ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 207, 2017-02-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד בשבט תשע"ז, 20 בפברואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/3884/20 וכלה בהצעת חוק פ/3913/20 – הצעת חוק סיוע לגליל (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק מיגון יישוב מאוים ביטחונית, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, יצחק וקנין, יהודה גליק, מרדכי יוגב, ענת ברקו, נורית קורן, אלעזר שטרן, אכרם חסון, עמיר פרץ, חיים ילין, עמר בר-לב, קארין אלהרר, נאוה בוקר, יוסי יונה, איציק שמולי ואיתן ברושי; הצעת חוק מתן היתר שליטה לתאגיד זר (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, משה גפני, מיקי רוזנטל ומיקי לוי; הצעת חוק לשיפור השירות במגזר הציבורי ולמניעת התעמרות של עובדי הציבור בתושבי המדינה ובמגזר העסקי, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי ביטוח מופחתים לסטודנטים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק להנצחת זכרו של מנחם בגין (תיקון – יום זיכרון ממלכתי), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – שביתה בבתי-ספר יסודיים וגני-ילדים ללא אישור בית-הדין לעבודה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, יעקב מרגי ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה במסגרות השמה חוץ-ביתית כעבודה מועדפת), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, יפעת שאשא ביטון, שלי יחימוביץ, יצחק וקנין, אברהם נגוסה, מיכל רוזין, איל בן ראובן, אלי אלאלוף, שרן השכל, אורלי לוי אבקסיס, בצלאל סמוטריץ, יגאל גואטה, מיכאל מלכיאלי, טלי פלוסקוב, יהודה גליק ויעקב מרגי; הצעת חוק הדיינים (תיקון – קביעת תקנים של דיינים בבתי-דין רבניים אזוריים בהתאם למספר התושבים בתחום שיפוטם), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, משה גפני, ישראל אייכלר, רויטל סויד, מירב בן ארי, יגאל גואטה, מיכאל מלכיאלי ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון – הארכת ההטבות במס לאזור קו עימות דרומי),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת משה גפני, חיים ילין, יצחק וקנין, עודד פורר, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, איתן ברושי, דוד ביטן, בצלאל סמוטריץ, מכלוף מיקי זוהר ומנואל טרכטנברג; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור מטעמי מצפון), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף ואוסאמה סעדי; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – זכאות לביטוח סיעודי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יואב קיש, עודד פורר, יפעת שאשא ביטון, ענת ברקו, נאוה בוקר, אברהם נגוסה, טלי פלוסקוב, יחיאל חיליק בר, נורית קורן ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – ועדת בדיקה לרבני ערים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יהודה גליק; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטוח עבור קטינים חסרי מעמד), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף, איל בן ראובן, קארין אלהרר ויוסי יונה; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – הסמכת בית-משפט למתן צו מניעה או צו עשה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, מכלוף מיקי זוהר, מיכל בירן, יעקב מרגי, יפעת שאשא ביטון, יגאל גואטה, אברהם נגוסה, מיקי לוי ונאוה בוקר; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – הגבלת שכר טרחת עורך-דין), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, חיים ילין, מאיר כהן, עמר בר-לב, בצלאל סמוטריץ, יהודה גליק, אכרם חסון, קסניה סבטלובה, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, יצחק וקנין, מרדכי יוגב, דב חנין ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, איתן כבל ויצחק וקנין; הצעת חוק הרשות לוועדות רפואיות, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – איחוד שילוט בחנויות קטנות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אכרם חסון, דוד אמסלם, נאוה בוקר, זוהיר בהלול ויעקב אשר;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הוראות שונות לעניין היטל השבחה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השלמת קצבת נכות לשכר המינימום בהתאם לרמת הכנסה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר וחמד עמאר; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – תגמולים לנפגעי פעולות איבה מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי, אחמד טיבי ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה (תיקון – ביטוח שומר הנפגע בעת מילוי תפקידו), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (פטור מבחינות לרופאים ממדינות מסוימות בחוץ-לארץ בעלי ניסיון של חמש שנים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת סימנים) (תיקון מס' 8) (תיקון – ליווי תשדיר לשירות הציבור בשפת סימנים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', יעקב פרי ואיתן כבל; הצעת חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן (תיקון – יהודים מארצות ערב ומארצות האסלאם), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (פטור מבחינות לעובדי סיעוד ממדינות חוץ), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אלי אלאלוף; הצעת חוק הקמת בנק חלב אם, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס וישראל אייכלר; הצעת חוק חינוך לבריאות התלמיד, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין ויוסף ג'בארין; הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון – ביטול איסור הכניסה לצפון השומרון), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, דוד ביטן, בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, יעקב מרגי, מרדכי יוגב, אמיר אוחנה, אברהם נגוסה, נורית קורן, ניסן סלומינסקי ומיכאל מלכיאלי.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין מדינת ישראל לבין ממשלת ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי וחדשנות טכנולוגית, וכן הסכם בין מדינת ישראל לבין הממשלה המחוזית העממית של סצ'ואן, הרפובליקה העממית של סין, בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי וחדשנות טכנולוגית.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת ועדת הכנסת לתיקון הסעיפים האלה בתקנון הכנסת: סעיפים 35, 75, 77, 79, 82, 87, 92, 94, 96, 97 ו-99 בעניין יוזם ראשון של הצעת חוק; סעיפים 57, 60 ו-109 בעניין דיונים בוועדות משנה; סעיף 116 בעניין סדרי דיון מיוחדים בוועדת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק זכויות מבצעים ומשדרים (תיקון – הגנה על זכויות מבצעים בגין יצירותיהם מקום המדינה), התשע"ז–2017, שמספרה פ/3655/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם, מי שמעוניין ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, את יכולה לפתוח נאומים היום, ואחריה – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו שוב נדהמים מהזוועות שמתחוללות אצלנו במדינה שלנו, בחסות החוק, בחסות של אנשים שאמורים להיות אמונים על שמירת הזכויות והגנתם של קשישים חסרי ישע.

קסניה סבטלובה: התעללות מחרידה בקשישים ובקשישות בבתי-אבות, בבתי גיל הזהב.

קסניה סבטלובה: אנחנו שוב פעם נתקלים בזה, ולא בפעם הראשונה, באותן חיות-אדם שמתעללים ומתעללות באלה שהם זקוקים יותר מכול להגנתנו.

קסניה סבטלובה: "אל תשליכני לעת זקנה", ככה נאמר בכתובים, ואנחנו כולנו, כולנו, יש לנו יד במה שקרה.

קסניה סבטלובה: עלינו לעבוד על חקיקה שתגן על חסרי ישע, על קשישים ועל קשישות, שהם נתונים לחסדי האנשים שלא ראויים לטפל, לא בבני-אדם ולא בחיות ולא באף גורם.

קסניה סבטלובה: בכלל אנחנו לא יכולים לחשוב שהם יכולים להיות אחראים למשהו.

קסניה סבטלובה: האנשים האלה, אסור לתת להם אפשרות לנהל את החיים של אותם בני-אדם – קודם כול בני-אדם, לפני שהם היו קשישים וקשישות.

קסניה סבטלובה: כולנו נהיה קשישים וקשישות; קודם כול מדובר בכבוד של בני-אדם.

קסניה סבטלובה: עלינו להגן עליהם.

קסניה סבטלובה: על מערכת החוק במדינת ישראל לצאת להגנתם מייד.

קסניה סבטלובה: כל אלה שפגעו בכבודם, פגעו בגופם ובנפשם של אותם האנשים שנתונים לחסדיהם, צריכים להיענש בחומרה.

קסניה סבטלובה: ועלינו, על כנסת ישראל, להוביל את המהלכים האלה ובאמת להגן, להגן על כל אלה שהם יכולים להיות סבא וסבתא שלנו, אימא ואבא שלנו.

