזו סמכות המשטרה תוכל לגשת למאגר.

יוליה מלינובסקי: כפי שציינתי בוועדה היום, היה לי המזל לגור ולחיות במדינה דיקטטורית, טוטליטרית, בזמנים של ברית-המועצות לשעבר, שעל כל אחד היה תיק, והיה הקטע הזה של "האח הגדול", וידעו שעל כל אחד יודעים הכול, וזה הדבר האחרון שאני רוצה פה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו חברה אזרחית, חברה בריאה, חברה תוססת, וצריכה להיות הפרדה ברורה בין השימושים האזרחיים לבין שימושים משטרתיים.

יוליה מלינובסקי: אז ההסתייגות שהצלחנו להכניס היום, והיא מופיעה בנוסח החוק, היא שהמשטרה תוכל לגשת למאגר הזה אך ורק באישור בית-משפט מחוזי, כי קודם הם ביקשו בית-משפט שלום, ואני חושבת שבגלל רגישות העניין, בית-משפט מחוזי הוא הערכאה הנכונה לעניין הזה.

יוליה מלינובסקי: מי שיחליט על זה הוא נשיא בית-משפט מחוזי או שופט שימונה לזה.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, יש פה אחריות מאוד גדולה, וזה רק על עבירות מסוג פשע, כי בנוסח הקודם רצו גם עוון.

יוליה מלינובסקי: אז – זאת אומרת שהמקרים האלה צריכים להיות בודדים, המקרים האלה צריכים להיות חריגים, וכאשר אין אפשרות אחרת – הם יצטרכו להוכיח בבתי-משפט שאין אפשרות אחרת, ובתקנות, שאנחנו נדון בהן בקיץ, אני מתכוונת להכניס עוד דבר – שהרשות השופטת תצטרך לדווח לוועדה פעם בשנה על מספר המקרים ועל חומרתם, כדי שיהיה גם פיקוח פרלמנטרי על הנושא הזה.

יוליה מלינובסקי: הייתה שם גם פרצה שהיה אפשר לעכב בן-אדם לצורך בירור זהות, לקחת ממנו את האמצעים הביומטריים ולשלוח למאגר לצורך זהות.

יוליה מלינובסקי: אבל מה שכן, זה לא היה מוגבל בשום זמן.

יוליה מלינובסקי: אז אם זה שישי-שבת, המאגר לא עובד – אזרחים לא נמצאים בעבודה 24/7 – אז מה, תעכבו בן-אדם עד שאותו פקיד יגיע?

יוליה מלינובסקי: לא הגיוני.

יוליה מלינובסקי: אז הצלחנו להכניס גם פה הסתייגות, שזה יהיה על-פי הוראות הדין.

יוליה מלינובסקי: הוראות הדין אומרות שאפשר לעכב בן-אדם לצורך בירור זהות עד שלוש שעות.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, משטרת ישראל לא תוכל לעשות שימוש בעניין הזה – צורך הבירור, כבקשתם – הם יהיו מוגבלים לשלוש שעות.

יוליה מלינובסקי: אם את שואלת אותי, הייתי מבטלת גם את זה, שגם זה לא יהיה אפשרי, כי עד עכשיו הם הסתדרו בלי מאגר – שימשיכו להסתדר, שזה לא יהיה סיבה למסיבה.

יוליה מלינובסקי: דבר נוסף זה הנושא של הקטינים.

יוליה מלינובסקי: פה אני חייבת להודות לחבר הכנסת עודד פורר, שהעלה את הנושא, כי מרוב לחץ – מרוב לחץ איכשהו פספסתי את זה.

יוליה מלינובסקי: בעצם הצלחנו פה להכניס בנוסח החוק שילדים על גיל 16 יקבלו דרכון ביומטרי לצורך מעבר גבולות – אם נוסעים עם ההורים או משהו אחר – אבל טביעת האצבע שלהם לא תישמר במאגר.

יוליה מלינובסקי: אין, לא יהיה, לא יהיה מאגר של ילדים.

יוליה מלינובסקי: אין דבר כזה במדינת ישראל.

מאיר כהן: מגיל 16.

יוליה מלינובסקי: עד גיל 16 בכלל לא יהיה מאגר – עד גיל 16 אין מאגר.

יוליה מלינובסקי: לוקחים טביעת אצבע, מכניסים לדרכון, לא שומרים אותה.

יוליה מלינובסקי: מגיל 16 עד 18 זה יהיה באופן וולונטרי ובהסכמת האפוטרופוס, קרי: ההורים – שההורה יסכים שהילד שלו ייתן טביעת אצבע שתישמר במאגר.

יוליה מלינובסקי: לדעתי זה מאוד חשוב, כי ילדים לא מבינים את כל ההשלכות של הדבר.

יוליה מלינובסקי: גם מבוגרים לא מבינים.

יוליה מלינובסקי: הייתה לי שיחה מאוד מעניינת עם בעלי, שהוא תואר ראשון, תואור שני, עובד, קורא, מתעניין.

יוליה מלינובסקי: כשהתחלנו לדבר והתחלתי להסביר לו בזעם על כל המאגר ועל כל החוק הזה, אז הוא אומר: נו, אז זה בסדר, תעודה ביומטרית זה בסדר, זה מאוד נוח.

יוליה מלינובסקי: אז, כשהסברתי לו והוא הפנים והבין, הדעה השתנתה.

יוליה מלינובסקי: לצורך זה אנחנו הכנסנו הסתייגות רביעית שלנו: שמשרד הפנים יחויב להקים מערך הסברה לאנשים – שיגיעו למשרדים ויקבלו הסברים: מה זה המאגר, מה הם עושים, מה התעודה, חמש שנים, עשר שנים, מה ההשלכות של הדבר, וזה יהיה בחמש שפות.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, אנחנו מדינת עלייה, יש לנו פה אנשים מכל הקשת, ויש שפות שמדוברות ברבים – אני לא מדברת על מישהו אחד שמדבר פורטוגזית, אבל צרפתית, אנגלית, ספרדית, רוסית, אלה שפות שהן די מדוברות פה, בארץ, במיוחד זה אקטואלי לעולים חדשים.

יוליה מלינובסקי: יתרה מזאת, כשאתה רוצה להיכנס לחומר מאוד קשה ובעייתי, ובעל משמעות – אני מכירה את זה בעצמי.

יוליה מלינובסקי: אני מעדיפה – אומנם העברית שלי בסדר, אני קוראת, הכול מצוין, אבל כשאני רוצה להתעמק בנושא ולהעמיק בו ולהבין עד הסוף, אני מעדיפה לעשות את זה בשפת האם, כי עדיין ההבנה שם יותר גדולה, במיוחד דברים שמעלים מושגים טכניים ומשפטיים, כי לא כל אחד למד משפטים, ולא כל אחד מהנדס.

יוליה מלינובסקי: דרך אגב, זה גם מה שעשינו בנושא של התחדשות עירונית, שדרשתי שם שכל נושא החוזים בהתחדשות עירונית – מה שמשרדי ממשלה עושים – יהיה בכמה שפות.

יוליה מלינובסקי: אז אלה בעצם ההישגים שלנו.

יוליה מלינובסקי: האם זה מספיק?

יוליה מלינובסקי: תלוי את מי שואלים.

יוליה מלינובסקי: תמיד אפשר יותר, אבל זה מה שאנחנו היום הצלחנו להשיג, בקרב לא פשוט.

יוליה מלינובסקי: יש לי פה גם טענות כלפי האנשים של משרד הפנים, שלא מצאו לנכון להגיע להידברות בזמן, והיום עשינו את זה בצעקות ובריב ובעצבים.

יוליה מלינובסקי: לפחות ההסתייגויות שלנו, של ישראל ביתנו, היו ידועות וברורות מראש, אבל בעזרתו של יו"ר הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן, הצלחנו היום להזיז את הרכבת הזאת.

יוליה מלינובסקי: אז האם זה מספיק?

יוליה מלינובסקי: לא יודעת.

יוליה מלינובסקי: אנחנו היום נתמוך, אבל כפי שאמרתי לך, חברת הכנסת גרמן, הקרב האמיתי יהיה בתקנות, ושם הם יצטרכו להיפגש אתנו, וזה לא יהיה פשוט, את זה אני כבר מבטיחה.

יוליה מלינובסקי: בזה אני מסיימת, ואני מסירה את כל ההסתייגויות שלי.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר ליצמן, אנחנו היום מדברים על תעודת זהות חכמה, דרכון חכם, אנחנו בעצם רוצים להתאים את אמצעי הזיהוי לטכנולוגיה, וגם לעולם החדש, אבל צריך לשים לב לכמה עניינים.

נורית קורן: אני, מאוד היה לי חשוב בדיונים בוועדה, בפעמים שהייתי בדיונים, שהמאגר הזה יהיה מאגר שמור, שלא יהיה אפשר לפרוץ אותו.

נורית קורן: זה מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: אני חושבת שלא צריך טביעת אצבעות, מספיק תווי פנים, כי אני חושבת שתווי פנים זה הדבר שהכי מזוהה.

נורית קורן: לא צריך טביעות אצבעות.

נורית קורן: אני לא מבינה מדוע הדרג המקצועי עמד על זה שיהיו גם טביעות אצבעות.

נורית קורן: אני הייתי רוצה מאוד שגם נערים בני 18 לא יצטרכו לתת טביעות אצבעות, אלא רק פנים, אבל הדרג המקצועי גם לזה התנגד.

נורית קורן: אני רציתי לכרוך את החוק בנושא של – לתחום את הפיילוט לתקופה מסוימת, וגם שיהיה בתוך שנה מכרז, שעוד חברות תוכלנה לבצע את תעודות הזהות החכמות.

נורית קורן: כיום יש רק לחברת HP יכולת לבצע את התעודות האלה, והיא מעבירה אותן לספקי משנה, והם בעצם מבצעים את זה.

נורית קורן: העלות של התעודה – העלות למדינה היא 60 שקלים, ובעצם זה עולה עשרה שקלים להנפיק תעודת זהות חכמה.

נורית קורן: גם המבקר בדק את הנושא הזה, ולכן אני חושבת שהיה חשוב ביותר לקבוע שבתוך שנה – לצאת למכרז ולתת לחברה שיכולה לעשות את זה בצורה הזולה ביותר, זה מה שחשוב, וכך לחסוך למדינה כחצי מיליארד ש"ח.

נורית קורן: גם הנושא הזה היה צריך להיות בחוק.

