ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 208, 2017-02-21 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ה בשבט תשע"ז, 21 בפברואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון מס' 3) (הבטחת תנאים הולמים למאבטחים), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, תפתח בבקשה את הנאומים.

ג'מאל זחאלקה: יום הולדת שמח.

יולי יואל אדלשטיין: המבין יבין.

אוסאמה סעדי: המבין יבין.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, תודה לכל מי ששלח והשתתף בסרט על יום-ההולדת שלי – גם לשר חיים כץ – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: – – גם לעליזה וגם לחברי מהרשימה המשותפת, ולחברתי רויטל סויד, תודה.

אוסאמה סעדי: אנחנו מציינים היום את יום העוני.

אוסאמה סעדי: יום העוני הוא יום חשוב, שצוין בכנסת בוועדות הכנסת.

אוסאמה סעדי: היום ניהלתי שתי ועדות, ועדת החוקה והוועדה לביקורת המדינה, ועסקנו בנושא הזה, של העוני.

אוסאמה סעדי: אם יש בשורה ביום הזה – וזה באמת משמח אותי, ואמרתי: זאת מתנת יום הולדת שלי, אדוני היושב-ראש – זה שהיינו היום בוועדה לפניות הציבור, שאולי חלק מחברי הכנסת חושבים שהיא ועדה לא מן החשובות, אבל אמר לי הרב חבר הכנסת אייכלר שכבוד הנשיא רובי ריבלין אמר שזאת הוועדה החשובה ביותר בכנסת.

אוסאמה סעדי: אז היום היה דיון – אני דיברתי בנאום הדקה אתמול על ביטול חובת התיאוריה והטסט לחייבים שהיו בהוצאה לפועל ורישיון הנהיגה שלהם הוגבל – בא מנהל אגף הרישוי לוועדה לפניות הציבור ובישר ששר התחבורה חתם על התקנה שמבטלת את תקנה 172, וכל החייבים שהיו עד עכשיו מעוכבים ומנועים מלקבל את רישיון הנהיגה שלהם יוכלו עכשיו לפנות למשרדי הרישוי ולקבל את רישיון הנהיגה שלהם.

אוסאמה סעדי: אז תודה רבה, ובאמת, זאת בשורה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

עודד פורר: תודה, אדוני, היום ציינו בכנסת את יום המאבק בעוני.

עודד פורר: בדיון שקיימנו היום בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות עלה הנושא של טיפולי שיניים.

עודד פורר: מי שלא יודע, מערכת הבריאות הפרידה את השיניים מגוף האדם, וכשאנחנו מגיעים לבית-חולים, חס וחלילה, עם איזושהי פציעה שיש בה גם פציעה בשיניים, יטפלו בכל הפציעות למעט אותה פציעת שיניים.

עודד פורר: גם היוזמה המבורכת של השר ליצמן למתן טיפולי שיניים חינם לילדים לא מתבצעת בפועל, בסופו של דבר, כי התקציב הזה הולך ישירות לקופות-החולים, פר-קפיטה, ולא מגיע למבוטחים.

עודד פורר: צריך להחזיר את השיניים לגוף האדם ולאפשר שכל מתרפא וכל מבוטח יוכל לקבל טיפולי שיניים במסגרת הביטוח שלו.

עודד פורר: בדיוק כמו שהוא הולך לרופא מקצועי אחר, אורתופד, רופא עור או רופא אחר במסגרת הביטוח שלו בקופה, הוא יוכל לעשות את זה גם עם רפואת השיניים, וכך גם התקציב שמיועד לטיפולי שיניים חינם לילדים יינתן להם באמת, על-ידי רופאי שיניים מקצועיים וטובים.

עודד פורר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה, אני מקריא מכתב, ואני מקווה לעשות את זה בדקה – מה זה להיות להט"ב בישראל 2017 – נאום בן דקה ששלח לי סער דבידוב: להיות להט"ב בישראל בשנת 2017 זה לקום כל בוקר בידיעה שברגע שתגיע לבית-הספר תצטרך להפעיל את המחסום הזה שמפתחים באוזניים, המחסום הזה שמונע ממך לשמוע את הזהות שלך משמשת אחרים בתור קללה.

חיים ילין: הלב שלך לא רוצה שתספוג את כל זה – בכל זאת זה כבר יותר מדי, פעם בחמש דקות: יא הומו, איזה קוקסינל – אתה לומד להתעלם, אתה מפתח מחסום, וזאת בדיוק הבעיה – שאנחנו מתעלמים מזה, כי בכל פעם שמישהו משתמש בזהויות שלנו כקללות, מישהו אחר נפגע מזה, ומישהו אחר שבדיוק הבין מהי בעצם הזהות שלו מתחיל לחשוב שיש משהו פסול בזהות שלו עצמו, כנראה יש סיבה לכך שכל חמש דקות מישהו משתמש בה בתור קללה, לא? לא.

חיים ילין: אין שום דבר פסול בלהיות הומו, לסבית או טרנס.

חיים ילין: אהבה זאת אהבה.

חיים ילין: להיות להט"ב בישראל בשנת 2017 זה קשה.

חיים ילין: אני פונה אליכם, חברי וחברות הכנסת, טפלו בקושי הזה בבקשה.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, אדוני השר, גברתי המזכירה והסגן, היום הסתיימה אחת הפרשיות שקרעו את החברה בישראל.

יהודה גליק: היום הזה ניתן גזר-הדין והגיע הזמן לאחות את הקרעים.

יהודה גליק: עלינו לומר ברורות: הצבא אינו של הימין ואינו של השמאל.

יהודה גליק: מערכת המשפט הצבאית אינה של השמאל ואינה של הימין.

יהודה גליק: אני גאה שאני חי במדינה דמוקרטית שלא מטאטאה מתחת לשטיח הרג אדם, ומצד שני יודעת לראות את הצדדים המקלים כשמדובר בחייל מצטיין שמעד פעם אחת והרג מחבל שבא כדי לרצוח.

יהודה גליק: מערכת המשפט הצבאית הביאה לנו כבוד והוציאה פסק-דין וגזר-דין מאוזנים מאוד.

יהודה גליק: אני מבקש לקרוא כמה מילים שכתבה היום העיתונאית סיון רהב מאיר: "מילה אחת – חבל.

יהודה גליק: כל מילה נוספת שנכתבת על אלאור אזריה פוגעת בנו, לא בו.

יהודה גליק: בנו.

יהודה גליק: לא רק הוא הפסיד במשפטו, אלא אנחנו.

יהודה גליק: הדיון בעניינו יצא מכל פרופורציה, משמאל ומימין.

יהודה גליק: נעשה סדר: זאת תקלה מקומית של חייל בשטח.

יהודה גליק: הפרשה הייתה צריכה להסתיים באותו שבוע שבו היא התחילה, בדין משמעתי ובענישה.

יהודה גליק: זה היה מספיק כדי להעביר מסר ברור שצה"ל אינו צבא שמתנהל כמו כנופיה.

יהודה גליק: אלאור אינו גיבור ואינו רוצח.

יהודה גליק: הוא טעה.

יהודה גליק: במקום זאת כולנו יחד היינו שותפים בלנפח את התקרית למשפט ארוך, מתוקשר ומיותר.

יהודה גליק: כעת הגיע הזמן – איך לא לפתוח את הפצע – מה יקרה בפעם הבאה שלוחם קרבי יתבלבל תוך כדי קרב במחבלים?

יהודה גליק: האם הוא יקבל גיבוי?

יהודה גליק: האם הוא יחוש שהוא יכול להודות בטעות, או ימציא גרסאות?

יהודה גליק: האם ייחסך מאתנו show משפטי עתיר מומחים ודוברים?

יהודה גליק: האם נצליח שלא להפוך אותו לסמל ולהעמיס על כתפיו את כל הדילמות של מדינת ישראל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

ג'מאל זחאלקה: היום הוא יום המאבק בעוני בכנסת, והגיע הזמן שייעשו דברים רציניים ואמיתיים, שלא יהיו רק הצהרות אלא שינוי אמיתי במצב.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו שמענו הרבה הצהרות ב-20 השנה האחרונות, בעשר השנים האחרונות, בעניין העוני.

ג'מאל זחאלקה: נאמר לנו שצמיחה תקטין את העוני, תקטין את האי-שוויון.

ג'מאל זחאלקה: הנה לנו, אף-על-פי שהייתה צמיחה משמעותית בעשר השנים האחרונות, צמצום במדדי האי-שוויון, לפי כל שיטה, לא היה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר המתאם בין אי-שוויון לבין צמיחה ממשיך להיות כזה שאין קשר ביניהם.

ג'מאל זחאלקה: הצמיחה לא מתועלת לצמצום אי-שוויון ולטיפול בעוני.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי, 50% ממנו מתחת לקו העוני.

ג'מאל זחאלקה: זאת זעקה לשמים.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להמשיך ככה.

ג'מאל זחאלקה: צריך שתהיה תוכנית ממשלתית רצינית לטפל בעוני.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מודיעים מעכשיו לא רק על תקציבי העברה שאנחנו דורשים, אלא – מקומות עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ציבור עובד, ורוצים לעבוד, תנו לנו עבודה כדי לצמצם את העוני.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להקריא את דבריו של עומר נחמני, יושב-ראש "גאווה כחול לבן":

יואל חסון: היום מציינת הכנסת את יום זכויות הלהט"ב זו הפעם השנייה ברציפות.

יואל חסון: בשנה החולפת לא השיגה הקואליציה דבר וחצי דבר עבור הקהילה הגאה.

יואל חסון: האלימות כלפי הקהילה מרקיעה שחקים, הצעות חוק הכרחיות לזכויות הקהילה נחסמות ומוכשלות כל שני וחמישי, חמש מהן נדחו על-ידי הממשלה רק לפני יומיים.

יואל חסון: אולם משלל המחדלים הקשורים בעניין זה, אני מעוניין לדבר על חדירתם של רבני הימין הקיצוני אל תוך צה"ל.

יואל חסון: במכינות הקדם-צבאיות, במקומם כרבנים ראשיים ואף מתוקף תפקידם הצה"לי, רבנים כגון הרב לוינשטיין, הרב קרים, הרב עמאר ועוד רבים אחרים, לצערנו, מכרסמים בלגיטימיות של מה שהיה פעם לב-לבו של הקונסנזוס הישראלי.

יואל חסון: הניסיון להדיר, להשפיל, להקטין ולבזות את חיילי וחיילות צה"ל הוא מהלך אנטי-ציוני ואנטי-ישראלי.

יואל חסון: מיותר לציין שבכירי השרים: בנט, ארדן, רגב וראש הממשלה, שממהרים לגנות כל איש רוח מטעם עצמו, לא רק מעלימים עין אלא גם נותנים לתופעה רוח גבית.

יואל חסון: אני פונה אליכם היום, חברי הכנסת: השאירו את צה"ל מחוץ לשיקולי הרווח הפוליטי.

יואל חסון: חדלו לממן את מסיתי הישיבות הקדם-צבאיות.

יואל חסון: דרשו לחקור את הרבנים המסיתים ולסלקם מעמדה ציבורית.

יואל חסון: אל תגידו שלא ידעתם ולא שמעתם.

יואל חסון: עזרו לנו להילחם בהסתה ובאלימות ולקדם שוויון אמיתי עבור כל חלקי החברה הישראלית.

יואל חסון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, היום הכנסת מציינת את יום המלחמה בעוני.

מיכאל מלכיאלי: העוני הוא לא רק עוני כלכלי, אלא גם עוני בדעת.

מיכאל מלכיאלי: הבוקר קמנו לפרסומים, שוב פרסומים, של אדם שנושא משרה בכירה במשרד החינוך, ומרשה לעצמו להתבטא: צריך לחנוק את החברה החרדית, את הציבור החרדי, בשביל לא לתת להם לגור בשכונות מעורבות, בשביל לא לתת להם לגור במקומות מסוימים, ולעשות הכול בשביל להילחם בדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: במכתב ההתנצלות שלו לפני כמה שעות הוא כותב:

מיכאל מלכיאלי: לא הבעתי את דעתי האישית, רק את התופעה, באתי להגדיר תמונת מצב.

מיכאל מלכיאלי: ואני אומר: עד מתי?

מיכאל מלכיאלי: לא ייתכן שאם דבר כזה – ברור שאם זה היה קורה לציבור הערבי, או לאנשים אתיופים, לעדה האתיופית, היו כולם יוצאים בחרב וכידון, ובצדק, ואומרים שצריכים להקים ועדה ולדון ולהילחם בתופעה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: כשזה עובר על הציבור החרדי זה עובר בשקט מוחלט.

מיכאל מלכיאלי: אני קורא כאן לכנסת להילחם בתופעה של ההסתה המתמדת על-ידי אנשים נושאי משרות בכירות בציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: במסגרת יום זכויות הקהילה הגאה בהחלט אירחנו פה יום מדהים ומעורר השראה.

רויטל סויד: אני רוצה לקרוא את דבריו של ארז בן לול, מתנדב בארגון חוש"ן: להיות להט"ב בישראל, זה תמיד דורש להצדיק חיבורים זהותיים שכאלה.

רויטל סויד: בתור הומו, זה לחשוב תמיד איך ישפטו את הגבריות ש"אין לך מספיק", בתוך אמבטיה של גבריויות מתפרצות.

רויטל סויד: כי פה אצלנו כולם "אחי", ו"מה המצב, יא גבר", וזה קשה, זה קשה שאתה מבין שאצלך זה לא עוד "מה המצב", זה התעסקות עוד מפעם, שנמשכת גם היום: להצדיק את מי שאתה.

רויטל סויד: וזה גם לא נגמר בזה.

רויטל סויד: בתור ישראלי יהודי דתי ליברלי, זה לעמוד למשפט תוכחה תמידי – על יהדותי הפלורליסטית, על הבקשה החצופה שלי להתפלל קצת אחרת, לשנות, להתאים, לעצב מחדש את האמונה והדתיות שלי.

רויטל סויד: להזכיר כל פעם, אבל כל פעם, שאלוקים הוא ללא מגדר, והאמונה והתורה היא לכולם, ולא להתכסות רק בפסוק מוויקרא, כעצת כמה מורי נבוכים.

רויטל סויד: אז ב-150 מילים, שבגימטרייה זה "קן" – תמיד אתה תוהה, האם זה הקן הבטוח שהיית רוצה לרבוץ בו?

רויטל סויד: האם הוא זמני, כמו כל קן, ותפקידו רק לספק הגנה ראשונית, או שמא זה קן לתמיד, קן מבטחים, להמראות קצרות או לטווחים ארוכים?

רויטל סויד: אני מקווה, ארז, שאתה וכולנו נקבל את התשובה על כך במהרה.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים היום בכנסת את יום העוני – יום המאבק בעוני – בדיונים רבים, ואני רוצה לדבר על ארבעה מהלכים שצריך לעשות; ראשית, מהלך בתחום התעסוקה.

דב חנין: אנחנו מדברים על עוני באוכלוסייה הערבית – זה קשור לעובדה שרוב הנשים הערביות עדיין לא עובדות, אף-על-פי שהן רוצות לעבוד.

דב חנין: זה קשור לאזורי תעסוקה קרובים ליישובים, זה קשור לפתיחת הזדמנויות לעבודה.

דב חנין: אבל זה לא מספיק, כי תמונת העוני בישראל מאוד מיוחדת; רוב האנשים העניים בישראל הם אנשים עובדים, אנשים שמגיעים בבוקר לעבודה, חוזרים בלילה להשכיב את הילדים, ועדיין נמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: לכן חייבים להעלות את השכר.

דב חנין: העלינו את שכר המינימום, זה חשוב, אבל זה לא מספיק.

דב חנין: צריך להעלות את השכר הנמוך בכלל, קודם כול, את השכר במערכת הציבוריות: השכר של עובדות סוציאליות, פסיכולוגיות, כל העובדות במערכת הציבורית.

דב חנין: מעבר לזה, צריך לטפל באלה שאינם יכולים לעבוד – בקשישים – הצעה להכפיל את קצבת הזיקנה נפלה פה בכנסת ברוב של 45 מול 45 – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: – – תיקו, בעצם.

דב חנין: צריך לטפל בנכים.

דב חנין: נכה הוא לא חצי בן-אדם.

דב חנין: יוזמתו של חבר הכנסת גילאון, שגם אנחנו הצטרפנו אליה, חשובה מאוד, וראוי לקדם אותה ולהשלים אותה, אם אפשר, עוד במושב הכנסת הנוכחי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

עליזה לביא: תודה אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, בג"ץ מוצא את עצמו שוב מעורב בסוגיה שהיינו אמורים, פה, בבית הזה, לתת לה מענה ופתרון.

עליזה לביא: הכשרות במדינת ישראל היא מונופול.

עליזה לביא: היא בידיים שלא באמת עוזרות לנו לאכול כשר, במדינה.

עליזה לביא: אנחנו אוכלים הרבה יותר יקר.

עליזה לביא: אנחנו מציינים פה היום את יום המאבק בעוני במדינת ישראל.

עליזה לביא: האוכל, המזון, במדינת ישראל, הרבה יותר יקר, בגלל מערכת כשרות שהיא מונופוליסטית, מסואבת, וכדאי וראוי היה שהבית הזה כולו יאפשר אלטרנטיבה ומענה ראוי ונכון.

עליזה לביא: יותר ויותר אנשים במדינת ישראל רוצים לאכול כשר.

עליזה לביא: לאכול כשר זה לא אומר שהאוכל צריך להיות בידיים של מי שרואים בזה עסק כלכלי עבור עצמם ועבור צאן מרעיתם.

עליזה לביא: אנחנו צריכים לאפשר תחרות בריאה.

עליזה לביא: עצם העובדה שיש פה ארבע הצעות חוק – לי יש הצעת חוק, לחברים בבית הזה יש הצעת חוק, והמשותף לכולנו – שאנחנו אנשים דתיים ושומרים כשרות.

עליזה לביא: ודווקא מהמקום הזה, שלנו, של הרגישות לצורך הזה – ההבנה שצריכה להיות פה מערכת מתוקנת ולא מסואבת, ולאפשר את התחרות הזאת, ודי, די, די לכל מה שקורה כאן.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שגם ברבנות הראשית שומעים את המחאה, את הצעקה ואת הכעס, וראוי שכאן, בבית הזה, נדע לשלב ידיים ולמצוא את המענה הראוי: כן כשר, ולא יקר.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעל גרמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, אני מברכת את כל הקהל הנכבד שבטח השתתף בשני הימים, גם ביום המאבק בעוני וגם ביום הקהילה הגאה.

יעל גרמן: אני רוצה לקרוא סיפור קצר, קטע ממה שכתבה נטע, מתנדבת בחוש"ן: "אני במקלחת, רוצה לבוא לשפשף לי את הגוף?

יעל גרמן: " עמדתי מאובנת וחיוורת בחדר ההלבשה, חושבת אם לצאת בריצה ולטרוק אחרי את הדלת ולעולם לא לחזור, חושבת על כך שהחלום שלי להיות מיילדת הולך ומתרחק מדי יום.

יעל גרמן: הייתי אחות חדשה במחלקת נשים ויולדות.

יעל גרמן: פרט לי, כל האחיות ותיקות וקבועות, נשים שעיסוקן העיקרי היה לגרום לאחיות הצעירות לברוח.

יעל גרמן: פחדתי מהן פחד מוות, חששתי שהן יגלו שאני לסבית.

יעל גרמן: הפחד הזה התממש אין-ספור פעמים, אבל הקשה מכולם הייתה כשנעלו מטופלת בחדר שלה ושאלו אותה בצורה מכוונת אם נגעתי בה, מה הקשר בינינו ואם תהיה מוכנה להתלונן עלי.

יעל גרמן: ההשפלה הזאת, לעמוד מול הממונות עלי בנוכחות הצוות, המטופלים ומשפחותיהם, כשאני ננזפת על כך, הייתה סוף העולם עבורי.

יעל גרמן: חודש שלם העברתי בבכי, חרדות, חוסר תיאבון, חוסר שינה ומצב רוח ירוד.

יעל גרמן: ובסוף, בסוף נאלצתי לוותר על החלום שלי להיות מיילדת, ולעבור מחלקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הכנסת ציינה היום את יום העוני, אבל זה לא חגיגה שנתית, ואסור שזה יהיה חגיגה שנתית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העוני צריך להיות מטופל, כי זה לא גזירה משמים, זה מדיניות וזה תוצאה של מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראיתי שהודלף מסמך שמדבר על הסיוע למשפחות עניות, שהסתכם ב-2016 ב-44 מיליון שקל, אבל הסכום הזה מחולק למיליון ו-300,000 אנשים עניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות של זה היא שלכל אדם עני מגיעים כ-34 שקל בשנה, ו-34 שקל בשנה לבן-אדם זה לעג לרש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עמותות שמסייעות, וזו עבודה מבורכת, אבל האחריות היא אחריות של המדינה, והאחריות היא אחריות של הממשלה, ולזה צריך להכין תוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית צריכה להיות ממשלתית, ואסור להגיע למצב שאנשים יגיעו לרעב, וגם אנשים עובדים יהיו עניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת צריכה להיות תוכנית רחבה, כוללת, שתהיה אפילו מדורגת, אבל להגיע למצב בתוך פרק זמן מוגדר, שמטפלים בעוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הנאום שלי כדי לברך על מינויו של מר שמואל אבואב למנכ"ל משרד החינוך.

מסעוד גנאים: אבוהב היה מנכ"ל משרד החינוך בעבר, היה מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, ועכשיו הוא היה גם בעמותת "אור ירוק", שהצילה חיי אדם.

מסעוד גנאים: אני חושב שמינויו הוא אתגר גדול, לו, כי בפניו הרבה אתגרים; האתגר הראשון זה העניין של הפערים והשסעים בחינוך בישראל, במיוחד בין החינוך הערבי לבין החינוך היהודי.

מסעוד גנאים: בפניו גם האתגר שדנו בו היום, הדוח של מבקר המדינה על חינוך לסובלנות ונגד גזענות.

מסעוד גנאים: הרבה כשלים במשרד החינוך, שלא לימדו ולא חינכו לחיים סובלניים ולקבלת האחר.

מסעוד גנאים: בפניו גם כל העניין של החינוך הערבי, אבטלה של מורים ומורות ערבים.

מסעוד גנאים: אני מאחל לו הצלחה, ושיצליח באמת לפתור את כל הבעיות שהזכרתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברה כנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת, ביום המיוחד לזכויות הקהילה הלהט"בית, להקריא מדבריו של אודי לדרגור, יו"ר עמותת "אבות גאים":

קארין אלהרר: אלפי משפחות להט"ביות הן מציאות במדינת ישראל, משפחות שבראשן עומד הורה אחד, או שניים, לפעמים אפילו שלושה או ארבעה, שאחד מהם או יותר – לסבית, הומו, ביסקסואל או טרנס.

קארין אלהרר: המשפחות האלה מתפקדות כמיטב יכולתן תחת מכבש הלחצים של המשפחה והקהילה שהן חיות בתוכה.

קארין אלהרר: אין שום צורך להוסיף התעללות ממסדית שיטתית ומכוונת בצורת אי-הכרה במציאות הקיימת בשטח.

קארין אלהרר: העובדה שבשנת 2017 מדינת ישראל עדיין לא מאפשרת לנו להתחתן עם בחירי לבנו, לאמץ ילדים בישראל ולהיעזר בהליכי פונדקאות המוסדרים בארץ יותר מ-20 שנים, ושמורה רק לאוכלוסייה מסוימת, היא תעודת עניות היסטורית לקברניטי המדינה ולבית-המחוקקים הזה.

קארין אלהרר: אם את או אתה עדיין חושבים שבאמצעות מניעת ההכרה הרשמית במה שכבר מזמן הפך למציאות בשטח אתם עושים שירות טוב למישהו, כדאי מאוד שתתעוררו; אתם פוגעים עכשיו לא רק בלהט"בים, אלא באלפי הילדים הרכים שגדלים בגני-הילדים ובבתי-הספר יחד עם ילדיכם.

קארין אלהרר: הפסיקו את זה עכשיו, והכירו באופן רשמי ומלא במשפחות הלהט"ביות על כל צורותיהן.

קארין אלהרר: אני כמובן מצטרפת לקריאה.

קארין אלהרר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, קודם כול, תודה.

אלעזר שטרן: ביום הלהט"ב רציתי לספר שסיימתי – קיימנו דיון בקהילה שאני גר בה אם לקבל להט"בים או לא לקבל, כשעוד הייתה ועדת קבלה, והלכתי לבית-כנסת אחר, שאני מתפלל בו לפעמים בגוש-דן – של אבא שלי – ואמרו לי שזה זוג הומואים.

אלעזר שטרן: שאלתי מישהו: הם עולים לתורה פה?

אלעזר שטרן: אז הוא אמר לי: בוודאי, אנחנו לא נכנסים לחדר המיטות של אף אחד.

אלעזר שטרן: ואני מציע גם לחברה הישראלית שלא להיכנס לחדר המיטות של אף אחד.

אלעזר שטרן: והדבר השני, אני לא יכול ביום כזה שלא להצטרף לקולות שכבר עלו פה – משפט אלאור עזריה.

אלעזר שטרן: בית-המשפט אמר את דברו.

אלעזר שטרן: הנזק שנגרם לאורך התהליך, בעיקר כתוצאה ממעורבות פוליטיקאים, היה נזק לצה"ל ולחברה הישראלית, ואני קורא לכל השרים וחברי הכנסת למשוך את ידם, לא לייעץ, לא לרמטכ"ל ולא לאלוף הפיקוד, ולתת למערכת הצבאית להמשיך לעשות את תפקידה על הצד הטוב ביותר, כפי שהיא עשתה אותו עד היום.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מיכל רוזין: תודה לך, אני בדרך כלל מדברת משם, אבל רציתי לפנות לחברי קהילת הלהט"ב המדהימים, שהגיעו לכאן היום בהמוניהם, אפשר לומר.

מיכל רוזין: קודם כול, תודה לכם שהגעתם והשתתפתם מ-9:00 בבוקר ועד עכשיו בדיונים מרתקים שהתקיימו פה, באמת, דיונים שעלו – אני חייבת לומר לך, יושב-ראש הכנסת – עלו קומה, מכיוון שבשנה שעברה היינו עסוקים באמת כל כך בהתרגשות מעצם העובדה שמתקיימים דיונים, והשנה יכולנו באמת לצלול לעומק ולקיים דיונים מעמיקים, רציניים, שמובילים גם לפתרונות, גם לעשייה.