קסניה סבטלובה: אל לנו לשכוח את זה כשאנחנו מסתכלים על התמונות האלה וכל פעם מזדעזעים.

קסניה סבטלובה: להזדעזע זה לא מספיק, חייבים לפעול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים, אדוני, חוקקנו חוק שנותן הנחה של 40% על תשלומי קנסות, והמבצע הזה אמור להסתיים ב-15 בחודש הבא, 15 במרס.

אוסאמה סעדי: והיום עדכן אותי ראש רשות האכיפה והגבייה שממש בימים האחרונים, עד אתמול, אדוני היושב-ראש, כ-60,000 ניצלו את המבצע הזה וסגרו את החובות שלהם, פתחו דף חדש ונהנו מהנחה משמעותית של 40%.

אוסאמה סעדי: היום הייתה לי ולחברתי נורית קורן פגישה עם מנכ"לית משרד התחבורה קרן טרנר, ויש לנו בשורה: החייבים שהגבילו להם את רישיון הנהיגה, היו להם תיקים בהוצאה לפועל והיו אמורים לעבור טסט ותיאוריה, אף ששילמו את החוב שלהם, חברת הכנסת יעל גרמן – אז היום כבר, לאחר שפנינו וביקשנו, עומדים לבטל את תקנה 172, ומי ששילם את החוב שלו בהוצאה לפועל או מי שהגיע להסדר, אחרי שתאושר התקנה על-ידי שר התחבורה, יכול היום ללכת, לגשת למשרדי הרישוי ולקבל את רישיון הנהיגה שלו ללא טסט וללא תיאוריה.

אוסאמה סעדי: אני חושב שזו בשורה לאלפי חייבים שבאמת פנו אלינו ופנו לרבים מחברי חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: זה יום בשורה לאותם חייבים.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שאותן הצעות חוק, שרבים מאתנו הגישו, לבטל בכלל את ההגבלה, שנגיע ליום הזה, אבל לפחות – איך שאמרה מנכ"לית משרד התחבורה – זה עוזר ל-15%, 20%, מהחייבים.

אוסאמה סעדי: גם זה משהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, נכבדי, אני חייבת לקלקל את מצב-הרוח הטוב שאוסאמה עשה לנו, ולספר על כך שאתמול אנחנו ראינו כתבה מזעזעת על כך שבבית-ספר בבאר-שבע מתעקשים להגיש אוכל שהוא אלרגני לרגישים לחלב ולהביא פיצה לחגיגת פורים, ובכך גורמים לכך שילדה בשם שרי בכיתה ג', ילדה בת שמונה, לא תוכל להשתתף במסיבת פורים.

יעל גרמן: והילדה עומדת ובוכה בדמעות ואומרת: אני כל כך רוצה להשתתף עם הכיתה שלי, אבל אני לא אוכל אם יגישו פיצה.

יעל גרמן: ומנהלת בית-הספר, בניגוד לחוזר מנכ"ל שאומר שבכיתות שבהן יש ילדים אלרגיים אסור להגיש מזון אלרגני – בניגוד לחוזר מנכ"ל, מנהלת בית-הספר מתעקשת להגיש את הפיצה.

יעל גרמן: ההורים מוותרים על הפיצה, והיא שמה פיצה מול לב שבור של ילדה בכיתה ג'.

יעל גרמן: אני ביקשתי לשאול על זה שאילתה ולא התאפשר לי, אז אני פונה מכאן לשר החינוך לעשות את הכול ששרי בת השמונה בבית-הספר היסודי בבאר-שבע תוכל להשתתף במסיבת פורים ושלא יוגשו בה מאכלים עם חלב המסכנים את חייה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם חייב להודות שדנו בשאילתה הזאת לא מעט זמן עם המזכירה וסגנה, פשוט לא היה כל כך ברור לנו אם זה ועד ההורים או חוזר מנכ"ל, כפי שאת אמרת עכשיו, אבל טוב שהעלית את הנושא הזה כי היה ברור לנו שהנושא ראוי להתייחסות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אנחנו מתוודעים בשבועות – וחלקנו גם בחודשים – האחרונים, לעימות בין שני הגופים כמעט הכי חשובים במדינת ישראל, לפחות בעיני, בכל הקשור להצלת חיים, וזה מגן-דוד-אדום ו"איחוד הצלה".

איילת נחמיאס ורבין: אלה שני ארגונים בעלי חשיבות מדהימה מבחינת היכולת שלהם להציל אדם; לכל אחד מהם יש יתרונות וחסרונות – עניינים של גודל, עניינים של מהירות להגיע, כישורים אחרים – ובשבועות האחרונים מתפרסמות כל הזמן כתבות על כך שיש עימות מאוד מאוד גדול בין הארגונים, וכתוצאה מכך עובדי "איחוד הצלה" ולפעמים עובדי מד"א לא יכולים להגיע לכתובות הנכונות, שוב, מפני שאין מוקד אחוד, אין מוקד ואין חובה על-פי החוזר של משרד הבריאות להעביר את הכתובות המדויקות.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול, לצערנו, נפטרה אישה באשדוד משום שלעובד – למתנדב, צריך להגיד – "איחוד הצלה" לא הייתה הכתובת המדויקת באשדוד, והאישה בת ה-70 נפטרה מחנק.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת קוראת לשר הבריאות לגשת לעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שהוא מטפל בנושא הזה, אבל מדובר באמת – אתם יודעים, הרבה פעמים אנחנו מדברים על דברים – זה עניין של חיים ומוות, לא פחות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שר הבריאות יהיה פה עוד שעה קלה לשעת שאלות עם חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, יצא המרצע מן השק; לעיני כל עם ישראל, לעיני כל האומה היהודית, התנועה הרפורמית אמרה והודיעה לאן היא משתייכת.

אורי מקלב: היא כבר לא תנועה דתית, היא תנועה פוליטית, שקשורה לשמאל הקיצוני בארצות-הברית במאבקם נגד המינוי של המיועד להיות שגריר ארצות-הברית בישראל.

אורי מקלב: ואני אומר לראש הממשלה ולמפלגות הימין, גם היום, כשהם נמצאים בשלטון: "ויועצינו כבתחילה והסר ממנו יגון ואנחה".

אורי מקלב: אם הייתם יוצאים, שומעים לנו, מה שאמרנו מראש ואנחנו טוענים כבר הרבה זמן – מדוע אתם מתרפסים בפניהם, מדוע אתם מתמסרים להם, מדוע אתם מתבטלים בפניהם כשאתם רואים מה הדעות שלהם, והם תנועה פוליטית שלא קשורה, שנלחמת נגד מדיניות מדינת ישראל.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, מעבר לכך.

אורי מקלב: לנו זה לא היה חידוש, כי ראינו גם רביי רפורמים בימי שישי יחד עם אנרכיסטים, יחד עם אנשי שמאל קיצוני, מתעמתים עם הצבא במחסומים ועוד מקומות כאלה.

אורי מקלב: לנו זה לא היה חידוש.

אורי מקלב: אבל אנחנו שואלים, מזמן אמרנו: מה הקשר שלהם לעם ישראל?

אורי מקלב: מה הקשר שלהם למדינת ישראל?

אורי מקלב: מה אפילו הקשר שלהם עם מדינת ישראל?

אורי מקלב: במה הם קשורים, במה הם קושרים את עצמם?

אורי מקלב: לא בתפילה ולא בערגה ולא בשום דבר, ודאי לא בייחוס של עם ישראל, שהם גורמים לכך ש-70% מהיהודים בארצות-הברית מתבוללים.

אורי מקלב: היהודים הרפורמים מתבוללים – 71%.