נורית קורן: גורמי המקצוע במשרד הפנים אמרו שזה לא שייך, זה יהיה אחר כך בתקנות.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שהדברים האלה יהיו בתקנות.

נורית קורן: ולכן אני עומדת פה, על הדוכן, ואומרת את ההסתייגויות שלי, אבל בלית ברירה, מכיוון שאנחנו בקואליציה, ויש משמעת קואליציונית, ואחרי שהצלחנו להכניס שינויים רבים לחוק – החוק לא נכנס במתכונת שאנחנו מצביעים עליו היום – לכן, אין לי הרבה ברירות.

נורית קורן: כשיגיעו התקנות אנחנו נבדוק שאכן כל הנושאים שדיברתי עליהם יופיעו בחוק.

נורית קורן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, ואחריו – יואב קיש ידבר.

מאיר כהן: אתה רשום, חבר הכנסת מלכיאלי – אתה מוותר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לדבר ולו רק כי אני צריך להודות, כאחד שמונה – ואני גם מודה לניסן סלומינסקי – לנהל את הדיונים בחוק הזה.

אורי מקלב: אז אני, חובתי להודות לכל מי שטרח ועסק בהצעת החוק הזאת, מוועדת החוקה, כולל מנהל הוועדה, שטרח הרבה – לא קל לנהל ועדה כזאת ולקבוע דיונים על ציר זמן של 28 בפברואר, כשתקופת הפיילוט נגמרת – ולאחר מכן, כמובן, לנירה לאמעי, היועצת המשפטית, על ציר זמן מאוד צפוף, להגיע במסירות.

אורי מקלב: דיברתי על אסף פרידמן, ונטלי, וכל הצוות, וגם לחברי הכנסת וחברי הקואליציה.

אורי מקלב: קשה לי להגיד חברי הקואליציה או לא, מכיוון שהחוק הזה, בתחילתו ודאי לא היה הבדל בין חברי הקואליציה לחברי אופוזיציה; גם בסופו – אולי בצורת ההצבעה, אבל לא בצורת החשיבה.

אורי מקלב: ואני – כן חשוב לי להגיד – אני יוצא היום, אחרי שהיו קרוב לעשר ישיבות, ושעות רבות – עשרות שעות – של דיונים – לא שיניתי את דעתי בעניין הזה.

אורי מקלב: דעתי בעניין החשיבות של תעודת זהות חכמה – כמובן, אבל תעודת זהות עם מאגר ביומטרי?

אורי מקלב: אני חושב שהיו דרכים אחרות.

אורי מקלב: ולכן, אי-אפשר להגיד כאן – אני לא רואה את עצמי מצביע נגד מצפוני.

אורי מקלב: יש מצפון ויש דעה.

אורי מקלב: אני מבדיל בין הדברים.

אורי מקלב: מצפון – להצביע נגד המצפון זה כבר דבר יותר קשה.

אורי מקלב: דעה – כשיושבים, יש דעה כזאת, דעה אחרת, יש כאלה שרואים.

אורי מקלב: לעניות דעתנו, אם גם יש 90% מאומת, זה טוב.

אורי מקלב: לא צריך להגיע ל-95%, ויש כאלה שחושבים שרק 95%.

אורי מקלב: לא שהדעה שלי היא לבד, באה מהאוויר, אלא יש גם דעות מקצועיות שמגבות את הדעה שלנו, והוויכוחים המקצועיים היו תוך כדי הוועדה.

אורי מקלב: זכותה של הממשלה להביא – השר במיוחד, והממשלה, או במקרה הזה משרד הפנים, לקחת מכל בליל הדעות, או מכל מכלול הדעות, שהגיעו לוועדה, ולנקוט עמדה בצד מסוים.

אורי מקלב: יש מצד אחד אומרים: לא, אנחנו רוצים שיהיה אימות הרבה יותר בטוח והרבה יותר מדויק, ואנחנו לא רוצים שיסתובבו עשרות אלפי תעודות זהות מזויפות ואולי כמה אלפי תעודות מזויפות.

אורי מקלב: ואני באמת אשאל אתכם: מה זה, לעניות דעתכם, חברי חברי הכנסת, 5,000 תעודות זהות מזויפות – נניח שזה נתון אמיתי, אני לא מתווכח עם הנתון – זה קצת?

אורי מקלב: זה הרבה?

אורי מקלב: בשביל 5,000 תעודות זהות מזויפות, או תעודות זהות עם הרכשה כפולה, כמו שאנחנו קוראים לזה, זיהוי – – –

יעל גרמן: אורי, אורי, אנחנו גילינו שמדובר רק ב-70–80, לא 5,000.

אורי מקלב: רק דקה, אני רק אסביר.

אורי מקלב: רק רגע, רק רגע.

אורי מקלב: שנייה, שנייה.

אורי מקלב: זיהוי אחר.

אורי מקלב: אנשים מסתובבים עם השם שלי.

אורי מקלב: יש מישהו שלוקח את הזהות שלי ומשתמש בה עם תעודה, וככה יש כמה אלפים כאלה – זה קצת או הרבה?

יעל גרמן: לא, יש כמה עשרות, לא אלפים.

אורי מקלב: גם על זה יש ויכוח.

יעל גרמן: מה יש ויכוח?

יעל גרמן: יש – – –

אורי מקלב: אבל זה בדיוק חלק מהוויכוח.

אורי מקלב: היום יש כמה עשרות, זה נכון, אבל ודאי שיש אלפי תעודות זהות שהן מזויפות – לא זהות אחרת – תעודת הזהות מזויפת.

אורי מקלב: זה הדבר שהכי קל לזהות.

אורי מקלב: אם יסגרו את האפיק הזה, יבואו לאפיק אחר.

אורי מקלב: מה זה נקרא?

אורי מקלב: 1,000 זה הרבה?

אורי מקלב: 2,000 זה הרבה?

אורי מקלב: 3,000 זה הרבה?

אורי מקלב: באים מהצד המקצועי ואומרים: אנחנו לא רוצים שיהיו בכלל.

אורי מקלב: את מה שיש בידינו לעשות אנחנו רוצים לעשות.

אורי מקלב: אני תומך בהם?

אורי מקלב: לא תומך בהם.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שיש דבר אחר.

אורי מקלב: אם, נניח, ההרכשה הכפולה קורית כשאדם אומר: אבדה לי תעודת זהות.

אורי מקלב: מה עכשיו צריכים לעשות?

אורי מקלב: עכשיו, בן-אדם, אבדה לו תעודת זהות.

אורי מקלב: אתה לא יודע מי הוא; אין לו דרכון, אין לו שום דבר, ויש חשש אצל אנשי המקצוע שהוא לוקח זהות בדויה, לא שלו, והוא מזדהה אתה, והוא ינפיק לעצמו תעודת זהות לא שלו, לכן עושים ככה וככה וככה.

אורי מקלב: מה אנחנו אומרים?

אורי מקלב: תשמע, בשביל אלה יש דרך אחרת, של תשאול: שיביאו – מתי הוא יצא, מתי הוא נכנס, מה היה.

אורי מקלב: אנשי המשרד אומרים: זה לא נראה לנו.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שצריך אחרת, ככה זה יותר בטוח.

אורי מקלב: אלה דעות שונות, זאת תפיסה.

אורי מקלב: ברגע שהממשלה נקטה עמדה מסוימת בעניין הזה, ואין ספק שהממשלה במקרה הזה, והשר אריה – צריך באמת לציין אותו, אני באמת חושב שזו הדעה של החברים; הוא לקח דבר שלא הוא המציא אותו, ולא הוא הוביל אותו, אלא דבר שבמשך שנים טיפחו אותו, וזה כבר סוג של איזו משאלה שמגשימה את עצמה: אנשים הקימו רשות, ועכשיו כדי לפרק אותה צריך איזה אומץ, מעשה – זה אנשים, ומשרות, זה כספים, זה השקעות, זה ביקורת בפני עצמה.

אורי מקלב: עכשיו, השאלה היא איך עושים את זה במציאות נתונה.

אורי מקלב: במה שהיה לו, נראה לי שהוא עשה את זה בדרך המקסימלית שאפשר לבקש משר לעשות, אבל גם מי שחולק עליו – זכותו.

אורי מקלב: בסופו של דבר, הממשלה נקטה כאן עמדה בעניין הזה.

אורי מקלב: לכן, אני כן רוצה להביע את דעתי, ועל זה אני אגיד עוד ממש משפט אחד – זה על המהות של החוק, אבל אני כן רוצה לציין את התהליך של החוק.

אורי מקלב: אני חושב שבתהליך הזה, בשונה מהביקורת שיש לאופוזיציה על כמה חוקים שחוקקו בתקופה האחרונה, ההליך, אני חושב שהוא היה שקוף, מתון, ממצה.

אורי מקלב: לא היו מחטפים, נתנו להתבטא לכולם, לגופים – אני רוצה לציין גם את הגופים שליוו את הוועדה, גופים שמטבע הדברים הם נגד תעודת זהות ביומטרית, חוששים ממאגרים ביומטריים.

אורי מקלב: הם העמידו את הדברים בצורה נכוחה, בצורה אמיתית, מקצועית, ניסו להוביל שינויים, להציע הצעות, את חלקן אני חושב שהטמענו, גם אם אנחנו מייחסים את זה לנו, מי שחולל את המחשבה על הסכנה הם אותם גופים שבאו ואמרו את הדברים – על השולחן, והוועדה שמעה רוב קשב.

אורי מקלב: גם נתנו לנו את כל האפשרויות, שבסופו של דבר נוציא – אני לא יכול להגיד – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: אני לא יכול להגיד: נוציא דבר מתוקן מתחת ידנו, אבל מתוך מה שיש, ודאי שניסינו, בדברים האמיתיים, לצמצם את הדברים.

אורי מקלב: זה שאנחנו גם היום חוששים – ובזה אני מסיים – מהשימושים הנוספים, זו יכולה להיות הבעיה.

אורי מקלב: שימושים נוספים במאגרים האלה, כמו משטרה ועוד, כאן מתחילה בעיה חמורה ביותר.

אורי מקלב: אני חושב שחלק מזה שאנחנו באים היום, בלי שאנחנו נגענו בעניין הזה, והשארנו את זה לדיונים אחרים, בלי הלחץ של הזמן, אני חושב שיש לזה חשיבות גדולה מאוד.

אורי מקלב: זה שהיום – אדוני בוודאי מכיר את זה כראש עיר – 95% מבני-הנוער הנפיקו תעודת זהות בגיל 16, במסגרת בתי-הספר, במסגרת מוסדות החינוך.

אורי מקלב: כולם קיבלו תעודת זהות.