מיכל רוזין: עוד יש לי נאום, אז אני רק אקריא פה, באמת, מדבריו של ביסקסואל, יליד 1997, מקריית-מלאכי.

מיכל רוזין: וכך הוא כותב: בכיתה ז' הבנתי שאני שונה, שאני ביסקסואל.

מיכל רוזין: שנתיים של ייסורים פנימיים עד שקיבלתי עצמי כביסקסואל והתחלתי את היציאה מהארון.

מיכל רוזין: בכיתה י' יצאתי מהארון מול ההורים שלי.

מיכל רוזין: בתגובה הם הצהירו: או המועדונים בתל-אביב, או הבית.

מיכל רוזין: חזרתי לארון.

מיכל רוזין: גדלתי בקריית-מלאכי.

מיכל רוזין: בתל-אביב לא היה מקום בשבילי, ובקהילה לא תמיד קיבלו אותי כביסקסואל.

מיכל רוזין: תמיד חלמתי שתהיה גאווה בפריפריה: בקריית-מלאכי, בדימונה, בקריית-גת ובקצרין.

מיכל רוזין: בועה תל-אביבית גאה היא לא הפתרון, אבל חינוך והסברה הם כן הפתרון.

מיכל רוזין: החסך בגאווה בפריפריה גוזר על אנשים ונשים כה רבים סבל, נידוי ולפעמים גם חיים.

מיכל רוזין: אני עברתי את זה, והיום אני שלם עם עצמי.

מיכל רוזין: כל כך הרבה אחרים – לא.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, תראה, אנחנו היום מציינים את יום המאבק בעוני, ששותפים לו כמה חברי כנסת, בהם כמובן חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר שבכנס המרכזי, באודיטוריום, דיברנו על קו העוני, והאם הוא באמת רלוונטי למדוד אם משפחה נמצאת באמת בקו העוני, האם לא ראוי לקחת מדדים נוספים, כמו למשל ויתורים מסוימים, ולמדוד אותם כצרכים שהיו אמורים להימדד?

אורלי לוי אבקסיס: אם 50% מאלה שמתחת לקו העוני מוותרים בעצם על שירות רפואי – ככה לפי המחקרים – אז, האם זה נכון?

אורלי לוי אבקסיס: אמר שר הרווחה באותו כנס:

אורלי לוי אבקסיס: האם שבעה השקלים שאולי יעלו את הבן-אדם ראסמית מעל קו העוני – האם הם יוציאו אותו מהעוני?

אורלי לוי אבקסיס: הצענו איזשהו קו עוני אלטרנטיבי שבא לבדוק באמת מה המצב של אותן משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה בהקשר הזה להקריא שיר שכתב רוני סומק, "על קו העוני": "כאילו אפשר למתוח קו ולומר: מתחתיו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: / הנה הלחם שבצבעי איפור זולים נהיה שחור, / והזיתים בצלחת קטנה / על מפת השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: / באוויר, עפו יונים במטס הצדעה / לצלילי הפעמון שביד מוכר הנפט בעגלה האדומה, / והיה גם קול הנחיתה של מגפי הגומי באדמה הבוצית.

אורלי לוי אבקסיס: / הייתי ילד, בבית שקראו לו צריף, / בשכונה שאמרו עליה מעברה.

אורלי לוי אבקסיס: / הקו היחיד שראיתי היה קו האופק, ומתחתיו הכול נראה / עוני.

אורלי לוי אבקסיס: " תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה, אחרונת הדוברים היום – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם אני הייתי כל היום עם הקהילה הגאה.

מירב בן ארי: גם ניהלתי דיונים, גם אני יושבת-ראש משותפת לשדולה, ואני מברכת את כל הקהל שנמצא כאן היום.

מירב בן ארי: אני אתייחס בנאום הארוך שלי יותר למה שהיה כאן, אבל גם אני רוצה להקריא – מדבריה של מיקי קילשטיין, אישה ביסקסואלית, מתנדבת בחוש"ן, באגודה, וממקימות הפורום הביסקסואלי: לגדול בשנות ה-80 בראשון-לציון ולהיות שונה מכל מי שסביבי, לא היה קל.

מירב בן ארי: קראתי בספרים וראיתי בקולנוע שיש עולם אחר – הקהילה הגאה.

מירב בן ארי: כאשר מצאתי קהילה גאה, מצאתי בעיקר זלזול ופקפוק בזהות המינית שלי.

מירב בן ארי: לאנשים הומואים ולסביות היה קשה לקבל את העובדה שאני ביסקסואלית, בדיוק כפי שהיה קשה לאנשים הטרוסקסואלים לקבל את העובדה שאני כזו.

מירב בן ארי: מכל כיוון – חברתי ומשפחתי – ניסו לגרום לי להתיישר, לבחור, להגיע להחלטה.

מירב בן ארי: אנשים סביבי סירבו לקבל את העובדה שאני נמשכת לאנשים ממגדרים שונים.

מירב בן ארי: כאב ההדרה ועלבון המחיקה של הזהות שלי עדיין מלווים אותי, גם בגיל 39.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה כך כי אנחנו עדיין רחוקים, כחברה וכקהילה גאה, מלקבל אותנו.

מירב בן ארי: אני פועלת כיום דרך ארגוני הקהילה במטרה לשנות זאת.

מירב בן ארי: הדרך עוד ארוכה וקשה, לצעוד בה בלי תמיכה, אבל אני עדיין צועדת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להצטרף ולברך את כל המגיעים וכל האורחים בשני הימים המיוחדים – היום לציון זכויות הקהילה הגאה והיום לציון המאבק בעוני.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר על המאבק בעוני; העוני, שהוא תולדה של המדיניות הכלכלית של – בואו נגיד – 20, 30, אולי 40 השנים האחרונות.

יעל כהן-פארן: אי-אפשר להתכחש לזה.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדינה הרבה פחות של רווחה, הרבה יותר רווחית, שדואגת הרבה פחות לנזקקים ולחלשים ביותר.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לספר איזשהו סיפור קצר, מדברים שעלו היום בוועדה לצדק חלוקתי ושוויון חברתי, בנושא של מעונות היום, ואנשים שמאבדים את עבודתם כשהם לא מסוגלים לשלוח את הילד שלהם למעון היום.

יעל כהן-פארן: זה סיפור קצר, אני מקווה שאספיק אותו.

יעל כהן-פארן: זה סיפור על מירי, שהיא אם חד-הורית לילדה בת שנתיים, שרשמה את בתה למעון יום כדי שהיא תוכל לצאת לעבודה, אבל בגלל כל הפרוצדורות והביורוקרטיות, רק אחרי ארבעה חודשים נקבעה לה דרגת סיוע, ובינתיים הצטבר לה חוב.

יעל כהן-פארן: ומכיוון שהיא התקשתה לסגור את החוב שנוצר, ובכל פעם היא החזירה רק סכומים קטנים – מה לעשות – החלו איומים בהוצאת הילדה מהמעון.

יעל כהן-פארן: האיומים הפכו לממשיים, וילדתה הוצאה פעמיים מהמעון, בכל פעם למשך כמה ימים, שבהם היא הפסידה, כמובן, את שכר העבודה – היא עבודה בעבודה שעתית, או יומית.

יעל כהן-פארן: מנהלת המעון אמרה למירי שעליה לגייס סכום כסף משמעותי כדי שהילדה תוכל לחזור למעון.

יעל כהן-פארן: היא גייסה מעט כסף מקרובים והסתייעה גם במחלקה לשירותים חברתיים.

יעל כהן-פארן: הילדה חזרה למעון, אך עדיין נותר מעט חוב.

יעל כהן-פארן: אחרי עוד חודש, בוקר אחד היא הגיעה עם הילדה למעון, יצאה אליהן אחת המטפלות ופשוט אמרה לה שהיא מצטערת, אבל היא לא יכולה להיכנס עד שהיא לא תסיים את החוב ותסדיר אותו.

יעל כהן-פארן: מירי חזרה לביתה עם ילדה מושפלת וכאובה, וגם היא הייתה מאוד מושפלת וכאובה, ובפעם הזאת היא גם פוטרה מעבודתה.

יעל כהן-פארן: הסיפור שלה הוא רק דוגמה אחת, שמשותפת להרבה מאוד משפחות, שלא מסוגלות לצאת מהמצוקה הכלכלית, בין השאר משום שהמערכת עולה עליהן ולא מאפשרת להן לצאת משם.

יעל כהן-פארן: אנחנו חייבים לשים לזה סוף.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר חיים כץ לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: השר ימסור את הודעת הממשלה על הפסקת כהונתו של ראש הממשלה בתפקיד שר התקשורת ועל מינוי ממלא-מקום לתפקיד שר התקשורת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה על ההודעה הזאת.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודיע בשם ממשלת ישראל על הפסקת כהונתו של ראש הממשלה בתפקיד שר התקשורת, ועל מינוי ממלא-מקומו, השר צחי הנגבי, לתקופה של שלושה חודשים.

חיים כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הקהילה הגאה

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום הקהילה הגאה – הצעות לסדר-היום מס' 5321, 5847, 6151, 6358, 6360 ו-6367.

יולי יואל אדלשטיין: במרוצת השנים עברה קהילה זו, ועברנו כולנו, כברת דרך עד למעמד המשמעותי שהיא זוכה לו כאן בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: היחס האישי והחברתי למי שנטיותיו האישיות שונות הוא אבן בוחן לא רעה ליחס שלנו כחברה מתוקנת אל פרטים וקבוצות בתוכנו, השונים מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שקבלת השונה והאחר, בכל מובן, היא עדיין משימה לא מובנת מאליה בחלקים רבים של הציבור הישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד ישראל נותנת לציבור הלהט"בי מקום של ממש במרחב הציבורי, במישור הפרטני הדברים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: אין זה סוד שחוגים שמרניים מסויגים מאורח החיים הלהט"בי, וזאת אפילו בלשון המעטה.

יולי יואל אדלשטיין: מותר ולגיטימי לשלול או לחלוק עמוקות על תפיסות או על אורח חיים אחר, אולם כבוד הזולת הוא הבסיס, שהרי "דרך ארץ קדמה לתורה".

יולי יואל אדלשטיין: בדין אנו מצפים מכל אחד לכבד את אורח חייו, דתו והנהגותיו של אדם, באשר הוא – חרדי, ערבי, בודהיסט, או בהאי.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל חרתה על דגלה, עוד בהכרזת העצמאות, לקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע ומין, ולהבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, חייב להיות קו גדול, חד וברור, בין מחלוקת ושלילה עקרונית, תפיסתית, של אורח חיים, לבין שלילת הלגיטימיות, עד כדי פסילה, ביזוי ושיסוי של האחר והשונה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו הרב, היה בקצה המחנה מי שחצה באופן מסוכן את הגבול הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הרצח של הנערה שירה בנקי, למרות – ואולי דווקא משום – העובדה שלא הייתה חברת הקהילה, אלא הגיעה למצעד הגאווה כדי להביע תמיכה, היה קו שבר כואב, שעליו להותיר את רישומו בחברה שלנו כתמרור אזהרה: אלימות, מכל סוג, היא מחוץ לסיפור, גם בהקשר למחלוקת ביחס לקהילה הגאה.

יולי יואל אדלשטיין: מותר לחלוק, אבל אסור לשלול ולבזות.

יולי יואל אדלשטיין: מותר להתווכח, אך אסור בשום אופן לגדף או להרים יד, כי במקום שבו נשלול את העדפותיו ואת אורח חייו של הזולת, יקיץ, חלילה, הקץ על החברה הישראלית הבריאה, המוסרית והסובלנית שאנחנו עמלים כל כך על טיפוחה.

יולי יואל אדלשטיין: יום הקהילה הגאה חייב להיות היום שבו נכניס את האלימות ואת הפלגנות עמוק עמוק לתוך הארון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין עכשיו את אלה שביוזמתם מתקיים הדיון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים תהיה חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות גברתי.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אז באמת אני רוצה להתחיל, עיסאווי פריג', חברי, עם השותפות שלי לשדולה – על היום המדהים הזה, יום זכויות הלהט"ב: חברת הכנסת יעל גרמן, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת שרן השכל, שיחד הרמנו את היום המדהים הזה, עם היועצים והיועצות.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שאומנם זו הפעם השנייה שאנחנו מקיימים את היום, ולכאורה, היינו אמורים ואמורות להתרגל, אבל זה בהחלט יום מרגש.

מיכל רוזין: ובאמת, מ-09:00, כשהגעתי, התחלתי לעבור מדיון לדיון לדיון, ובכל פעם הצטערתי שהייתי צריכה לצאת מדיון, כי רציתי להישאר, רציתי לשמוע, רציתי ללמוד.

מיכל רוזין: גם כמי שפועלת בתחום הזה כבר – לא נעים להגיד – עשרות שנים, רציתי להיות שם כדי לשמוע וללמוד, כי אני חושבת שהקהילה, קהילת הלהט"ב, גדלה ומתפתחת, ואפשר להגיד שזו כבר לא קהילת הלהט"ב, אלא קהילות הלהט"ב, כי אי-אפשר לצבוע אותן רק בצבע אחד, אלא – הצבעים רבים, באמת יש שם קהילות שונות ומעניינות.

מיכל רוזין: בשנה שעברה הכנס המרכזי, וגם הנושא המרכזי שנבחר, של קהילת הלהט"ב, היום השנתי והמצעד, היה בנושא טרנסג'נדרים.

מיכל רוזין: השנה הם בחרו בנושא של ביסקסואלים, ואנחנו בחרנו לעסוק בכך היום בכנס המרכזי.

מיכל רוזין: הנושא הזה, של ביסים וביסיות, כשהוא בא אלינו, גם אנחנו אמרנו: מה נדבר עליו?

מיכל רוזין: אנחנו לא מבינות בזה, אנחנו לא יודעות מספיק.

מיכל רוזין: התחלנו לחקור, התחלנו לאסוף חומר, והתחלנו ללמוד, ואני חושבת שהכינוס היום לימד אותנו עוד יותר ממה שידענו, ובאמת, למדנו.

מיכל רוזין: אתם יודעים בטח, שמסבירים לנו לא פעם שביסקסואלים הם הומואים שלא מוכנים לקבל את מי שהם, או לסביות – ביסקסואליות זה רק דרך ללסביות עוד לא לצאת לגמרי מהארון, ובכלל, כל המחיקה, הטשטוש של האמירה הזאת – ביסקסואלים, שזאת בעצם תופעה שלא קיימת, אלא חוסר החלטיות, חוסר הכרה עם עצמך וחוסר שלך להכיר במציאות – ולא כך הדבר.

מיכל רוזין: המשפטים האלה, שהם שומעים בקהילה, הביסים והביסיות, הם רק קצה הקרחון של המחיקה של התופעה של ביסקסואלים.

מיכל רוזין: ביסקסואלים הם ציבור שמחוק לא רק בקהילה הרחבה, אלא גם בתוך קהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: ומה שניסינו לעשות היום זה בעצם להרחיב עוד יותר את המנעד הזה של הקהילה, ולשמוע גם על קהילת הביסקסואליות.

מיכל רוזין: רק היום התפרסם מחקר בארצות-הברית שמראה שבמדינות שבהן אושרו נישואים של זוגות מאותו מין, האובדנות בקרב חברי הקהילה ירדה באופן משמעותי – וזה לא כי הם התחתנו; אני לא בטוחה שזה מציל מאובדנות.

מיכל רוזין: אבל מה שזה מלמד, זה מלמד שאתה מכיר בקהילה, אתה מכיר בזוגיות שלו, אתה מכיר באהבה שלו.

מיכל רוזין: האהבה האחרת שלו, אתה מכיר בה שהיא אהבה כמו כל אחד, ברגע הזה רמת האובדנות או הייאוש יורדת, ואני חושבת שאנחנו צריכים ללמוד מכך הרבה.

מיכל רוזין: אין הבנה חברתית לנטייה המינית שמבוססת על מנעד רחב של מחשבות, רגשות והתנסויות שיוצרות אותה.

מיכל רוזין: עבור הרבה אנשים, כמו שאמרתי, בקהילה ומחוץ לקהילה, העולם הזה הוא של שחור לבן.

מיכל רוזין: כמו שלאורך שנים חשבנו שיש רק גברים ונשים, ואחר כך למדנו שיש עוד מגדרים, גם בעניין הזה, של ביסקסואלים, אנחנו לומדים שזה לא רק הומו או לסבית, אלא גם ביסקסואלים.

מיכל רוזין: עכשיו, זאת השנה השנייה שאנחנו עומדים פה ומדברים, מעלים מודעות, אבל צריך לזכור גם שזו השנה השנייה שבה אנחנו מציינים את השנאה, אנחנו מציינים את ההסתה, ולצערי הרב, ההסתה הזאת בשנה האחרונה גברה.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לכם מעט מעט מהציטוטים הנוראים שהיו השנה.

מיכל רוזין: "בשביל זה המציאו את הסוטים – כדי שנלמד מה זה אומץ, מהאנשים הכי הזויים בעולם.

מיכל רוזין: חיים את הדבר הכי שפל ומסתובבים ברחובות ירושלים זקופי קומה.

מיכל רוזין: בשביל זה המציאו אותם, בשביל שנלמד מה זה גאווה; אם הזבל שבזבלים יכול ללכת גאה, קל וחומר הקודש שבקודשים".

מיכל רוזין: את זה אמר השנה רב בישראל.

מיכל רוזין: לא סתם רב – רב ומחנך, הרב יגאל לוינשטיין, ראש המכינה הקדם-צבאית בעלי.

מיכל רוזין: על דברים כאלה שר חינוך במדינה דמוקרטית היה צריך להעיף אותו, היה צריך לפטר אותו.

מיכל רוזין: "אם אפשר גם לתת ילד לשני גברים שחיים במשכב זכר, כשכל הבית מסריח ממה שהם מתעסקים כל היום, וכך מחנכים ילד" – את זה אמר רב בישראל, ולא סתם רב – מחנך ומנהיג, הרב צבי ישראל טאו, נשיא ישיבת "הר המור", מהאישים המשפיעים ביותר בזרם הדתי-לאומי, ועל דברים כאלה שרת המשפטים אינה חושבת שהיא צריכה לעלות על בריקדות ואינה מעמידה אותו לדין על הסתה.

מיכל רוזין: אבל הוא לא לבד, הרב טאו.

מיכל רוזין: ראינו רבנים רבים, כולל הרב הראשי לישראל, לצערי, שלמה עמר, הראשון לציון, שקרא קריאות קשות מאוד כלפי חברי קהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר שאנחנו צריכים להפסיק את ההסתה הזאת.

מיכל רוזין: צריכים להפסיק אותה, צריך לקרוא פה, מהבית הזה – שרים, חברי וחברות הכנסת.

מיכל רוזין: איננו חייבים להסכים על הכול; אנחנו חייבים להסכים ששנאה לאחר והסתה אינן מקובלות עלינו, ולהתאחד נגד זה.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ראשית, הערכה לכן, חברותי ראשות השדולה: מיכל, יעל, מירב, שרן, והרבה הערכה לפעילות ופעילי קהילות הלהט"ב, על – – –

אלי אלאלוף: אתה צריך להגיד פעמיים מירב.

דב חנין: מיכל, יעל, מירב, שרן – –

יולי יואל אדלשטיין: ומרב.

דב חנין: – – ומרב – אכן, אכן, מרב שתיים.

דב חנין: תודה – והרבה הערכה לכם, פעילות ופעילי קהילות הלהט"ב, על המאבקים והעשייה הרבה שלכם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, היום העשיר הזה בדיונים בוועדות הכנסת ובשדולה היה יום של מפגן כוח, וגם מפגן של אופטימיות.

דב חנין: היו כאן הרבה אנשים שהגיעו גם לספר על קשיים ומורכבויות, אבל גם לתאר מאבקים והישגים, וההישגים הם גדולים מאוד.

דב חנין: אני זוכר, אדוני היושב-ראש, ואני מניח שגם אתה זוכר: לפני תשע שנים אני הייתי חבר כנסת מאוד צעיר במשכן הזה, וכשהיה היום הזה בכנסת, כשרצינו לציין את היום הזה, הייתה לפעמים תחושה, כמעט הייתי אומר, על גבול אולי הפרובוקציה, חס וחלילה.

דב חנין: לא שמישהו מאתנו התכוון לעשות פרובוקציה, אלא האווירה סביב היום הייתה מאוד טעונה, והייתה אפילו, עד כמה שאני זוכר, היערכות של משמר הכנסת, כדי שלא יקרו כאן תקריות.

דב חנין: אני אומר את הדבר הזה כדי לציין את ההתקדמות הגדולה מאוד שהכנסת עשתה.

דב חנין: היום אנחנו קיימנו דיונים, הייתי אומר, כמעט בכל ועדות הכנסת, כולל בוועדות של הכנסת שבראשן עומדים חברי כנסת שהמפלגות שלהם לא מאוד מזוהות עם מאבקי קהילות הלהט"ב.

דב חנין: אבל הייתה פה התקדמות גדולה בצורת הדיון, צורת ההתייחסות והנכונות לשים את הדברים על השולחן בצורה מכבדת, בצורה שמאפשרת דיון, מאפשרת חשיבה ומאפשרת דיאלוג.

דב חנין: לכן, ההישגים הם אמיתיים.

דב חנין: ההישגים הם אמיתיים גם בכנסת וגם בעשייה ובחברה, ואנחנו רואים את ההתקדמות שקיימת.

דב חנין: ההישגים האלה לא צריכים להסתיר מעינינו את האתגרים הגדולים שעדיין ניצבים בפנינו, וניצבים בפנינו אתגרים גדולים.

דב חנין: אני ניצב כאן היום בתחושה של תסכול מסוים, כי, חברי וחברותי, אנחנו כולנו ניסינו לקדם לקראת היום הזה הצעות חוק, והבאנו אותן בפני ועדת השרים לענייני חקיקה – הצעות חוק שנועדו להפוך את היום הזה לא רק ליום של דיבורים יפים, אלא ליום של מעשים נכונים.

דב חנין: בכנסת הקודמת, אדוני היושב-ראש, הייתה לי הזכות להעביר את הצעת החוק שאוסרת הפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית במערכת החינוך.

דב חנין: זו הצעת חוק חשובה, והשינוי שהיא עושה במערכת החינוך הוא משמעותי וגדול.

דב חנין: הפעם ניסיתי להתקדם בתחום שנראה לי הרבה יותר פשוט; אנחנו כולנו מכירים את המורכבויות ואת הזרמים במערכת החינוך, ולכן העברת החוק הקודם הייתה כל כך קשה.

דב חנין: הפעם ניסינו לקדם הצעת חוק שתגדיר איסור הפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית באוניברסיטאות ובמכללות.

דב חנין: זה נראה יותר פשוט.

דב חנין: למרבה הצער, ועדת השרים לענייני חקיקה בלמה את ההצעה הזאת, וגם הצעות אחרות, כמו הצעה לגמרי מתבקשת של פעולה נחרצת נגד פשעי שנאה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש הזכיר את רצח שירה בנקי, ואנחנו צריכים מנגנונים נגד פשעי שנאה כאלה, וגם מנגנונים שיכירו בקורבנות של פשעי השנאה האלה.

דב חנין: אז יש לנו אתגרים גדולים.

דב חנין: אבל ביום הזה אני רוצה לסיים דווקא באמירה יותר אופטימית: יש לנו מרחבים משמעותיים של חופש וחירות, בחברה הישראלית, שאנחנו השגנו.

דב חנין: יש ערים ומרחבים שבהם האווירה היא יותר חופשית, יותר פתוחה.

דב חנין: גם בערים האלה יש מה לעשות ויש מה לתקן ולשפר, בהחלט, אבל הדבר הכי חשוב, כשאנחנו חושבים על מרחבי החירות שקיימים אצלנו, זה לזכור ששום מקום איננו בועה.

דב חנין: אני בישיבת השדולה הזכרתי את שירו היפה של ג'ון דאן מ-1624, No Man Is an Island: שום אדם איננו אי, כולנו חלק מהיבשת.

דב חנין: כולנו חלק מהיבשת, ולכן, כשקורה משהו ביבשת, הוא רלוונטי לחיים שלנו, הוא קורה גם לנו – הוא קורה גם לנו.

דב חנין: והשיר היפה הזה מסתיים במשפט: לעולם אל תשאל למי צלצלו הפעמונים – הם מצלצלים לך.

דב חנין: אז – הפעמונים של השנאה ושל ההסתה ושל הפגיעה בקבוצות מיעוט ושל הפגיעה בשונה והאחר, חברותי וחברי חברי הכנסת, תמיד מצלצלים לנו.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, גם אני כמו חברותי לשדולה הייתי חלק בלתי נפרד מהיום הזה, של הקהילה הגאה, בכנסת.

מירב בן ארי: אני רוצה קודם כול להודות לחברות שלי לשדולה, לחברות הכנסת שרן השכל, יעל גרמן, מרב מיכאלי ומיכל רוזין, באמת, על השדולה החשובה הזאת.

מירב בן ארי: אני דווקא מהצד של הקואליציה, ואני רוצה לדבר אולי קצת על משהו אופטימי קצת יותר.

מירב בן ארי: שמעתי גם את הנאומים של דב חנין, שייאמר לזכותו שליווה אותנו כל היום ביום הזה.

מירב בן ארי: משהו קצת טוב.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר, וקודם כול להגיד לך תודה, אדוני, יושב-ראש הכנסת.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך שההתנהלות פה היא לא ברור מאליה, וגם חבר הכנסת חנין התייחס לזה, אבל באמת, שכל הכנסת, קרוב לעשר ועדות היום ניהלו דיון בנושא של הקהילה הגאה – זה לא דבר ברור מאליו.

מירב בן ארי: היינו בפרלמנטים בעולם, ראינו: אין דיונים כאלה.

מירב בן ארי: היום אמרה יושבת-ראש האגודה של הלהט"ב, שאפילו הדיון שקיימנו בשדולה זה דיון שאף פעם לא היה, וזה נראה לנו מובן מאליו.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שאני הייתי בפרלמנט בברלין, ודיברתי שם עם חבר פרלמנט שעוסק ב-LGBT, כל מה שקשור לזכויות של הקהילה, והוא אמר לי: מירב, אנחנו רחוקים מכם.

מירב בן ארי: וכשבאתי וסיפרתי את זה פה, צחקו עלי, אמרו לי: מה פתאום, זה לא נכון.

מירב בן ארי: אמרתי להם: אתם לא מבינים כמה שהפרלמנט הישראלי הרבה יותר ליברלי ממה שחושבים עליו.