אורי מקלב: ואני אומר בעניין הזה: רווח והצלה לא יעמוד לעם ישראל מהארגון הזה, אלא רווח והצלה יעמוד ממקום אחר, לא על-ידיהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: ואני רק אסיים, שהם באמת פועלים ומקעקעים את הייחוס בעם ישראל ואת האחדות בעם ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי 112 שנים לפתיחתו של השוק הבדואי, עיריית באר-שבע החליטה לסגור את השוק הזה, שהוקם – נפתח – בשנת 1905.

טלב אבו עראר: השוק, מכובדי היושב-ראש, מהווה נקודת מפגש היסטורית של המון אנשים מהחברה הבדואית, שהפך עם השנים לחלק נכבד מהנוף של העיר ומאורח חייהם של הבדואים המבקרים בעיר.

טלב אבו עראר: מכובדי, נראה שזה ניסיון למחוק את ההיסטוריה של הבדואים בבאר-שבע.

טלב אבו עראר: זה התחיל במסגד שנהפך למוזיאון, ועכשיו זה השוק – לסגור את השוק.

טלב אבו עראר: ואולי – יש לי חשש שראש העיר שם יחליט לסגור או לפנות את בית-העלמין, בית-הקברות המוסלמי, משם.

טלב אבו עראר: לכן אני קורא לראש העיר לחזור בו מהחלטות לא שקולות אלה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כינסנו היום בבית הזה את שדולת הגמלאים שלנו כדי לדון בפער הדיגיטלי.

נחמן שי: זו תופעה שאנשים מעל גיל 60 חווים במלוא חריפותה – היכולת לתמרן בעולם החדש באמצעות מכשירים סלולריים, באמצעות מכשירי בנק מתוחכמים, באמצעות בתי-דואר שהפכו להיות אלקטרוניים, וחיוגים – שאתה הולך לאיבוד בקלות בין כל מיני ספרות ואופציות, וכן הלאה וכן הלאה, אפשר להרחיב את המרחב הזה עד לאן שהוא מתרחב באמת, מעמיד מיליון ישראלים, פה, אצלנו, היום, במצב של מבוכה גדולה.

נחמן שי: רובם ככולם אינם מצליחים להסתדר בעולם הזה.

נחמן שי: הוא נראה להם זר, הוא נראה להם רע, הוא נראה להם עוין, והבדידות שלהם, שהיא בלאו הכי גדולה, הולכת ומתעצמת.

נחמן שי: אנחנו היום בכנסת, חברי איציק שמולי ואני, ועוד חברי כנסת רבים – השר אלי כהן ועוד רבים שבאו – יושב-ראש ההסתדרות – ניסינו להעלות את הנושא הזה על סדר-היום, איך החברה הישראלית, במסגרת ההיערכות הכללית שלה – שלא קיימת – צריכה להביא בחשבון את צרכיה הדיגיטליים של האוכלוסייה המבוגרת הזאת.

נחמן שי: נמשיך לעשות את זה.

נחמן שי: זה נושא שצריך לעמוד בראש סולם העדיפויות שלנו בשבוע שבו מתעללים בחוסים בבתי-אבות בחיפה, ועל זה עוד נדבר.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, היום בצהריים ביקר בכפר-קאסם כבוד נשיא המדינה, יחד עם שר התחבורה, והם גזרו סרט לרגל סלילה של שכונה שלמה בכפר-קאסם, דבר שבאמת שדרג את היישוב בצורה מאוד משמעותית, ואנחנו חוגגים, שכן בעיר כפר-קאסם כמעט 100% מהרחובות עכשיו עם אספלט, והכול בסדר.

עיסאווי פריג': אבל כבודו, אני שואל: בזמן שאנחנו רואים את ההתפתחות בסלילת הכבישים, אירוע כזה, שהיה אמור להתקבל ביישוב באווירה מאוד שמחה, אווירת חג, נתקל בעצב ועננה עצובה מעל כל היישוב: הרציחות – שהיישוב הערבי, ובמיוחד כפר-קאסם, שבשבועיים ארבעה צעירים נרצחו; מאז תחילת השנה – 11 רציחות.

עיסאווי פריג': אני אומר לך אדוני: אני, כנציג ציבור וכחבר כנסת שובר את הראש, מה אני יכול לעשות, לתרום, כדי להפסיק את גל הדמים והרציחות שקיים אצלנו ביישובים.

עיסאווי פריג': מצד אחד לא נוכל, אדוני, לקחת את החוק לידיים.

עיסאווי פריג': אני מנצל את הבמה הזאת – ואמרנו את זה בכפר-קאסם – אני פונה אליך ופונה אל כל מקבלי ההחלטות:

עיסאווי פריג': נושא הפשע והרציחות במגזר הערבי צריך להיות בעיה לאומית, וצריך להיות ראשון בסדר העדיפויות, כי כפר-קאסם זה תל-אביב – ולהפך.

עיסאווי פריג': אדוני, אני מבין שהארכתי, אבל הנושא הזה – איבדנו כל ביטחון אישי ברחוב שלנו.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

זוהיר בהלול: ואני, אדוני היושב-ראש, מחרה מחזיק אחרי ידידי עיסאווי פריג', ובאותו נושא, חייב לומר שזה תמוה בעיני שהיקר שביקום הפך להיות הזול ביותר בעולם שלנו.

זוהיר בהלול: איך זה יכול להיות ש-11 ממיטב בנינו נפרדו מאתנו בטרם עת במעשי רצח מזוויעים?

זוהיר בהלול: ואני תוהה, כיצד מדינת ישראל שמרשתת את עצמה באבטחה ובביטחון בצורה כמעט חסרת תקדים בגלובוס, איננה מצליחה לשים יד על אלה שתוקעים כדורים בראשם של אנשים, לעתים חפים מפשע ולעתים אפילו מעורבים בפשיעה.

זוהיר בהלול: על דבר אחד אין מחילה ואין כפרה: משטרת ישראל אמורה או צריכה וחייבת, היא גם נתבעת, להגן על חיי אדם במדינת ישראל, ולא – נדמה לי שהמערב הפרוע כבר הגיע לכאן מזמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, יש פיקוח על הבנקים, לכאורה, אבל אנחנו שומעים ורואים את ההלוואות של הטייקונים, האנשים העשירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק לפי השם שלהם ולפי המעמד שלהם הם מקבלים את ההלוואות, לא צריכים לא ביטחונות, לא צריכים לדעת מה המצב הפיננסי שלהם או של החברות שלהם, והם מקבלים, ובזה הם מקבלים גם מקדמה להשתתף במכרזים, ואז יש בועה פיננסית גדולה, שאף אחד לא יודע מתי היא תתפוצץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ופתאום, כשהיא מתפוצצת, היא מתפוצצת על הראש של החלשים, כי המוחלשים שנכנסים לבנק, לפעמים, ומתחילים להתחנן כדי לקבל כמה מאות שקלים כי הם עוברים את מסגרת האוברדרפט שלהם בכמה מאות שקלים – הם לא יכולים לקבל, ואותם רומסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אותם טייקונים, שמקבלים מיליונים רבים או אפילו מיליארדים, ובסוף הם יודעים שגם שם תהיה עוד תספורת, התספורת היא מהפנסיות ומהחסכונות של החלשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הקיים היום חייב להשתנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו שיש חוקים, החוקים לא מיושמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך לדאוג ליישום החוקים וצריך פיקוח גם על המפקחת על הבנקים, כדי לדאוג שגם הכסף של האנשים, של החלשים, לא ירד לטמיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובנוסף, גם האוכלוסייה החלשה ביותר, שזו האוכלוסייה הערבית – מוציאים מהסניפים של הבנקים – איפה שיש בנקים בכלל ביישובים ערביים – מוציאים את המחלקות העסקיות מחוץ ליישובים הערביים, ששם בסך הכול יש עסקים קטנים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – וגם בזה פוגעים בהם, נוסף על כל הפגיעות הקיימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דווקא זו התחלה טובה, לצאת מהעניין של מה שחברי חבר הכנסת פריג' העלה, של הנושא של הפשיעה בחברה הערבית.