אורי מקלב: אין כמעט נערים שמסתובבים בלי תעודת זהות.

אורי מקלב: היום זה לא יהיה.

אורי מקלב: זה, במערכת האיזונים, בעיני זה באמת דבר שמכריע לצד של לא לתמוך בזה.

אורי מקלב: והדבר האחרון – זה שהיום אנחנו מנפיקים תעודת זהות לחמש שנים, זה קצת מדי.

אורי מקלב: אנחנו גורמים לכך שמיליוני איש יבואו בכל חמש שנים – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

אורי מקלב: – – למרשם האוכלוסין, וזה דבר חמור.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב קיש.

מאיר כהן: אחריו יעלה לסכם יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת סלומינסקי.

מאיר כהן: חמש דקות.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כבר אמרו את זה פה לפני, באופן עקרוני, יש לא מעט מהחברים – אופוזיציה וקואליציה – שדעתם לא נוחה מהמאגר הזה.

יואב קיש: הנושא של תעודות חכמות והמעבר לתעודות חכמות הוסכם, אני חושב, פה-אחד, בוועדה, שהוא חשוב וצריך אותו, וזה מהלך שאנחנו מחויבים לעשות.

יואב קיש: באו הרשויות שמתמחות – משרד הפנים, לאחר בדיקה, אמר: יש לנו בעיה של הרכשה כפולה, ובשביל זה צריך מאגר.

יואב קיש: זה ימנע את הבעיה הזאת.

יואב קיש: לעניין הזה כבר הייתה שאלה – מה היקף ההרכשה הכפולה?

יואב קיש: צודקת חברת הכנסת גרמן שאמרה שכרגע זו לא הבעיה.

יואב קיש: אבל החשש הוא שברגע שיודיעו שאין יותר תעודות רגילות, ועוברים לתעודות חכמות ללא מאגר, תהיה פה פרצה גדולה מאוד שיכולה ליצור את הבעיה הזאת.

יואב קיש: כשמסתכלים על מאגר, יש לו כמה חסרונות שאנחנו רוצים לטפל בהם; ראשית, אנחנו רוצים שהוא יהיה כמה שיותר מינימלי, כדי שלא יהיה מצב שאם הוא נפרץ – שמענו את כל ההבטחות שהמאגר הזה הוא הכי בטוח, אבל זה לא משנה; בסופו של דבר, בהחלט הסכנה קיימת.

יואב קיש: ולכן – מינימום פרטים, קודם כול.

יואב קיש: לגבי נושא התמונות, לפחות אני הגעתי להחלטה שנושא התמונות הוא לא איזה מידע אישי שקשה מאוד שיישמר במאגר.

יואב קיש: יש לנו כבר היום מאגרים של תמונות, גם במדינת ישראל, כמו ברישיון נהיגה, וגם, בסופו של דבר, תמונות שלנו די חשופות ונמצאות בכל מקום.

יואב קיש: מה כן מאוד רגיש?

יואב קיש: נושא טביעות האצבעות.

יואב קיש: נושא טביעות האצבעות – אני לא יודע מתי תהיה טכנולוגיה שיוכלו לשתול טביעת אצבעות באיזשהו מקום.

יואב קיש: זה עוד לא קיים, אבל אין ספק שזה מאוד מדאיג, שטביעת האצבעות שלנו, כאזרחים, תגיע למקום לא רצוי.

יואב קיש: מהדבר הזה צריך להימנע.

יואב קיש: ואמרנו, דרך אגב, בשיחות גם עם השר דרעי, וגם בוועדה: בואו נימנע מטביעות אצבעות.

יואב קיש: בואו נלך רק על תמונות, וזו הייתה הכוונה.

יואב קיש: אנשי המקצוע אמרו – היו פה דעות חלוקות; חלק אמרו: יש טכנולוגיה שתאפשר, על סמך תמונה בלבד, ללכת למאגר ולתת תעודת זהות לעשר שנים.

יואב קיש: חלק מאנשי המקצוע אמרו: אם אנחנו נשענים רק על תעודות, רק על תמונות, אי-אפשר יותר משלוש וחצי שנים.

יואב קיש: אלו היו, דרך אגב, אנשי המקצוע שיעצו לשר הפנים בעניין הזה.

יואב קיש: הוא אמר: שלוש וחצי שנים, מכיוון שאני רוצה לתת לאותם אנשים שלא רוצים לתת טביעות אצבע למאגר – דרך אגב, צריך לשים לב, כשהם יבואו למשרד הפנים הם יצטרכו לתת טביעות אצבע, כי זה ייכנס – – –

אורן אסף חזן: מי שלא רוצה, לא חייב?

יואב קיש: לא, טביעת אצבע יהיו חייבים לתת, כי זה נכנס לתעודה החכמה, אבל אם אתה לא רוצה את טביעות האצבע שלך במאגר, אתה יכול להגיד את זה, ואז תקבל תעודה לחמש שנים.

יואב קיש: השר העלה משלוש וחצי לחמש שנים.

יואב קיש: אז אמרנו: איך פותרים את הדבר הזה?

יואב קיש: בנינו מנגנון מובנה בתוך החוק, שמדבר על בחינה יסודית של כל הטכנולוגיות הקיימות, עם המלצה של ראש יחידת הסייבר, בתוך שנה וחצי – דרך אגב, רצו שנתיים, הורדנו את זה לשנה וחצי – עושים את זה פעמיים במסגרת חמש השנים של מאגר האצבעות.

יואב קיש: אחרי חמש שנים מאגר טביעות האצבע מבוטל.

יואב קיש: יבוא שר הפנים באותה נקודת זמן ויגיד: סליחה, אין לנו תחליף, צריך להאריך, ישכנע את הוועדה – זה סיפור אחר, אבל החוק היום אומר – ואני אומר את זה בצורה הכי ברורה – א.

יואב קיש: מי שלא רוצה להכניס את טביעות האצבע שלו למאגר, הן לא ייכנסו; ב.

יואב קיש: אחרי חמש שנים מאגר האצבעות מבוטל.

יואב קיש: במהלך חמש השנים האלה – שתי בדיקות, בכל שנה וחצי, למציאת טכנולוגיה שתחליף ותעביר את המאגר לתמונות בלבד.

יואב קיש: אני חושב שזה מהלך מאוד משמעותי, שהובלנו.

יואב קיש: אין ספק שיהיה מאבק ודיון עיקש בוועדה בנושא התקנות עצמן.

יואב קיש: צריך לשים לב, בנושא התקנות, לשני דברים; ראשית, תקנות לשימוש שהוא מעבר לנושא של משרד הפנים.

יואב קיש: בדבר הזה, כולנו, כוועדה, נשיב – נשמור שאין פה זילות של העניין הזה ושימוש לרעה במאגר.

יואב קיש: ונושא נוסף, חשוב מאוד, ואני חושב שגם אנשי משרד הפנים מבינים את זה: כשכל אזרח שיגיע למשרד הפנים כדי לחדש פספורט או תעודת זהות ייתן את טביעות האצבעות שלו ויצולם, תישאל השאלה: האם אתה מעוניין שטביעות האצבעות שלך יהיו במאגר, כן או לא?

יואב קיש: כדי שאותו אזרח יבין מה המשמעות של העניין הזה – ולא עכשיו, בשיטת הפס הנע, יביאו את כולם, הם יחתמו על איזה טופס, ואנחנו רצים למאגר לעשר שנים – חשוב שהאזרחים יבינו את האפשרות שעומדת בפניהם, שפתח המחוקק.

יואב קיש: בזה אני אסיים, נושא התקנות – אי-אפשר למרוח את זה עד אין קץ.

יואב קיש: גם פה, לראשונה בחוק, משהו שעמדתי עליו והקפדנו שייכנס לחקיקה, 1.

יואב קיש: נדמה לי שעד 1 במאי המשרד התחייב להגיש את התקנות עצמן.

יואב קיש: התקנות צריכות להיות מאושרות עד 3 ביולי, אחרת החוק לא נכנס לתוקפו.

יואב קיש: הדבר הזה מאוד חשוב.

יואב קיש: אנחנו כוועדה – אני אומר את זה גם ליושב-ראש הוועדה, ניסן סלומינסקי, ואם ממלא-מקומו חבר הכנסת מקלב ימשיך – נצטרך להיות עם היד על הדופק בכל נושא התקנות.

יואב קיש: לא תהיה פה חתימת סרק.

יואב קיש: הכול ייבחן.

יואב קיש: האזרחים צריכים לדעת לקראת מה הם הולכים, וודאי וודאי כשמדובר בשימוש שלא לצורך משרד הפנים.

יואב קיש: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, בבקשה, חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, יסכם.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לפתוח בתודות.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים מדברים על החוק עצמו ושוכחים להגיד תודה.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, אני רוצה להודות לידידי וחברי חבר הכנסת אורי מקלב, שעשה עבודה מדהימה.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח גדול.

חיים ילין: אין עליו.

חיים ילין: אין עליו.

ניסן סלומינסקי: להודות לעורכת-הדין נירה, שעבדה לילות כימים וימים כלילות, מול כל איתני הטבע – מגיע לך יישר כוח גדול; לאסף וכל צוות הוועדה; לצוות שלי; לנציגים – לעירית ויסבלום מרשות האוכלוסין, לנציגי משרד הפנים, שגם אם היו לנו הרבה חילוקי דעות – – –

מאיר כהן: חברים, אי-אפשר לשמוע אותו.

מאיר כהן: אפשר להוריד את מפלס הלחץ.

מאיר כהן: יש לנו זמן, לא ממהרים לשום מקום.

ניסן סלומינסקי: ליהודה זמרת ומרגלית לוי ממשרד הפנים – אני אומר שוב, למרות חילוקי הדעות הרבים שהיו לנו, ושוב, לנציגי הציבור, התנועה לזכויות דיגיטליות – יכול להיות שנשארנו עם חילוקי דעות, אבל הם תרמו הרבה מאוד ויש להם חלק גדול בחוק כפי שהוא נוסח עכשיו; לפרופסור אלי ביהם, ליונתן קלינגקר, לדורון שקמוני, לפרופ' קרין נהון, לצבי דביר ולכל האחרים.

ניסן סלומינסקי: רציתי רק להודות, כדי שאני לא אשכח את זה בסוף.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, דברים שנוספו לאחרונה ואולי חברי לא שמו לב, אז עוד שני דברים: א.

ניסן סלומינסקי: ברגע האחרון הכנסנו את זה שטביעות אצבע של קטינים עד גיל 16 לא יוכנסו למאגר בכלל; ב.