מירב בן ארי: ובעניין הזה אני רוצה גם להגיד לך משהו אישי; שאחרי שעשיתי את התהליך ופרסמתי על ההיריון שלי, התראיינתי לכתבים זרים, והדבר הראשון ששאלו אותי הכתבים היה: איך קיבלו את זה בכנסת, את העובדה הזאת, שלא עשית במשפחה רגילה?

מירב בן ארי: ואמרתי להם: אתם לא מאמינים כמה התקשרו אלי, חרדים וחברי כנסת ערבים, וכמובן חברות הכנסת וחברי הכנסת מהמפלגות האחרות, וכל הזמן אמרתי להם משפט אחד, אדוני היושב-ראש, אמרתי להם: הכנסת שלנו היא הרבה יותר ליברלית ממה שחושבים עליה, וחברי הכנסת שלנו הם הרבה יותר ליברלים.

מירב בן ארי: אולי אנחנו נתפסים כעוד מדינה במזרח התיכון, אבל אנחנו רחוקים משם קילומטרים, רחוקים גם באג'נדה – בכלל, כלכלית – אבל גם באג'נדה חברתית.

מירב בן ארי: ואני אומרת לך, התראיינתי לגרמניה, לאנגליה, לכתבים זרים מכל העולם, ופשוט הייתי גאה להיות חלק מהפרלמנט הזה.

מירב בן ארי: ואני רוצה גם לומר: אני יודעת שמחר יהיה פה יום קשה, ואני יודעת שמחר יעלו הצעות חוק, ואני אהיה במקום מאוד קשה, כי אני גם חברה בשדולה, וגם קשה לי להיות במקום שמדיר, אבל אני כן רוצה להגיד את הדברים הטובים שעשינו בשנה וחצי, אם זה ברווחה – באמת, גם שר הרווחה פה: גם להקים הוסטל, גם להקים shelter לקהילה הגאה, לצעירים שברחו מהבית.

מירב בן ארי: חשוב לומר שבחינוך היום נפתחה תקנה, ובפעם ראשונה אחרי שנים – אחרי שנים – בתי-ספר יוכלו להזמין ארגונים גאים, והם יקבלו כסף, ולא יעשו את זה בהתנדבות.

מירב בן ארי: זה כסף ששמנו, ייעודי, באמצעות, באמת, שר האוצר, שצריך להגיד לו מילה טובה על 10 מיליון שקל לטובת הקהילה בבסיס התקציב, כך שגם אם לא נהיה, תמיד יהיה מי שימשיך.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר: גם בבריאות – יש לנו עוד דרך, אבל התחלנו.

מירב בן ארי: ישבה היום שרת הבריאות לשעבר, שמעה.

מירב בן ארי: אנחנו עדיין נעקוב, אבל התחלנו כאן תהליך ש – שוב, לא היה.

מירב בן ארי: וכמובן, הליווי של הארגונים ושל האגודה.

מירב בן ארי: אי-אפשר שלא לפרגן ולומר מילה טובה.

מירב בן ארי: אנחנו שומעים המון על הסתה ודברים נגד הקהילה הגאה, אבל אנחנו באמת באמת עושים, גם בתוך הקואליציה וגם בוועדות.

מירב בן ארי: ואני רוצה גם להגיד תודה ליושבי-ראש הוועדה: חברי חבר הכנסת אלאלוף, שתמיד נותן בי אמון ונותן לי לנהל, וגם חברי חבר הכנסת מרגי.

מירב בן ארי: אני זוכרת שבשנה שעברה אמרו לי: מה, למה הוא לא יכול לנהל בעצמו?

מירב בן ארי: אז אמרתי: מעבר לעובדה שאני מנהלת הרבה ועדות גם בלי קשר ללהט"ב, אני חושבת בהחלט שהנושא הזה, של לבוא ולהתגייס ולהגיד: אני רוצה להעלות את הקהילה הגאה על סדר-היום של הוועדה שלי, זה בעיני לא פחות חשוב, וחשוב לפרגן גם להם.

מירב בן ארי: ומילה אחרונה לסיום היום הזה.

מירב בן ארי: היה יום מדהים, יום חשוב.

מירב בן ארי: יש לנו עוד צעדים ארוכים בדרך, אבל אנחנו שם.

מירב בן ארי: גם מהקואליציה – למרות מה שחושבים, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, נכבדי השר, חברי וחברותי, אני רוצה קודם כול לומר תודה לך, אדוני היושב-ראש, שאפשרת את היום הזה.

יעל גרמן: אני יודעת שהפתיעו – ההמונים שהגיעו הפתיעו, ואני יודעת שזה גרם להרבה מאוד מבוכה ובעיות לוגיסטיות, אבל אני מלאת הערכה, קודם כול לרצון הטוב, ושנית ל-איך באמת הסתדרו כל עובדי המשכן הזה, כמובן בראשותך ובראשות המנכ"ל.

יעל גרמן: ותודה מיוחדת ליוסי, קצין הכנסת, שפשוט לא רק עושה עבודה טובה, הוא עושה את העבודה עם הלב.

יעל גרמן: אז אני מתחילה בכך, וגם אני רוצה להמשיך ולומר תודה לחברתי מירב בן ארי – – –

מירב בן ארי: אני פה.

יעל גרמן: את כאן?

יעל גרמן: למירב בן ארי במיוחד, כן.

יעל גרמן: גם, כמובן, למרב מיכאלי ולמיכל רוזין ולשרן השכל, אבל אני רוצה לומר תודה מיוחדת למירב בן ארי, שבאמת לקחה את כל הנושא הזה, ובשנתיים האחרונות המשיכה, אני רוצה לומר, לקחה מקל והמשיכה אתו, ובאמת האירה את הדרך לכולנו.

יעל גרמן: ואחרי שאמרתי את המילים היפות האלה, והודיתי, ואני מלאת הערכה, אני רוצה לומר לכם שאני עומדת כאן בעצב רב.

יעל גרמן: בעצב רב, מפני שיש סתירה בלתי רגילה בין, באמת, הנכונות של הבית הזה להעביר חוקים להט"ביים, בין הרצון של הבית הזה להביא לכך שיהיה שוויון זכויות אמיתי בהרבה מאוד תחומים, לבין ההצבעה בפועל.

יעל גרמן: אמרה מירב בצדק, אנחנו מחר נהיה כאן, וחוק אחרי חוק, שיש לו רוב – קודם כול בציבור, ושנית בכנסת – חוק אחרי חוק, יצביעו נגדו.

יעל גרמן: אנחנו מחר נביא את חוק ברית הזוגיות.

יעל גרמן: ברית הזוגיות, שלמעשה מעבר לזה שהיא אומרת שכל אדם יכול לבחור את בן-זוגו ויכול לבחור את הדרך שבה הוא רוצה לכרות אתו את ברית הזוגיות, או אם תרצו – נישואים – מעבר לזה, זה חוק שמאפשר לשני גברים להקים משפחה, להתחתן, להינשא.

יעל גרמן: גם לשתי נשים.

יעל גרמן: זה חוק כל כך צודק, זה חוק כל כך נכון, והוא לא יעבור.

יעל גרמן: ומחר יבואו החוקים שדב סיפר עליהם.

יעל גרמן: ונוסף עליהם יבוא גם חוק שבו אני מבקשת פשוט להוסיף – בחוק שכבר יש לנו כבר, על איסור קריאות גזעניות במגרשי הכדורגל – להוסיף גם את הקריאות הלהט"ביות.

יעל גרמן: שאם מישהו קורא קריאה נגד הלהט"בים, מעליב אותם או פוגע בהם, זה ייחשב גזענות.

יעל גרמן: הרי אין בזה לא דת ולא מדינה, אין בזה לא ימין ולא שמאל, ובכל זאת, הכנסת מחר תצביע נגד החוקים האלה.

יעל גרמן: ומה יוצא?

יעל גרמן: יוצא שאנחנו נושאים באמת את הקהילה על ראש שמחתנו, כולם מהללים ומדברים, כולם מבינים שהם צריכים שוויון זכויות, אבל הקהילה הגאה היא קהילה שמופלית על-פי חוק.

יעל גרמן: ואנחנו מדברים על מדינה דמוקרטית, שבה צריך להיות שוויון בפני החוק, כולם צריכים להיות שווים בפני החוק.

יעל גרמן: אבל בואו נראה: בנישואים – הם לא שווים.

יעל גרמן: פונדקאות – זכות שהוכרה כזכות יסוד על-ידי השופט ג'ובראן, שאמר שהזכות להיות הורה היא זכות יסוד, שמגיעה לכל אחד.

יעל גרמן: אבל הנה, בחוק הפונדקאות משנת 96' הזכות הזאת מוענקת לגבר ואישה; היא לא מוענקת לאישה ואישה, והיא לא מוענקת לגבר וגבר, ומדוע?

יעל גרמן: אפילו הזכות לאמץ ילדים – גם בתחום האימוץ מפלים את הקהילה הגאה.

יעל גרמן: אז מה זה שווה שאנחנו יושבים ואנחנו אומרים שמגיע להם, ומה זה שווה שאנחנו אומרים שאנחנו רוצים שוויון זכויות, ומה זה שווה שבאמת, כאשר עושים את כל הסקרים, הציבור אומר: כן, ואם אנחנו נעשה פה סקר בקרב כל חברי הכנסת, גם הם יאמרו: כן, אבל בפועל הבית הזה מצביע נגד?

יעל גרמן: אז מה אנחנו צריכים לעשות כדי שהבית הזה יצביע בהתאם למצפונו ואמונתו, ולא בהתאם להסכמים קואליציוניים שמאלצים את כל הבית, או יותר נכון את חברי הקואליציה, להצביע בניגוד למצפונם?

יעל גרמן: אז לאחר שהודיתי לכולם, ולאחר שעברנו יום מרגש בצורה בלתי רגילה, באמת יום מאלף, מעשיר, שגם השאיר לי המון כוח להמשיך הלאה ולהמשיך למען הקהילה – –

נחמן שי: נכון.

יעל גרמן: – – לאחר שאמרתי כל זאת, אני כל כך עצובה שזו קהילה שעדיין מופלית, ועדיין לא שווה בפני החוק במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, יום חג, שנה שנייה ברציפות שבאדיבותך אנחנו מציינות ומציינים את יום זכויות הקהילה הגאה.

מרב מיכאלי: השנה הייתה ישיבה בוועדת החוץ והביטחון.

מרב מיכאלי: ניהל אותה חבר הכנסת אמיר אוחנה, ופתחנו אותה – פתח אותה אמיר – בכבוד שהוא עשה לחבר הכנסת לשעבר, פרופסור עוזי אבן.

מרב מיכאלי: עוזי אבן סיפר איך בשנת 1993, למעשה בפברואר 1993, הוא הגיע לכנסת להשתתף בדיון ראשון מסוגו על סוגיית הלהט"ב, הקהילה, ההומואים והלסביות, שקיימה חברת הכנסת יעל דיין – שצריך להגיד שלדעתי היא הייתה ראשונת חברי הכנסת ששמה את הנושא הזה ככה על סדר-היום של הכנסת.

מרב מיכאלי: בדיון ההוא הוא סיפר על התלאות, הייסורים והסבל שהיו מנת חלקו בצה"ל – שאז צה"ל עדיין באופן פורמלי לא קיבל הומואים ולסביות – ומול מערכת הביטחון ומול הצבא.

מרב מיכאלי: הוא באמת עבר ייסורים לא מבוטלים.

מרב מיכאלי: כשהוא יצא מהדיון, סיפר פרופסור עוזי אבן, ניגש אליו איתן הבר, שהיה אז ראש לשכתו של ראש הממשלה יצחק רבין המנוח, ואמר לו: אני דיברתי עליך עם ראש הממשלה, ואנחנו רוצים להחזיר אותך לצבא, לתקן את העוול.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה קצין, נכון?

מרב מיכאלי: כן, הוא היה סגן-אלוף.

אלי אלאלוף: – – –

מרב מיכאלי: ואמר לו עוזי אבן:

מרב מיכאלי: אני לא רוצה לחזור לצבא, אני רוצה לשנות את החוק.

מרב מיכאלי: הלך הבר לרבין ואמר לו: הוא לא רוצה לחזור לצבא, הוא רוצה לשנות את החוק.

מרב מיכאלי: הוא רוצה שאחרות ואחרים לא יצטרכו לעבור את מה שהוא עבר.

מרב מיכאלי: אמר לו רבין, כך לפי סיפורו של עוזי אבן:

מרב מיכאלי: מה צריך לעשות בשביל לשנות את החוק?

מרב מיכאלי: והוא אמר: אתה יודע, נקים ועדה, ו-sure enough, קמה ועדה, אבל בתוך שלושה חודשים שונו הפקודות בצה"ל באופן כזה שהיום צה"ל מדורג במקום העשירי – –

אמיר אוחנה: התשיעי.

מרב מיכאלי: – – התשיעי, סליחה, מהצבאות שהכי מכילים, והכי מקבלים, והכי שוויוניים לקהילת הלהט"ב, הלהטב"ק, מכל הצבאות בעולם, שזאת תעודת כבוד, באמת, לכל דבר ועניין.

מרב מיכאלי: ואמר חברי אמיר אוחנה בדיון, בצדק: יש מצב שהמצב בצה"ל עוד טוב בהרבה ממה שהוא בחברה הישראלית ככלל.

מרב מיכאלי: ואני אומרת: אכן, יש מצב, ואני רק מחזיקה אצבעות שזה יישאר המצב, משום שאני אומרת לעצמי, ולכן ולכם, חברותי וחברי, בדיוק בהמשך לדיון שהעלו כאן כל אלה שעלו לפני, על החקיקה שסביר להניח שלא תעבור מחר במליאת הכנסת, שעניינה להשיג שוויון פורמלי להומואים, לסביות, טרנסים, קווירים, מה שלא יהיה – בדיוק בהמשך לזה אני אומרת: מזל, איזה מזל, שיצחק רבין דחף ואפשר לשנות את פקודות הצבא אז, ב-93', משום שהיום לא היינו יכולות ויכולים להעביר שינוי כזה.

מרב מיכאלי: בצבא של היום, שבו רבנים, כוחות רבניים באמת רבי עוצמה, א.

מרב מיכאלי: מרשים לעצמם לקרוא לחברי וחברות הקהילה "סוטים" וכינויים אחרים; מיכל רוזין, חברתי פה, חזרה על חלקם, אני פחות נהנית לחזור עליהם, אבל מעבר לזה, גם דורשים, ולפעמים אף מקבלים, אזורים סטריליים מנשים.

מרב מיכאלי: בצבא כזה לא היה אפשר להעביר היום פקודה של שוויון להומואים ולסביות.

מרב מיכאלי: צבא שנאלץ להיכנע לדרישות של רבנים ומוציא את פקודת השירות הראוי, המשולב, המשותף, מה השילוב הראוי או מה שזה לא יהיה – תסלחו לי, אבל זה לא באמת חשוב, כי זאת פקודה שיוצרת אי-שוויון אקטיבי לנשים – בצבא הזה לא יכולנו היום להעביר שוויון לבני ובנות הקהילה, בדיוק כפי שאנחנו לא יכולות להעביר שוויון פורמלי לבנות ולבני הקהילה בבית הזה.

מרב מיכאלי: ועל זה אני רוצה להגיד, לסיום, חברות וחברים – וחבל, כמובן, חברי החרדים והאורתודוקסים לא נמצאים כאן בשביל להגיד: באמת, ממה נפשך?

מרב מיכאלי: האם עוד לא הבנו שאיברי הרבייה שנולדת או נולדתָ אתם ומי שאתה נמשך או את נמשכת אליו לא מגדירים אותךָ או אותךְ כאדם?

מרב מיכאלי: האם לא הבנו שזה לא מונע מאף אחד ואף אחת מאתנו זכויות אזרח בסיסיות?

מרב מיכאלי: כי עד שלא נגיע לשם, לא נהיה חברה דמוקרטית מתוקנת, וגם לא יהודית באמת.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, קודם כול, באמת צריך להתחיל בתודות למי שהוביל את המהלך הזה כבר בשנה שעברה והמשיך אותו היום.

אורן אסף חזן: עצוב לומר שלקח כל כך הרבה זמן עד שהיה באמת מי שהרים את המושכות.

אורן אסף חזן: עוד יותר עצוב לומר שדווקא בישראל של 2017, אחרי כל כך הרבה שנים, אנחנו עדיין מנסים לתת מענה או התייחסות כזאת או אחרת לכאלה שלא מבינים שהקהילה הגאה היא לא קהילה, היא חלק בלתי נפרד מאתנו.

אורן אסף חזן: אני חושב שעצם הכותרת היא משגה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו נפנים שכולנו בני-אדם שווים בני שווים, כל אחד בדרכו, בחייו, בעמדותיו, בנטיותיו, בדתו.

אורן אסף חזן: אני חושב שהגיע הזמן שנפסיק לתת במה לרוע ושנאה, שמגיעים לפעמים ממקום של בורות, לפעמים ממקור של תמימות ולפעמים פשוט ממקור של באמת רוע ושנאה, פשוטם כמשמעם.

אורן אסף חזן: בסופו של תהליך, אני זוכר את עצמי, גם בתור ילד קטן, וגם לאורך כל החיים, כשאנחנו מסתכלים על אנשים שהם קצת שונים מאתנו – אגב, זה לא משנה בכלל אם השוני באמת מגיע כהגדרה, כהבנה מינית או כמגבלה כזאת או אחרת – שום חוק בעולם לא יכול לתקן את קו המחשבה של אדם.

אורן אסף חזן: אני חושב שיותר נכון מלרוץ ולמהר – אין ספק שכבודם של החוקים האלה במקומם, ואנחנו צועדים צעדים גדולים, באמת, לקראת שוויון אמיתי.

אורן אסף חזן: יש לנו מחלוקות.

אורן אסף חזן: אני וחבר הכנסת אמיר אוחנה, שאמיר, מאז שנכנס לכנסת עשה, באמת, בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, שינוי אמיתי בתפיסה, בהבנה, בדרכי חקיקה, לגבי דבר שהוא אמור להיות היום בנאלי ובסיסי – הבנה בלתי נפרדת שהקהילה הגאה היא חלק בלתי נפרד מאתנו.

אורן אסף חזן: אמרה מרב יותר טוב מכולם: בני-אדם שווים בני שווים.

אורן אסף חזן: אז גם לנו יש מחלוקות – מחלוקות על ברית הנישואים, שלפעמים שוכחים שכשמדברים על מוסד הנישואים היהודי, הוא לא מתייחס אך ורק לנישואי בני אותו מין.

אורן אסף חזן: אבל גם המחלוקות האלה לא מונעות מאתנו להבין שכשאנחנו קמים בבוקר ומחליטים לקדם חקיקה כזו או אחרת, שוויון כזה או אחר, אנחנו צריכים לזכור שמדובר בבני-אדם, בראש ובראשונה, ובראש ובראשונה בבני-אדם שהם חלק בלתי נפרד מהחברה; בני ובנות אדם שקמים בבוקר, כשהם ילדים הם הולכים למערכת החינוך, כשהם גדלים הם מתגייסים לצבא, והם לא יכולים להיות שווים רק כשאנחנו צריכים לקבל מהם, אבל כשצריך לתת להם חזרה, לתת להם להרגיש חלק בלתי נפרד מאתנו, אז מתחיל מצעד התירוצים – ותאמינו לי, תירוצים לא חסרים.

אורן אסף חזן: אז זה נכון, זה נכון, מרב, שמחר לא יעבור החוק, וזה נכון שייקח עוד קצת זמן, וזה נכון שמוסד הנישואים במדינת ישראל לא ייפתח ולא ישתנה בקרוב, אבל הפער בין זה לבין לתת לאנשים את הדבר הבסיסי – להרגיש תחושת שייכות מלאה גם אם הם חושבים אחרת, גם אם הם מרגישים אחרת, גם אם הם חווים אחרת, אוהבים אחרת – את הדבר הזה אנחנו צריכים לשנות בשיח שלנו, קודם כול.

אורן אסף חזן: אני חושב שלא היה צריך לחכות לרצח של שירה בנקי כדי להבין איפה אנחנו נמצאים; לא היה צריך לחכות לפגיעה כזו או אחרת, השפלה כזו או אחרת, מסכת מטורפת של הכפשות ושיימינג ברשתות, כדי להבין שנחצו כל הקווים האדומים.

אורן אסף חזן: דברים שצריכים להיות בנאליים, שאדם יהיה גאה להגיד: אני אולי שונה מכם – אגב, שונה זה לאו דווקא אדם שמסתכל או חושב או מרגיש שהוא אוהב את בן או בת אותו המין, אלא יכול להיות ששונה זה גם אנחנו, בדיוק ההפך.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים פשוט להתחיל לדבר אחרת, להתחיל להרגיש אחרת.

אורן אסף חזן: אותה תחושה של התכווצות בכיסא במקום כשאנחנו שומעים שמישהו שונה מאתנו צריכה להיעלם.

אורן אסף חזן: לא יכולה להיות מציאות שבה בישראל של 2017 אומרים על הרבה מאוד דברים: די.

אורן אסף חזן: הקדמה, העולם, השינוי – איפה?

אורן אסף חזן: לפעמים אומרים עלי: ואללה, אתה פרימיטיבי, אתה מרוקני של פעם.

אורן אסף חזן: קודם כול, זו לא בושה, זה בסדר, זה טוב.

אורן אסף חזן: זה לא משהו שצריך להתבייש בו.

אורן אסף חזן: בדיוק כמו שלא צריך להתבייש כשמישהו הוא לא כזה, כשמישהו הוא היום, כשמישהו הוא עכשווי.

אורן אסף חזן: יש פה אווירה – נכנסתי למליאה היום – ובזה אני מסיים – יש כאילו אווירה קשה, לא נעימה.

אורן אסף חזן: בדיוק להפך.

אורן אסף חזן: ביום כמו היום, שבו ציינה כנסת ישראל את יום הקהילה הגאה, ביום שאתם יושבים פה ועולים אחד אחרי השני ואומרים תודה אחת לשנייה והשנייה לאחד על זה שעליתם ודיברתם והבאנו את הנושא, האווירה בכנסת צריכה להיות טובה.

אורן אסף חזן: גם הכנסת הריקה, שלזה כבר התרגלנו, לא אמורה לשנות את זה, וגם אולי כנסת שהיא עייפה, או מבוגרת, או אני לא יודע מה עובר עליה.

אורן אסף חזן: האווירה צריכה להיות טובה.

אורן אסף חזן: כי ביום שאנחנו ניכנס למליאה ונעלה נושאים עם חיוך על הפנים, אחרים שמסתכלים עלינו מבעד לעדשת המצלמה, מעבר למרקע או מעל הזכוכית פה מלמעלה, יבינו שהדברים שיוצאים לנו מהפה יוצאים מהלב, והכוונה שלנו לאותה אמירה – שלא נגמרת אף פעם ומתאימה תמיד – שכולנו שונים, אבל כולנו שווים, היא אמירה שהיא חלק בלתי נפרד מחיינו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה בינתיים לברך את שגריר פרגוואי בישראל, מר מקס הבר, ואת סגן שר החוץ של פרגוואי, מר אוסקר קבלו: ברוכים הבאים.

בצלאל סמוטריץ': (מחיאות כפיים)

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים אמון בין היתר על הטיפול בבני-נוער, צעירים וצעירות מנותקים חברתית הנמצאים במצבי סיכון ומצוקה.

חיים כץ: באמצעות השירות לנוער, צעירים וצעירות, המשרד שוקד על הרחבה ופיתוח של תוכניות ומענים עבור אוכלוסייה זו.

חיים כץ: המשרד חרת על דגלו הבטחת סיוע לבני ובנות קהילת הלהט"ב הנמצאים במצבי סיכון ומצוקה.

חיים כץ: בשנה האחרונה הוגדל התקציב לקבוצות הסיכון בקהילה בכ-3 מיליון שקל, המיועדים להרחבת המענים באמצעות הרשויות המקומיות.

חיים כץ: ובכן, המשכתי לכתוב, וניגש אלי חבר הכנסת אמיר אוחנה, שקראתי עליו היום בעיתון שהוא יצביע עם הקואליציה, כי הוא קודם כול הוא נבחר בתנועת הליכוד, והוא לא נבחר בשמו האישי; הוא נבחר בתנועה והוא מייצג את ערכי התנועה.

חיים כץ: זה לא אומר שהוא לא מייצג את מה שהלהט"בים צריכים.

חיים כץ: והוא אמר לי: בוא, אני אגיד לך מה לכתוב, אומנם זה כתוב גם אצלנו, אני רוצה להגיד את מה שאמיר אוחנה אמר: הממשלה הנוכחית עשתה, פעלה וסייעה בנושא הלהט"בי יותר מכל ממשלה אחרת בתולדות המדינה, כולל ממשלות שמאל וכולל ממשלות שלא היו בהן חרדים.

חיים כץ: תקציבי הרווחה, המפעילים בין היתר את "בית דרור", עלו ב-50% – זה עלה ל-165,000 ל-14 ילדים, 11,500 שקל לחודש לילד; תקציבי התרבות הוכפלו.

חיים כץ: לא שזה מספיק, הוא אומר לי, אבל זה הסימן שיבשר, זה הסדק בקיר, כי זה נכנס לבסיס התקציב, ומפה זה רק יכול לגדול.

חיים כץ: וזה מה שהוא אומר: תקציבי החינוך, ובפרט "איגי", עלו משמעותית וימשיכו לעלות; תקציב השירות הפסיכו-סוציאלי כמעט הוכפל; הנראות הלהט"בית במרחב הציבורי והפוליטי בעלייה; בפעם הראשונה תקציבים ללהט"בים מעוגנים בבסיס התקציב.

חיים כץ: כל זה לא היה מעולם, גם תחת ממשלות שמאל שהדירו חרדים.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

חיים כץ: תודה רבה לך.

חיים כץ: אנחנו נמשיך לעשות כמיטב יכולתנו לשפר את כל האוכלוסיות, גם הלהט"בים, אלה שזקוקים.

חיים כץ: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, מה אתה מציע לעשות עם ההצעה?

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

בצלאל סמוטריץ': היו היום הרבה דיונים בוועדות.

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

מרב מיכאלי: נסתפק בתגובת השר.

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

חיים כץ: להוריד מסדר-היום?

חיים כץ: להכניס לוועדה?

בצלאל סמוטריץ': לא, לא להוריד.

בצלאל סמוטריץ': להסתפק.

חיים כץ: מה אתם רוצים, להעביר את זה לוועדה?

חיים כץ: איזו ועדה?

קריאה: מרב, מדברים אלייך.

מירב בן ארי: אני, מבחינתי – –

חיים כץ: איזה?