ענת ברקו: וזה מחזיר אותנו לחוסר הנכונות ולחוסר הפרגון ולתוצאה שיש כאן חברי כנסת שיושבים ברשימה המשותפת שהם נגד גיוס שוטרים ערבים, שהם נגד שירות לאומי, והם רואים בכך, בגיוס למשטרה של שוטרים ערבים שיכולים להיכנס ליישוב והם מתחברים לאוכלוסייה ויכולים לתת עבודה, כשיתוף פעולה, רחמנא ליצלן, עם ממשלת ישראל, עם השלטון הישראלי.

ענת ברקו: אז אני בעד שתי מדינות לשני עמים, אבל אני לא בעד שמישהו שהוא ערבי-ישראלי יקרא לעצמו: אני פלסטיני ואני ערבי של 48'.

ענת ברקו: זה אומר מה השאיפות.

ענת ברקו: צריך להפסיק עם זה.

ענת ברקו: לא להגיד, מצד אחד: אני דוגל במחאה, אני יכול לצאת; אני רוצה להחליף את טיבי, כי זה יהיה ביבי או טיבי.

ענת ברקו: ומצד שני להגיד: אני אזרח ישראלי, אני רוצה את כל הדברים שנובעים מזה.

ענת ברקו: חובות וזכויות, ולעשות את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אדוני, אני רק רוצה באמת לומר במילה אחת שהדברים האלה הגיעו למצב שאם רוצים לפתור את הבעיות הללו, צריך גם להדגיש את המחויבות ולא לצאת מהמליאה הזאת כשרואים מנהיגים זרים מגיעים לנאום בכנסת ישראל ולהגיד: יש מחאה כי הם הגיעו לכנסת ישראל.

ענת ברקו: אנחנו כאן, בכנסת ישראל.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בסוף השבוע שעבר, ביום חמישי, מלאו 37 שנים לפטירתו של יגאל אלון, חבר קיבוץ גינוסר, ממייסדי ומקימי המדינה ומי שעמד בראש התנועה הקיבוצית, מפלגת העבודה ושר – חבר כנסת ושר – בכמה תפקידים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שבאירוע עצמו נכחו מאות בני-נוער, בעיקר חניכי מכינות, תנועות-הנוער, וגם חבריו של אלון.

איתן ברושי: יגאל אלון ייזכר כמי שהגה את תוכנית אלון ממש ימים ספורים לאחר מלחמת ששת הימים, בא והדגיש את החשיבות של הסדר שהתבסס על שיקולים דמוגרפיים וגיאוגרפיים.

איתן ברושי: הוא ידע ושמר על הביטחון, אבל האמין שאין מנוס מהסדר שפירושו חלוקת הארץ.

איתן ברושי: כשהלך לעולמו נשארנו עם האמירה שלו – בזמנו, כשלא התקבלה תוכניתו, הוא אמר: אתם עוד תתגעגעו לתוכנית אלון.

איתן ברושי: אנחנו מתגעגעים היום לתוכנית אלון, בוודאי על רקע החלופות שנשמעות מכאן ומכאן, אבל מתגעגעים גם לדמותו של אלון, שהקפיד על האתיקה בפוליטיקה, שהיה דמות מיוחדת בנוף של מדינת ישראל.

איתן ברושי: נזכור אותו גם כלוחם, גם כמפקד, גם כמנהיג, גם כאיש שחתר לשלום.

איתן ברושי: איש צנוע וישר דרך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המשורר הערבי, המלך והנסיך של המשוררים, אחמד שַווּקִי, אמר בזכותו של המורה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: קום לַמורה, חוש כלפיו יראת כבוד / המורה – כמעט שהוא נביא / היודע אתה על מישהו מכובד או נערץ / מזה שבונה ומטפח נפשות ומוחות.

מסעוד גנאים: ) הוא אומר: המורה הוא כמעט נביא.

מסעוד גנאים: אבל לצערי הרב, למרות כל זה, כל יום אנחנו עדים להשפלה, להתקפה, על המורָה, על המורֶה.

מסעוד גנאים: האחרון שבהם היה בשגב-שלום בנגב, שם הותקף מורה והושפל מול התלמידים על-ידי משפחתו של תלמיד, משום שהמורה העז להעניש אותו ולהוציא אותו מבית-הספר.

מסעוד גנאים: מי שמשפיל מורה, מי שתוקף אותו, העתיד של הבן שלו בסכנה.

מסעוד גנאים: כי מי שלא מכבד את המורה, הבן שלו בסוף לא יכבד אותו, לא יכבד את חברתו.

מסעוד גנאים: ואני עוד אומר שהעתיד שלנו יהיה בסכנה אם אנחנו נרשה שבתי-הספר שלנו יהפכו לתוהו ובוהו.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר ליצמן.

עבדאללה אבו מערוף: אני אתייחס שוב ושוב – כולנו מתייחסים לדבריו והתבטאויותיו והצהרותיו של השר ליברמן בעניין החלפת שטחים.

עבדאללה אבו מערוף: וכמובן, השר ליברמן הוא האחרון, האחרון-אחרון, שיהיה שוחר שלום או חסיד של שלום.

עבדאללה אבו מערוף: רק רציתי להזכיר – אני לא רוצה להתייחס לדבריו, כי דבריו הם הזויים לחלוטין; באמת הם הזויים – להזכיר לו את החלטת האו"ם ב-1947 על חלוקה לשתי מדינות, זו לצד זו, וכל האזרחים במדינת ישראל שווי זכויות לאומיות ואזרחיות.

עבדאללה אבו מערוף: מן הראוי שאכן השר ליברמן, אם הוא אכן, יש איזשהו 1% – מובן שאין – של שלום, שידרוש שהאזרחים הערבים יהיו שווי זכויות, גם אזרחיות וגם לאומיות, ולא להצהיר הצהרות הזויות ולהמשיך בהצהרות ההזויות שלו, שהן לשווא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, שר הביטחון שוב חזר לאותן עמדות שלו בקשר לטרנספר למיעוט הערבי.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: זה טרנספר – – – ישראל.

יוסף ג'בארין: הוא הזכיר, הוא הזכיר – – –

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: קודם כול, הוא הזכיר את הפתרון של שתי מדינות – –

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: – – שזה כשלעצמו אולי טוב.

יוסף ג'בארין: לפחות עוד מישהו בממשלה מדבר בטרמינולוגיה של שתי מדינות.

ענת ברקו: לשני עמים.

יוסף ג'בארין: אבל להגיד שלא ייתכן שתקום מדינה פלסטינית הומוגנית – והכוונה הומוגנית, בלי התנחלויות, כאשר לצדה מדינת ישראל עם המיעוט הערבי – זו בהחלט קריאה לטרנספר.

יוסף ג'בארין: קודם כול, אין מה להשוות בין המתנחלים הלא-חוקיים בהתנחלויות בשטחים הכבושים ב-67', שבכלל העברת אוכלוסייה בשטח כבוש היום מוגדרת לפי האמנות הבין-לאומיות כפשע מלחמה, לבין המיעוט הערבי בישראל, מיעוט מולדת, מיעוט שחי בארצו מימים-ימימה.

יוסף ג'בארין: אנחנו לא היגרנו לכאן.

יוסף ג'בארין: לא הגענו לא בספינות ולא במעברות ולא במטוסים.

ענת ברקו: כן, אבל הוא לא מדבר על טרנספר – – –

יוסף ג'בארין: אנחנו חיים במולדתנו.

ענת ברקו: הוא מדבר על שינוי קו הגבול, לא על טרנספר.

ענת ברקו: טרנספר לישראל.