ניסן סלומינסקי: מי שמתלבט וכן נתן טביעת אצבע, ברגע שהוא רוצה, בכל עת, הוא יכול לבקש – ומוחקים את זה.

ניסן סלומינסקי: בהתייחס למה שאמרו חברי – שמעתי את רוב הדוברים – אני רוצה רק לומר, דבר ראשון, הציגו כאן כאילו הגיע ברגע האחרון מסמך סודי שלא היה ידוע והיה אמור לשנות את כל התמונה; אני רק רוצה לומר שבדיונים הראשונים הדברים האלה נאמרו, היועצת המשפטית שלהם אמרה את זה, וזה הופיע גם במסמך של היועצת המשפטית שלנו.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, הדברים האלה נאמרו, אבל צריכים לדעת שיש מחלוקת, גם בגופים האלה יש מחלוקת, והוועדה המייעצת שמפקחת על העניין – הם באמת חושבים שיש, ולעומת זאת הרשות לניהול המאגר הביומטרי חושבת שאין.

ניסן סלומינסקי: כלומר, יש מחלוקות בין המומחים על ההצהרה הזאת, אם יש טכנולוגיה כזאת או לא, ובגלל המחלוקות האלה, שאנחנו לא יודעים להכריע בהן, והסיכון הוא גדול – כי אם לוקחים תמונות פנים ואין אפשרות לשמר את זה עשר שנים, ונותנים בכל אופן כל עשר שנים, אחרי חמש שנים אתה מאבד את היכולת שלך לאמת – בגלל הדילמה הזאת החלטנו עם השר, ודיברנו אתו – על השולחן: החלטנו לקחת גוף כאילו אובייקטיבי, שלא היה בתוך העניין, אבל שבדקנו ושאנחנו סומכים עליו ועל העומד בראשו מאוד, ראש מערך הסייבר – ובדקתי, איש מדהים.

ניסן סלומינסקי: אמרתי לו: אתה לוקח את זה, עוד לא נכנסת, מרגע שהחוק יעבור תעשה את הבדיקה בכל אתר ואתר בעולם; אם תמצא טכנולוגיה שמאפשרת לשמר את התמונה שמונה שנים, תשע שנים, עשר שנים – להערכתי גם השר, וגם זה הופיע בחוק, וגם הוועדה – נמחק את טביעות האצבע לחלוטין, אנחנו לא רוצים את זה, אבל כרגע אנחנו לא יודעים על טכנולוגיה כזאת, ולכן קבענו בחוק: בתוך שנה וחצי, שלב ראשון, ואחר כך עוד שנה וחצי, אבל זה גם יכול להיות מוקדם יותר, הוא יבדוק, ויגיד: מצאנו טכנולוגיה – באותו רגע זה ישתנה, אבל עד אז אנחנו לא יודעים, ואנחנו לא רוצים לקחת סיכון שאחר כך לא נדע איך לצאת ממנו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה עכשיו להסביר, רק – עוד דקה – – –

יעל כהן-פארן: הסיכון עם מאגר של טביעות אצבע הוא כל כך יותר גדול, ומה שאמרו שם זה לא פיתוח טכנולוגי, אלא זה פיתוח ראייתי – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אני אומר לך שוב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו שמענו את כל המומחים.

יעל כהן-פארן: אני קראתי את המסמך הזה.

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: זה היה מסמך – – –

יעל כהן-פארן: אתה לא קראת אותו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להסביר.

ניסן סלומינסקי: אומנם גם אני אישית מתלבט מאוד, כמו כל חברי, בעיקר בנושא של טביעות האצבע, אבל אני אסביר למה אני בכל אופן עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הולכים עכשיו להנפיק לכל אזרחי מדינת ישראל תעודת זהות ביומטרית, ובתעודה יהיו גם פנים וגם טביעות אצבע, וזו תהיה התעודה הכי חזקה, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: אם פה נפספס, ונוציא, נניח – לאדם בזהות שהוא גונב, נוציא לו תעודה כזאת, איבדנו את הכול.

ניסן סלומינסקי: כי עד היום תעודות הזהות של מדינת ישראל, לצערי, איך אומרים, גונבים אותן, מצלמים אותן, יש בלי סוף.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו הולכים לעשות פעם ראשונה תשתית של תעודת זהות ביומטרית.

ניסן סלומינסקי: לתקופה הזאת – לתקופה הזאת, שאנחנו מנפיקים פעם ראשונה תעודות זהות ביומטריות, אני חושב שהאחריות שלנו מחייבת שנהיה סופר-סופר-סופר-זהירים, וננקוט את כל האמצעים, אפילו אם זה מוגזם, לוודא שאין זהות כפולה, או הרכשה כפולה, או איך שתרצו לקרוא לזה – שלא יהיה מזויף.

ניסן סלומינסקי: לכן, בחמש השנים הראשונות שבהן תונפק לכל אזרחי מדינת ישראל התעודה הביומטרית שווה לקחת את הסיכון: גם תמונה, ומי שירצה אפילו טביעת אצבע, כדי לוודא שהתחלנו עם תעודות זהות בלי זיוף, בלי זהות כפולה, בלי כלום, ואחר כך, אם יבואו בודדים – בהם אפשר יהיה לטפל גם בדרך אחרת.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להודות, שוב, לכל חברי הוועדה המשותפת, שלוש הוועדות, ולכל לאחרים, ולבקש מחברי – אני אומר שוב, עם כל הלב הכבד שיש לכולם – לתמוך בחוק הזה ולאשר אותו בקריאה שנייה ושלישית, ולדעת שבתוך חמש שנים הוא נגמר, אלא אם כן השר יבקש והוועדה תאשר את זה שוב.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שבסך הכול, עם כל הסיכונים, אנחנו עושים מעשה נכון וטוב.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני, חבר הכנסת סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעות על ההסתייגויות של החוק ולחוק ולסעיפיו השונים.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הסתייגות לסעיף 1, של – – –

דוד ביטן: הצבעות.

דוד ביטן: כולם לשבת.

יחיאל חיליק בר: בהתחלה אקרא את כל השמות והקבוצות, ולאחר מכן נישאר עם הקבוצות.

יחיאל חיליק בר: לסעיף 1, חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף (להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת); חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין (להלן: קבוצת סיעת מרצ); חברי הכנסת יעל כהן-פארן, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן (להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני).

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו עוברים להצבעה על הסתייגות 1 לסעיף 1.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 30 בעד, 37 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על לחלופין.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע על לחלופין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לחלופין להסתייגות 1.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 29 בעד, 39 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם ההסתייגות לחלופין לסעיף 1 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 38 נגד – 29 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 38 בעד, 29 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות 2.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת – מלינובסקי, כל ההסתייגויות ירדו?

יוליה מלינובסקי: כל ההסתייגות ירדו.

יחיאל חיליק בר: של הסיעה, לא רק שלך?

יחיאל חיליק בר: אם כן, לא נצביע על הסתייגות 2 וגם לא על 3.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות 4, של קבוצת הרשימה המשותפת, קבוצת המחנה הציוני וקבוצת מרצ לאחרי סעיף 1.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, 38 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 2.

יחיאל חיליק בר: קבוצת הרשימה המשותפת, קבוצת המחנה הציוני וקבוצת מרצ – הסתייגות 5, לסעיף 2.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, 38 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 5 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 6, לסעיף 2, של אותה קבוצה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות מס' 6.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, 37 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם הסתייגות 6 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 7, לסעיף 2.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, 38 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם הסתייגות 7 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות 8 – להצביע?

יחיאל חיליק בר: על הסתייגות 8 לא נצביע.

יחיאל חיליק בר: עכשיו נצביע על סעיף 2 לחוק, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 40 נגד – 26 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 40 בעד, 26 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 2 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו עוברים להסתייגויות – סליחה, רגע, דב חנין, מה אתה אומר?

דב חנין: לחלופין – לא – – –

יחיאל חיליק בר: לחלופין?

יחיאל חיליק בר: לא, אבל יש לנו הסתייגות 9.

יחיאל חיליק בר: להצביע עליה?

יחיאל חיליק בר: אז אני מוריד את זה, וגם לחלופין להוריד?

יחיאל חיליק בר: גם לחלופין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 3.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות מס' 10, של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן – להצביע?

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים בעד או נגד הסתייגות מס' 10, של חברי הכנסת גרמן וילין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן לסעיף 3 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, 39 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות מס' 10 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנין, על הסתייגות 11?

יחיאל חיליק בר: 11 ו-12 – מורידים את ההסתייגויות, ולכן נצביע עכשיו על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 16 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 27 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 27 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 3 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 4.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות 13, של חברי הכנסת יעל גרמן וחיים ילין, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד הסתייגות מס' 13?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן לסעיף 4 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, 39 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות מס' 13 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות של הרשימה המשותפת – דב חנין, הסתייגויות 14 ו-15 ולחלופין – – –

דב חנין: – – –

יחיאל חיליק בר: בלי לחלופין, יורד הלחלופין.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מצביעים על 14 ו-15.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 14, לסעיף 4, של קבוצת הרשימה המשותפת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד? מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ונכון – זה גם של קבוצת המחנה הציוני וקבוצת מרצ.

יחיאל חיליק בר: אמת.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, 39 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 14 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: מצביעים על הסתייגות 15, של אותה קבוצה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 4 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, 39 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: לחלופין ירד, ולכן נצביע עכשיו על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 20 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 27 נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 27 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 4 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 5.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות 16, של ישראל ביתנו – ירדה.

יחיאל חיליק בר: לחלופין – ירד, נכון?

יחיאל חיליק בר: יוליה?

יחיאל חיליק בר: הורדתם הכול.

יחיאל חיליק בר: על כן, נעבור להצבעה על סעיף 5 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 5 – 37 נגד – 28 נמנעים – אין סעיף 5 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 37 בעד, 28 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 5 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגויות לאחרי סעיף 5.

יחיאל חיליק בר: ירד?

יחיאל חיליק בר: 17 ירד?

יחיאל חיליק בר: סעיף 6, אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים לסעיף 6 כנוסח הוועדה, כי אין לו הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע, מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד סעיף 6?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 6 – 39 נגד – 26 נמנעים – אין סעיף 6 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 26 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 6 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: לסעיף 7 יש הסתייגות 18 של חברי הכנסת ילין וגרמן.