מרב מיכאלי: – – להוריד מסדר-היום.

קריאה: להסתפק.

חיים כץ: להסתפק.

חיים כץ: אוקיי, אז אני מציע להסתפק.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו גם לא מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': ציון יום המאבק בעוני

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-היום: ציון יום המאבק בעוני – הצעות לסדר-היום מס' 5438, 6068, 6170, 6270, 6338, 6349, 6356 ו-6361.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום העוני.

בצלאל סמוטריץ': האומנם בישראל שנת תשע"ז יש עוני של ממש?

בצלאל סמוטריץ': שאלת מפתח זו מהדהדת שוב ושוב בחלל השיח הציבורי שלנו.

בצלאל סמוטריץ': עוני איננו רק דרי רחוב ואנשים מזי רעב המצויים בסכנת חיים, אלא גם מי שהכנסתם איננה מספקת כדי קיום בכבוד ובתנאי מחיה סבירים.

בצלאל סמוטריץ': ז'בוטינסקי טבע את חמשת המ"מים כחובת המדינה כלפי אזרחיה: מעון, מזון, מלבוש, מורה ומרפא.

בצלאל סמוטריץ': המחמירים סבורים כי בישראל כמעט 2 מיליון איש, ובהם כמיליון ילדים, עונים על ההגדרה של "עניים" על-פי כמה מדדים – היקף שהוא מבהיל לכל הדעות.

בצלאל סמוטריץ': גם אם נלך לקולא, על-פי נתוני הביטוח הלאומי, הבוחן בעיקר את מבחן ההכנסה, ומוצא ששיעורי העוני נמוכים קצת יותר, אין חולק כי העוני נוכח בקרבנו בממדים מטרידים.

בצלאל סמוטריץ': הוא הולך ומעמיק; הפערים בישראל מתרחבים.

בצלאל סמוטריץ': לעתים, קשה להלום את המראות הסותרים במקומותינו – איך רבבות ישראלים פוקדים שוב ושוב את שדה-התעופה בדרכם לחופשות; רמת החיים הגבוהה כאן; ישראל ממוקמת גבוה במדד הפיתוח האנושי ובמדדים נוספים ביחס לעולם – ומצד שני אי-אפשר להתעלם מהיקף כה גדול של אלו שאין להם מספיק אפילו כדי צורכי מזון ובריאות נאותים, שלא לדבר על חינוך והשכלה, כדי ליצור סיכוי טוב יותר ועתיד לילדיהם.

בצלאל סמוטריץ': הייתכן כי במדינה שחרתה על דגלה להיות מדינת רווחה והענקת סעד לחלשים ולנזקקים בתוכה נוצרו פערים כלכליים כל כך אדירים?

בצלאל סמוטריץ': אסור לנו לאפשר לשוק החופשי שלנו, שעליו גאוותנו, להפוך לקפיטליזם חזירי המזניח מאחור את מי שלא שפר עליהם גורלם, את מי שעול הפרנסה או נסיבות החיים מקשים עליהם להתקיים.

בצלאל סמוטריץ': אסור לנו לעצום עיניים נוכח עוני ומחסור, שלצערנו קיימים בהיקפים גדולים.

בצלאל סמוטריץ': די לראות את התורים הארוכים בערבי פסח וראש השנה, לראות את חבילות הסיוע והמזון המחולקות בכל רחבי הארץ באלפים רבים, ביישובי פריפריה ובערים הגדולות.

בצלאל סמוטריץ': חברים, בכל חברה היו ויהיו עשירים ועניים.

בצלאל סמוטריץ': תורתנו כבר אמרה: "כי לא יחדל אביון מקרב הארץ".

בצלאל סמוטריץ': לכן היא גם הציבה במקום גבוה וכערך מרכזי תיקון חברתי זה של הושטת יד וסיוע למעוטי היכולת.

בצלאל סמוטריץ': אחת מנבואות ישעיהו הנוקבות ביותר מזהירה אותנו שלא נטעה לחשוב שצומות הם תחליף לסולידריות חברתית.

בצלאל סמוטריץ': "למה צמנו ולא ראית ענינו נפשנו ולא תדע", שואל העם, והנביא משיב: "הכזה יהיה צום אבחרהו – – – הלזה תקרא צום".

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר לקחת חלק בפולחן דתי ובו-בזמן להתנהג באטימות לזולת, אלא, אומר הנביא: "הלוא זה צום אבחרהו פַּתֵּחַ חרצֻבות רֶשע – – – הלוא פרֹס לרעב לחמך ועניים מרודים תביא בית כי תראה ערֹם וכִסיתו ומבשרך לא תתעלם".

בצלאל סמוטריץ': זו איננה רק קריאה לעם היושב בציון בימי הבית הראשון או לעתיד לבוא, זוהי קריאה לכולנו, כאן ועכשיו, בישראל של שנת תשע"ז – קריאה לחמלה ופתיחת הלב, שחשוב כי תצא ביום הזה גם מכאן, מהכנסת בירושלים.

בצלאל סמוטריץ': קראתי בזכות גדולה, בגאווה גדולה, את דבר יושב-ראש הכנסת, שנכתב על-ידיו.

בצלאל סמוטריץ': אני בכל זאת רוצה, בנימה אישית, להוסיף שתי נקודות: עוני הוא ללא כל ספק אובייקטיבי במובנים רבים, אבל הוא גם הרבה שאלה של עמדה נפשית ושל סובייקטיביות.

בצלאל סמוטריץ': חז"ל אמרו לנו בפרקי אבות: איזהו עשיר, השמח בחלקו.

בצלאל סמוטריץ': החכם באדם, שלמה המלך, במשלי אומר לנו: "טוב פת חרבה ושלוה בה מבית מלא זבחי ריב".

בצלאל סמוטריץ': לא תמיד העושר הוא מפתח לאושר, ולא תמיד העוני הוא מפתח למסכנות.

בצלאל סמוטריץ': יש עשיר ורע לו, יש עני וטוב לו.

בצלאל סמוטריץ': המבוגרים בינינו כאן יזכרו בטח שיר שהושר כאן, נדמה לי, הרבה שנים אחורה: טוב לגור באוהל דל על אדמת מולדת – נכון?

בצלאל סמוטריץ': – מלגור בארמון זהב על אדמת נכר.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר את זה לא, חלילה, כדי להקל בחובתה של המדינה לפעול לצמצום פערים וקידום מי שאין לו, אבל אני חושב שלצד כל הצעדים החשובים הללו אנחנו צריכים גם לעסוק בחינוך: חינוך להסתפקות במועט, חינוך לשמחה בעמל כפיים – –

אורלי לוי אבקסיס: חינוך שלא לגזול – – – מאלה שאין להם.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שתכף את – נדמה לי שתכף את מדברת.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – חינוך לסדרי עדיפויות נכונים של הורים כלפי ילדים, סדרי עדיפויות בין הסמארטפון והטיסה לחו"ל לדברים אחרים, חשובים יותר.

בצלאל סמוטריץ': בסופו של דבר, שוב, בלי לפטור את המדינה מחובתה, יש פה גם, אני חושב, הרבה מאוד מקום לחינוך לערכים חברתיים.

בצלאל סמוטריץ': הנקודה השנייה, אולי בצד השני של המטבע: תחשבו על הפרשנות – מה אתה אומר, איציק?

איציק שמולי: לפני שמדברים עם הציבור על חינוך פיננסי, צריך שיהיה לו מה לנהל.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני לא דיברתי עכשיו על חינוך פיננסי.

בצלאל סמוטריץ': אני דיברתי עכשיו על חינוך להסתפקות במועט, על חינוך לשמחה במועט, על חינוך ל-איזהו עשיר, השמח בחלקו.

בצלאל סמוטריץ': איזהו עשיר, השמח בחלקו – זה הצד השני של לתבוע ולדרוש כל הזמן מהמדינה – ושוב, אני ממש לא פוטר לרגע את המדינה מחובתה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני רוצה להגיד לכם את הצד השני.

בצלאל סמוטריץ': תחשבו על הביטוי הזה, "גמילות חסדים".

בצלאל סמוטריץ': כשאני גומל משהו למישהו, זה בדרך כלל בתמורה למשהו.

בצלאל סמוטריץ': היה נכון יותר לקרוא לזה: "מתן חסדים" או "עשיית חסדים".

בצלאל סמוטריץ': הרי אני גומל משהו – העני עשה לי משהו שאני צריך לגמול לו טובה?

בצלאל סמוטריץ': אז זה כמובן נכון מאוד מאוד.

בצלאל סמוטריץ': חז"ל, כשנקטו את המינוח הזה, של "גמילות חסדים", זה בדיוק מה שהם רצו לומר לנו: כשאנחנו עושים חסד, כשאנחנו נותנים משהו לעני, אנחנו בעצם נותנים לעצמנו, אנחנו בעצם מחזירים לעני.

בצלאל סמוטריץ': פה, אני לא רוצה להיכנס עכשיו לדרשה ארוכה על – –

אלעזר שטרן: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – המקום של העוני, אבל כמה אנחנו כחברה חייבים לאותן חוליות חלשות בחברה על התיקון החברתי שאנחנו זוכים לו בקיומן.

בצלאל סמוטריץ': הרי אם לא היו אביונים, אם לא היו חוליות חלשות בחברה, היינו חברה, בעיני, הרבה פחות מתוקנת, עם הרבה מאוד בעיות מוסריות.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הזדמנות לתקן את עצמנו, לבנות כאן חברה יותר צודקת, יותר מוסרית, עם יותר חמלה, בזכות – במירכאות – אותם אנשים שנטלו על עצמם את התפקיד הקשה הזה בחברה, ברצון או שלא ברצון: החוליות החלשות.

בצלאל סמוטריץ': ולכן, כאשר אנחנו עושים חסד אנחנו לא נותנים להם מתנה, אנחנו לא עושים להם טובה, אנחנו גומלים להם על התפקיד החשוב שהם מקיימים עבורנו בחברה.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת אכרם חסון.

מאיר כהן: אני מקווה שאתה סיימת את הדרשה שלך.

בצלאל סמוטריץ': אתה רשום, חבר הכנסת מאיר כהן, ותכף תוכל – יהיו לך חמש דקות שלמות לומר את דבריך.

בצלאל סמוטריץ': מאחר שמקובל שגם ליו"ר מותר לומר משהו, אני אמרתי את דברי.

מאיר כהן: אבל העניים הם לא ניצבים בסרט שלך.

בצלאל סמוטריץ': מי?

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה, לא אמרתי דבר כזה, לרגע.

מאיר כהן: הם לא קיימים כדי שאתה – – – אותם.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': הם ממש לא קיימים כדי – אתה יודע, עזוב, זה ויכוח תיאולוגי – – –

מאיר כהן: היה זהיר בדבריך.

בצלאל סמוטריץ': אז אני רק אומר לך, מאיר, היה אתה זהיר בדבריך, מאחר שמה שאמרתי עכשיו אלה דברים עמוקים מאוד, שמקורם בחז"ל, ואני מצפה ממך דווקא לכבד.

בצלאל סמוטריץ': לא בטוח שהסברתי – אולי – יכול להיות שלא הסברתי את עצמי טוב, כנראה, כי לא הבנת, ואולי זו ככה מסגרת קצרה מדי כדי להסביר סוגיה רחבה כל כך – – –

מאיר כהן: אני מקבל את זה שלא הסברת את עצמך – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אני מוכן לקחת את זה.

בצלאל סמוטריץ': ועדיין, תחשוב על המשמעות של המונח "גמילות חסדים".

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אכרם חסון, חמש דקות לרשותך.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, תרשו לי לברך את האורחים: אתנו אורח מיוחד, עורך-דין נאדר חילף, חבר מועצת בסמת-טבעון, אשר הגיע במיוחד ב-8:30 בבוקר, ונשאר אתנו עד עכשיו, ליווה אותי לכל הוועדות, כי הוא נלחם למען שוויון לבדואים בישראל.

אכרם חסון: אז תבורך, נאדר, ברוך הבא.

חיים כץ: איפה הם?

אכרם חסון: בשנת 1987 הכריזה "תנועת העולם הרביעי", התנועה הבין-לאומית למען משפחות החיות בעוני קיצוני ובהדרה חברתית, על היום הבין-לאומי למלחמה בעוני.

אכרם חסון: בשנת 1992 הכריזה עצרת האו"ם על יום זה כיום כלל עולמי לציון המאמץ לביעור העוני.

אכרם חסון: חברי היקר לסיעה אלי אלאלוף, אשר עושה עבודת קודש, מוביל זו השנה השנייה את ציון יום המאבק בעוני בכנסת ישראל, ולכבוד הוא לי להוביל יום זה אתו השנה.

אכרם חסון: יום המאבק בעוני השנה מצוין בסימן קיום בכבוד.

אכרם חסון: מאז הגדיר בית-המשפט העליון את הזכות למינימום של קיום בכבוד, לא נפרטה זכות זו לנוסחה מעשית, שתיצוק תוכן בזכות ותאפשר לעמוד על קיומה או היעדרה.

אכרם חסון: לפני כשנתיים הגישה ועדת חריס, הוועדה לבחינת תוכנית הפירעון בהליך פשיטת רגל, דוח שכלל לראשונה מדד לקיום בכבוד, שיאפשר להבין אם ההוצאה המשפחתית של פושט רגל הולמת את הצרכים הבסיסיים הדרושים לה לקיום בכבוד.

אכרם חסון: קיימנו היום כנס באודיטוריום בהשתתפות שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת השר חיים כץ, ובהשתתפות חברי להובלת היום: אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה; אילן גילאון, שעושה גם עבודת קודש; עבדאללה אבו מערוף, ומאיר כהן, סגן יושב-ראש הכנסת, ועם נציגי הפורום למאבק בעוני בישראל.

אכרם חסון: בכנס דנו בשאלת המדד לקיום בכבוד, משמעותו, חשיבותו וכיצד אפשר לפעול ליישומו.

אכרם חסון: לתפיסתי, מדובר בזכות שמשמעה לא רק התנאים שאדם זקוק להם כדי להבטיח לעצמו קיום פיזי נאות, אלא גם התנאים שיאפשרו לו לקחת חלק פעיל בחברה, בסביבה ובכלכלה ויאפשרו לו התפתחות אישית.

אכרם חסון: לצערי, הפער בין הזכות הזאת לבין המציאות הוא עצום.

אכרם חסון: קצבאות הקיום – נכות, זיקנה והבטחת הכנסה – אינן מתקרבות לאותו קו של מינימום מחיה בכבוד.

אכרם חסון: קצבת הבטחת הכנסה נעה היום בין 1,600 ש"ח ליחיד ל-4,269 ש"ח למשפחה.

אכרם חסון: בחלק מהמקרים מדובר בלא יותר משליש מהסכום המינימלי למחיה בכבוד לפי נוסחת ועדת חריס.

אכרם חסון: אנו דנים את אזרחינו הסומכים על סיועה של המדינה – לעוני.

אכרם חסון: כיצד אנו, כחברי כנסת וקובעי מדיניות, יכולים להצדיק את שמן של אותן קצבאות כקצבאות קיום, אם אין בהן כדי לאפשר את אותו מינימום של קיום אנושי בכבוד?

אכרם חסון: אנחנו משכפלים כך את העוני, אנו מבטיחים את המשך היותו של העוני בעיה רב-דורית ואנחנו מתעלמים מהעובדה שהעוני הוא הרבה יותר מבעיית רקע, אלא הוא הבעיה עצמה והמקור לתופעות הנלוות אליו.

אכרם חסון: כדי להוציא אנשים מהעוני אנחנו חייבים לאפשר לאנשים פניוּת להתעסקות עם מה שמעבר למיידי, אנחנו חייבים גמישות, ואנחנו חייבים תיאום.

אכרם חסון: העוני חוצה עדות ומגזרים, הוא נוגע בכל עיר בישראל, ללא הבדלים של מין וגיל – יש משפחות שלמות שהעוני מלווה אותן בכל צעד ושעל בחיי היום-יום.

אכרם חסון: אני, כבן לעדה הדרוזית, רואה זאת יום-יום במשפחות שלמות שחיות ממשכורת אחת ובמציאות של התמודדות יומיומית.

אכרם חסון: ראשית, אני קורא להעלאה של גובה קצבאות הקיום, תוך יצירת קשר בין הסכום שלהן לקו העוני, והצמדה שלהן לשכר ולא למדד המחירים, שנותר קפוא זה שנים ארוכות.

אכרם חסון: שנית, אני קורא להבניית התיאום בין משרדי הממשלה, למאבק בעוני.

אכרם חסון: אנו רואים תקצוב הולך וגדל לנושא העוני, וזה מבורך מאוד, אך עד שהמשרדים לא ילמדו לשוחח זה עם זה ולאגד פעולות, לא נגיע לשינוי המיוחל.

אכרם חסון: צמצום העוני מחייב הסתכלות והתמודדות רב-ממדית ובין-משרדית.

אכרם חסון: ושלישית, עלינו לפעול לפשט ולייעל תהליכים, במטרה להגביר את מיצוי הזכויות וצמצום הנטל הביורוקרטי, שמהווה חסם כמעט בלתי עביר עבור אנשים החיים בעוני בפני מימוש ומיצוי זכויותיהם.

אכרם חסון: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע היום: לפורום למאבק בעוני; לפרופסור יונה רוזנפלד; לקרן לידידות ולרב אקשטיין שעומד בראשה; לחברי חברי הכנסת אלי אלאלוף, עבדאללה אבו מערוף, אילן גילאון ומאיר כהן; ליושבי-ראש הוועדות שהקדישו היום דיונים לציון יום העוני; לכל העובדים ולכל העוזרים שעסקו במלאכה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, האמת היא שהעוני זה לא גזירה משמים.

אכרם חסון: העוני זה תוצאה של אפליה, הזנחה, חלוקה לא צודקת.

אכרם חסון: אנחנו רואים את זה בפריפריה, וכל הזמן אמרנו שהמדינה נגמרת בחדרה ובגדרה, ולכן אנחנו רואים שגם החרדים עניים – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום בבקשה.

אכרם חסון: – – גם הערבים עניים וגם אלה שחיים רחוק ממרכז העניינים ורחוק מתל-אביב – הם ממשיכים להיות עניים.

אכרם חסון: אני מקווה שאנחנו נאגד כוחות, ולא תהיה לא אופוזיציה ולא קואליציה, ונעמיד את הדברים יחד כדי לתקן את העוול, שנמשך שנים רבות.

אכרם חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, רק משהו, כדי להמשיך את הדברים שלך, בהלכות מתנות עניים.

מאיר כהן: "מצוות עשה ליתן צדקה לעניי ישראל כפי מה שראוי לעני, אם הייתה יד הנותנת משגת, שנאמר 'פתֹח תפתח את ידך לו', ונאמר 'והחזקת בו גר ותושב וחי עמך' ונאמר 'וחי אחיך עמך'.

מאיר כהן: וכל הרואה עני מבקש והעלים עיניו ממנו – –

בצלאל סמוטריץ': עובר בלאו.

מאיר כהן: – – ולא נתן לו צדקה, עבר בלא תעשה, שנאמר 'לא תאמץ את לבבך ולא תקפֹץ את ידך מאחיך האביון'".

בצלאל סמוטריץ': שיהיה ברור: אין מחלוקת, אם מישהו חשב שאני חולק.

מאיר כהן: יופי.

מאיר כהן: אז אני שמח.

מאיר כהן: חברי חברי הכנסת, אכרם, תודה רבה – איפה אכרם?

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: אני לא אחזור להודות לכולם, כי עשית את זה בשם כולנו, ואני מודה לך על כך.

מאיר כהן: אלי אלאלוף, ידידי הטוב, אדוני השר, אילן גילאון, חברי, אני – בדברים קצרים – אני בחרתי הבוקר להזמין – כשנבחרתי להיות שר הרווחה, סיפרתי, ואני חוזר על זה, זה הדבר הראשון שעשיתי.

מאיר כהן: אחרי שבדקתי את נתוני העוני, מצאתי מגירות מלאות של טפסים שמספרים על נתוני העוני.

מאיר כהן: לא מצאתי אפילו תוכנית אחת שמדברת על איך לתרגם את הנתונים האלה, מה לעשות אתם.

מאיר כהן: ואז קראתי לידידי הטוב אלי אלאלוף, שתגובתו הראשונה הייתה: מאיר, עכשיו יצאתי מ-40 או 50 שנות פעילות, תעזוב אותי, אני יוצא לפנסיה, תן לי לנוח.

מאיר כהן: אכרם, אמרתי לו: אתה לא נח, לא יעזור לך, חביבי.

מאיר כהן: תתייצב כאן.

מאיר כהן: והתייצב אלי, ובאמת אלי כמו אלי – בחרנו יחד אנשים נהדרים, ואחרי עוד כמה עיכובים, כי רצינו להיות הכי הכי מדויקים, שמנו על שולחן הממשלה את הדוח הראשון שאומר לממשלת ישראל מה צריך לעשות כדי למחוק את החרפה הזאת.

מאיר כהן: מאז קום המדינה לא היה דוח כזה, אני רוצה שתדעו.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שלא התקבלו בברכה אצל הרבה מאוד שרים, לרבות ראש הממשלה.

מאיר כהן: מה הם אמרו?

מאיר כהן: הם אמרו: בשביל מה אתה כותב דוח?

מאיר כהן: מה אתה יושב עם אלי לכתוב דוח?

מאיר כהן: אם אתה תכתוב דוח, כל פעם יגידו לך מה לא עשית מתוך הדוח, לא יגידו לך מה עשית מתוך הדוח.

מאיר כהן: ואמרתי: לא יכולה מדינה להתנהל בלי שיהיה לה "אני מאמין" מאוד ברור שאפשר לפרוס אותו, לגזור אותו, וכל שנה להתקדם צעד אחר צעד.

מאיר כהן: ונסעתי ל-OECD.

מאיר כהן: נסעתי לסמינר של שבוע, וישבתי כל יום 13-12 שעות ב-OECD לראות מה עושים.

מאיר כהן: אני זוכר את המשפט שאמרו לי ב-OECD, ואתו פתחו את הסמינר שאני ביקשתי.

מאיר כהן: אמרו לי כך: באים לכאן שרי רווחה, באים לכאן ראשי ממשלות, באים לכאן שרים כאלה וכאלה, ואנחנו בחפץ לב יושבים אתם שבוע, שבועיים, כמה שצריך.

מאיר כהן: וכשהם חוזרים למדינות שלהם הם מתחילים לטפל בנתוני העוני, לא בעוני.

מאיר כהן: ויש הבדל גדול בין לטפל בנתוני העוני לבין לטפל בעוני; יש הבדל גדול בין לטפל בנתוני האבטלה לבין לטפל באבטלה.

מאיר כהן: כדי לשנות את החברה הישראלית, 300 ו-400 ו-500 מיליון לא יספיקו.

מאיר כהן: אומר אלי בדוח שלו: צריך בין 4 ל-5 מיליארד שקל כסף תוספתי כל שנה.

מאיר כהן: זה לא אומר שחס ושלום אני אעמוד כאן ואגיד שמה שנעשה לא בסדר; אני מברך את שר האוצר ואת שר הרווחה על כל דבר שהם עושים.

מאיר כהן: אבל אם אנחנו באמת רוצים לעשות שינוי דרמטי – זה להוסיף – תקציב תוספתי.

מאיר כהן: עכשיו, אין בעיה של כסף במדינת ישראל, חבריא.

אלי אלאלוף: כל שנה, מאיר.

מאיר כהן: כל שנה, כל שנה.

מאיר כהן: וזה חינוך, וחינוך וחינוך, כמו שאמרת, אכרם.

מאיר כהן: וזה דיור.

מאיר כהן: ולא בכדי הלכתי – ואני מודה מעומק לבי לשר ליצמן – ופתחתי את יום העוני בבית-חולים בדרום, במחלקה מאוד בעייתית, ואמר לי השר מהיום להיום: אני בא.

מאיר כהן: והוא יצא איש בשורה, ייאמר לזכותו.

מאיר כהן: וישבתי עם מנכ"ל משרד הפנים, עם מרדכי כהן, והבנתי ממנו שמשרד הפנים עושה – עם שר האוצר – מענקי האיזון, שכשאני הייתי ראש עיר היו 1.8 מיליארד שקלים, הגיעו היום ל-3.2 מיליארד.

מאיר כהן: זה הישג יוצא מן הכלל, אפשר רק לברך על זה, כי יישובים חלשים בפריפריה מקבלים היום מענק איזון הרבה יותר משמעותי, שמאפשר להם את המצ'ינגים האלה, וזה טוב, ועל זה אנחנו מברכים.

מאיר כהן: אני רוצה להתחבר למה שאמרת, ובזה לסיים.

מאיר כהן: כמו שכתוב בדוח – ובעצם זה משפט המפתח של הדוח – משרד הרווחה או משרד זה או אחר אינו אמון על פתרון בעיית העוני.

מאיר כהן: כולנו מחויבים לדבר הזה, כל משרדי הממשלה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

מאיר כהן: כן, אדוני.

מאיר כהן: – – וככל שיתכתבו ביניהם משרדי הממשלה, וימצאו את השיח, ובכל משרד יהיה אדם שממונה על צמצום הפערים – בחינוך אדם שזה תפקידו – והאנשים האלה יושבים יחד – רק כך אנחנו נוכל להביא את המדינה למקום אחר.

מאיר כהן: ואני לא אסיים בלי – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: עוד חצי שנייה.

מאיר כהן: לא אסיים בלי ברכות לכל מי שעוסק בדבר הזה – חשוב להגיד את זה.

מאיר כהן: זה לא יום של אופוזיציה וקואליציה: לשר האוצר, ושר הרווחה, ושר החינוך, וכל מי שידו.

מאיר כהן: אבל עדיין, רוח המפקד חסרה כאן.

מאיר כהן: עדיין אני רוצה לשמוע את ראש הממשלה אוחז בדוח אלאלוף ואומר: תסתכלו על הדוח הזה, אני אוביל, אני אחליט, אני עם הדוח הזה אשנה את החברה הישראלית.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת יגאל גואטה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר חיים כץ, היום הזה הוא יום מיוחד, שבו הכנסת מציינת את יום העוני, יום שבו אנחנו אמורים לדבר על מצוקתם של יותר מ-1.5 מיליון אנשים אזרחי המדינה, יותר מ-750,000 ילדים עניים, ויותר מ-53% מאזרחי המדינה הערבים חיים בעוני.