יוסף ג'בארין: ולכן, כל דיבור על כך שמדינת ישראל כאילו תהיה הומוגנית בלי האזרחים הערבים זה בוודאי קריאה לטרנספר.

יוסף ג'בארין: זו קריאה בעצם לפשע מלחמה.

ענת ברקו: כן, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – –

ענת ברקו: והוא מדבר על לטרנספר את מדינת ישראל, לא את האוכלוסייה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: – – אחרון הדוברים בנאומים בני דקה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו – –

יוסף ג'בארין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – זה מפריע לדובר הבא.

יוסף ג'בארין: מה עם נצרת?

ענת ברקו: מה?

יוסף ג'בארין: מה עם נצרת?

יוסף ג'בארין: – – –

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: – – – 19490.

ענת ברקו: הוא לא דיבר על נצרת.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: בוועדת המשנה לענייני תחבורה ציבורית של הכנסת אנחנו מרבים לעסוק בתנאי העבודה של הנהגים בתחבורה הציבורית, והתמונה היא תמונה מזעזעת: נוסעים נהגים ואין להם שירותים, מקום לעשות את הצרכים; אין זמן מנוחה סביר – זה פוגע גם בבטיחות; לא מוכר להם הוותק: נהג יכול לעבוד שנים, נכנסת חברה חדשה, מפעילה – הוותק מתחיל מאפס; השכר נמוך, האחריות עצומה – לא רק נהיגה, אלא גם שמירה על הסדר והניקיון והביטחון באוטובוס.

דב חנין: התוצאה – נהגים נוטשים את תחום התחבורה הציבורית.

דב חנין: היום חסרים בישראל 3,000 נהגים.

דב חנין: יש אלפי אזרחים שמחזיקים ברישיון לנהיגה באוטובוס ולא עובדים במקצוע.

דב חנין: המחסור בנהגים הוא היום החסם מספר אחת להתפתחות התחבורה הציבורית בישראל.

דב חנין: היום אני שומע שההסתדרות מכריזה על סכסוך עבודה ב"אגד", ויכול להיות ש"אגד" יוּשבת בעוד חודש בגלל הפגיעה בתנאי העבודה של הנהגים, גם דור א', גם דור ב'.

דב חנין: אני קורא לממשלה לשבת למשא-ומתן, לא לאפשר את ההשבתה הזאת בעוד חודש, אלא לפתור את הבעיות, לתת פתרונות לבעיות הנהגים.

דב חנין: זה חשוב לנהגים, זה חשוב לציבור, זה חיוני לתחבורה הציבורית.

דב חנין: את השביתה הזאת צריך ואפשר למנוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ, אחרון הדוברים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת עמיר פרץ.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר ליצמן, אני בהחלט מרגיש, כמו כל עם ישראל וכל מדינת ישראל, שאולי הדבר החשוב ביותר שאנחנו צריכים לעסוק בו זה לבחון כיצד הגענו למצב שאנחנו חיים בחברה כל כך אלימה.

עמיר פרץ: כאשר אנחנו רואים אלימות נגד ילדים, נגד פעוטות, כאשר הורים מתעללים בילדיהם, כאשר יש תופעות של התעללות בילדים במוסדות שונים.

עמיר פרץ: אבל אין ספק שהדבר המזעזע ביותר שנגלה לעיני מדינת ישראל כולה זה באמת ההתעללות באותם קשישים, באותם אנשים מבוגרים.

עמיר פרץ: כל אחד מאתנו יגיע לרגע הזה, אין דרך להתחמק ממנו, אני יכול רק לומר שבמקרה הזה אני פשוט מתחבר למשפטים שאמר הנביא ישעיהו, ואני שואל, האם כסדום היינו?

עמיר פרץ: האם לעמורה דמינו?

עמיר פרץ: אולי נלמד מזה.

עמיר פרץ: אני רוצה להודות לחברי, גם לנחמן שי וגם לאיציק שמולי, ולחברי כנסת אחרים, שעושים מלאכה מדהימה בהגנה על כבודם של הקשישים בישראל, כי זו ההגנה על כבוד החברה כולה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשעת שאלות לשר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: להזכירכם, בכל מושב יהיו עשרה מועדים שבהם תקיים הכנסת שעת שאלות, ובמסגרתה ראש הממשלה או אחד השרים יוזמן, על-פי בחירת האופוזיציה, להשיב על שאלות של חברי כנסת בעניינים שבתחום תפקידו, שאלות שלא יימסרו מראש.

יולי יואל אדלשטיין: הזמן לכל שאלה יהיה עד שתי דקות, לכל תשובה – עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בין השואלים, שלושה-רבעים יבואו משורות האופוזיציה ורבע משורות הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: אם השר משיב שעליו לקיים בירורים נוספים לפני מתן תשובה עניינית, ייקבע מועד בתוך עשרה ימים שבו הוא ימסור את התשובה המלאה.

יולי יואל אדלשטיין: חלים כל הכללים – בשעת שאלות – שחלים בשאילתות דחופות, כלומר יושב-ראש הישיבה רשאי לפסול שאילתה בעניין היפותטי או שאינה בתחומי תפקידו של השר, כזו העוסקת בעניינים שאירעו לפני תחילת כהונתו של השר במשרד או שיש בה פגיעה בביטחון המדינה – פחות רלוונטי לנושא שלנו, של משרד הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מקווה שנספיק היום מקסימום שאלות ונשמע מקסימום תשובות.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נקפיד על הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שמעוניינים יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: והשר ליצמן, בבקשה, אני מזמין אותך לעלות כבר לדוכן.

נחמן שי: לא הספקתי.

יולי יואל אדלשטיין: נתחיל מן הרופא, בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: ד"ר עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, תשאל את השאלה הראשונה, ואנחנו נקבל את הרשימה המלאה, ואז אני אקבע.

מיכל רוזין: זו הבחירה הכי מוצדקת ever.

עבדאללה אבו מערוף: מכובדי כבוד השר ליצמן, כמובן הנושא – תודה שהשר ליצמן עומד ואנחנו שואלים, יש הרבה הרבה שאלות, אבל אני אשאל שאלות שהן בינתיים לא מקצועיות, שבהן אנחנו דנים בוועדה ועם השר.

עבדאללה אבו מערוף: בית-חולים הגליל המערבי נהריה משרת מאות-אלפי תושבים, והתפתח בזמן האחרון בצורה טובה מאוד בחמש שנים האחרונות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל חסר שם – הבעיה העיקרית היא החניון; אומנם בנו חניון לפני ארבע-חמש שנים, ודיברנו כמה פעמים עם מנהל בית-החולים ועם האגודה, אבל הבעיה עדיין לא נפתרה.

עבדאללה אבו מערוף: הרבה מבקרים נאלצים להגיע ולחזור, וקשה להם לבקר – לא מספיקים לבקר את קרוביהם ואת החולים שם, כי אין מקום חניה.

עבדאללה אבו מערוף: ואם הנושא מוכר לכבוד השר, ברצוני אכן לשמוע את התשובה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לשר להשיב.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מערוף, בוא, אני אגיד לך, השאלה – בנהריה חסרות לי כל מיני מחלקות יותר חשובות מאשר חניה – האם אני צריך להתייחס לחניה, או שאני צריך להתייחס לכל מיני דברים שחסר להם?

יעקב ליצמן: אז אני מעדיף להתייחס יותר לכל מיני דברים שנתנו להם ונותנים להם כרגע לפיתוח ולבנייה.

עבדאללה אבו מערוף: התחלתי עם זה שהתפתח בזמן האחרון.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין את העיקר.

יעקב ליצמן: כן כן, אני לא מזלזל בחניה, אבל אני אומר שאם משרד הבריאות צריך לבדוק במה הוא משקיע, למה הוא נותן, הוא נותן יותר לדברים שהם הצלת חיים מאשר לדברים של חניה.