יחיאל חיליק בר: להצביע?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע על הסתייגות 18 לסעיף 7.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן לסעיף 7 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 28, 39 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לחלופין לסעיף 7.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגות לחלופין לסעיף 7 – נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן לסעיף 7 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, 39 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לחלופין לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: נצביע על סעיף 7 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 25 בעד סעיף 7, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 27 נמנעים – אין סעיף 7, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 27 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 7 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות 19, לסעיף 8, של השר לביטחון הפנים.

יחיאל חיליק בר: האם הממשלה רוצה להצביע על ההסתייגות?

יחיאל חיליק בר: דוד, יש הסתייגות של השר לביטחון הפנים.

יחיאל חיליק בר: לא מצביעים?

יחיאל חיליק בר: מישהו מהממשלה צריך להגיד לנו.

יחיאל חיליק בר: השר צחי הנגבי אומר שהסתייגות 19 לסעיף 8 ירדה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, יש עוד הסתייגות 20 של קבוצת ישראל ביתנו – גם ירדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים על סעיף 8 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 8 – 39 נגד – 29 נמנעים – אין סעיף 8 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 29 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 8 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגות של לאחרי סעיף 8, של ישראל ביתנו – ירדה.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות 22, של חברי הכנסת ילין וגרמן – מצביעים.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד הסתייגות 22 לאחרי סעיף 8?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן לאחרי סעיף 8 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 30 בעד, 39 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 22, לאחרי סעיף 8, לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 23.

יחיאל חיליק בר: דב חנין?

יחיאל חיליק בר: לא מצביעים.

יחיאל חיליק בר: גם על החלופין לא?

דב חנין: על הלחלופין כן.

יחיאל חיליק בר: על הלחלופין כן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים על ההסתייגות לחלופין לאחרי סעיף 8.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 8 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, 40 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לחלופין לאחרי סעיף 8 לא התקבלה.

יעל גרמן: – – –

יחיאל חיליק בר: יעל גרמן וסתיו שפיר, אנחנו לא משנים את ההצבעה בעד, אבל אנחנו מציינים שהתכוונתן להצביע בעד.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו בסעיף 9.

יחיאל חיליק בר: אין הסתייגויות, לכן אנחנו מצביעים על סעיף 9 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד סעיף 9 כנוסח הוועדה?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 29 בעד סעיף 9 – 39 נגד – 29 נמנעים – אין סעיף 9 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 29 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 9 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: דב חנין, הסתייגות 24, לסעיף 10.

דב חנין: אנחנו מורידים את כל ההסתייגויות עד הסתייגות 32.

יחיאל חיליק בר: עד הסתייגות 32.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: גם את ההסתייגות לחלופין, דב?

יצחק כהן: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה הפכת לדובר האופוזיציה, אדוני סגן השר כהן?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נשמח לקבל אותך.

יחיאל חיליק בר: על 32 כן להצביע?

דב חנין: כן.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו עכשיו מצביעים על סעיף 10 כנוסח הוועדה – סעיפים 10–18, כולל, אנחנו מצביעים עכשיו כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: סעיפים 10–18, כולל, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 30 בעד סעיפים 10–18 – 38 נגד – 29 נמנעים – אין סעיפים 10–18 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 38 בעד, 29 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיפים 10–18 התקבלו כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 32, לסעיף 19 של החוק.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (32) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 19 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, 38 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 32, לסעיף 19, לא התקבלה, לכן נצביע עכשיו על סעיף 19 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 32 בעד סעיף 19, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 29 נמנעים – אין סעיף 19, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 29 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 19 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להסתייגות 33, לסעיף 20, של גרמן וילין.

יחיאל חיליק בר: להצביע?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות 32, לסעיף 19.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (33) של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן לסעיף 20 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 30 בעד, 38 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 33, לסעיף 20, לא התקבלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: – – –

יחיאל חיליק בר: בוודאי שהצבענו.

יחיאל חיליק בר: על 33, לסעיף 20 – הצבענו.

יחיאל חיליק בר: עד 37 כל ההסתייגויות הן של ישראל ביתנו.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגויות עד 37 ירדו על-ידי ישראל ביתנו.

יחיאל חיליק בר: יש לנו הסתייגות 38, של חברי הכנסת ילין וגרמן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים עכשיו על הסתייגות 38, לסעיף 20.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (38) של חברי הכנסת חיים ילין ויעל גרמן לסעיף 20 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 30 בעד, 38 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 38, לסעיף 20, לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: דב חנין, 40-39 – להצביע?

דב חנין: להצביע.

יחיאל חיליק בר: עוברים להסתייגות 39, לסעיף 20, של קבוצות סיעות הרשימה המשותפת, המחנה הציוני ומרצ.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות (39) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 20 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, 37 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 39, לסעיף 20, לא התקבלה.

דב חנין: אנחנו מסירים עד 43.

יחיאל חיליק בר: 43 – להצביע?

דב חנין: כן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, מסירים את הסתייגות 40, את ההסתייגות לחלופין, את 41 ואת 42, ואנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 43, לסעיף 20.

יחיאל חיליק בר: מי בעד? מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (43) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 20 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, 38 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 43, לסעיף 20, לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: להצביע עכשיו?

דב חנין: מסירים עד 51.

יחיאל חיליק בר: מסירים את 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, לחלופין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים על 51, דב?

יחיאל חיליק בר: גם את הלחלופין הורדת?

דב חנין: כן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים על הסתייגות 51, לסעיף 20.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: דב – לחלופין שאחרי 51 – לא להצביע?

דב חנין: לא.

יחיאל חיליק בר: לא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (51) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 20 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 29 בעד, 38 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסתייגות 51 לא התקבלה, לכן אנחנו עוברים עכשיו להצביע על סעיף 20 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 38 בעד סעיף 20, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 29 נמנעים – אין סעיף 20, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 29 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 20 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: סעיף 21 – רגע, קודם כול יש הסתייגות 52, שירדה.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, להצביע עליה, דב?

דב חנין: אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות עד סוף החוק.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצביע על סעיף 21 כנוסח הוועדה, כי כל ההסתייגויות ירדו.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 39 בעד סעיף 21 – 39 נגד – 29 נמנעים – אין סעיף 21 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 29 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 21 התקבל כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מצביעים עכשיו על הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תיקון והוראות שעה), התשע"ז–2017, בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: מי בעד? מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 40 בעד החוק – 39 נגד – 29 נמנעים – אין חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תיקון והוראת שעה), התשע"ז–2017, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, 29 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגרי מידע התקבלה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: הודעה ליו"ר ועדת הכנסת, חבר הכנסת קיש.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: זה דורש הצבעה?

יחיאל חיליק בר: לא דורש הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזה על חילופי אישים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, מטעם הרשימה המשותפת:

): במקום חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא יכהן חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

קריאה: הפוך.

): מה הפוך?

): אה, עבדאללה הוא החבר?

): אז אני מתקן, יש פה טעות סופר.

עבדאללה אבו מערוף: תחזור על ההודעה.

): הסיכום הוא שבמקום חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף יכהן חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

): אני מדבר על ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): נוסף על כך, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: השרפה בבתי-הזיקוק במפרץ חיפה וההשלכות על תושבי אזור חיפה והקריות, הצעת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

): תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/688); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לחוק הבא שעל סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אנחנו קודם כול נדון על הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 6), של חברת הכנסת יעל גרמן, שתציג את החוק בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות.

יעל גרמן: תודה, אדוני היושב-ראש, נכבדי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני לא חושבת שסביב החוק הזה יהיה בכלל ויכוח, אחרי המאבקים והוויכוחים וחילוקי הדעות בחוק הקודם.

יעל גרמן: אני חושבת שכולנו מסכימים שיש להגן על נפגעות ונפגעי עבירות מין.

יעל גרמן: החוק הקיים היום מאפשר את הרחקתו של עבריין המין ממקום מגוריו וממקום עבודתו של נפגע העבירה אם נפגע העבירה חושב שייגרם לו נזק.

יעל גרמן: הדבר נתון לשיקול דעתו של בית-המשפט.

יעל גרמן: נפגע העבירה יכול לפנות לבית-המשפט ולבקש זאת, ובית-המשפט, לאחר ששקל, ולפעמים גם מקבל חוות דעת מקצועית, כדי באמת לאשש את הפגיעה שתיגרם לנפגע העבירה מהיותו סמוך לעבריין שפגע בו, יכול לאפשר ויכול להורות על הרחקת עבריין המין.

יעל גרמן: אבל החוק לא חשב על כך שיש גם מוסד חינוכי.

יעל גרמן: רק תתארו לעצמכם נפגע עבירה – נפגעת או נפגע עבירת מין – שמגיע למוסד החינוכי שבו הוא נמצא, ולא משנה אם זה אוניברסיטה, מכללה, מדרשה, אולי אפילו מתנ"ס, ושם הוא פוגש את עבריין המין שפגע בו.

יעל גרמן: כל הטראומה חוזרת; איזו פגיעה נפשית אנושה יכולה להיגרם לו, לאותו נפגע או נפגעת עבירת מין.

יעל גרמן: לכן אנחנו מבקשים להוסיף לחוק את האפשרות של בית-המשפט להרחיק ממקום הלימודים את עבריין המין – כמובן, כפוף לשיקול דעתו, וכמו שכתוב בחוק המקורי, לאחר שבאמת מקבלים חוות דעת ומוודאים שאכן ייגרם נזק.

יעל גרמן: בהכנה לקראת קריאה ראשונה חשבנו שצריך להגדיר טוב יותר מהו מוסד לימודי – האם מוסד לימודי הוא רק מוסד שבו אנחנו לומדים, כמו אוניברסיטה או מכללה, או שמא מוסד לימודים זה גם למשל מדרשה – מדרשה שבה לומדים לימודי דת?

יעל גרמן: אולי נרחיב את זה בכלל למוסדות דת?

יעל גרמן: הרי אנחנו יודעים שיש פגיעות מיניות גם במוסדות דת, ואולי גם שם צריך להביא לכך שעבריין המין יוגבל ולא יוכל להגיע לאותו מקום של נפגע העבירה, שרוצה להמשיך ללמוד במוסד הדתי, או אפילו להיות בבית-הכנסת?

יעל גרמן: היום, דרך אגב, ביקשו להרחיב את החוק גם לצבא.

יעל גרמן: אנחנו מבקשים להצביע על נוסח החוק כפי שהוא מונח לפנינו בקריאה ראשונה, אבל לקראת קריאה שנייה ושלישית אנחנו נחדד את המושג "מוסד לימודי" ונרחיב אותו ככל האפשר, כדי למנוע את הפגיעה האנושה בנפגעי עבירות מין מכך שהם נפגשים שוב עם העבריין שפגע בהם.