עבדאללה אבו מערוף: אף שחבר הכנסת אכרם חסון כבר הודה בשמנו לכולם, תרשו לי בהתחלה להודות לכל מי שעבד ועמל להצלחתו של היום הזה – לחברי הכנסת כולם, ליוזמים, לפורום למלחמה בעוני, שלקחו חלק טוב מאוד בהכנה ובהצלחה של היום הזה.

עבדאללה אבו מערוף: כמי שגדל בעוני וחווה את השפעותיו הקשות והשלכותיו על אורח חיים נורמלי, אני מרשה לעצמי לדבר בשמם של מאות אלפי אנשים אזרחי המדינה שחיים בעוני.

עבדאללה אבו מערוף: העוני, כמובן, הוא לא גזירה מהשמים והוא לא מצב גנטי, אלא מצב חברתי כללי שנובע משיטת היחסים הקיימים בין האזרח לבין המדינה, וליתר דיוק: בין הממסד השולט לבין האזרח, ובצורה פשוטה יותר – חלוקה לא צודקת של האוצר הלאומי, ובקיצור, כפי שנאמר, קפיטליזם חזירי, שיש לו עושר בייצור אבל חלוקה לא צודקת, לא הוגנת, חלוקה גרועה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האם זה הגיוני וצודק שההון הכללי של שמונה אנשים בעולם שווה להונם של 3.5 מיליארד אנשים?

עבדאללה אבו מערוף: והאם זה הוגן וצודק שהעשירון העליון בישראל, יש לו כמעט כמו לכל אזרחי המדינה?

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שנקרא חלוקה לא צודקת ולא הוגנת.

עבדאללה אבו מערוף: ככל שהעוני רחב ועמוק, ההפסד של המדינה הוא כפול, ועצום.

עבדאללה אבו מערוף: להוציא אנשים ממעגל העוני זה רווח כפול, גם למדינה וגם לאזרח עצמו.

עבדאללה אבו מערוף: היום דיברנו על מדדי העוני ועל הקריטריונים שאמורים לתת לאדם לחיות בכבוד.

עבדאללה אבו מערוף: אבל לחיות בכבוד, לדעתי, זה לא מספיק; צריך גם לחיות באיכות חיים טובה וראויה, ואכן, זה המדד להוציא אנשים מהעוני – חיים בכבוד עם איכות חיים טובה; איכות חיים, שהיא זכות בסיסית של הפרט, שתבטיח את התנאים הדרושים לקיום פיזי, להבטחת אופק אישי, לנגישות בסיסית של החיים התרבותיים, החברתיים ואפילו הפוליטיים בחברה עצמה – וגם הכלכליים כמובן.

עבדאללה אבו מערוף: כבר בשנת 1948 האו"ם הכריז על זכות בסיסית של כל אזרח לחיות בכבוד, ובספטמבר 2015 האו"ם השיק תוכנית פעולה חדשה למלחמה בעוני, שקוראים לה "אג'נדה", שחתמו עליה 192 מדינות האו"ם, ועיקרה להתמודד עם מצב העוני ולשפר את הבריאות ואת ההשכלה ואת כל הממדים של החיים האזרחיים בכל העולם.

עבדאללה אבו מערוף: לישראל הייתה השפעה פעילה מאוד בעיצוב ואישור התוכנית הזאת, ותרמה חלק טוב מאוד בתוכנית הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: היעדים של התוכנית הם עד שנת 2030, ואני חושב שעד שנת 2030 זה לא הרבה זמן – 13-12 שנה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה ואני חושב שאם המדינה והמדינות כולן יפעלו לפי התוכנית הזאת, נגיע להישגים וליעדים שהתוכנית שמה לעצמה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, הפרקטיקה הוכיחה שהמדיניות הניאו-ליברלית הקיימת זה 17-16 שנה בממשלות ישראל לא נלחמת בעוני, ואני בזהירות רבה אומר שרק לאחר שיצא דוח ועדת העוני בראשותו של יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כבוד חבר הכנסת אלי אלאלוף, שהוביל את היום הזה ואת הלחימה בעוני, התחלנו לראות שינויים במדיניות הנ"ל.

עבדאללה אבו מערוף: זה כמובן לא מספיק, ויש הרבה מה לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: הדרך ארוכה מאוד, להשגת היעדים הדרושים למזעור ואף לחיסול העוני, באמצעות חינוך, תעסוקה ושכר מינימום, שאכן יבטיח חיים בכבוד עם איכות חיים ראויה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נמשיך לפעול לחיסול העוני, לשינוי שיטת החלוקה הקיימת, לחלוקה צודקת.

עבדאללה אבו מערוף: ושוב אני מצהיר ואומר שאחריות המדינה להבטיח לכל אזרח בריאות, חינוך, בית, מזון ומלבוש.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אבו מערוף.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יגאל גואטה, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני באמת לא יכול להסתיר, מצד אחד, את הסיפוק מכך שהכנסת מציינת היום את המאבק בעוני – כי מדי שנה ברחבי העולם מציינים את יום המאבק בעוני ב-17 באוקטובר, ואנחנו כאן, בכנסת, נמצאים בפגרה.

יגאל גואטה: אומנם אם תשאלו לדעתי, אני חושב שאנחנו בפגרה ובפיגור לא רק בציון יום העוני, אלא במאבק בעוני עצמו; אף-על-פי שיש פה חברים שראויים להערצה, בנושא המאבק, בראשם המאסטרו של דוח העוני, אלי אלאלוף.

יגאל גואטה: אני שמח שכשהגעתי לכנסת הוועדה הראשונה שנכנסתי אליה היא ועדת העבודה והרווחה; למדתי שם הרבה.

יגאל גואטה: כל שאר החברים שבאמת אתה רואה שזה בנפשם: אורלי לוי, אילן גילאון, באמת – כיף.

יגאל גואטה: כל הבית – עבדאללה גם ישב אתנו בוועדה.

יגאל גואטה: אתה רואה שאלה באמת דברים שבנפשם.

יגאל גואטה: וכמובן, השרים שפועלים ללא לאות לנסות לצמצם את הפערים.

יגאל גואטה: הייתי אומר שחברי מהאופוזיציה יסכימו אתי שהממשלה הנוכחית היא החברתית ביותר שהייתה כאן בשנים האחרונות, ואולי מקום המדינה.

נחמן שי: סליחה?

נחמן שי: זאת?

יגאל גואטה: כן, ידעתי שאולי לא כולם יסכימו אתי.

יגאל גואטה: בכל זאת, בשביל זה אתם כאן.

נחמן שי: – – – על מה אתה מדבר?

יגאל גואטה: אבל, אדוני היושב-ראש, מי שמכיר אותי יודע שאני בדרך כלל לא עומד כאן ומדבר על הישגי הממשלה במאבק בעוני.

יגאל גואטה: אדרבה, אני משתדל תמיד לעסוק בנושאים שנמצאים בחצר האחורית של החברה הישראלית ולהביא אותם לקדמת הבמה, ולעלות על נס את מצוקת העניים והחלשים במדינת ישראל.

יגאל גואטה: יש תיאור בגמרא של דיון תיאולוגי פילוסופי שהתקיים בנושא העוני בין טורנוסרופוס, פילוסוף רומי, לבין רבי עקיבא.

יגאל גואטה: הפילוסוף הרומי שאל את רבי עקיבא: מדוע הקדוש-ברוך-הוא גורם לכך שיהיו עניים, ואז מצווה אותנו לתת להם צדקה?

יגאל גואטה: היה עדיף שמלכתחילה הקדוש-ברוך-הוא היה בורא את העולם בלי עניים, ולא היה צורך לצוות לתת להם צדקה.

יגאל גואטה: על כך ענה לו רבי עקיבא כי הצדקה אינה רק פתרון בדיעבד למצוקת העוני, אלא היא מכילה תכלית נפרדת בפני עצמה.

יגאל גואטה: הקדוש-ברוך-הוא העדיף לברוא את העולם עם עניים, ולתת לבני-האדם להיאבק בעוני, ולעזור לחלשים, מתוך רצונו לזכות את בני-האדם במצוות וביצירת ערבות הדדית בין כל חלקי החברה.

יגאל גואטה: לכן, המסר שאני מבקש להעביר פה הוא שלמרות העובדה שמדינת ישראל היא מהבולטות במדינות המערב באי-שוויון חברתי ובשיעור העוני הגבוה – ראינו את הדוח האחרון של ה-OECD, האחרון – תפקידנו כחברה ותפקידנו כאן כמחוקקים הוא לעזור למוחלשים ולהילחם ולהיאבק ללא לאות בעוני ובגורמים לו.

יגאל גואטה: אם לשפוט על-פי הנוכחות במליאה – לצערי הרב, זה מבזה.

יגאל גואטה: אומרים, תתרגל לזה.

יגאל גואטה: אני לא מצליח עדיין להתרגל לזה.

יגאל גואטה: שנה – לא התרגלתי, ואני שמח שלא התרגלתי.

יגאל גואטה: כשמדברים על המאבק בעוני – 2 מיליון עניים בישראל, זאת המכה הכי גדולה שיש למדינת ישראל, ואנחנו פה בקושי מניין חברי כנסת.

יגאל גואטה: ממש מעליב.

יגאל גואטה: לכן – על כל אחד מאתנו מוטלת חובה לראות את המאבק בעוני כמאבק פרטי, אם זה בוועדות, ואם זה במליאה, להעלות את נושא העוני וצמצום הפערים ללא הרף, פעם אחר פעם, גם אם זה נשמע כמו מנטרה, וגם אם זה מתסכל, ואני יודע שזה מתסכל, אבל בסופו של דבר אנחנו מאמינים שברגע שנעלה את זה פעם אחר פעם, זה בסופו של דבר יעבוד.

יגאל גואטה: כפי שש"ס, בהוראתו של מרן הרב עובדיה יוסף, חרתה על דגלה את הנושא החברתי לפני 30 שנה, והיום, ברוך השם, כל מפלגה בבית הזה מציינת במצע שלה את הנושאים החברתיים, אני חושב שזה צריך להיות באמת דגל של כולנו.

יגאל גואטה: כל היום לחשוב על הנושא הזה.

יגאל גואטה: לפני יותר מ-20 שנה התקשר אלי בני גאון, עליו השלום.

יגאל גואטה: הוא אמר לי: יגאל, יש לי בקשה אליך, אני עושה כנס של אנשי עסקים במלון "דייוויד אינטרקונטיננטל", יותר מ-1,000 איש, ואני מבקש שתביא לי לשם את הרב עובדיה יוסף.

יגאל גואטה: אמרתי לו: מה הקשר?

יגאל גואטה: הוא אומר לי: אני מבקש, אני רוצה.

יגאל גואטה: עשיתי כך – הלכתי ודיברתי, ואכן, אני עצמי הבאתי את הרב עובדיה יוסף לשם.

יגאל גואטה: הרב עובדיה יוסף עמד ואמר: רבותי, יש הרבה מדרגות בנתינת צדקה, כך אומר הרמב"ם, אבל שתדעו לכם שהמעלה הכי גבוהה בעולם בנתינת צדקה זה לסדר לעני עבודה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת גואטה.

יגאל גואטה: – – כי כל פעם שאתה נותן לו צדקה, בסופו של דבר הוא מרגיש לא נעים, כי הוא מרגיש שהוא מקבל כאילו אף-על-פי שלא מגיע לו.

יגאל גואטה: אבל כשהוא עובד ומביא את לחמו בכבוד, זאת מעלת הצדקה הגדולה יותר.

יגאל גואטה: לעזור לעניים זאת זכותנו וחובתנו, כפי שציוותה עלינו התורה: "כי לא יחדל אביון מקרב הארץ על כן אנכי מצווך לאמור: פתח תפתח את ידך לאחיך, לעניך ולאבינך בארצך".

יגאל גואטה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת גואטה.

בצלאל סמוטריץ': באמת, ברוך שכיוונתי – חבל שחבר הכנסת כהן לא נשאר להקשיב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: דווקא לבי ביום כזה הוא תמיד עם שר העבודה והרווחה.

אילן גילאון: אני שמח לומר: שר העבודה והרווחה, כי שר העבודה והרווחה הוא הפרמדיק של מציאות שהוא לא יוצר אותה.

אילן גילאון: בדרך כלל מי שהולך לתפקיד הזה הוא אדם חלוקתי.

אילן גילאון: אני פה רוצה לקבוע, כפי שקבעתי מעל כל במה ואני מדבר כל פעם: אדוני, מדינה איננה מתנהלת בגמילות חסדים; מדינה מתנהלת בחלוקה ובאוניברסליות.

אילן גילאון: מדינה קובעת מהם גבולות האחריות שהיא לוקחת על תושביה.

אילן גילאון: אמי הייתה פועלת ייצור פשוטה, עבדה בבית-אריזה לתפוזים.

אילן גילאון: היא קיבלה משכורת מאוד צנועה.

אילן גילאון: ובשעה 12:00, בשכונה שאני גדלתי, משרד החינוך של מדינת ישראל נתן לנו ארוחה חמה.

אילן גילאון: למרבית הילדים באותה תקופה זאת הייתה הארוחה החמה היחידה שהם קיבלו במהלך היום כולו.

אילן גילאון: זה היה צנוע, אבל אימא שלי הייתה בטוחה שאדון לוי אשכול בכבודו ובעצמו – הוא מביא לי את הארוחה לבית-הספר.

אילן גילאון: השכר היה מדורג לפי המשכורת של ההורים.

אילן גילאון: ומה שמשנה פה, מבחינת מה שאתה אמרת לגבי העוני היחסי – והעוני הוא באמת דבר יחסי מאוד – זה שהייתה לה התחושה, לאימא שלי, שאם היא תיפול, יבוא אדון לוי אשכול וירים אותה למעלה.

אילן גילאון: ואז לא היה כלום, אבל היה הרבה יותר.

אילן גילאון: לכן, עוני הוא רק דבר אחד – הוא תוצאה של חלוקה לא נכונה של עושר, והוא חייב להתייחס לעושר, איך אנחנו מחלקים את המשאבים בחברה שלנו.

אילן גילאון: עוני תמיד יהיה, אתה אמרת, וזה נכון.

אילן גילאון: השאלה המרכזית היא אם העוני יותר עשיר, והיות שהבור איננו מתמלא מחולייתו, העשירים המופלגים צריכים להיות קצת פחות עשירים וקצת יותר עניים; זה מה שחברי יגאל גואטה קרא לו הפער, החברה "המפוערת".

אילן גילאון: כן, השאלה כמה אחרים מקבלים היא מאוד משמעותית.

אילן גילאון: היכולת של מדינה לפרוס רשת רחבה לאזרחיה היא מאוד מאוד משמעותית, ולכן מה שקובע זה החלוקה והאוניברסליות.

אילן גילאון: אי-אפשר לבנות חברה על גמילות חסדים; אי-אפשר לבנות חברה באמצעות המגזר השלישי, עם כל הרצון הטוב שיש.

אילן גילאון: כל כלכלה, יש לה תשתיות – בעיני זה הדבר החשוב ביותר – באיזה כלים אנחנו מציידים את אזרחינו.

אילן גילאון: בתוכנית הזאת כל שקל שמושקע בילד בן שנה, אנחנו חוסכים 10 שקלים בגיל עשר, ומיליארדים – ביליארדים, ביליונים – כאשר אדם עומד כאזרח בן-חורין, חיוני ועצמאי במולדתו.

אילן גילאון: הזמנים קצת השתנו, אנחנו כבר איננו מתקנים אנשים היום; אנחנו מתקנים את סביבתם.

אילן גילאון: זאת, אגב, הגישה של "הסוציאליזם האורתופדי", הייתי קורא לה, שאתה מאפשר לכל אדם להגיע למחוז חפצו, מכובד ועצמאי – והדגש הוא על מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: זאת זכותו של כל אזרח בתוך חברת הביטוח הזאת שנקראת מדינת ישראל.

אילן גילאון: במקום שההשקפה היא שהמדינה היא עסק, והיא איננה חברת ביטוח, הרשת הזאת נשמטת.

אילן גילאון: לראיה, אין אפילו אזרח אחד בכל מדינת ישראל שחושב שבסוף נפילתו יבוא מישהו וירים אותו מן המקום הזה.

אילן גילאון: זאת הבעיה החברתית מספר אחת, מתוך מצב של הפרעה – הפרעת אמונים, אדוני.

אילן גילאון: האזרח איננו נותן אמון במערכת, משום שהמערכת איננה נותנת אמון באזרח.

אילן גילאון: כי כל אזרח כלפי המערכת הוא הוצאה, הוא נאשם כל עוד לא הוכיח את חפותו.

אילן גילאון: לכן, כאן צריך ללכת לאמנה חדשה, אזרחית, וערסל חדש שמפשט את התהליכים, שאיננו מערבב את היוצרות.

אילן גילאון: אנחנו רגילים לבצע את כל המכניזמים אשר בסופו של דבר תוצאתם תהיה לחלק כמה שיותר לכמה שפחות, וכמה שפחות לכמה שיותר.

אילן גילאון: זאת היא תוצאה של מדינה שרואה את עצמה בתור עסק; זה קפיטליזם אמיתי.

אילן גילאון: עכשיו השאלה היא אם מבחינת קווי היסוד של מדינה שביקשה להיות אור לגויים, זה הדבר.

אילן גילאון: אני אדבר על הנביא עמוס, ובזה אני אסיים – או כמו שאצלנו קוראים לו, עמוס – על פרות הבשן, על החמדנות הממארת, התכונה הגרועה ביותר, שיוצרת את המציאות שמעטים מקבלים הרבה ורבים מקבלים מעט.

אילן גילאון: לכן, יסוד העניין הוא בחלוקה.

אילן גילאון: אנחנו מציינים את יום העוני כל שנה.

אילן גילאון: אני הייתי רוצה שמהשנה הבאה נציין את יום הרווחה, כי זו שאלה מאוד משמעותית אם קו העוני עובר, אדוני, ב-3,170 שקלים הכנסה לנפש או ב-7,500 מבחינת היכולת שלנו להשתחרר ממפלס החרדות של כל אחד מאתנו והוא נחלת כל אחד מאתנו.

אילן גילאון: זאת היא תעודת הביטוח.

אילן גילאון: תעצים ככל יכולתך, תהיה מועצם ללא טובה וללא גמילות חסדים וללא חמלה.

אילן גילאון: אין צורך בזה במדינה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

קריאה: אפשר להוסיף – – –

יוליה מלינובסקי: תודה.

יוליה מלינובסקי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אורחים, מה זה עוני?

יוליה מלינובסקי: אני מאמינה שכל אחד מאתנו, ובכלל בציבור הרחב, חווה מצבים כאלה ואחרים בחיים שהיה קשה; שהיית צריך להחליט אם לשלוח ילד לחוג או לקנות מזון.

יוליה מלינובסקי: במיוחד עולים חדשים – חווינו את זה כולנו כשעלינו ארצה ובאמת זרקו אותנו ככה: תסתדרו.

יוליה מלינובסקי: רובנו הסתדרנו, חלק לא הסתדר.

יוליה מלינובסקי: אבל למי זה הכי קשה?

יוליה מלינובסקי: מי הציבורים שהם הכי חשופים, הכי אין להם הגנה מרבית?

יוליה מלינובסקי: זה ילדים, כי הם עוד לא יכולים לדאוג לעצמם; זה אנשים מבוגרים, כי הם כבר עשו את שלהם בחיים, גידלו, עבדו, טיפלו – אבל מה לעשות, כולנו בסוף נזדקן; דרך אגב, גם בעלי-חיים.

יוליה מלינובסקי: זה מה שנקרא חסרי ישע.

יוליה מלינובסקי: יש דוגמה, אקסיומה, שאומרת שהחברה נמדדת במוסריות שלה בשלושה פרמטרים: איך היא מתייחסת לילדים, למבוגרים ולבעלי-חיים.

יוליה מלינובסקי: זה לא אני המצאתי, זה נמצא בספרות.

יוליה מלינובסקי: במה שקשור לילדים, אנחנו חברה שאוהבת ילדים, זה שמחתנו, אבל, מה לעשות, ילדים עולים כסף.

יוליה מלינובסקי: כמה יש לך?

בצלאל סמוטריץ': שישה, בלי עין הרע.

בצלאל סמוטריץ': כן ירבו.

יוליה מלינובסקי: שישה.

יוליה מלינובסקי: אתה יודע כמה כסף זה עולה.

יוליה מלינובסקי: זאת שמחה מאוד יקרה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו, כמו הורים נורמליים, רוצים לתת להם מקסימום, ומקסימום היום זה גם חוג, זה גם קייטנה, זה גם צהרון, כי אנחנו רוצים לעבוד, ואז אנחנו צריכים שהילדים שלנו יהיו באיזושהי מסגרת.

יוליה מלינובסקי: ואם אנחנו נחשב את כל שלושת המרכיבים האלה בתקציב המשפחה, זה מרכיב מאוד מאוד מאוד משמעותי.

יוליה מלינובסקי: ואם זו משפחה עם כמה ילדים בגיל קטן, ואם הם ילדים קטנים, בגיל הרך, משפחתון היום – היום דיברנו על זה בוועדת השוויון – אני שילמתי על הילדה שלי בגן ילדים פרטי עד גיל שלוש 2,600 בחודש.

יוליה מלינובסקי: אני לא נולדתי חברת כנסת, וההכנסה שלי לא הייתה כמו שהיום, וזה היה מאוד מאוד משפיע ומשמעותי.

יוליה מלינובסקי: גם היום, כשאני משלמת על הצהרון של הקטנה ועל החוגים של הגדול – ויש לי רק שני ילדים – ההוצאה הזאת היא מאוד מאוד מאוד משמעותית בתקציב משפחתנו.

יוליה מלינובסקי: וכמובן, יש משפחות שההכנסה שלהן נמוכה משלנו, והם לא מרוויחים כך – וזה בסדר גמור, כל אחד עובד וצריך להתפרנס בכבוד – אבל לכל ילד יש זכות ללכת לחוג, להתפתח.

יוליה מלינובסקי: אולי הוא איינשטיין אבל אף אחד לא יודע על זה, כי אף אחד לא ראה אותו ואף אחד לא יודע שיש לו הכישורים האלה?

יוליה מלינובסקי: יש לו זכות ללכת לקייטנה בקיץ, לראות את החיים מחוץ לקופסה, ללכת לצהרון ולא לבלות לבד בבית בשעות הערב.

יוליה מלינובסקי: אלה דברים בסיסיים, והדברים האלה עולים המון המון המון כסף.

יוליה מלינובסקי: וגם, המשפחה יושבת ומחליטה: האם הם יקנו אוכל, או ישלחו ילד לחוג?

יוליה מלינובסקי: האם הם ישלמו חשבונות, או ישלחו ילד לקייטנה?

יוליה מלינובסקי: אלה החלטות מאוד קשות.

יוליה מלינובסקי: ואז, לדעתי, אנחנו צריכים כחברה לשים על סדר-יומנו את ההסדרה של כל הנושא הזה של חינוך בלתי פורמלי.

יוליה מלינובסקי: זה גם יעזור להרבה משפחות, וזה גם יפתח לילדינו אופקים חדשים.

יוליה מלינובסקי: זה יחשוף אותם לעולם הגדול.

יוליה מלינובסקי: והילד לא אשם שלאימא אין 200 שקל לחוג.

יוליה מלינובסקי: מגיע לו ללכת לחוג.

יוליה מלינובסקי: מגיע לו שמישהו ישמע איך הוא שר, ואיך הוא מצייר, ואולי הוא יודע דברים אחרים נפלאים, יש לו כישרון יוצא מן הכלל.

יוליה מלינובסקי: וכמובן, נושא המבוגרים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו כולנו ראינו את התמונות המאוד-מאוד-מאוד קשות מחיפה, וזה רק אומר שמשהו קרה לנו.

יוליה מלינובסקי: אלה תמונות שלא היו צריכות להיות בכלל.

יוליה מלינובסקי: מה לעשות, יש ילדים, אחר כך אנחנו, אחר כך ההורים שלנו.

יוליה מלינובסקי: חובתנו לדאוג ולשמור ולטפל בהורים שלנו במוסריות, במסירות נפש, ושהתמונות האלה לא יחזרו לסדר-יומנו.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יוליה מלינובסקי: משפט סיכום.

יוליה מלינובסקי: וכמובן, הדבר הכי חשוב בחיי בן-אדם, כל בן-אדם, זה בית.

יוליה מלינובסקי: אני זוכרת את עצמי, כשגרתי באשקלון ועברתי לחולון והייתי צריכה למצוא דירה.

יוליה מלינובסקי: הלכתי למתווכים, ועוד לא היה, או מה שהיה היה יקר מדי.

יוליה מלינובסקי: ואני הסתובבתי ברחוב וראיתי בתים בערב, עם האור, ואמרתי: איזה מזל יש להם שיש להם בית.

יוליה מלינובסקי: בן-אדם שאין לו בית, בן-אדם שאין לו לאן לחזור, בן-אדם שאין לו ארבעת הקירות האלה, הביטחון שלו, הבן-אדם הזה, חסר לו.

יוליה מלינובסקי: הוא לא בטוח בעצמו, הוא לא בטוח ביום שלו.

יוליה מלינובסקי: אז שלושת המרכיבים האלה: דאגה לילדים, למבוגרים, וכמובן, נושא הדיור, הם הנושאים המרכזיים שלדעתי יכולים לשפר – ולפתור, לפחות קצת, את הנושא של העוני בחברה הישראלית.

יוליה מלינובסקי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, אחרון הדוברים.

יצחק כהן: אני יכול גם?

יצחק כהן: אתה תרשה לי?

יצחק כהן: מה שתחליט.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, העוני אינו מכת טבע; הוא לא רעידת אדמה, הוא לא התפרצות של הר געש.

נחמן שי: הוא כולו מעשה ידי אדם.

נחמן שי: וכשאנחנו מקדישים היום את הדקות האלה, בסך הכול שלושת-רבעי שעה אולי, לדיון בנושא הזה – זו לא הפעם הראשונה ולא הפעם האחרונה, ולא הפעם היחידה – אנחנו צריכים לזכור שזה הכול בידנו: זה יצא מאתנו, זה חוזר אלינו, זאת האחריות שלנו, אין כתובת אחרת.

נחמן שי: קראתי את הדוח האחרון של הביטוח הלאומי, שגילה שהעוני בקרב המשפחות במדינה עלה מ-18.8% ל-19.1%; שאחת מכל חמש משפחות נמצאת מתחת לקו העוני, שהיום עומד על 3,158 שקלים; ששיעור האנשים העניים אומנם ירד, אבל מ-22% ל-21.7% – ב-0.3%.

נחמן שי: חברים וחברות, 1,712,900 בני-אדם הם עניים, 764,200 מהם ילדים.