יעקב ליצמן: חניה חשובה, אבל יש לי דברים יותר חשובים.

יעקב ליצמן: כשאתה מדבר על נהריה, אני רוצה להעיר כמה דברים; בנהריה יש בית-חולים מצוין, הוא משתפר, הוא עולה, הוא מתפתח.

יעקב ליצמן: הוא נכנס קצת למשבר תקציבי, שאני מקווה מאוד שהוא יצא ממנו.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות שם לו חשב, כי הוא עבר את התקציב שמותר לו.

יעקב ליצמן: הצבנו אותו בתחילת השנה, ואנחנו מקפידים עם כולם.

יעקב ליצמן: הטענה שלו היא שזה בגלל המתחם תת-קרקעי שיש – לסורים.

יעקב ליצמן: יש ישיבה עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה בימים הקרובים – – –

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שזאת לא הבעיה.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע – – –

יעקב ליצמן: חד-משמעי, אני אסגור – – –

איתן ברושי: – – – של עשרות מיליונים, והם לא שילמו על – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

יעקב ליצמן: לא לא, ברושי, ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בואו נחזור למתכונת של שאלות ותשובות.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: איתן, איתן, תן לי לענות.

יעקב ליצמן: אני הודעתי שאני אסגור את המתחם התת-קרקעי, למטה, אם משרד הביטחון לא ייתן לי כסף.

יעקב ליצמן: חד-משמעי.

יעקב ליצמן: אני מחכה לישיבה.

יעקב ליצמן: אם אני אראה שאני לא מקבל כסף, לא יעזור לאף אחד, אני אסגור את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: הסדר של הסיבוב הראשון הוא: עבדאללה אבו מערוף כבר שאל; קסניה סבטלובה; מיכל רוזין וענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, השאלה שלך, עד שתי דקות.

קסניה סבטלובה: כבוד השר, המדינה פעלה באופן הכי אנטי-יהודי, ולעת זיקנה השליכה את קשישיה החלשים והסיעודיים למוסדות מופרטים, חסרי פיקוח, העיקר להרחיק את כאב הראש מהמדינה ומאחריותה הישירה.

קסניה סבטלובה: במקום לבצע מהלכים פופוליסטיים ומחוללי תקשורת כמו לחנך את אזרחי מדינת ישראל איזה חטיף ואיזה ממתק הם צריכים לאכול או לא לאכול, המדינה צריכה לקחת אחריות למוחלשיה וזקניה, תוך הקפדה על נורמות איכות וביקורות פתע תכופות בבתי-החולים הסיעודיים, במוסדות אשפוז, שבהם האנשים האומללים האלה הופכים לגוש בשר חסר חשיבות.

קסניה סבטלובה: מתי נראה פיקוח הדוק ואמיתי וגם ענישה של אותם אלה שכשלו בתפקידם, הזניחו ופגעו כל כך קשה בקשישינו, שזה קודם כול – אני עוד פעם רוצה להזכיר לכולם, מדובר בבני-אדם, בני-אדם שבדיוק כמונו הלכו, התרוצצו, היו עסוקים בעניינים שלהם, וכרגע שוכבים חסרי ישע בבתי-החולים ובבתי-האבות הסיעודיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת קסניה, בואי נשים את הדברים מההתחלה ונפרט: א.

יעקב ליצמן: אני מזועזע ממה שהיה בתחקיר.

יעקב ליצמן: אני מברך על התחקיר.

יעקב ליצמן: אני חושב שטוב שעשו את זה, כי זה שעון מעורר לנו, כמשרד הבריאות, לטפל בבעיה הכאובה.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אנחנו עשינו ביקורים, פיקוח – מה לעשות, המבנה הזה, שהיה כל הבלגן שם, כלפי חוץ בניין יפה, אוכל מצוין, נקי, הייתי אפילו שם אתמול בלילה, אבל לא ידענו מה שקורה בפנים.

קסניה סבטלובה: אבל זאת לא פעם ראשונה, כבוד השר.

יעקב ליצמן: רגע, רגע, רגע, תנו לי.

קסניה סבטלובה: זאת לא הפעם הראשונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: רגע, תנו לי – אני אשמע ממך – – –

יולי יואל אדלשטיין: בלי דיאלוג, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, השר משיב.

יעקב ליצמן: רק אני רוצה לענות.

יעקב ליצמן: אני לוקח אחריות, אני לא זורק את זה.

יעקב ליצמן: גם היום במשרד עשיתי סדר והתחלתי לבדוק כל מה שקורה; איך הולך הפיקוח, איך הולכים כל הדברים.

יעקב ליצמן: אבל קודם כול צריך לדעת מה היה.

יעקב ליצמן: לא ידענו על זה, וטוב שעשו לי את התחקיר הזה, וטוב שאנחנו מטפלים בזה.

יעקב ליצמן: הפתרון הזה זה כמה פתרונות, ואני רוצה להתחיל: א.

יעקב ליצמן: נתתי הוראה להכניס מצלמות בכל בתי-האבות.

יעקב ליצמן: אגב, ביקשתי גם בבתי-חולים פסיכיאטריים ובבתי-חולים לבריאות הנפש, גם שם להכניס מצלמות, ואני רוצה שמי שלא רוצה – שיוציאו אותו משם.

יעקב ליצמן: זה הפתרון שלי.

יעקב ליצמן: זה חלק מהפתרון.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אנחנו קודם כול עושים ביקורי פתע עכשיו.

יעקב ליצמן: עשו הלילה עשרה, ואנחנו הולכים לעשות את זה כל הזמן.

יעקב ליצמן: ביקורי פתע.

יעקב ליצמן: ג.

יעקב ליצמן: היום פיטרנו עוד אנשים.

יעקב ליצמן: המנהל של המוסד התפטר.

יעקב ליצמן: יש כמה אנשים במשטרה, במעצר.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה נכון, ואני מברך על כך, ואנחנו אולי צפויים אפילו לעוד מעצרים, מה שהמשטרה – אנחנו בודקים את כל המקומות כרגע.

יעקב ליצמן: לדעתי, פתרון אחד זה המצלמות; פתרון שני זה שנצטרך לתגבר את הפיקוח כאן; אבל הפתרון המרכזי זה הסיעוד.

יעקב ליצמן: סיעוד ממלכתי פותר חצי מהבעיות מייד.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי הסיעוד שאנחנו עושים, בתוכנית של משרד הבריאות, זה הסיעוד שחצי מהאנשים יהיו בבית, יקבלו את הטיפול, כולל כוח-אדם, כולל אפילו עובדים זרים שיקבלו תוספת שעות, תוספת תקציבים, וזו המטרה – לא להיות בבתי-אבות, שיהיו בבית.

יעקב ליצמן: את זה אנשים אוהבים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעקב ליצמן: – – המשפחות שלהם, וזה הפתרון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, שאלה, עד שתי דקות.

מיכל רוזין: תודה לך.

מיכל רוזין: כבוד השר, ב-26 ביולי 2016 דווח שאמרת לראש הממשלה: רפורמת סיעוד או פרישה מהקואליציה.

מיכל רוזין: כפי שבוודאי אתה יודע, על הצעת החוק שלך, הרחבה והנכונה, גם אני חתומה, ורציתי לשאול אותך: הרי אנחנו יכולים לשים מצלמות ולעשות כל מיני טלאים, טלאי על טלאי, ובסופו של דבר גם לעשות פיקוח.

מיכל רוזין: אבל אנחנו יודעים שצריך לעשות פה רפורמה רצינית, וצריך גם להעלות – ואני חושבת שהציבור בישראל יקבל זאת בשמחה – להעלות אולי את מס הבריאות ב-1%–2% על מנת לכלול סל שיקום, סל סיעודי יותר רציני.