יחיאל חיליק בר: זהו?

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברות והדוברים.

יחיאל חיליק בר: אני מקריא אותם: טרכטנברג; נחמן שי; מרגלית; פריג' – עיסאווי?

יחיאל חיליק בר: סבטלובה; מיקי לוי; עבד אל חכים חאג' יחיא – כן?

יחיאל חיליק בר: בבקשה אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הגשתי בקשה לדיון מהיר בנושא של ועדות רפואיות של הביטוח הלאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוועדות האלה הן סיוט, סיוט גדול להרבה אנשים שזקוקים להן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשתי לדון, כי קיבלתי הרבה תלונות, ולדון – 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתפקודן של הוועדות הרפואיות האלה ובהרכבן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למשל – הנה כבוד שר הבריאות – למה צריך להיות ניגוד עניינים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הרופא צריך להיות מועסק על-ידי המוסד לביטוח לאומי כדי לבדוק את האנשים, ואז הוא תלוי בו והבדיקה שלו לא כל כך מדויקת ולא חשובה, כי יש הנחיות להחמיר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז היום, מי שניגש לוועדות רפואיות בלי עורך-דין או בלי חברות שבאות למטרות רווח, הוא לא יקבל; כמעט לא מקבלים, גם אם יש להם כל הסיבות לקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, נושא כזה – היו חייבים לדון בו, ואני חושב שיש עדיין מקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אפנה גם ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדון בנושא הזה, כי אנשים שלא מגיע להם, מכיוון שיש להם כסף והם מגיעים עם עורך-דין, הם מקבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הייתי רוצה – 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שההרכב שלהן יידון פה מחדש, ו-2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקופה שאנשים מקבלים את התשובה: הרבה ערעורים, גם מגיעים לפעמים לבתי-משפט, ואנשים לא יודעים מה קורה שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הנושא הזה של ניגוד העניינים, ניגוד אינטרסים, צריך לטפל בו אחת ולתמיד, שהוועדות האלה יהיו נייטרליות מהמוסד לביטוח לאומי, ויש קריטריונים שאפשר לקבוע להן, אבל לא להשפיע עליהן בתוך הוועדות עצמן, כי אנחנו רוצים שהאנשים שמגיע להם יקבלו, ורק אלה שמגיע להם – כי אנשים לא מקבלים את מה שמגיע להם, ואנשים מקבלים מעבר לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה מחייב דיון, ואני חושב, כבוד השר, שעדיף שהרופאים יהיו עובדים מהמשרד שלך מאשר כפופים למוסד לביטוח לאומי, כי שם יש השפעה וגם כוח, בהשפעה הזאת, כי מי שלא ייתן את הסחורה ומי שלא יספק אותה לא ימשיך לעבוד במוסד לביטוח לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה חייב להידון בוועדה, ואני אפנה, עוד פעם, כמו שאמרתי – אני אפנה ליושב-ראש הוועדה, ואני מקווה שזה יידון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני ממשיך להקריא את השמות: מסעוד גנאים; עליזה לביא; גליק; אבו מערוף; זחאלקה; זועבי; מיכל רוזין – מה?

יחיאל חיליק בר: מוותרת.

יחיאל חיליק בר: את מוותרת, רוזין?

יחיאל חיליק בר: אייכלר; יוסי יונה; איציק שמולי; סעדי; נחמיאס ורבין; מירב בן ארי; רויטל סויד; שטרן; ברושי; השכל; טיבי; מאיר כהן; זוהיר בהלול; אורן אסף חזן; נורית קורן.

יחיאל חיליק בר: אם כן – את רוצה לסכם?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לדבר?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: זו זכותו המוקנית.

יחיאל חיליק בר: זכותו המוקנית.

ג'מאל זחאלקה: חזן, אתה צריך להיענות לכל – – –

יחיאל חיליק בר: יש לי הרגשה שהצעקות שלכם מעודדות אותו לדבר עוד יותר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אורן אסף חזן: זחאלקה ביקש, כמעט השתכנעתי שלא לדבר, אבל ביקש מנומס לשם שינוי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנשים קצת שוכחים שהיום היחיד, בגדול, שיש לנו בו הזדמנות לדבר זה בחוקים בקריאה ראשונה במליאה.

אורן אסף חזן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת לדבר על משהו אחר.

אורן אסף חזן: תסלח לי המורה גרמן.

אורן אסף חזן: קיבלתי עכשיו תזכורת לימים עברו, כשעוד הייתי תלמיד בבית-ספרך; אז היא תסלח לי שאני לא מדבר על החוק.

אורן אסף חזן: תראו, אני רוצה לשתף אתכם.

אורן אסף חזן: אתמול הוזמנתי על-ידי אדווה ביטון לערב שהוא לא רק ערב לזכרה של אדל, שנרצחה, אלא ערב שמסמל מבחינתי, שוב פעם, את כל המעטפת של החיים המשוגעים שלנו, את ניצחון הרוח.

אורן אסף חזן: אדווה, שאיבדה את בתה התינוקת, החליטה אחרי שזה קרה, שמהמקום העצוב שלה, שאת הצער שלה היא לוקחת וממנפת – לא בשביל עצמה, אלא בשביל משפחות רבות, משפחות שכולות, ששילמו את המחיר הגדול מכול – אדוני היושב-ראש, אני אשמח אם תסתום למחבלת את הפה לפחות בזמן שאני מדבר על נושא כזה כואב.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, לשמור בבקשה – סליחה, אדוני.

דב חנין: מה זה?

דב חנין: מה זה?

דב חנין: מה זה הדבר הזה?

דב חנין: באמת.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, את מפריעה.

יחיאל חיליק בר: וממך אני מבקש – – –

אורן אסף חזן: אני מציע לכולכם לפתוח את ההגדרה במילון כדי להבין מה זה אומר.

אורן אסף חזן: אחרי שתפתחו את ההגדרה במילון ותלמדו עברית תקינה מהי, תהיה לכם זכות להעיר לי אם אמרתי מילה לא במקום.

שולי מועלם-רפאלי: אם כבר בעברית עסקינן, אז הביטוי הוא או "שוב" או "עוד פעם".

שולי מועלם-רפאלי: אין בעברית ביטוי "שוב פעם".

יעל גרמן: נכון.

אורן אסף חזן: למדתי.

אורן אסף חזן: הנה, מתגלה מורה נוספת במליאה, ואחרי שעברתי מבית-הספר היסודי של המורה גרמן, אני מתקדם לחטיבת-הביניים של המורה מועלם.

אורן אסף חזן: מי יודע לאן הימים יובילו אותנו.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה רגע לחזור – לא, אני החמאתי מהלב.

יעל גרמן: אני רק רוצה לומר לך שאני לימדתי מבוגרים לקרוא ולכתוב.

אורן אסף חזן: את השלב הזה בחיים כבר עברתי, אבל בסדר.

יעל גרמן: לא, רק כדי שתדע.

אורן אסף חזן: אני גם יכול להעביר שיעורים, אבל אנחנו לא פה כדי לדבר עלי.

אורן אסף חזן: תנו לי לחזור לנושא, הוא מאוד חשוב, ונותרה לי רק דקה.

אורן אסף חזן: אני שמח שמי שהייתה הסתלקה מהמליאה, ונחזור רגע לענייננו.

אורן אסף חזן: אתמול בערב, באולם הקטן ב"הבימה" בלב תל-אביב, התקיים ערב – ערב בהובלת משפחת ביטון, שהחליטה לקחת את המקום של הכאב שלה ולהקים מרכז למשפחות שכולות, למקום הבודד שבו הן נמצאות רגע אחרי שכולנו מתפזרים ועוברים, לצערי ולצער כל אחד ואחת מאתנו, למשפחה השכולה הבאה.

אורן אסף חזן: אדווה הקימה פרויקט בשם בתה אדל שנרצחה, אד"ל, מתוך ראשי התיבות שהיא פירשה: אני דואג לאחר.

אורן אסף חזן: כשהיא פנתה אלי לפני כמה חודשים ואמרה לי: אני פותחת קמפיין "הדסטארט", כדי לגייס כספים – אחרי שניתקתי את הטלפון אמרתי:

אורן אסף חזן: היא לא באמת צריכה אותי, היא יכולה לעשות את זה.

אורן אסף חזן: אני מסיים ואני קורא לכל אחד ואחת מאתנו: תראו, מדינת ישראל – ואני לא צריך לספר, כולם יודעים – הסיפור שלנו הוא סיפור הכאב והשכול של העם היהודי לדורותיו.

אורן אסף חזן: המשפחות האלה נושאות על הכתפיים שלהן את הדבר ואת המחיר הכבד מכול, והניצחון שלהן והתרוממות הרוח שלהן – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: – – הוא הניצחון שלנו כחברה.

אורן אסף חזן: אדווה הצליחה להרים את הדבר הזה לבד, אבל זה רק הצעד הראשון.

אורן אסף חזן: לפעמים אנחנו צריכים מישהו שיאיר לנו את הדרך, יצעד את הצעד הראשון כדי שאנחנו נמשיך לצעוד בעקבותיו.

אורן אסף חזן: בואו נתרכז כולנו, מימין ומשמאל, כל מי שעתיד המדינה הזאת ואזרחיה חשוב לו, כדי לעזור בקמפיין הזה, לא בשביל אדווה, ולא רק לזכר אדל, אלא לזכר כל אחד ואחת מאלה שנרצחו רק על שום היותם יהודים, ולכבוד המשפחות שנותרו בבדידות.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת מפגע העבירה (תיקון מס' 6) (הוספת מגבלה לעניין לימודים), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 41 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 6) (הוספת מגבלה לעניין לימודים), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

חנין זועבי: אפשר להוסיף אותי?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: 25 בעד, אני מוסיף לפרוטוקול את תמיכתה של חברת הכנסת זועבי, ללא מתנגדים, ואני קובע כי הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 6) (הוספת מגבלה לעניין לימודים), התשע"ז–2017, התקבלה בקריאה ראשונה ותוחזר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/688); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 56) (היקף המשרה לצורך מימוש הזכות לשעת הורות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יעקב אשר, שיעלה להציג את החוק לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: יש הרבה דוברים?

יחיאל חיליק בר: יש, אבל רובם כמעט ככולם לא פה, אז איך שאת רוצה.

רויטל סויד: אין דוברים, נכון?