נחמן שי: על-פי ה-OECD, שאנחנו מזכירים כל הזמן כאיזה קו של התייחסות, 19.6% מתושבי ישראל הם עניים.

נחמן שי: והעוני מעמיק.

נחמן שי: הבעיה היא לא כלכלית, רק המספרים מטעים; הבעיה היא קודם כול חברתית; מדינה אינה יכולה לשאת עוני כזה על גבה, וזה לא הם, זה אנחנו.

נחמן שי: אנחנו הגענו לעוני מפני שבישראל שולט היום משטר של כלכלת שוק, שבו האנשים, הפרטים, נדרסים בגלגליה של כלכלה שממצה מהם את כל יכולתם, אבל מפצה אותם במעט.

נחמן שי: תהליך ההפרטה ההרסני שעברה החברה הישראלית, הכלכלה הישראלית, ב-20 השנים האחרונות, הוביל הרבה אנשים למדרגת העוני.

נחמן שי: הם עובדים – וזה הכי גרוע – הם עובדים, יגיד לנו שר הרווחה; האבטלה קטנה, אבל הם נאלצים להסתפק במעט.

נחמן שי: גם כששני בני-הזוג עובדים – שני בני-הזוג עובדים – עדיין משפחות רבות מוצאות את עצמן מתחת לקו העוני.

נחמן שי: אני בחרתי בכנסת הזאת לעסוק יותר באזרחים הוותיקים, ואני אומר לכם שהתסכול הוא עצום.

נחמן שי: אז כולם ראו כתבה מסוימת בטלוויזיה, יפה מאוד, אבל הכתבה הזאת היא רק סימפטום למחלה, למחלה שתקפה את הטיפול באזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

נחמן שי: יום אחד זה בבתי-האבות, ומחר זה בביטוח הסיעודי, ומחרתיים זה בבתי-החולים, ויום אחר כך זה במרכזי הפנאי שלהם – בכל היבט של חייהם הולכים האזרחים הוותיקים במדינת ישראל – ובכוונה אני בוחר בביטוי הזה, כי הוא מקיף כמיליון ישראלים, שנופלים לתוך הקטגוריה הזאת – והם רואים שהמדינה מתעלמת מהם.

נחמן שי: מי שהצליח לצבור בשנותיו הטובות – אולי חי ברווחה.

נחמן שי: ומי שלא, מי שלא היה לו באותן שנים שהוא עבד, או מי שלא עבד מספיק – נופל.

נחמן שי: על-פי ה-OECD, כשאנחנו יוצאים לגמלאות מצבנו מאוד טוב, אתה מכיר את הנתון הזה; אבל אחר כך, כשמתחילים להזרים את כל התמיכות במדינות ה-OECD האחרות, אנחנו יורדים לתחתית המדרגה.

נחמן שי: מנכ"ל הביטוח הלאומי מסיים את דרכו בביטוח הלאומי, את תפקידו, בימים אלה.

נחמן שי: אני רוצה גם – – –

חיים כץ: הוא סיים, סיים.

נחמן שי: הוא סיים, אני מודה לו, אני חושב שהוא עשה עבודה טובה והוא ראוי לכל שבח.

נחמן שי: והוא אמר, הוא אמר, שלמה מור-יוסף: האי-שוויון בישראל עלול לעורר מחאה חברתית נוספת ואלימה הרבה יותר.

נחמן שי: נתוני האבטלה הנמוכים שבהם מתגאה הממשלה תחת כל עץ רענן לא מספרים את כל הסיפור.

נחמן שי: וילד שנולד עני, כנראה נולד להיות עני.

נחמן שי: ואנחנו, שכבר ראינו מחאה חברתית, יחסית מתונה, לפני חמש שנים, צריכים לזכור שאנחנו יושבים על הר געש.

נחמן שי: יום אחד הוא יתפרץ, וכשהוא יתפרץ, נשאל את עצמנו איפה היינו כשראינו את תחילת ההתפרצות והתעלמנו ממנה.

נחמן שי: תודה לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה בשם הממשלה שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את הח"כים, ושמעתי את כולם, ואי-אפשר להתכחש – יש במדינת ישראל 1,712,900 עניים.

חיים כץ: יותר מדי עניים.

חיים כץ: אי-אפשר להתכחש.

חיים כץ: זה המספר.

חיים כץ: אי-אפשר להתכחש – 256,000 ראשי משפחות שעובדים נמצאים מתחת לקו העוני.

חיים כץ: גם קשישים – 187,500 קשישים נמצאים מתחת לקו העוני.

חיים כץ: אבל אני לא מכיר ממשלה אחת – ואני בכנסת שש כנסות – אין שום ממשלה שעשתה יותר מהממשלה הזאת.

חיים כץ: שום ממשלה לא עשתה יותר מהממשלה הזאת בשביל לנסות לשפר את המצב.

חיים כץ: לאחרונה החליטה ממשלת ישראל להעביר כספים לביטוח הלאומי, לנסות לעזור לקשישים עריריים, שגרים לבד, בביקורי בית יומיים, גם אם הם לא סיעודיים, או רק אם הם לא סיעודיים; לעבור בבתים כל יום, ולראות ש – מי שהמקרר שלו ריק, לתת לו חמגשית.

חיים כץ: 250 מיליון שקל.

חיים כץ: כשהסתכלנו על דוח העוני – אין לנו את זה, ועוד לא הסכימו לקבל את זה, אבל אני מקווה שיחד עם שר האוצר, בהשקעה לא גדולה מדי, של 662 מיליון, אנחנו נוכל לגרוע מדוח העוני באופן קבוע את כל האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

חיים כץ: אם אנחנו באופן חד-פעמי נשקיע 662 מיליון, ונצמיד את הקצבאות לשכר חברי הכנסת, לא יהיה בדוחות העוני שום אזרח ותיק, מהרגע שנעשה את זה.

חיים כץ: הייתה פנייה – הייתה פנייה לשר האוצר; אני מקווה שיחד עם שר האוצר – הוא לא מהמפלגה שלי, יחד עם זאת, אף אחד לא יכול להגיד שהוא לא רגיש חברתית.

חיים כץ: הוא רגיש חברתית.

חיים כץ: ואני מקווה שאנחנו נביא את ה-662 מיליון, ואז דוח העוני ירד ב-11% – מעולם זה לא קרה.

חיים כץ: כשאני מסתכל על השנים, זה ירד ב-0.1%, 0.2%, 0.1%, 0.2%.

חיים כץ: התנודות הן אפסיות.

חיים כץ: עכשיו, לשמחתי, העלינו את שכר המינימום – שכר המינימום עלה בינואר 2017, ויעלה בדצמבר 2017 בעוד 300 שקל.

חיים כץ: אתה יודע מה יקרה עם העניים?

נחמן שי: לשנה.

חיים כץ: השנה.

נחמן שי: לא, לשנה.

נחמן שי: 300 שקל לשנה.

חיים כץ: בדצמבר 2017 יגדל בעוד 300 שקל – לחודש, לא לשנה, לחודש.

חיים כץ: הוא יהיה 5,300.

חיים כץ: אתה יודע מה יקרה עם העניים בישראל?

חיים כץ: מספרם יעלה, כי קו העוני זה השכר החציוני שנמדד, והוא צמוד לשכר הממוצע במשק.

נחמן שי: קו העוני – – –

חיים כץ: וקו העוני לא צמוד למדד.

חיים כץ: לכן, אם נעלה ב-662 מיליון, אני אומר לך שזה יהיה מהלך דרמטי, שיוריד 11%.

חיים כץ: דבר נוסף שאנחנו משתדלים לעשות – ושמנו 100 מיליון שקל בינואר 2017: ילדים וילדות בסיכון, שאין להם עורף משפחתי – שאין להם עורף משפחתי, ואנחנו היינו מטפלים בהם עד גיל 18, מינואר 2017 אנחנו מטפלים בהם עד גיל 25; כי בגיל הכרונולוגי הם בגיל 18, ובגיל היכולתי הן בנות 12–13.

חיים כץ: הדרך משם עד שהן נפלטות לשוק – לחיים, למאבק בחיים, לזנות – היא קצרה.

חיים כץ: החלטנו להשקיע, כי 18 זה כנראה לא מספיק, והחלטנו להעלות עד גיל 25.

חיים כץ: שמנו 100 מיליון שקל בבסיס התקציב.

חיים כץ: תהיה בדיקה של הילדים/ילדות האלה, יכולות לימודיות, ואנחנו נשקיע בלימודים ובהשמות לעבודה, וניתן להם שכר דירה, כי אין להם לאן לחזור.

חיים כץ: "נושמים לרווחה" – ב-93 יישובים – לא הרבה אנשים, 3,000 משפחות; אני לא אומר מאות אלפי משפחות, אבל 3,000 משפחות מקבלות ליווי כלכלי, הכשרה לעבודה, עזרה אישית, מקבלים מנטור כזה – רואים שם הצלחה ענקית.

חיים כץ: רואים שם הצלחה ענקית, באמת.

חיים כץ: רואים במשפחות האלה – זה לא יותר מדי; כשאתה אומר לי: 1,712,000, ואתה מדבר אתי על 3,000 משפחות, זה בטל בשישים.

נחמן שי: כל אדם הוא עולם שלם.

חיים כץ: זה לא בטל בשישים.

חיים כץ: כי החלטנו ללכת לפיילוט, והחלטנו לעשות שם.

חיים כץ: החלטנו להחזיר לעניים טיפה מהכבוד שלהם.

חיים כץ: לפני שבוע השקנו פיילוט של מתן כרטיס אשראי ל-10,800 משפחות בכל המגזרים.

חיים כץ: אנחנו רואים את התמונות בחגים, של אנשים שעומדים בתור לקבל חבילת מזון, ואנחנו מחליטים להם מה הם מקבלים בחבילת המזון.

חיים כץ: הלכנו לפיילוט ב-60 מיליון שקל, שאותו בן-אדם ילך לסופר, יבחר לו – אם הוא לא רוצה אורז, הוא ייקח אטריות – והוא יעמוד בתור וישלם.

חיים כץ: זה שהוא יעמוד בתור וישלם, אתה יודע מה זה עושה לו? הוא רואה את החברים שלו עומדים בתור ומשלמים, הוא מעביר את הכרטיס כמו כולם.

חיים כץ: ההרגשה שהוא כמו כולם זה משהו ענק, זה להחזיר את הכבוד.

חיים כץ: אז יגידו לי: מה, זה 10,800 משפחות; זה נוגע בכל המגזרים: יהודים, ערבים, חרדים, מוסלמים, נוצרים, דרוזים, צ'רקסים, בדואים.

חיים כץ: כולם.

חיים כץ: זה נוגע בכולם.

חיים כץ: כשאתה מסתכל – אני לא יודע איך בחרו – אני לא יודע איך בחרו 10,800 מ-260,000 משפחות שצריכות את זה, כי הבחירה היא רצחנית.

חיים כץ: איך אתה בורר את האנשים?

חיים כץ: אבל הגופים שעשו את זה – לשמחתי, לא אני הייתי צריך לעשות את זה.

חיים כץ: אלה שהלכו למכרז, הם בררו את המשפחות, ואלו משפחות שידועות לרווחה.

חיים כץ: כשאתה בורר משפחה כזאת, זה משהו מטורף.

חיים כץ: ואנחנו נוגעים, ואנחנו עושים, ותקציב משרד הרווחה גדל בצורה דרמטית – מ-5.5 מיליארד ל-8 מיליארד.

חיים כץ: ואנחנו עושים שינויים מהותיים, בייחוד בפיקוח; ראינו את מה שקרה עם הזקנים ב"נאות כיפת הזהב", ואני לא יודע, לא יכול להגיד לך שלא יכול להיות שפתאום זה יימצא גם במוסד שאני ממונה עליו, אני לא יכול להגיד שזה לא יכול לקרות.

חיים כץ: אני חושב שצריך לשים בכל מוסד כזה מצלמות, עם חדר פיקוח.

חיים כץ: אבל יש פה בעיה של צנעת הפרט, שמישהו יגיד: מה פתאום אתה מצלם אותי.

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: ברור.

חיים כץ: מה פתאום אתה מצלם אותי.

חיים כץ: חדר פיקוח כזה, שישב במוסד, וישב שם בן-אדם על המצלמות 24 שעות, והשאלה תהיה צנעת הפרט מול שמירה על כבוד האדם שם.

איציק שמולי: גם אם המשפחות יסכימו – – – יתנגד.

חיים כץ: תקשיב, הייתי שם עם ניצולי השואה.

איציק שמולי: שיביאו את המשפחות.

חיים כץ: הייתי שם עם ניצולי השואה, אני ביקשתי את הנתונים.

חיים כץ: מה אמרו לי? צנעת הפרט.

חיים כץ: אמרתי: אימא שלי, עליה השלום, ואבא שלי, עליו השלום, על הקבר שלהם כתוב: שרדו את השואה, שרדו את אושוויץ.

חיים כץ: הם לא התביישו בזה.

חיים כץ: אם הם היו מתביישים, הם לא היו כותבים את זה על הקבר שלהם.

חיים כץ: לא אני הייתי כותב את זה – לפי בקשה שלהם.

חיים כץ: הם לא התביישו בזה.

חיים כץ: אבל הממונה על צנעת הפרט, על מאגרי מידע, ואמר לי: אתה לא יכול לקבל את הנתונים של ניצולי השואה.

חיים כץ: דרך אגב, בשנה האחרונה, ב-11 החודשים האחרונים, נפטרו 11,861.

חיים כץ: ב-11 חודש.

חיים כץ: 11,861 מניצולי השואה הלכו לעולמם.

זהבה גלאון: יאיר לפיד קיבל את כל הרשימה של ניצולי השואה, ושלח להם – – –

חיים כץ: אף אחד לא קיבל.

זהבה גלאון: הוא שלח להם אימייל שיצביעו לו, למה אתה אומר שהוא לא קיבל – – –

נחמן שי: נכון, היא צודקת.

נחמן שי: היא צודקת.

נחמן שי: היא צודקת.

חיים כץ: תשמעי, אני אומר לך – – –

זהבה גלאון: אני אומרת לך – – –

חיים כץ: זהבה, בהתערבותו של היועץ המשפטי לממשלה, קיבלתי את הנתונים.

חיים כץ: התחלנו לטפל, נגענו ב-20,000 כאלה, שעזרו, אפילו שזה לא בסמכות המשרד שלי – הרשות לניצולי השואה היא במשרד האוצר.

חיים כץ: ניצולי השואה לא רוצים לעבור למשרד הרווחה, כי הטייטל של משרד האוצר הוא יותר יפה.

חיים כץ: גם במשרד האוצר עובדים על זה שלא ירצו לעבור.

חיים כץ: יחד עם זה, עקב היותם במשרד האוצר, יש אלפי ניצולים – לא אלפים רבים מדי, אבל אני יכול להגיד לך בוודאות על כ-3,000 איש – שלא מקבלים שירותים.

חיים כץ: פניתי לקארין אלהרר, העברתי לה מכתב.

חיים כץ: אני בודק – אני יושב על מאגר הנתונים הכי גדול, הביטוח הלאומי.

חיים כץ: ברגע שקיבלתי את המאגר של ניצולי השואה, ואני משווה אותו מול הביטוח הלאומי, אז אני יודע בדיוק את המצב.

חיים כץ: את הבסיס שהיה.

חיים כץ: אני לא רוצה להגיד כלום על שבשלושת החודשים האחרונים נולדו עוד 30,000 ניצולי שואה.

חיים כץ: אבל אני לא שם.

חיים כץ: אני מדבר על הבסיס הראשוני שקיבלתי בפברואר בשנה שעברה, שהיו בו 194,486.

חיים כץ: יש שם 65,000 שהם בוודאות מתחת לקו העוני.

חיים כץ: היה שם טיפול אחד על אחד.

חיים כץ: משרד הרווחה הלך ל-1,493 בתים, באחד על אחד, ראה שם ניצולים שהם במצב אנוש, והם לא רוצים לקבל כספים מהגרמנים, ראה שם את ועידת התביעות, שלא רוצה להכיר בחלק מהאנשים, ראו שם אנשים שלא יודעים למצות את הזכויות שלהם, כי הם לא יודעים לקרוא, כי הם הזדקנו, כי הם כבר בני 93 ו-94, ואני אומר לך בלב כבד, וסגן שר האוצר לא יסכים אתי, אבל לא נעשית שם עבודה טובה.

חיים כץ: אני יכול לתת לך את המספרים, ואני יכול לתת לך את תעודות הזהות והכתובות של אלה שלקחו מהם ולא נותנים להם כסף.

חיים כץ: לפחות 1,500 אנשים שזכאים לתשע שעות, שזה מ-1,500 שקל לחודש, לא מקבלים במשך יותר מעשר שנים את מה שמגיע להם; ואני יכול לתת לך את המספר של כמה נפטרו והמדינה לא נתנה להם את מה שמגיע להם – תעודות זהות וכתובות – תעודות זהות וכתובות, עם שמות.

חיים כץ: תחת כל תעודת זהות יש כתובת, שמות.

חיים כץ: לא לעמוד ולדבר דברים בעלמא – שמות של אנשים ואת החודשים שהמדינה עושקת אותם ולא נותנת להם את מה שמגיע להם.

יצחק כהן: המדינה זה אתה.

חיים כץ: כן, אבל זה לא אצלי.

חיים כץ: אני התחננתי שזה יהיה אצלי.

חיים כץ: אני התחננתי שזה יהיה אצלי.

חיים כץ: עצם זה שזה שם, זה עושה עוול לאותם ניצולי השואה.

חיים כץ: יחד עם זה, אני חושב שאנחנו עושים המון, לנסות למזער את העוני במדינת ישראל.

חיים כץ: המון.

חיים כץ: יכול להיות שזה לא מספיק, כי, לצערי, אנחנו לא יכולים להכיל כל מה שיש לנו פה.

חיים כץ: יש לנו בעיות בחינוך – אני שמעתי, מישהי דיברה פה על המעונות – בחמישה החודשים האחרונים – אני זוכר את הקטע שהיה כשהמעונות עברו אלי – בחמישה החודשים האחרונים נכנסו עוד 11,000 מקומות לתינוקות מאפס עד שלוש, שאימהות יכולות להיכנס למעגל העבודה ולקבל סבסוד – 11,000.

חיים כץ: 150 מעונות קיבלו סמלים, קיבלו אישור עבודה.

חיים כץ: ההכרה – אני לא יודע מי אמר את זה.

חיים כץ: את, מיכל?

חיים כץ: מישהו אמרה פה שלקח ארבעה חודשים.

חיים כץ: שילבנו את שירות התעסוקה בקביעת הזכאות והעברנו את זה משלושה חודשים לארבעה ימים.

חיים כץ: שילבנו את משרדי שירות התעסוקה לאפשרות להורים, על האפשרות לפנות למרכז מידע בטבריה, וזה עבד יפה, ולא רואים עכשיו בעיות, זה רץ יפה.

חיים כץ: הכנסנו 11,000 מקומות, אני מקווה שעד ספטמבר 2018 ייכנסו עוד 25,000 מקומות, ויהיה מקום.

חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו צריכים לקום שעה קודם ולעשות את כל מה שאנחנו עושים בשביל למגר את העוני.

חיים כץ: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שעובדים, ומסייעים ועוזרים.

חיים כץ: כל אחד שעוזר, ולו גם במקצת, עשה עבודה גדולה.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה?

חיים כץ: אני חושב שאם נעביר את זה עוד פעם לוועדה זה לא ייתן לנו כלום.

בצלאל סמוטריץ': נסתפק בזה.

חיים כץ: נסתפק בזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': המציעים מסכימים?

קריאה: כן.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז אין לנו גם הבעות דעה.

בצלאל סמוטריץ': ביקש סגן שר האוצר גם, בשם הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל בפני כל מבקשי הבעת הדעה – – –

אורן אסף חזן: אפשר לפנות לחברי הכנסת המציעים ולבקש שתצביעו להעביר לוועדה כדי שהבעת דעה תהיה לחברי כנסת נוספים?

בצלאל סמוטריץ': אורן, בוא, אנחנו לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להציע הצעה אחרת, ולא להסתפק.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להציע הצעה אחרת מלהסתפק – – –

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי.

אורן אסף חזן: יגאל לא השתכנע.

יצחק כהן: – – כבוד השר, שמעתי בקשב רב את הדברים שלך.

יצחק כהן: א.

יצחק כהן: אני מאוד מאוד מאוד מעריך אותך, אני יודע מה אתה עושה, אני יודע מה התוכניות שלך, אני יודע את שיתוף הפעולה עם האוצר, עם השר כחלון, איך להמשיך ולפתור את הבעיות, אבל תרשה לי לחלוק עליך מכול וכול בכל מה שקשור לרשות לניצולי השואה.

יצחק כהן: הרשות לניצולי השואה, בראשות הגברת רוס, גלי וכל הצוות הנפלא שיש שם, עושה מלאכת קודש – מלאכת קודש.

יצחק כהן: 4.2 מיליארד שקל – לו היה חוזר שקל אחד לאוצר, הייתי אומר שלא עושים את העבודה שלהם נאמנה.

יצחק כהן: שקל אחד לא חוזר, ביצוע תקציב של 100%.

יצחק כהן: אין שום סיבה בעולם שניצול שואה היום בישראל יהיה מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: אין סיבה, מכיוון שמיצוי זכויות מביא אותם למצבים שהם לא צריכים להיות מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: שיתוף הפעולה שעכשיו עושים עם הרשויות, ועם השר חיים כץ, אסור שזה יביא מציאות שיש ניצולי שואה שהם מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: אז אני רוצה פה, מעל הבמה הזאת, להודות לעופרה, ולרשות לניצולי השואה, ושימשיכו לעשות את העבודה כמו שהם עושים, כי הם עושים אותה נהדר.

יצחק כהן: לגבי הדיון היום – אני שמח על היום הזה, באמת יום חשוב, רק חבל שההשתתפות פה מלאה, מקיר לקיר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, יוקר המחיה בישראל הוא סמן מרכזי – ביטוי מוחשי לאי-שוויון.

יצחק כהן: השינויים שעשינו באוצר הם דרמטיים בכל האמור, בכל התחומים.

יצחק כהן: עדיין יש הרבה מה לעשות.

יצחק כהן: הרפורמה להגברת התחרות בבנקים, רפורמה מבנית שתביא שינוי יסודי ותשתיתי שלא נעשה כאן 40 שנה; החיסכון למשקי הבית – הבאתי רשימה ארוכה, אבל מזכיר הכנסת, ברשותך, לא נותן לי הרבה זמן.

יצחק כהן: ההפחתה במחירי המים, במחירי התחבורה הציבורית, הפחתה במיסוי, סבסוד – – – קצבת מקבלי הכנסה; המשק, בשעה טובה, צומח.

יצחק כהן: צומח, ובמאמץ לא קטן, לא פשוט, של שר האוצר, של ממשלת ישראל, כל הצוותים באוצר.

יצחק כהן: אילו היה לי זמן, אדוני היושב-ראש, הייתי מפרט יותר, אבל צריכים לדעת שהמלחמה בעוני היא מלחמה ארוכה טווח, וצריכים לעשות מלחמה מתמשכת, בטיפול רציף, ולא לנוח על זרי דפנה, אלא לבדוק ולאתר – לאתר כשלי שוק, לאתר כשלים, ולפתור במיידי.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על ההזדמנות שנתת לי, אומנם לא פירטתי את כל הצעדים, אבל אשמח, אולי בוועדה, אם זה יגיע לוועדה, לפרט את שאר הצעדים של האוצר.

יצחק כהן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא עובד ככה, חברים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הסתפקנו – הסכמתם להסתפק בדבריו של השר – – –

עבדאללה אבו מערוף: לא.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו שתקנו כי – סגן שר האוצר עלה לדבר, אז אנחנו לא דיברנו.

בצלאל סמוטריץ': שאלתי אם אתם מסתפקים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אין פה מציע – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': זה עושה צחוק – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – – ואנחנו לא הספקנו להציע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו מערוף, תקשיב שנייה אחת.

בצלאל סמוטריץ': זה עושה צחוק, תקשיבו לי, חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אתה משנה פה את התקנון מתי שבא לך – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ממש לא משנים את התקנון.

בצלאל סמוטריץ': לגופו של עניין, השר הציע להסתפק בדברים, אתם הסכמתם – אגב, בצדק – מכיוון שהיה היום יום שלם במליאה.

קריאה: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': עכשיו להגיד שלא מסתפקים רק כדי לאפשר דעה נוספת, בעיני, עושה צחוק מההליך.

בצלאל סמוטריץ': [מס' כ/644; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ב, עמ' 14404; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתקדמים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק – –

אורלי לוי אבקסיס: גם ששני שרים יעלו – – –

בצלאל סמוטריץ': – – חובת אזהרה בפרסום ובשיווק של הלוואה (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, לקריאה שניה וקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אתם כל כך מפחדים שנדבר – – –

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק חבר הכנסת עיסאווי פריג', בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, אנחנו פה לא – – – מסוימים שלך.

אלי אלאלוף: א.

אלי אלאלוף: הבטחת לי, שכחת – –

בצלאל סמוטריץ': למה זה קשור?

אורלי לוי אבקסיס: כי אתה מנהל איך שאתה רוצה, והעוני כנראה לא מעניין אותך, כמו שהלהט"בים לא מעניינים אותך.

בצלאל סמוטריץ': לא שמעתי, חבר הכנסת אלאלוף, אני אסביר את הדברים.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להסביר.

אורלי לוי אבקסיס: בתור אחד שמדבר על – – –

אלי אלאלוף: – – קיבלת את המסקנה של השר, לא שאלת אותנו, אז תכבד בבקשה את המציעים.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלאלוף, אני אסביר את הדברים.

אלי אלאלוף: אני מבקש שתביא להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – למי שאתה רוצה ואיך שאתה רוצה – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי, כשאני מנהל את המליאה אני עושה את זה, משתדל – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה מנהל אותה בצורה סובייקטיבית – – –

בצלאל סמוטריץ': את יודעת מה, אני לא אגיב על האמירות המטופשות והלא-ראויות-לתגובה שלך.

בצלאל סמוטריץ': את השטויות שלך תמשיכי לצעוק.

בצלאל סמוטריץ': אני לא אתייחס.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלאלוף, אני מבקש להסביר.

אורן אסף חזן: זה לא שטויות.

אורן אסף חזן: ברגע שנתת לסגן השר לעלות – – –

בצלאל סמוטריץ': כיוון שאתה שאלת אם אפשר להוסיף את שמך לרשימה, אמרנו שאין דבר כזה, ואז עורר אותי המזכיר לזה שיש אפשרות של הבעת דעה נוספת – שלחתי אליך, נרשמת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל סגן השר הציע ועדה.