מיכל רוזין: אני בטוחה, קודם כול, שזה ייטיב עם כולנו.

מיכל רוזין: כולנו הולכים לשם וכולנו ניהנה מהפירות של אותה עלייה ואותו מיסוי, ואני חושבת שזה הפתרון האמיתי.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים בסופו של דבר להתעסק בטלאים.

מיכל רוזין: ואני אשמח אם אתה יכול גם להוסיף משפט על הוועדה של הכבילה, הקשירות בטיפול הנפשי, האם יש תוצאות, האם יש מסקנות, ומה אתה מתכוון לעשות בעניין.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: יכולתי להגיד מילה אחת: אני מסכים אתך, כל מילה.

יעקב ליצמן: אבל אני ארחיב קצת את התשובה.

יעקב ליצמן: הייתה לי שיחה עם שר האוצר, שיחה רצינית, לפני שמונה ימים, על הסיעוד, והבהרתי לו חד-משמעית: אני לא הולך לוותר לרגע אחד.

יעקב ליצמן: קודם כול, זה יהיה בשלב מסוים.

יעקב ליצמן: אין מנוס שבמדינת ישראל לא יהיה סיעוד ממלכתי.

יעקב ליצמן: זה יהיה.

יעקב ליצמן: אני רוצה את הזכות שאני עשיתי את זה, אני אומר את זה לכם חד-משמעית.

יעקב ליצמן: פשוט מאוד.

יעקב ליצמן: אני חושב שאם היה לי הסיעוד, היה קורה פחות – אי-אפשר להגיד לא היה קורה – היה קורה פחות כל הסיפור הזה.

יעקב ליצמן: אמרתי, ואני לא חוזר בי, שאם אצטרך אני אאיים בפרישה גם.

יעקב ליצמן: נכון שלא קיימתי את זה, שאמרתי שב-1 בינואר 2017 זה יופעל.

יעקב ליצמן: זה לא קוים.

יעקב ליצמן: ואמרתי לשר האוצר, ודיברתי עם ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: אני מחכה שראש הממשלה – הוא היה עסוק בתקופה הזאת בכל מיני דברים שאני לא מבין בהם, אבל היה עסוק ונסע – נסע לטראמפ, נסע לאוסטרליה, ניו-זילנד, לא יודע איפה.

יעקב ליצמן: הוא יחזור, הוא יבין את זה ממני, פשוט מאוד.

יעקב ליצמן: אני לא הולך לוותר על הסיעוד.

יעקב ליצמן: זה הפתרון.

יעקב ליצמן: 2%-1% זה הרבה.

יעקב ליצמן: שר האוצר חושב שזו תוספת מס, אני חושב שזו הורדת מס, כי אנשים שמשלמים היום תוספת דרך שב"ן או ביטוח פרטי משלמים פי ארבעה-חמישה ממה שישלמו כך.

יעקב ליצמן: הדבר השני, וזה לא פחות חשוב, צריך להוריד את התשלומים לילדים.

יעקב ליצמן: פשע שהם משלמים עבור ביטוח של הורים, ומספיק שההורים שילמו ביטוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר ליצמן, שר הבריאות.

יעקב ליצמן: רגע, מילה אחת על קשירות.

יעקב ליצמן: אני לא שכחתי מזה.

יעקב ליצמן: אני חושב שהמצלמות וכל הדברים שאנחנו רוצים גם שם לעשות ייתנו פתרון גם לזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

מיכל רוזין: יש דוח של הוועדה.

יעקב ליצמן: אני יודע.

יעקב ליצמן: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לחברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני רוצה להעלות בפניך נושא שהעליתי אותו כבר בעבר, ואני חוזרת ומעלה אותו, ומדובר בחיילי צה"ל.

ענת ברקו: אני לא מדברת על זה שהטיפול הרפואי שלו זוכים חיילי צה"ל הוא פחות טוב מאשר טיפול רפואי שזוכים לו מחבלים בבתי-הכלא.

ענת ברקו: אני אפילו על זה לא רוצה לדבר.

ענת ברקו: אני רוצה לדבר על זה שחיילי צה"ל שמשתחררים מהצבא, וקופות-החולים מתחייבות לתת להם שנה בחינם ביטוח רפואי – זה לא מתקיים היום בפועל.

ענת ברקו: כי מה שקורה, חיילים – מעגלים להם את הביטוח הרפואי, תמיד לרעת החייל המשוחרר או החיילת המשוחררת.

ענת ברקו: ולכן אני ממש מבקשת, אדוני השר, שתיכנס לעניין הזה.

ענת ברקו: החיילים הללו יוצאים לאחר שירות ארוך.

ענת ברקו: אף אחד לא מחלק להם מגרשים לבנייה או הטבות כלשהן, או אפילו עבודה בשירות הציבורי.

ענת ברקו: לא מחכה להם הרבה, אבל לפחות הדברים הקטנים האלה שנותנים להם, ממש חשוב שהם יקוימו.

ענת ברקו: אחד מהם הוא שנה קופת-חולים חינם.

ענת ברקו: בפועל זה לא מתבצע.

ענת ברקו: זה תמיד פחות משנה, ותמיד זה לא לטובת החייל או החיילת המשוחררים.

ענת ברקו: אודה לך אם תטפל בזה ואם תוכל להתייחס לזה.

ענת ברקו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: קודם כול, אני אטפל בזה, וזה חשוב לנו מאוד, הנושא הזה של זכויות חיילי צה"ל.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לך דבר אחד: אני אשתדל לטפל בזה ולבדוק.

יעקב ליצמן: זה שדיברת אתי זה נכון, זה שטיפלתי ובדקתי את זה, גם זה נכון.

יעקב ליצמן: זה לא פשוט.

יעקב ליצמן: יש בכלל ויכוח לגבי קופות-חולים עם חיילים.

יעקב ליצמן: רצו לזרוק את זה גם לקופות-חולים בכלל עם חיילים, את הטיפול הרפואי.

יעקב ליצמן: יש כל מיני דברים גדולים, שכמעט מתקשר גם לזה.

יעקב ליצמן: מה שאני יכול להגיד לך, אני אבדוק את זה בגישה חיובית.

יעקב ליצמן: מה שהובטח להם, צריך לתת להם.

יעקב ליצמן: שנה זה שנה, ולא מעגלים פינות.

יעקב ליצמן: לכן את צודקת ואני אטפל בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יעקב ליצמן, שר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסבב השני, שבו ישאלו שאלות חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חברת הכנסת עליזה לביא וחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד השר, בישיבה שהתקיימה לפני כעשרה ימים בוועדה אצלי ודנה בנושא של הפרעות אכילה, נדהמתי לגלות שמדיון קודם שהתקיים לפני חצי שנה התבשרנו שיש תוספת תקציבית של 10 מיליון שקל לטפל ולפתוח מרכזי טיפול יומי לנשים, או בכלל לאזרחים עם הפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: הנושא, כפי שאתה יודע, מאוד מאוד אקוטי.

עאידה תומא סלימאן: יש תור המתנה למיטות אשפוז שחסרות בכלל במערכת הרפואית.

עאידה תומא סלימאן: נשים מגיעות עד כדי מצב של גסיסה עד שמקבלים אותן.

עאידה תומא סלימאן: פניתי, נכון, אליך, וגיליתי ש-10 מיליון שקל – לא השתמשו בהם ולא הוקם אפילו מרכז יומי נוסף, חוץ מאחד בירושלים שעלה 800,000 שקל.

עאידה תומא סלימאן: ועכשיו אנחנו מתבשרים שוב שיש 10 מיליון שקל, כלומר הועברו משנה שעברה לשנה הזו.