יחיאל חיליק בר: יש, אבל רובם כנראה לא פה.

יחיאל חיליק בר: מוותרים.

יחיאל חיליק בר: תכף נראה, אנחנו נקרא בשמותיהם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אדוני היושב-ראש, אני לא אנצל את עשר הדקות.

אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מציג לפניכם את הצעת חוק עבודת נשים (היקף המשרה לצורך מימוש הזכות לשעת הורות).

כידוע, אישה שחוזרת לעבודה לאחר חופשת לידה זכאית, אם היא עובדת במשרה מלאה, לשעת האכלה, שעת הנקה, כמו שזה נקרא, במשך ארבעה חודשים מיום חזרתה לעבודה.

מאחר שהחוק אינו מגדיר בצורה ברורה מה זה משרה מלאה, התיקון של הצעת החוק שאנחנו הגשנו אומר שגם מי שעובדת שמונה שעות – משמונה שעות ומעלה היא זכאית.

גם אם זה לא משרה מלאה, היא זכאית לאותה שעת האכלה כמו אלה שהן תשע שעות או לפי הנהוג במקום העבודה.

הצעת החוק הזאת בעצם נותנת אפשרות – יש הרבה מקצועות, במיוחד מקצועות הייטק וכו', שבהם נשים עובדות שמונה שעות, ועכשיו הן יהיו זכאיות.

כמובן, ההסדר המוצע יאפשר למספר רב יותר של עובדות לממש את הזכות לשעת הורות ולשהות עם ילדיהן בחודשים הראשונים לחייהם, וכך יש בו כדי להיטיב עם הילדים.

אלפי עובדות, בעזרת השם, ייהנו מהחוק הזה.

אני רוצה להודות למשרד האוצר ולמשרד הרווחה, שתמכו בזה, ולהודות לצוות הוועדה, ואנחנו נגיע, בעזרת השם בקרוב, עוד במושב הזה, לקריאה שנייה ושלישית.

אני מבקש מהכנסת לאשר.

תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

תשאל מי רוצה לדבר וזהו.

יחיאל חיליק בר: לא, אנחנו חייבים להקריא: טרכטנברג; נחמן שי; מרגלית; פריג'; סבטלובה; מיקי לוי; חאג' יחיא; גנאים; עליזה לביא; גליק; אבו מערוף – לא פה; זחאלקה; זועבי; רוזין – לא מדברת?

יחיאל חיליק בר: אייכלר; יוסי יונה; איציק שמולי; סלימאן; סעדי; נחמיאס ורבין; חיליק בר; בן ארי; רויטל סויד; כהן-פארן; שטרן; ברושי; השכל; טיבי; כהן; בהלול.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא רשום לי.

יחיאל חיליק בר: יעלה ויבוא החתן, אורן אסף חזן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

אורן אסף חזן: יש לך שנה לדבר ככה, כך אומרים.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני רוצה להתחיל דווקא מכבוד השר ולנצל את ההזדמנות שהוא כאן.

אורן אסף חזן: שמעתי בקשב רב את דבריך על כל הטלטלה שקיימת היום, כל עניין בתי-האבות.

אורן אסף חזן: ראיתי את הכאב גם בעיניך וגם בדבריך.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן כדי לסייע לך במלחמה בזוועה הזאת – וזו זוועה, כשמה כן היא.

אורן אסף חזן: גם שמעתי היום שאנחנו רוצים לקדם ולהתקדם עוד צעד בטיפול בפצועים סורים.

אורן אסף חזן: אני לא תוקף, חלילה, אותך, או פונה אליך, אני רק – –

יעקב ליצמן: – – –

אורן אסף חזן: ברור.

אורן אסף חזן: – – אני רק רוצה לבקש ממך בקשה, שלפני שאנחנו נטפל בפצועים סורים, אנחנו נטפל בפצועינו.

יעקב ליצמן: זו הטענה שלי כל הזמן.

אורן אסף חזן: עניי עירנו קודמים.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שיש מי שיושב בבית הזה ומעניינים אותו יותר הפצועים של האויבים שלנו.

אורן אסף חזן: ושלא תהיה פה אי-הבנה, אומרים: בנפול אויבך אל תשמח – אנחנו לא שמחים בנפול אף אחד.

אורן אסף חזן: אולי קצת שמחים, אבל המצוקות של החברה הישראלית שקיימות היום מצריכות אותנו – ואני אומר לך את זה מהלב, אנחנו כאן כדי לחזק אותך – אנחנו לא מאותה מפלגה, לא מאותה סיעה, ואולי גם לא רואים את רוב הדברים עין בעין, אבל בנושא הזה יש לך גב ותמיכה שלנו, כי כשאני אומר: "אל תשליכני לעת זקנה", אני לא מדבר רק על סבתא שלי, שתיבדל לחיים ארוכים, ושמי ייתן ובורא עולם יחזיר לה מחשבותיה, רוחה ונפשה – היא חולה באלצהיימר, היא לא בדיוק אתנו; או על הסבתא השנייה שלי, ששוכבת כבר קרוב לארבע שנים במוסד שיקומי, בקומה, וכשאני רואה ושומע את הדברים – אי-אפשר שלא לחשוב עליהן.

אורן אסף חזן: מה שיותר מטריד אותי זה שאנחנו מפספסים עובדה אחת קיימת: שמחר אלה יכולים להיות אנחנו.

אורן אסף חזן: כשאנחנו מסתכלים על זמן בעתיד, זה נראה כל כך רחוק; כשאנחנו מביטים לאחור, שנים נראות כמו רגעים בודדים, עשרות בשנים נראות כמו דקות, והרגע שבו אנחנו מגיעים לאותו גיל שלישי, לעת זיקנה, ויושבים ומסתכלים ימינה ושמאלה – מובן שאני מאחל לכולנו שנשב על ספסל בגינה ונזכה להגיד: חיינו חיים שלווים ומאושרים, אבל יש הרבה שלא עברו את זה ולא יעברו את זה, והם מוצאים את עצמם, דווקא ברגעים האחרונים של חייהם, לבד, וכולנו יודעים – לדבר זה לא מספיק.

אורן אסף חזן: אז אדוני השר, אני מהלב אומר:

אורן אסף חזן: שאף אחד לא ישבור אותך ואף אחד לא יכניע אותך; עניי עירנו קודמים, חולי ביתנו קודמים, אחינו ואחיותינו כאן, בישראל – שים לב, לא אמרתי רק היהודים – אזרחי מדינת ישראל, באשר הם, בטח ובטח לפני הגרועים שבאויבינו.

אורן אסף חזן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים, הדוברות – חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

יעל גרמן: תודה, אדוני היושב-ראש, נכבדי השר, חברי וחברותי, אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת יעקב אשר, זהו חוק נפלא, ואני רק מקווה שאחרי החוק שלך, שבאמת מיטיב עם אותן נשים שמקבלות שעת הנקה במסגרת החוק של ארבעה חודשים – אני רק מקווה שגם יעבירו את החוק שלי, שמדבר על כך שיש להרחיב את שעת ההנקה מעבר למה שקורה במגזר הציבורי.

אורן אסף חזן: רק שבסוף לא נמצא את עצמנו במצב שמעסיקים לא ירצו להעסיק נשים.

יעל גרמן: לא, היום המגזר הציבורי מחייב, או יותר נכון מאפשר, לנשים לצאת לשעת הנקה 12 חודשים, לא רק ארבעה חודשים, זאת אומרת, עד שנה לאחר הלידה, ומה שקורה זה שנשים שעובדות במגזר הפרטי נאלצות לעבוד את כל שמונה השעות שלהן, ואין להן שעה באמת להיות – ואני לא מדברת רק על נשים, כן?

יעל גרמן: זה גם הגברים, זאת שעת הורות, לדעתי – ואין להם הזמן להיות עם התינוק ולהקדיש לו.

יעל גרמן: אז אני מאוד מקווה שבעקבות החוק שלך יעבירו גם את החוק שלי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 56) (היקף המשרה לצורך מימוש הזכות לשעת הורות), של חבר הכנסת יעקב אשר, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

עיסאווי פריג': רואים אותך ב"ארץ נהדרת".

אורן אסף חזן: לא, אותי לא עושים כבר, נשמה.

אורן אסף חזן: אני כבר לא מעניין.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 42 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 56) (היקף המשרה לצורך מימוש הזכות לשעת הורות), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 18 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 56) התקבלה בקריאה ראשונה ותוחזר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, נראה לי שזה שיא חדש, שחברי כנסת – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו מוסיפים לפרוטוקול את חבר הכנסת מקלב, כתומך.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/690); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לחוק האחרון – לא, יש עוד אחד.

אורן אסף חזן: אם יש עוד אחד, תרשום אותי גם אליו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עם הצעת החוק האחרונה, של חבר הכנסת איל בן ראובן:

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק הענקת אותות לאזרחים במערכות ישראל, התשע"ז–2017.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אורן אסף חזן: איך אדוני מרגיש שח"כים רואים "ארץ נהדרת" – – –

יחיאל חיליק בר: אגב, אני רק אומר:

יחיאל חיליק בר: מי שרוצה לדבר – אני עוד דקה סוגר את רשימת הדוברים, אז חוץ מאורן אסף חזן, כמובן, רשומים – אף אחד, אז מי שרוצה להצטרף.

אורן אסף חזן: לא, יעל גרמן נרשמה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה אדוני, עד עשר דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברות הכנסת, חוק ההוקרה למשתתפים אזרחים במערכות ישראל נועד להכיר ולכבד את תרומתם של אזרחים שפועלים בשעת חירום למען ביטחון המדינה ותושביה ולבטא את ההערכה שהמדינה רוחשת להם, והחברה הישראלית.

איל בן ראובן: נחשפתי לראשונה לנושא בפגישה שהייתה לי עם בני משפחה של חללי עובדי רכבת ישראל שנהרגו במטח הקטיושות שירה ה"חיזבאללה" לעבר חיפה ב-16 ביולי 2006, והתוצאה הכואבת הייתה שמונה הרוגים ו-23 פצועים – עובדים שיצאו לעבודתם כדי לקיים ככל האפשר את פעילות המשק הישראלי תחת אש.

איל בן ראובן: המלחמה המודרנית הנוכחית, שבין צבא לארגוני טרור, הכניסה למעגל המלחמה הישיר רבים מאזרחי המדינה, והאש שהייתה מוכוונת בעבר, במלחמות העבר, בעיקר אל חיילי צה"ל, מופנית היום אל יותר ויותר אזרחים.