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': סגן השר לא יכול – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא מדבר אתך.

אורלי לוי אבקסיס: – – – הציע ועדה, ברגע שמציעים ועדה – – –

בצלאל סמוטריץ': מסתבר שהאפשרות של הבעת דעה נוספת היא רק אם המציעים מבקשים שלא להסתפק בהצעה אלא להעביר את זה לדיון בוועדה – –

אורן אסף חזן: היושב-ראש, ברגע שהעלית את סגן השר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – כאשר מי שמייצג את הממשלה זה שר הרווחה, חיים כץ – הוא ייצג את הממשלה, הוא ביקש להסתפק – –

אורן אסף חזן: אבל ברגע שהעלית את סגן השר – – – מחדש.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – כאשר הוא ביקש להסתפק כל המציעים הסכימו, עד שהתברר שאם מסתפקים אז אין הבעת דעה נוספת.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': לדעתי, להעביר את זה לוועדה רק כדי שחברי הכנסת יוכלו להתייחס – בעיני – לא מכבד את ההליך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מוכן לדבר – – –

יגאל גואטה: – – –

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, הוועדה יכולה לקיים דיונים, אבל לא צריך להעביר את ההצעה הזאת לסדר, מכיוון שכבר עלתה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, אנחנו התקדמנו – התקדמנו לסעיף הבא – –

אורן אסף חזן: – – –

יגאל גואטה: אבל הוא אומר לך שלא.

בצלאל סמוטריץ': – – שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יגאל גואטה: אבל כולם אומרים לך שלא.

יגאל גואטה: הוא עושה צחוק?

יגאל גואטה: אני עושה צחוק?

יגאל גואטה: כולם עושים פה צחוק?

אורן אסף חזן: היושב-ראש, ברגע שנתת – – –

בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא עושה צחוק, אבל מכיוון שאני מוסמך לנהל את הישיבה, זו ההחלטה שקיבלתי.

בצלאל סמוטריץ': אתה מוזמן להתלונן.

אורלי לוי אבקסיס: תמיד זה – – –

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – – –

אורלי לוי אבקסיס: תמיד זה – – –

אורן אסף חזן: אם לא היה הוויכוח הזה כבר הייתה נגמרת הבעת העמדה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו מערוף, אנחנו התקדמנו לסעיף הבא שעל סדר-היום.

יגאל גואטה: שמעת אותי אומר שאני מסכים?

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': גואטה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גואטה, התקדמנו לסעיף הבא שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': זו סמכותי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, זו סמכותי.

בצלאל סמוטריץ': ניסיתי לנמק ולהסביר למה.

בצלאל סמוטריץ': אם לא הצלחתי – – –

אורן אסף חזן: אבל אתה לא יכול למנוע מהם ועדה.

אורן אסף חזן: זו לא סמכותך למנוע מהם.

אורן אסף חזן: אם הוא לא הסכים וביקש ועדה – – –

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', תתקדם.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה – – –

יגאל גואטה: הוא מהמציעים והוא אומר לך שהוא לא הסכים.

יגאל גואטה: אני מהמציעים ואומר לך שלא הסכמתי.

אלי אלאלוף: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלאלוף, אני ממש מוחה על הדברים שלך, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': מותר לך להסתייג.

אלי אלאלוף: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני נזהר מאוד בכבודך, ומכבד אותך מאוד, ומבקש שגם תשתדל לשמור – אתה יודע מה, על כבודי אל תשמור.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, מה העקשנות?

אורן אסף חזן: אני לא מבין על מה העקשנות.

יגאל גואטה: אבל חבר הכנסת אלאלוף לא הסתפק בתשובת השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גואטה.

יגאל גואטה: אני לא הסתפקתי בתשובת השר.

יגאל גואטה: הוא לא הסתפק בתשובת השר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הבית היהודי מסתפקים בלדבר רק קצת ולקחת הרבה.

בצלאל סמוטריץ': חברים, עברתי לסעיף הבא שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': תרצה – אסביר אחר כך.

עיסאווי פריג': תראה, אדוני, הסוגיה מאוד חשובה.

עיסאווי פריג': אני מבין את חבר הכנסת אלאלוף.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין מאוד.

בצלאל סמוטריץ': יש תקנון, כך אני מבין אותו, כך פעלתי.

בצלאל סמוטריץ': ההתחכמות עם האגודל לא מתאימה לי, ולכן אני מתקדם הלאה, זה הכול.

בצלאל סמוטריץ': מי שלא מרוצה, זו זכותו, צר לי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': בשביל זה יש לי סמכות כמנהל הישיבה.

קריאות: – – –

יגאל גואטה: למה הוא לא מכבד את זה?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מתקדמים בדיון.

בצלאל סמוטריץ': אתחיל לקרוא לסדר.

קריאה: תקרא לסדר.

בצלאל סמוטריץ': צר לי.

בצלאל סמוטריץ': כן, חבר הכנסת פריג'.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהיה פה mismatch.

יגאל גואטה: מה זה "אנחנו"?

יגאל גואטה: אתה אומר "אנחנו מתקדמים" כשאתה לבד מתקדם.

אורלי לוי אבקסיס: שמים אותך בדיון למרות – – – זה פדיחה של נשיאות הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – בושה לכנסת ולמושב הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול לקרוא לי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

בצלאל סמוטריץ': תצאי בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – שאתה מעיף אותי, הרי זה ברור.

בצלאל סמוטריץ': נכון.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש ממך לצאת החוצה בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: שלא אחשוף את ערוותכם ברבים, כי אתם מבטלים את הדיור הציבורי.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש ממך לצאת, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: כי אתכם לא מעניין הלהט"ב, ומה שמעניין אתכם זה – – –

בצלאל סמוטריץ': שמענו, המצלמות מתמקדות בך, מצלמות אותך, נותנות לך קרדיט – עכשיו את יכולה לצאת.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, זה לא היה מגיע – – –

בצלאל סמוטריץ': סיימנו את העניין.

יגאל גואטה: – – – אז בוא נצא גם אנחנו.

נחמן שי: אל תעליב אותה.

נחמן שי: אל תעליב אותה.

נחמן שי: היא אמרה את דעתה.

בצלאל סמוטריץ': מי שלא שומר על כבודי – חבר הכנסת נחמן שי, מי שלא – "כמים הפנים לפנים כן לב האדם לאדם".

בצלאל סמוטריץ': (חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יוצאת מאולם המליאה.

בצלאל סמוטריץ': )

אורן אסף חזן: זה לא היה מגיע לזה אם היית מקשיב.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, ההשתלטות של המנהלים על התקנון – – –

יגאל גואטה: בושה וחרפה.

בצלאל סמוטריץ': אבל כל המציעים הסכימו, חבר הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': כל המציעים הסכימו.

אורן אסף חזן: לא נכון.

אורן אסף חזן: הם לא ענו לך.

אורן אסף חזן: הם לא ענו לך.

בצלאל סמוטריץ': טוב, התקדמנו, חברים, הכרעתי.

בצלאל סמוטריץ': מי שלא מרוצה יכול להתלונן.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר, יש מעלי בעל-הבית, קוראים לו יושב-ראש הכנסת, יש לו לשכה – התקדמנו.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק חובת אזהרה בפרסום ובשיווק של הלוואה (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

עיסאווי פריג': הצעת חוק זו היא פרי יוזמתה של חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון, יחד עם חברי הכנסת משה גפני, שלי יחימוביץ, רחל עזריה, מיכאל אורן, שבינתיים התמנה לסגן שר, ואיתן כבל.

עיסאווי פריג': כידוע, אין היום בעיה לקבל אשראי; גופים רבים נוקטים דרכי שיווק שונות, ובעיקר פרסומות, כדי לעודד נטילת אשראי.

עיסאווי פריג': כתוצאה מכך לא פעם מתפתים לקוחות ליטול הלוואות או אשראי מוגדל, בלי לתת את הדעת על התוצאות של אי-עמידה בהחזר ההלוואות.

עיסאווי פריג': מטרת הצעת החוק היא לעורר את מודעות הציבור לתוצאות האפשריות של אי-עמידה בפירעון הלוואה או בהחזר האשראי.

עיסאווי פריג': בהצעת חוק זו מוצע לתקן את חוק הבנקאות (שירות ללקוח), התשמ"א–1981, את חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות, התשנ"ג–1993, ואת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים), התשע"ו–2016, ולקבוע בכל החוקים האמורים כי על נותן ההלוואה או המעמיד אשראי ללקוחות, דהיינו תאגיד בנקאי, מלווה שאינו תאגיד בנקאי ונותן שירותים פיננסיים המפרסם פרסומת או נוקט דרך שיווק אחרת המעודדת נטילת הלוואה או אשראי, לכלול בפרסומת או בדרך השיווק את שם המלווה או נותן האשראי, ולצרף אזהרה בנוסח זה: אי-עמידה בפירעון ההלוואה עלול לגרור חיוב בריבית פיגורים והליכי הוצאה לפועל.

עיסאווי פריג': יצוין כי החובה לכלול אזהרה כאמור תחול גם על מי שאינו נותן ההלוואה או מקבלה אלא מפעיל מערכת מקוונת המיועדת למתן הלוואות ולקבלתן, מה שקרוי peer to peer, המתווכים למעשה במתן האשראי, אם כי החובה לפרסם את שם נותן ההלוואה לא תחול עליהם.

עיסאווי פריג': עוד מוצע כי תחילתו של החוק תהיה שלושה חודשים מיום פרסומו.

עיסאווי פריג': אזכיר כי התיקון לחוק הלוואות חוץ-בנקאיות יעמוד בתוקפו תקופה קצרה, עד לכניסתו לתוקף של חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים, הקבוע ליום 1 ביוני 2017.

עיסאווי פריג': בהתאם לכך קבענו גם את מועד התחילה של התיקון המוצע באותו חוק, שכן חוק זה מעגן את הרגולציה שתחול על כל נותני האשראי שאינם בנקים.

עיסאווי פריג': אנו מקווים כי פרסום האזהרה יביא את נוטלי ההלוואות או האשראי לשקול אם הם אכן זקוקים לכספים, ואם ביכולתם לעמוד בהחזרים.

עיסאווי פריג': אני שוב מודה לחברת הכנסת זהבה גלאון על ההצעה החשובה, בשמי ובשם חברי איתן כבל, ואני מקווה שזה יהיה שלב נוסף בחינוך הציבור לניהול כלכלת המשפחה.

עיסאווי פריג': חברות וחברים, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגות, ואני מבקש מכם לקבל אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

עיסאווי פריג': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא בקשות רשות דיבור, על כן אנחנו עוברים להצבעה, ראשית בקריאה שנייה, על הצעת חוק חובת אזהרה בפרסום ובשיווק של הלוואה (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, כנוסח הוועדה.

חיים כץ: הם יכולים להיכנס?

בצלאל סמוטריץ': בוודאי, להצבעה כולם יכולים להיכנס.

מירב בן ארי: לא, הוא לא הוציא.

מירב בן ארי: הוא הוציא רק את אורלי.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

מירב בן ארי: הם יצאו עצמאית, הוא לא הוציא אותם.

בצלאל סמוטריץ': זכות המחאה שמורה בדמוקרטיה לכל מי שחפץ בה.

אורן אסף חזן: גם הזכות להכיר בעובדה שכולם פה – – – הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–4 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 13 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

זהבה גלאון: תודה רבה לכולם.

בצלאל סמוטריץ': את רוצה לברך, חברת הכנסת גלאון?

זהבה גלאון: לא – –

מיכל רוזין: זהבה, תברכי.

זהבה גלאון: – – לא תודה.

זהבה גלאון: לא, לא צריך.

זהבה גלאון: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק חובת אזהרה בפרסום ובשיווק של הלוואה (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 13 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ונכנסת אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי פה ולא הספקתי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא מבקש לצרף את תמיכתו – לפרוטוקול; בעד הצעת החוק.

עיסאווי פריג': אורן, מזל טוב.

עיסאווי פריג': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1110); נספחות.

עיסאווי פריג': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום, בעזרת השם:

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 192) (חישוב תקופת אכשרה), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ.

בצלאל סמוטריץ': אדוני עובד קשה היום.

אורן אסף חזן: הוא מפצה על כל – – – אה, השר כץ?

אורן אסף חזן: משלים פערים.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מבוטחים רבים פונים מייד עם פיטוריהם ללשכת התעסוקה – אתה אתי?

בצלאל סמוטריץ': אני אתך, אדוני השר.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: מבוטחים רבים פונים מייד עם פיטוריהם ללשכת התעסוקה כדי שלא תיפגע זכאותם לדמי אבטלה, לאור החובה לצבור תקופת אכשרה.

חיים כץ: באופן זה, המחוקק לא מאפשר למבוטחים לחפש באופן עצמאי עבודה חלופית בלי חשש שזכאותם לדמי אבטלה תיפגע.

חיים כץ: יש מצבים שבהם חלק מהמובטלים בוחרים, לאחר סיום העסקתם, לחפש עבודה בכוחות עצמם, בטרם הרישום בלשכת התעסוקה, ולפיכך הם עלולים לאבד את זכאותם לדמי אבטלה, רק משום שלא התייצבו מייד בשירות התעסוקה, ואותה תקופה מובאת בחישוב תקופת האכשרה המזכה.

חיים כץ: לנכוח פניות שהגיעו מדורשי העבודה, ומתוך רצון לתת לאותם אנשים מרווח נשימה וזמן לחפש עבודה בעצמם, אני מבקש לתקן את החוק ולאפשר לציבור המובטלים לחפש בכוחות עצמם – במשך שלושה חודשים מיום הפסקת עבודתם – מקום עבודה חדש, בלי ששלושת החודשים האמורים יימנו לצורך תקופת האכשרה ולא יפגעו בזכאות לדמי אבטלה של מי שהיה זכאי לכך עם סיום עבודתו.

חיים כץ: משכך, מוצע לתקן את הוראות סעיף 162 לחוק כך שלגבי מבוטח שבמועד הפסקת עבודתו האחרונה השלים את תקופת האכשרה, אולם לא התייצב בלשכת שירות התעסוקה מייד, וחיפש עבודה בכוחות עצמו במשך תקופה שעד שלושה חודשים מיום הפסקת עבודתו האחרונה, ועד למועד רישומו לראשונה בלשכת שירות התעסוקה כמחוסר עבודה, לא ימנו את אותה תקופה בחישוב 18 החודשים לצורך חישוב תקופת האכשרה המזכה בדמי אבטלה.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת כנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אתחיל בזה שאני תומך בחוק, ואני אתקדם להמשך, לדבר על יום המאבק בעוני, ואני אתחיל בזה: הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליף השני אחרי הנביא מוחמד, (אומר בערבית: תפילת האל עליו וברכתו לשלום,) אמר – אני אומר את זה בערבית ואתרגם: (אומר בערבית ומתרגם:) זאת אומרת, אילו העוני היה גבר, הייתי הורג אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לצערי, מנסים להרוג את העני, ולא את העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמעתי את כבוד השר, שענה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי רוצה לשמוע שר שאומר – אנחנו רק חודשיים אחרי תחילת שנת התקציב – שהיה אומר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: היעד התקציבי שלנו הוא שאנחנו מורידים את שיעור העוני ב-1%, או ב-2%, או ב-3% בשנה הראשונה של התקציב, וכמוהם בשנה השנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הבשורה שקיבלנו מתשובת השר היא שהוא עשה, עשה, עשה, וכשמעלים את שכר המינימום – זה רק יוסיף אנשים מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הבשורה ששמענו בתגובה של השר.

חיים כץ: זאת האמת, אבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שאמרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא יכול להגיד "לא", כי זה גם מוקלט.

חיים כץ: לא, זאת האמת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני רק רוצה לחדד כמה נתונים: מדברים על – שיעור העוני במדינת ישראל הוא 21.7%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אתרגם את זה: 53.2% זה ערבים, 14.14% זה יהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפער הוא פי-3.75.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפער הזה הוא תוצאה של מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הערבים רוצים לעבוד, מחפשים מקומות עבודה – המדינה לא מאפשרת, לא נותנת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כדי לטפל בעוני – זה המגזר, זה החברה הענייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יש למדינה תוכנית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תגידו לי: החלטת הממשלה 992.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תגידו, כי זו לא תוכנית למאבק בעוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם לשר יש – – –

מירב בן ארי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא תוכנית למאבק בעוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, זה לא תוכנית למאבק בעוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה יכול לדבר על תשתיות, זה יכול לדבר על דברים אחרים.

מירב בן ארי: איזו תוכנית זאת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא תוכנית – – –

מירב בן ארי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא תוכנית לטפל בעוני, חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני ראיתי את התוכנית, קראתי את התוכנית, מבין את התוכנית, והיא לא מטפלת בעוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, היום היה דיבור בוועדה אצל יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף, ואמרתי שצריך להכניס את טיפולי השיניים בתוך חוק הבריאות, אפילו אם מעלים את מס הבריאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל שני דברים אני אומר, כבוד השר: גם לעני מגיע ליהנות מהמזון, שיוכל ללעוס אותו ואז ייהנה, ירגיש את הטעם שלו, ויש לו גם זכות, כשהוא מחייך, לא לשים את היד על הפה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שיראו גם את החיוך שלו, ולא להסתיר את הפה כי חסרות לו שיניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני כמובן רוצה לברך על החוק, אדוני השר, שהעלית, אבל אני היום רוצה לדבר דווקא על גזר-הדין שניתן במשפטו של אלאור אזריה.

רויטל סויד: אין ספק שמדובר באירוע שטלטל מאוד את החברה הישראלית, ואין ספק שמדובר בכשל של החייל אלאור אזריה, והיום בית-המשפט למעשה הביא לאיזשהו סיום את ההליך, בתהליך של איזון; איזון בין גזר-דין שמצד אחד מטיל שנה וחצי של מאסר, ואין ספק שכל מי שמכיר את עבירת ההריגה – –

אורן אסף חזן: כתם.

אורן אסף חזן: כתם שחור על הצבא.

רויטל סויד: – – יודע שמדובר בעונש שהוא יחסית מקל.

נחמן שי: מה?

אורן אסף חזן: – – – שמעת אותי – – –

רויטל סויד: לעומת זאת, העובדה שבית-המשפט שקל את השיקולים ובחר בסופו של דבר להטיל את העונש הזה, יש בה כדי לומר שגם אם אלאור אזריה שגה, והוא שגה באופן מאוד קשה, עדיין – אנחנו שלחנו אותו לחברון, אנחנו גרמנו לכך שהוא יהיה שם, והאחריות – אם לא לתוצאת המעשה, אלא לכך שבחור בן 18, חייל קרבי, היה שם – היא עלינו.

רויטל סויד: ומה שלי חשוב לומר פה, היום, מעל הדוכן, לחברי, בעיקר לחברי בבית הזה, הוא שזה הרגע שבו אנחנו לא צריכים להתעסק יותר בנושא הזה.

אורן אסף חזן: לתת לו להיות מאחורי סורג ובריח – – –

רויטל סויד: זה הרגע שבו כל קריאה לחנינה – ולא מכיוון שאני לא חושבת שצריך לחון אותו; אני כן חושבת שצריך – אבל כל קריאה לחנינה בשלב הזה, ומייד לאחר גזר-הדין, בדיוק כמו שהיו הקריאות גם לפני כן, לפני מתן גזר-הדין – שבכלל היו מוקדמות, כי הן לא היו נכונות מבחינת הסדר של ההליך הפלילי – זה יכול רק לחבל בתהליך שבו אנחנו בסופו של דבר רוצים שהסיפור הזה יהיה מאחורי משפחת אזריה ומאחורינו – עבורנו כחברה.

רויטל סויד: הצבא צריך לעשות את חשבון הנפש שלו עם עצמו, ולהטמיע את הערכים שצה"ל מחנך ומגדל עליהם דורות שלמים של לוחמים; ובמקרה הספציפי הזה ניתן למשפחה אזריה, שעברה חוויה מאוד מאוד קשה, ועל כך אין ספק, לאסוף את עצמם ואת הפצעים, ללקק את הפצעים, ומפה – לאפשר למי שמוסמך לכך לקבל את ההחלטה הנכונה אם ומתי לאפשר חנינה.

רויטל סויד: ולא אנחנו, הפוליטיקאים, ניכנס לזה, כי אנחנו רק מזהמים ומרעים את התהליך.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – –

סתיו שפיר: מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': – – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, מי שנרשם לדבר לדיון הזה.

קריאה: מתי הם נרשמים?

בצלאל סמוטריץ': נרשמים דרך הלשכה, במחשב.

בצלאל סמוטריץ': זה אכן נוהג נפסד.

בצלאל סמוטריץ': אנשים נרשמים אוטומטית, ואז לא נמצאים אפילו במליאה.

אורן אסף חזן: אני בעד שמי שנרשם ולא מופיע – לפסול אותו בדיון הבא.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי כבוד השר, כנסת נכבדה, אכן, היום בעיני החלטת בית-המשפט, בית-הדין בקריה, לזרוק את אלאור אזריה מאחורי סורג ובריח – אני אומר את זה בצורה שלא משתמעת לשתי פנים:

אורן אסף חזן: אם אלאור אזריה, חייל, לא "החייל היורה", חייל בצבא ההגנה לישראל; אני מזכיר: חיילים, תפקידם, בעת מלחמה, לחימה, ובסכנת חיים, לירות.

אורן אסף חזן: זה לא גנאי לירות, זה לבצע את עבודתם נאמנה.

אורן אסף חזן: אם אלאור אזריה ישב יום אחד מאחורי סורג ובריח, זה כתם שחור ומכוער על צבא ההגנה לישראל, כתם שחור ומכוער על המערכת המשפטית.

אורן אסף חזן: אנחנו קצת התבלבלנו, השתגענו לחלוטין; שלחנו חייל להילחם, כדי שגם אנחנו נוכל לשבת כאן, בכנסת ישראל, בשקט.

אורן אסף חזן: לשמור על אזרחי מדינת ישראל שאנחנו הנחינו אותם לגור וליישב את היישוב היהודי בחברון.

אורן אסף חזן: המשכנו את הציווי של בן-גוריון, שאמר: חברון שכנתה וקודמתה של ירושלים, נעשה משגה גדול אם לא נקים בחברון יישוב יהודי הולך וגדל.

אורן אסף חזן: הוא שעמד בפעם הראשונה מול מציאות של לחימה, של מחבל בן-בלייעל, לא בן-אדם; לא בן-אדם.

אורן אסף חזן: מחבל ששפך דם יהודים, דם חיילים – אגב, זה לא משנה אם זה יהודים או לא יהודים; בעיני, כל מחבל שיצא לבצע פיגוע טרור צריך לסיים את האירוע עם כדור בראש.

אורן אסף חזן: אבל זה לא השיח.

אורן אסף חזן: השיח הוא על הטלטלה שעוברת על החברה בישראל כבר כמעט שנה.

אורן אסף חזן: קרע של ממש.

אורן אסף חזן: מחלוקת.

אורן אסף חזן: שואלים אותי לא מעט: אורן, חבר הכנסת חזן, למה אתה הולך?

אורן אסף חזן: למה אתה מגיע לבית-הדין?

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כי ככה הציבור מבקש.

אורן אסף חזן: כי זה התפקיד שלי כנבחר ציבור, ללכת ולהשמיע את הקול של מי ששלח אותי לייצג אותו בכנסת ישראל.

אורן אסף חזן: וכאשר היה פה שר ביטחון שסרח, שכשל בתפקידו והפך את אחרון החיילים, הלוחמים, לשכפ"ץ אנושי, היה צריך מי שיקום מתוך הכנסת הזאת ויעמוד לצדו של אלאור אזריה.

אורן אסף חזן: והיום אני פונה אליכם, חברי בכנסת, כשם שמהרגע הראשון לאט-לאט הצטרפו להגנה על אלאור אזריה חברים נוספים מהבית הזה, עד לראש הממשלה עצמו; כשם שלאורך הדרך הצטרפו לקריאה שלי מהרגע הראשון, שאם חלילה הוא יורשע אנחנו נחוקק חוק כדי לחון אותו – דיבורים, אסור שיהיו ריקים מתוכן.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת סויד, אם חבר כנסת אומר שהוא חושב שצריך להוביל חנינה, הוא גם צריך לעמוד מאחורי המילים האלה.

אורן אסף חזן: כי ההבטחות שלנו והמילים שיוצאות לנו מהפה הן התקווה של האנשים שמסתכלים עלינו מבעד למרקע.

אלעזר שטרן: אז יותר טוב שלא יצאו מהפה.

אורן אסף חזן: ואני אומר בצורה ברורה – –

אלעזר שטרן: – – –

אורן אסף חזן: – – אני קורא לנשיא המדינה – אני מבקש מהאלוף בדימוס שלא יפריע לי, שילמד לשבת גם בשקט כשצריך.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, אדוני.

אורן אסף חזן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אני קורא לנשיא המדינה להשתמש בסמכות היחידה שיש לו, היחידה, ולעשות בחוכמה ובתבונה מה שעשו לפניו נשיאים אחרים, ולהוביל לחנינה לאלאור אזריה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: ואם לא יקרה הדבר, ברשותך היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אלעזר שטרן: יאללה, אורן, אורן, אורן, נגמר הזמן, יותר טוב – אמר לך לסגור את הפה.

אורן אסף חזן: ואם לא יקרה הדבר – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, תודה.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

אורן אסף חזן: – – אני מגיש הצעת חוק שתיתן לכנסת – –

אלעזר שטרן: – – – לסגור את הפה.

אורן אסף חזן: – – ולוועדות הרלוונטיות – –

אלעזר שטרן: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

אורן אסף חזן: – – להגיש ולחון חייל במקרה כמו המקרה הנדון.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אורן.

אורן אסף חזן: במקום לשנות סדרי עולם, צריך שהדבר הנכון לא רק ייאמר אלא גם ייעשה.

אלעזר שטרן: – – – הוא אמר לך, נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: אל תתעצבן, אדוני חבר הכנסת אלעזר שטרן.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, תודה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר רוצה להשיב, או אנחנו עוברים להצבעה?

אורן אסף חזן: אל תכעס.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לעבור להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 192) (חישוב תקופת אכשרה), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 192) (חישוב תקופת אכשרה), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורן אסף חזן: אני מבקש להוסיף אותי.

אורן אסף חזן: אני עליתי במשקל, אז לא הספקתי לרוץ להצביע.