איל בן ראובן: התפתחות איום האש, בהיבט הטווח והדיוק, מכניסה יותר ויותר אזרחים למעגלי האש, שהולכים ומתרחבים ולצערי גם הופכים ליותר מדויקים ואפקטיביים.

איל בן ראובן: במקביל לכך יש חשיבות גדולה ביותר להמשך פעילות המשק, פעילות של מערכות חיוניות – ממשלתיות, רשויות, תשתיות, משטרה, בתי-חולים, מערכות הצלה ואחרות.

איל בן ראובן: המערכות האלה מופעלות על-ידי אזרחים, שחלקם מגויסים בצווי חירום, חלקם עובדים וחלקם מתנדבים.

איל בן ראובן: כולם עושים עבודתם ימים ולילות במטרה להתמודד עם האיום ולהמשיך את החיים בצורה הנכונה והטובה ביותר האפשרית.

איל בן ראובן: ראינו, הן ב-2006, בלבנון השנייה, והן ב"צוק איתן", ניסיונות אויב לפגוע במערך התשתיות האזרחיות של המדינה.

איל בן ראובן: מנגד ראינו דוגמאות יוצאות דופן של עזרה – אספקת מזון לקשישים – של מערכות חיוניות שפעלו כמעט ללא תקלות, וזה הודות לאנשים מגויסים, מתנדבים, שהפעילו אותן.

איל בן ראובן: אין לי ספק שעמידותה של ישראל בעת מלחמה היום מבוססת, לצד עוצמתם של צה"ל ומערכות הביטחון – ואני מתכוון לשב"כ, מוסד, משטרה, כבאות, מד"א – גם על היכולת האזרחית לתפעל את מערך התשתיות החיוניות המצויות בעורף, אשר תורמות יחד עם צה"ל להכרעת האויב.

איל בן ראובן: צורך זה, בהתאמה לאיום הגובר, רק ילך ויגבר.

איל בן ראובן: בעוד בצה"ל יש מערכת מוסדרת של חלוקת אותות ועיטורים לאחר המלחמות, שמבטאת כבוד והערכה למשתתפים במאמץ המלחמה, לא קיימת מערכת מקבילה כזאת למתן הוקרה לאזרחים שגויסו למערכה ולקחו בה חלק כאזרחים.

איל בן ראובן: הצעת החוק שלי נועדה לקיים הליך הוקרה והערכה לכלל מערכות הביטחון – כמו שאמרתי, לחיילים, לשוטרים, לכבאים, לאנשי מד"א, לאנשי בתי-החולים ולכלל האזרחים שהשתתפו באופן פעיל במערכה, בין אם עשו זאת כשירות ועבודה תחת צו בשעת חירום, בין אם כעבודה ובין אם כהתנדבות בארגון עזר או עבודה בארגונים אחרים.

איל בן ראובן: הכוונה היא שבסיומה של מלחמה, שר הביטחון – שהוא בעצם השר שמוביל את המערכה –יוביל וינחה, והשר הממונה יעניק אותות ותעודות מערכה לכל מי שגויס לשירות חירום עקב המערכה: לעובדים, למתנדבים בארגוני העזר ובארגונים נוספים, ובעצם לכל מי שפועל בחירום ואיננו חייל, לעובדי המשק שגיוסו לעבוד בצו, יעניק שר העבודה והרווחה; לשוטרים, לסוהרים ולכבאים יעניק השר לביטחון הפנים; למד"א ולארגוני חירום רפואיים אחרים יעניק שר הבריאות.

איל בן ראובן: על האותות ותעודות המערכה יהיו חתומים שר הביטחון והשר הממונה.

איל בן ראובן: אין ספק שראוי שנוקיר, נציין ונגביר את המוטיבציה בקרב האזרחים לתת יד, להשתתף, אם בצו ואם בהתנדבות, כדי להגיע לתוצאות מיטביות בסיומה של מערכה.

איל בן ראובן: אני רואה בהוקרה של כלל המשתתפים במערכה, בתרומתם של האזרחים שפעלו בשעת חירום, נדבך חשוב ביותר של ביטחוננו, ולכן אני מבקש מכם להצביע בעד הצעת החוק החשובה הזאת בקריאה ראשונה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, חדש לנו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, ידידי השר, כנסת נכבדה, קודם כול, עצוב לראות שיש יותר חברי כנסת שיושבים בפרסה ורואים "ארץ נהדרת" מאשר נמצאים במליאה, אבל טוב, נראה שיש דברים יותר חשובים בסדר העדיפויות, ומי אני שאטיף מוסר.

עיסאווי פריג': "גשם גשם מטפטף" היה שם.

אורן אסף חזן: אני לא יודע, לא ראינו גשם כבר מזמן, הארץ קצת יבשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני שמעתי את ראש הממשלה נתניהו אומר בימים האחרונים שהוא מציע הצעה חדשה: עזה תחילה.

אורן אסף חזן: אני חייב להגיד לכם שאני מסכים עם ראש הממשלה.

אורן אסף חזן: כששמעתי שראש הממשלה מספר לשרת החוץ באוסטרליה – –

עיסאווי פריג': חיליק, למה יש לו חמש דקות.

אורן אסף חזן: – – שהוא אומר לשרת החוץ באוסטרליה: תכניסו כוח בין-לאומי לעזה, שייאבק ויילחם בטרור, שימגר את הטרור, ואז נבחן את החלופות כלפי אותו בלוף של שתי מדינות לשני עמים – נרגעתי.

אורן אסף חזן: עיסאווי פריג', שכבר לא נשארו לו שערות על הראש, פחות רגוע.

אורן אסף חזן: כי גם חבר הכנסת פריג', שמאוד זוהר בימים האחרונים – אני לא יודע, אגב, אני מוחה פה על אפליה, מה פתאום השם שלו זוהר מכולנו?

אורן אסף חזן: זוהר – יש בהלול, למה גם הוא זוהר?

אורן אסף חזן: אני חוזר לעניין.

אורן אסף חזן: סוף-סוף אנחנו נוכיח לעולם כולו, עם מראה מול הפרצוף, שלא לומר מראה שחורה, את האמת: שלא אנחנו אלה שמחפשים ריב ומדון, שלא אנחנו שקמים וששים אלי קרב, כי אם הטרוריסטים, יימח שמם וייאבד זכרם, אלה שכל חייהם עסוקים בדבר אחד: להרוג, לאבד ולהשמיד את העם היהודי.

אורן אסף חזן: איך יכולים לדבר על שתי מדינות לשנים עמים, על מסירת שטחים?

אורן אסף חזן: כל פעם מנסים למצוא תירוצים – כאילו אנחנו מדברים על – תירוץ ביטחוני, תירוץ חברתי, תירוץ כלכלי – רק כי זו ארץ אבותינו.

אורן אסף חזן: מספיק יהיה לומר: זה שלנו, זה תמיד היה שלנו.

אורן אסף חזן: גם הגיס החמישי שיושב פה, בכנסת, חברי כנסת ברשימה הפלסטינית המשת"פית, טרוריסטים בפוטנציה, חלקם מחבלים בפועל – לצערי עוד מקבלים משכורת מהכנסת, נהג, עוזרים – שעושים חוכא ואטלולא מכולנו.

אורן אסף חזן: לצערי, ההתמודדות שלנו לא תמה.

אורן אסף חזן: הבמה – שאנחנו נותנים להם לעמוד פעם אחר פעם כאן ולהתריס נגד המדינה; לא מזמן ראינו את חלקם יורדים דרומה לאום-אלחיראן, מרימים ידיים על שוטרים, מעודדים מחבל לרצוח שוטר, מפעילים לחץ כל כך מטורף שהמדינה מתחילה להתבלבל ומפחדת להגיד: כן, הוא רוצח.

אורן אסף חזן: אני הייתי בעמונה.

אורן אסף חזן: בעמונה לא ראיתי אף אחד מניע את האוטו, לוחץ על דוושת הגז כאילו הייתה זו רגל של פיל, נוסע בפול-גז לתוך אסופה של שוטרים שבסך הכול באו לעשות את תפקידם, לשמור על החוק והסדר במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: רבותי, יהיה נכון שכולנו נתמוך בשני דברים: דבר ראשון, בכוח בין-לאומי שייכנס לעזה, אותה עזה שהם קיבלו אותה קרקע פורייה והפכו אותה לאדמה חרוכה של טרור – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש; ודבר שני, הצעת החוק של חברת הכנסת ורבין, שתגיע בקרוב למליאה, שמדברת על סיפוח מלא.

אורן אסף חזן: חברים, אני מתכוון להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

יחיאל חיליק בר: רק תסיים.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש מבקש ממני לסיים.

אורן אסף חזן: היינו פה, אני ואתה, באותו מעמד, בשעה קצת יותר מאוחרת, בדיוק לפני שנה.

אורן אסף חזן: אז חייכת במבוכה והתביישת להצטרף אלי.

אורן אסף חזן: אני מקווה שהיום הניצוץ היהודי שבלבך יגרום לך להצטרף אלי בשירת "מִשֶּ- מש- מש-" – –

יחיאל חיליק בר: אדוני, אני מזכיר לך שאסור לשיר במליאה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: – – "משנכנס אדר" – אדוני היושב-ראש, "משנכנס – –

יחיאל חיליק בר: אני מאחל לך אדר שמח ופורים שמח.

אורן אסף חזן: אל – רק תחייך לכל עם ישראל.

יחיאל חיליק בר: אמן ואמן.

אורן אסף חזן: – – "אדר, מרבין בשמחה".

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אנחנו שמחים אתך.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורן אסף חזן: בשורות טובות.

אורן אסף חזן: בשורות טובות, כבוד השר שטייניץ, שהצטרף אלינו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, בנימה רצינית – הגיע הזמן – –

יחיאל חיליק בר: בנימה מסיימת.

אורן אסף חזן: בזה אני מסיים – – הגיע הזמן שנפסיק לחשוב שמליאת הכנסת היא במה ותפאורה לכותרות בעיתונים, והגיע הזמן שנתחיל להפוך אותה למה שהיא באמת:

אורן אסף חזן: מה שמסמל יותר מכול את הריבונות של העם היהודי, ששב לארצו אחרי אלפיים שנה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצטרפים לברכות שלך לחודש אדר שמח.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הענקת אותו לאזרחים במערכות ישראל, התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 43 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הענקת אותו לאזרחים במערכות ישראל, התשע"ז–2017, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה – מזל טוב, איל – ומוחזרת לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום שלישי, ב' באדר תשע"ז, 28 בפברואר 2017, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הזאת נעולה.