בצלאל סמוטריץ': 11 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, חבר הכנסת חזן מבקש להוסיף את תמיכתו בהצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ועוברת לדיון ולהכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מרב מיכאלי: אבל, אדוני, לא הבנתי שעוברים להצבעה.

נחמן שי: אני יושב פה.

מרב מיכאלי: אנחנו עומדות פה.

בצלאל סמוטריץ': חבר'ה, עברתי, אמרתי: אני מקריא – הקראתי את שם החוק – –

נחמן שי: לא.

מרב מיכאלי: לא.

בצלאל סמוטריץ': – – אמרתי:

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד.

בצלאל סמוטריץ': חבר'ה, כנסו בבקשה לסרטון, באמת, יש גבול.

מרב מיכאלי: אז אני מבקשת לפרוטוקול.

נחמן שי: אנחנו עומדים פה, יושבים פה.

בצלאל סמוטריץ': אז גם חבר הכנסת נחמן שי, וגם חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: או, איזה דיכאון.

נחמן שי: איזה – – –

בצלאל סמוטריץ': וגם חבר הכנסת דב חנין – מבקשים לצרף את תמיכתם בחוק, לפרוטוקול.

נחמן שי: לא שמעתי אותך מודיע על הצבעה.

בצלאל סמוטריץ': תאמין לי שהודעתי לאט, בסבלנות.

בצלאל סמוטריץ': פעמיים אמרתי שמצביעים בקריאה ראשונה.

נחמן שי: אני יושב פה.

בצלאל סמוטריץ': נחמן, אבל אתה עסוק בטלפון, ברצינות, נו, יש גבול.

נחמן שי: עזוב אותי, בחייך.

בצלאל סמוטריץ': עזוב אותי, בחייך.

בצלאל סמוטריץ': תעשה ככה עם היד עד מחר בבוקר.

בצלאל סמוטריץ': לך תיכנס בבקשה לסרט הזה של המליאה, תראה את הדיון, תראה שהכרזתי לא פעם ולא פעמיים, ואל תתעסק עם הטלפון ואחר כך תבוא בטענות.

נחמן שי: אבל אני יושב פה.

בצלאל סמוטריץ': אז תשב פה ותתרכז במה שמדברים אתך.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מקשיב ואז אתה בא בטענות?

בצלאל סמוטריץ': ואללה, חבר'ה.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/689); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום – נחמן, שומע?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שי, אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': תעקוב, שלא תפספס – הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון מס' 3) (הבטחת תנאים הולמים למאבטחים), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, סליחה רגע, מציגה את הצעת החוק חברת הכנסת – –

חיים כץ: בקריאה ראשונה היא מציגה?

בצלאל סמוטריץ': – – יוליה מלינובסקי.

בצלאל סמוטריץ': ואדוני אחר כך.

יוליה מלינובסקי: חיים, בוא תתחלף אתי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני אחר כך יוכל.

חיים כץ: אין בעיה.

אורן אסף חזן: תראה מה עושים לחתן, תראה איך מכבדים את החתן – – –

אלעזר שטרן: בוא לערבית, בוא תשלים מניין.

בצלאל סמוטריץ': עד עשר דקות, אחר כך יש לנו הצעה צמודה של חבר הכנסת דב חנין, שינמק אותה במשך שלוש דקות, ואז נוכל לשמוע תשובת ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': עד עשר דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, היום אני מציגה פה הצעת חוק שהיא לא פשוטה, הצעת חוק שמדברת על 80,000 בני-אדם ברחבי הארץ – ומיהם אותם אנשים?

יוליה מלינובסקי: מאבטחים, שומרים, שכל אחד מאתנו רואה אותם כל בוקר בכניסה לגן-ילדים, לבית-ספר, בקניון, במוסד כזה או אחר, ואנחנו נכנסים ואומרים: שלום, מה שלומך?

יוליה מלינובסקי: בבית-הספר של הבן שלי יש מאבטח בשם עופר, הוא הציל את הבן שלי פעמיים.

יוליה מלינובסקי: כשהוא היה בכיתה א' הוא החליט שהוא אחרי בית-ספר הולך הביתה, הוא לא נשאר בצהרון.

יוליה מלינובסקי: מי עצר אותו?

יוליה מלינובסקי: מי החזיר אותו?

יוליה מלינובסקי: מי טיפל בו?

יוליה מלינובסקי: עופר.

יוליה מלינובסקי: כי עופר הזה מכיר כל ילד בבית-ספר בכל כיתה, וכולל בגני-הילדים, כי יש שם מתחם גדול.

יוליה מלינובסקי: אז הקטנה שלי, עכשיו כשהיא באה בבוקר, אומרת: שלום, בוקר טוב עופר – היא בת ארבע.

יוליה מלינובסקי: זו דמות – פשוט, כל הילדים יודעים שעופר נמצא שם, שזה מאוד בטוח, וגם אנחנו ההורים; היום בבוקר הבן שלי שכח את המשקפיים בבית, אז רצתי לעופר, להביא לו את המשקפיים, שימסור לבן שלי.

יוליה מלינובסקי: הוא לא שאל באיזו כיתה הבן שלי, הוא יודע.

יוליה מלינובסקי: הוא יודע בדיוק מי הבן שלי ובאיזה כיתה הוא ולאן הוא הולך אחרי בית-ספר.

יוליה מלינובסקי: פעם חיפשנו, והוא אמר: אל תחפשי פה, לכי לשם, יכול להיות שהם שם, כל החבורה.

יוליה מלינובסקי: אז האנשים האלה שומרים עלינו, האנשים האלה נותנים לנו ביטחון, אבל באיזה תנאים הם עובדים?

יוליה מלינובסקי: למה אנחנו בכלל צריכים לחוקק חוק שמדבר על הדברים הבסיסיים, הבסיסיים ביותר של כל בן-אדם, שהוא צריך להיות מוגן מפני גשם ושמש, שצריכה להיות לו גישה למים, לחשמל, לשירותים?

יוליה מלינובסקי: הוא בן-אדם עם כל הצרכים הבסיסיים, כמונו.

יוליה מלינובסקי: לצערי הרב, ראשי רשויות, בעלי קניונים ומוסדות ציבור כאלה ואחרים לא מכירים בכך.

יוליה מלינובסקי: ולצערי, אנחנו היום צריכים פה לחוקק חוק שיסדיר באופן חד-משמעי את התנאים הפיזיים של מאבטחים ברחבי הארץ, ולא רק במוסדות חינוך ובגני-ילדים, ולא רק במקומות ציבוריים כמו ביטוח לאומי או משרד ממשלתי; גם בקניונים, גם באולמות שמחה.

יוליה מלינובסקי: כי מה לעשות?

יוליה מלינובסקי: מביאים שומר, והם עובדי קבלן ברובם: היום הוא בא, מחר הוא לא יבוא, בשביל מה לדאוג?

יוליה מלינובסקי: בשביל מה להשקיע?

יוליה מלינובסקי: כפי שפעם אמרו:

יוליה מלינובסקי: אנחנו אוהבים עלייה ולא אוהבים עולים, אז אותו דבר: אנחנו מאוד אוהבים שמירה, אבל לא אוהבים את השומר הספציפי הזה, עופר פלוני-אלמוני.

יוליה מלינובסקי: אז בחוק הזה בעצם אנחנו מנסים להסדיר בצורה חד-משמעית וברורה – והחוק הזה הוא גם עם שיניים, יש פה אכיפה, הודות לשר חיים כץ, שהסכים לקחת על עצמו את הנושא של אכיפה, כי זה לא ברור מאליו; בדרך כלל משרדי ממשלה בורחים – בורחים מאחריות, לא רוצים אכיפה; שיהיה חוק, אבל בלי אכיפה.

יוליה מלינובסקי: פה היה לי שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם שר הרווחה והעבודה.

יוליה מלינובסקי: דרך אגב, החוק שלי מוצמד לחוק שהוא בזמנו העביר, זכות בישיבה.

יוליה מלינובסקי: גם כן, מאוד ברור שבן-אדם זכאי לשבת, אבל היינו צריכים לעשות על זה חוק, ופה הוא גם התגייס למשימה.

יוליה מלינובסקי: היו לנו ויכוחים, נכון, היו לי ויכוחים גם עם משרד המשפטים, ובסוף הצלחנו לשכנע, והיום היועצת המשפטית של משרד המשפטים אומרת לי שהיא הולכת בכל מקום ופתאום היא התחילה לשים לב לשומרים.

יוליה מלינובסקי: זה מה שהחוק הזה עשה.

יוליה מלינובסקי: יש לי גם שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם משרד האוצר; זאת אומרת, גם הסכימו על האכיפה, גם הסכימו על הנוסח המשפטי, שהוא מאוד מורכב, וגם נתנו כסף.

יוליה מלינובסקי: אז יש פה פלא.

יוליה מלינובסקי: וכל זה קרה בזכות יושב-ראש ועדת הרווחה, העבודה והבריאות, אדוני חבר הכנסת אלי אלאלוף, שבלי עזרתך זה לא היה קורה.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, אם אתה לא היית נותן לי כתף וקיר ברזל, אנחנו לא היינו מתקדמים, חד-משמעית.

יוליה מלינובסקי: היועצת המשפטית של הוועדה, נעה, הצוות שלי, היועצים שלנו, אנחנו עבדנו על זה שעות על שעות; בשפה פשוטה, המיץ יצא מאתנו.

יוליה מלינובסקי: אני מקווה מאוד שנעביר את זה היום בקריאה ראשונה, כי זה חוק מהפכני, חוק שהוא לבני-אדם; הוא מדבר על בני-אדם ובשביל בני-אדם.

יוליה מלינובסקי: אני חייבת לציין פה גם את מרב מיכאלי, חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהסכימה, בשם האופוזיציה, וגם את חבר הכנסת דוד ביטן, שהסכים בשם הקואליציה, שאנחנו נעלה את החוק הזה היום, ביום שלישי.

יוליה מלינובסקי: כמה מעניין, היום יום המלחמה בעוני – – –

אורן אסף חזן: נראה לי ראוי להציג את מי שהגיש את החוק הזה עוד טרם כניסתך לכנסת – – –

יוליה מלינובסקי: תקשיב למשהו, אתה עכשיו רוצה לפתוח את זה?

יוליה מלינובסקי: אז בוא לא נעשה את זה – – –

אורן אסף חזן: – – –

יוליה מלינובסקי: אדוני חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת ממך להתנהג בממלכתיות.

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: אתה עכשיו רוצה לפתוח את זה?

יוליה מלינובסקי: אתה רוצה אייטם בחדשות?

אורן אסף חזן: – – – בשביל החוק.

מירב בן ארי: מה עשית בשביל החוק הזה?

אורן אסף חזן: עשיתי – – – רצתי – – –

מירב בן ארי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן, חבר הכנסת חזן, אתה רשום לרשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': אתה רשום.

יוליה מלינובסקי: עכשיו אני אתייחס לזה.

יוליה מלינובסקי: סליחה, במסגרת הזמן שלי.

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, שנייה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אתה רשום לרשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': תוכל לומר כל מה שאתה רוצה בצורה מסודרת, לא בהתפרצות.

יוליה מלינובסקי: עכשיו, אני רוצה לומר – היום אנחנו מציינים פה את יום העוני.

יוליה מלינובסקי: אבל עוני זה לא רק כסף; יש עוני מנטלי; יש עוני שפוגע בך לפעמים אפילו יותר מכסף.

יוליה מלינובסקי: אם אתה עובד במקום עבודה שבו לא מתייחסים אליך כאל בן-אדם, שלא דואגים בו לתנאים הבסיסיים שמגיעים לכל אדם באשר הוא אדם, זה עוני מנטלי, וזה מאוד פוגע גם מורלית באדם.

יוליה מלינובסקי: אז החוק הזה נועד להסדיר גם את הסוגיה הזאת, כי אדם שעובד ומרוויח בכבוד את המשכורת שלו, מגיע לו לעבוד בתנאים נאותים.

יוליה מלינובסקי: זה האל"ף-בי"ת של המוסר החברתי.

יוליה מלינובסקי: וכן, אני אתייחס למה שחברי חבר הכנסת אורן חזן אמר פה: הוא הגיש את הצעת החוק שלו בנושא דומה לפני, כשאני עוד לא הייתי בכנסת.

יוליה מלינובסקי: אבל לא מספיק להגיש הצעת חוק; אפשר להגיש פה הצעות חוק באלפים, זה לא תורם.

יוליה מלינובסקי: החוק, אם הוא באמת בנפשך, אתה עובד עליו המון שעות, אתה משקיע בו המון – נשמה, וכוח, ורצון, ומוח ומחשבה, ואתה מנסה לשכנע את כל העולם ואחותו שזה מה שצריך.

יוליה מלינובסקי: אנחנו העברנו את החוק שלי פה בטרומית, וחבר הכנסת חזן הצמיד את החוק שלו אלי, נכון, ובזה זה נגמר.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, כל העבודה הסיזיפית, שלא נראית לעין, שמאחורי הקלעים, מול משרדי הממשלה – סליחה – היא נעשתה על-ידי הצוות שלי, על-ידי הצוות של המפלגה שלי, אני כמובן גם הובלתי את כל העניין הזה.

יוליה מלינובסקי: בכנסת בכלל צריך לתת את הדעת על זה.

יוליה מלינובסקי: בגלל התקנות, כשיש חוקים דומים, מצמידים את החוקים, ומי שנרשם ראשון – הוא זה שהגיש את החוק ראשון.

יוליה מלינובסקי: לדעתי זה לא הוגן.

יוליה מלינובסקי: כפי שאני לא רציתי שזה יקרה אתנו, אני גם לא רוצה שזה יקרה עם מישהו אחר.

יוליה מלינובסקי: זה לא הוגן.

יוליה מלינובסקי: מי שעובד על החוק, מי שמקדם אותו, מי שמשקיע בו – הוא זה שצריך להוביל.

יוליה מלינובסקי: וזה מה שקרה פה.

יוליה מלינובסקי: אני לא מזלזלת לרגע ביכולות של חבר הכנסת אורן חזן, וגם ברצון הטוב שלו לעזור ולקדם ולתרום.

יוליה מלינובסקי: אבל מה לעשות, כל הכנסת, כולל אנשי המקצוע שהיו שותפים בקידום החוק, לא ראו פעם אחת את חבר הכנסת חזן בישיבות הפנימיות שלנו עם שבעה יועצים משפטיים של משרדי הממשלה.

יוליה מלינובסקי: אז לדעתי, פה אנחנו צריכים לחשוב לא על הקרדיטים, אלא על המהפכה – המהפכה.

יוליה מלינובסקי: אני דיברתי עם יושב-ראש ההסתדרות חברי חבר הכנסת – חבר הכנסת הוא עוד לא – אבי ניסנקורן, סליחה – – –

איציק שמולי: אל תאחלי לו שיהיה חבר כנסת.

יוליה מלינובסקי: נכון.

יוליה מלינובסקי: והוא אמר לי – – –

איציק שמולי: – – – בהסתדרות, לא חבר כנסת.

איציק שמולי: רוצים אותו בהסתדרות.

יוליה מלינובסקי: סליחה.

יוליה מלינובסקי: אמרתי: סליחה, טעיתי בניסוח.

יוליה מלינובסקי: הוא מגדיר את זה כחוק מהפכני, שיש בו בשורה אמיתית גם לעובדים וגם למשק, וזה אמור לחלחל גם לאותם בעלי עסקים ומקבלי החלטות שצריכים להבין: הרכבת הזאת יצאה.

יוליה מלינובסקי: חברים, תפנימו, תדאגו לעובדים שלכם.

יוליה מלינובסקי: אז אני מסיימת, אדוני היושב-ראש:

יוליה מלינובסקי: בואו נתגייס נא יחד לטובת העובדים, לטובת האדם העובד, שיתפרנס בכבוד ויקבל, באמת יקבל, את מה שמגיע לכל אדם: התנאים הבסיסיים הפיזיים, שזו בכלל לא צריכה להיות שאלה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: ולהודות לגיל, הוא היועץ של השרה איילת שקד, למיכאל, היועץ של חיים כץ, וגם כמובן לנדב מהאוצר – – –

חיים כץ: זה לקריאה שנייה ושלישית.

יוליה מלינובסקי: דקה, אבל אני חייבת לפרגן לו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': התודות הן חשובות.

יוליה מלינובסקי: פשוט יש פה התגייסות, זה לא מובן מאליו.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/3545/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': כאמור, יש לנו הצעת חוק מוצמדת בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': זה מצב מיוחד – אנחנו מצמידים להצעה בקריאה ראשונה הצעה בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין יציג את הצעתו במשך שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן, מאחר שיש טרומית, אז להצעה הטרומית יציג שר הרווחה את עמדת הממשלה, ואז נעבור לדיון ולהצבעה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, אני שמח להציג לפני הכנסת את הצעת החוק של חבר הכנסת איתן כבל ושלי, שאנחנו מצמידים היום להצעתה של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

דב חנין: ואני אומר לכם, אני מסכים אתך, חברת הכנסת מלינובסקי.

דב חנין: אכן מדובר במהפכה.

דב חנין: קודם כול, מהפכה במישור הערכי: להסתכל על האנשים האלה, שנמצאים בעמדת הכניסה, ולחשוב עליהם, לחשוב על זה שהם יהיו מוגנים מהשמש ומוגנים מהגשם, מוגנים מהחום ומוגנים מהקור, להתייחס אליהם כאל בני-אדם.

דב חנין: אני מאוד שמח על ההצלחה שלך, באמת, לפרוץ את המחסום הזה, של ועדת שרים לענייני חקיקה, כי אני חייב לומר, באמת בהערכה גדולה, אני ניסיתי בכנסות קודמות, ולא הצלחתי.

דב חנין: אני מודה.

חיים כץ: כי אתה באופוזיציה.

דב חנין: לפעמים הצלחתי לעשות דברים באופוזיציה לעשות, את החוק הזה לא הצלחתי להעביר מהאופוזיציה.

דב חנין: אני רק רוצה, למען הסדר: בכנסת השמונה-עשרה הגשתי את הצעת החוק הזאת יחד עם חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ובכנסת התשע-עשרה חבר הכנסת בן-סימון כבר לא היה, והגשתי את הצעת החוק הזאת פעם נוספת, והבאתי אותה למליאה, ומליאת הכנסת לא אימצה אותה, הקואליציה לא הסכימה, ונפלה, הצעת החוק.

דב חנין: ואנחנו חוזרים בכנסת העשרים, ולכן, חברת הכנסת מלינובסקי – – –

אלי אלאלוף: לא לימדו אותך פטנטים?

דב חנין: מה?

אלי אלאלוף: לא לימדו אותך פטנטים?

דב חנין: לימדו אותי פטנטים.

דב חנין: לפעמים הפטנטים עובדים, אבל מה לעשות, העובדים האלה, המאבטחים בענף השמירה, לא זכו שהפטנטים יעבדו במקרה שלהם, ולכן היינו צריכים לחכות לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי, שתבוא, ובאמת במרץ גדול ובאנרגיה גדולה, וגם בהרבה כישרון, הצליחה לפרוץ את המחסום, ואני באמת מודה לך מאוד, ומעריך מאוד את העבודה שלך, ושמח שאנחנו מקדמים ונמשיך לקדם את החוק הזה יחד, כי באמת, החוק הזה עושה את הדבר הבסיסי ביותר: מסתכל על העובדים האלה ורואה אותם כבני-אדם.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, תשובת הממשלה על ההצעה הטרומית – אדוני שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, אני מניח שהתשובה תהיה קצרה ומתומצתת.

חיים כץ: אני אשתדל בשבילך.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא בשבילי.

בצלאל סמוטריץ': לא בשבילי, אלא בשביל שיעור תנ"ך, שהיה אמור להתחיל בשעה 19:00.

אלי אלאלוף: איפה יש שיעור תנ"ך?

אלעזר שטרן: יש באולם נגב.

בצלאל סמוטריץ': באולם נגב, מייד אחרי המליאה.

חיים כץ: מה אנחנו לא נעשה בשביל שיעור תנ"ך?

חיים כץ: אם יוליה ודב חנין חברו יחד, אז כל הממשלה מסכימה, ואנחנו מבקשים מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

קריאה: אבל לאיזה צד חברו?

קריאה: לאיזה צד?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לדיון בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': אני כמובן סוגר את רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': אורן אסף חזן.

חיים כץ: תשאל – – – תשאל מי רוצה לדבר – – –

בצלאל סמוטריץ': מאחר שיש רק דובר אחד, יש רק דובר אחד שנרשם, וסגרתי את הרשימה, אין לאדוני מה לדאוג.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך אנחנו נצביע על שתי הצעות החוק.

אורן אסף חזן: יש לי תור לרופא.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי, חברי חברי הכנסת, אני מחייך, כי אני לא באמת יודע איך להתייחס למה שאמרת, יוליה.

אורן אסף חזן: אני לא כועס עלייך, באמת שאני לא כועס עלייך, ואני חושב שאפילו די כיבדתי אותך, כי יכולתי לעמוד על התקנון ולהגיד: אני היוזם הראשון, אני עולה לדבר.

אורן אסף חזן: אני בסך הכול הערתי לתשומת לבך שגם אם את חושבת שאולי לא כולם עבדו ולא כולם עשו, אני מבטיח לך שכמו שעבדתי על חוקים אחרים – גם כאלה שלי וגם כאלה לא שלי, גם כאלה שהכנתי ואחרי זה היו פה אחרים שגנבו עליהם קרדיט או הגישו וקיבלו כותרות – אותי זה לא מעניין.

אורן אסף חזן: אותי מעניין דבר אחד: אותי מעניין שאותו סבא או אותה סבתא, שהולכים להביא כמה שקלים כדי שיהיה להם לתת מעות פורים בעוד חודש לנכדים שלהם, כשהם עומדים בכניסה לקניון, בכניסה לבית-הספר, בכניסה לאתר בנייה, שתהיה להם קורת גג נוחה ונעימה, משהו שישמור עליהם מהכוויות של השמש הקופחת במרום בקיץ, ומהגשם שלא תמיד מגיע, אבל הקור שמלווה אותו נמצא כאן כל חורף, וזו גם הייתה הסיבה שהגשתי את הצעת החוק הזאת, וגם נלחמתי עליה.

אורן אסף חזן: לי היה מחסום שאת הצלחת להתגבר עליו: אחד השרים אצלנו, מהמפלגה, שעמד על הרגליים האחוריות – ואנחנו לא נזכיר פה שמות כדי חלילה לא לעשות שיימינג לאף אחד – והכלים שלך יש כמי שמגיעה ממפלגה אחרת הם קצת יותר חזקים מאלה של מי שעובד אתו באותה מפלגה.

יוליה מלינובסקי: אז תעבור למפלגה שלי ותעביר חוקים.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: אני אעבור למפלגה שלך – את יודעת שזה לא יקרה.

אורן אסף חזן: אבל אני מקווה שיושב-ראש המפלגה שלך, שהיום הוא שר הביטחון, יעמוד מאחורי הדברים שהוא אמר כשהוא הגיע יחד אתי לבית-הדין בקסטינה לצדו של אלאור עזריה, וכשם שהוא עשה ואמר את הדברים שהוא יעמוד לצדו וידאג שהוא ישוחרר, הוא יעשה ויעמוד מאחורי דבריו גם היום, כמי שהוא שר ביטחון, דווקא בגלל הדברים שהביאו אותו למקומו.

אורן אסף חזן: אגב, אני לא אעבור למפלגה שלך גם כי המפלגה שלך היא מפלגת שמאל, שמדברת על חלוקת הארץ, על מדינה פלסטינית, על מסירת שטחים.

חיים כץ: אל תעני.

חיים כץ: אל תעני.

איציק שמולי: יאללה, אורן, תשחרר אותנו.

אורן אסף חזן: אז אני לא אעבור למפלגה הזאת, כי אני איש ארץ-ישראל, איש ארץ-ישראל השלמה, ואני אגיד את זה בצורה ברורה: אריאל תישאר בישראל, וגם אום-אלפחם תישאר בישראל, וכלום לא ילך לפלסטין, כי פשוט אין דבר כזה פלסטין.

אורן אסף חזן: אז יש מי שגוזר כותרות, כשנוח, על דגל ימין, כשנוח על דגל חברתי, ויש מי שבאמת פועל בכנסת הזאת.

אורן אסף חזן: ייאמר לזכותך – ואני יודע להגיד ולהכיר תודה וטובה למי שעושה – ייאמר לזכותך שבאמת פעלת למען החוק, ובגלל זה גם, כמו שאמרתי, אף שיכולתי לדרוש את זכותי ולהציג אותו, נתתי לך לעשות את זה, ובאהבה.

אורן אסף חזן: בשניות האחרונות שנותרו לי אני יכול להגיד דבר אחד: בסופו של דבר יש פה בכנסת הזאת לא מעט חברי כנסת שחדשות לבקרים נמצאים במרדף אחרי קרדיטים וכותרות.

אורן אסף חזן: אני אגלה לכם סוד: כותרות לא חסר לי.

אורן אסף חזן: אבל אני אגלה לכם משהו שכן חשוב לי: שיום אחרי שאנחנו נהיה כאן, לא משנה אם זה יהיה בעוד שנה, בעוד 20 שנה, בעוד 40 – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

אורן אסף חזן: – – האנשים ששלחו אותנו לכאן יוכלו לספר שבאמת עשינו משהו בשבילם, ובהצעת החוק הזאת סוף-סוף אנחנו עושים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, כאמור, מצביעים בנפרד – שומע, חבר הכנסת נחמן שי?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, בהאזנה, גברתי?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, כאמור, על שתי הצעות החוק בנפרד.

בצלאל סמוטריץ': ראשית, הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון מס' 3) (הבטחת תנאים הולמים למאבטחים), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון מס' 3) (הבטחת תנאים הולמים למאבטחים), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 15 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה וחוזרת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אנחנו מצביעים על ההצעה המוצמדת, של חבר הכנסת דב חנין, הצעת חוק עמדות שמירה לעובדים בענף השמירה והאבטחה, התשע"ז–2016.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, כאן אנחנו בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עמדות שמירה לעובדים בענף השמירה והאבטחה, התשע"ז–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 15 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה טרומית ומועברת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': הודעה לסגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 67), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: עוד הונחו מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איל בן ראובן, נורית קורן ומסעוד גנאים בנושא: אי-שוויוניות בתמיכה בטיולים של תלמידים עם מוגבלות.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות ה', מחר, יום רביעי כ"ו בשבט התשע"ז, 22 בפברואר 2017, בשעה 11:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.