עאידה תומא סלימאן: המצב מחייב פעילות מאוד מהירה כדי להציל חיים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עוסקים בהצלת נפשות במקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: עוד דבר: גיליתי גם שלפי תוכנית החומש נתקבלו 20 מיליון שקל למשרד שלך, אדוני השר, לעידוד תעסוקת נשים ערביות, כדי שיהיה בהם שימוש להכשרות והכנות לתעסוקה; נוצלו רק 7 מיליון שקל.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת עד כמה אתה עובד קשה כדי להשיג תקציבים.

עאידה תומא סלימאן: אולי הגיע הזמן שהעובדים במשרד יעבדו באותה מידה כדי להוציא את התקציבים האלה על המטרות שהם התקבלו למענן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: הנושא של הפרעות האכילה, אנורקסיה, מאוד מוכר לי.

יעקב ליצמן: את הכסף שהבטיחו – מותר לי לספר איזה סיפור, בדיחה?

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת שלוש הדקות.

יעקב ליצמן: פעם אחת היה איזה חתן שהתלונן שהחותן שלו הבטיח לתת לו אוכל כדי שילמד, אבל הוא לא נתן לו.

יעקב ליצמן: בקיצור, קראו לו לבית-דין, ושאלו את החותן: למה הבטחת ולא נתת?

יעקב ליצמן: הוא אומר: תגיד, בורי טוב?

יעקב ליצמן: הוא אומר: מצוין; בקר – טוב?

יעקב ליצמן: הוא אומר: מצוין.

יעקב ליצמן: אז הוא שואל את החתן: נו, מה אתה אומר?

יעקב ליצמן: – זה הכול טוב ויפה, אבל הוא לא נותן את זה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יעקב ליצמן: כי את באה לכאן, עם כל הכבוד – מבטיחים 10 מיליון כאן, הרבה כסף מתגלגל; עד שרואים את הכסף לוקח הרבה זמן.

יעקב ליצמן: אנחנו בהחלט הולכים לפתוח מרכזים, גם לציבור הכללי וגם למגזר החרדי, בכמה מקומות – גם בדרום, בסורוקה, להרחיב שם.

יעקב ליצמן: השקענו שם, ואנחנו רוצים להרחיב עוד, וגם לעוד מקומות.

יעקב ליצמן: גם המגזר החרדי משווע לנושא הזה, ואנחנו נעשה את זה.

יעקב ליצמן: עוד לא החלטתי בדיוק איפה זה, ואני מתכוון לעשות הכול ולהשקיע את הכסף הזה – – –

עאידה תומא סלימאן: אז למה העובדים – – – שמגיעים לוועדות – – –

יעקב ליצמן: את שמעת אותי.

יעקב ליצמן: אני אחראי לזה, ואני אומר לכם את התשובה הרשמית, שאני הולך לעשות את זה.

יעקב ליצמן: הם לא יודעים מה התוכניות שלי.

יעקב ליצמן: בהחלט – אני אומר לכם חד-משמעית – אני הולך לפתוח מרכזים.

יעקב ליצמן: חד-משמעית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

עאידה תומא סלימאן: יש לי עוד שאלה בעניין הכשרות נשים – – –

יולי יואל אדלשטיין: הכשרות נשים ערביות לתעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יעקב ליצמן: אני חושב שדיברנו כבר על זה פעם.

יעקב ליצמן: אנחנו לא מפלים בין ערבים ליהודים, ערביות ויהודיות.

יעקב ליצמן: מה שיש, מי שבא, אנחנו לוקחים.

יעקב ליצמן: אין שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – השאלה שלך, עד שתי דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: שלום, אדוני השר, כיף לראות אותך כאן.

מרב מיכאלי: לפני חודש שלחתי אליך מכתב, משום שבאותו יום התפרסם תחקיר שלפיו התברר ששלושה בתי-חולים בישראל מתעלמים מהוראות החוק ולא מספקים את אחד הדברים שהם מחויבים לו – ועדה להפסקת היריון.

מרב מיכאלי: כמו שאדוני יודע היטב במדינת ישראל הפסקת היריון כרוכה בצורך לעבור ועדה, ואם את מקבלת אישור ממנה אז את באמת יכולה לעשות את ההליך בבית-החולים.

מרב מיכאלי: ובכן, בתי-החולים "שערי צדק" בירושלים, מעייני-הישועה בבני-ברק ובית-החולים לניאדו בנתניה מסרבים לקבל נשים בכלל – לא מחזיקים ועדה ולא מקיימים את ההליך, ואמרו לנשים: גשו וחפשו את החברים שלכן בבתי-חולים אחרים.

מרב מיכאלי: אדוני ודאי מודע לקושי הרב שגם ככה יש בהליך הזה, ואני ביקשתי ממך במכתבי לפני חודש, כאמור, לפעול לכך שבתי-החולים ייתנו את השירות הזה.

מרב מיכאלי: אני אשמח לשמוע מאדוני מה נעשה בנדון, ומה יש בכוונתך לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: אני חשבתי לתומי שאת שואלת אותי בעניין שיש הרבה מדי הפלות, בלתי חוקיות גם כן.

מרב מיכאלי: בטח.

מרב מיכאלי: אם הם מסרבים לתת להן ועדה, מה יעשו?

מרב מיכאלי: הן עלולות למצוא את עצמן בהפלות לא חוקיות.

מרב מיכאלי: זה בדיוק זה.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אני צריך לבדוק את כל הנושא.

יעקב ליצמן: אני צריך לבדוק גם אם במקומות מסוימים מקיימים את החוק, ואם שמים שלושה רופאים ולא חתומים שניים לפני כן, כמו במקומות מסוימים.

יעקב ליצמן: גם זה צריך לבדוק.

יעקב ליצמן: יש הרבה דברים לבדוק בנושא הזה.

יעקב ליצמן: זה נושא רגיש.

יעקב ליצמן: אני סומך על אנשי המקצוע כאן.

יעקב ליצמן: לא התערבתי להם בשום דבר, ומה שהם יחליטו זה מה שיהיה.

מרב מיכאלי: אדוני, סליחה, זו לא תשובה.

מרב מיכאלי: יש שלושה בתי-חולים שמסרבים לתת את השירות.

יעקב ליצמן: אז אמרתי, עניתי – אני אבדוק את כל הנושאים.

יעקב ליצמן: אני בודק גם למה יש מקומות מסוימים שיש בהם כל כך הרבה הפלות בלתי חוקיות, ולפי זה אני אחליט בדיוק מה צריך לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה הבאה היא של חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: בית-חולים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבל על הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: יש רשימת – – –

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, שתי נשים בזנות נפטרו בתחילת השנה.

עליזה לביא: בדיון שקיימתי השבוע – – –

יעקב ליצמן: לא שמעתי מה אמרת.

יעקב ליצמן: סליחה.

עליזה לביא: שתי נשים בזנות נפטרו מתחילת השנה.

עליזה לביא: בדיון שערכתי השבוע בנושא בוועדה שאני מובילה במאבק בסחר בנשים ובזנות עולה כי המרכזים של משרד הבריאות זקוקים לתקציב לצורך הקמת אשפוזית לנשים עם תחלואה כפולה ולצורך פרויקטים הכרחיים.

עליזה לביא: למרות הבקשה של מנהלת המחלקה במשרד הבריאות לא התקבל תקציב, ונשים משלמות על זה בחייהן.

עליזה לביא: מה התקציב המופנה היום למוסדות לשיקום?

עליזה לביא: יש לנו רק מרפאה ניידת בתל-אביב, שהצטרפתי אליה לפני שבוע.

עליזה לביא: אנחנו זקוקים לזה בעוד מקומות בארץ.

עליזה לביא: עוד שאלה, אדוני, לגבי ביטול מע"מ לתרופות מצילות חיים שלא נכללות בסל התרופות – מה עמדתך, ואיך אנחנו הולכים לסייע לנשים ולגברים הללו?

עליזה לביא: והאם אתה פועל מול שר האוצר לביטול מע"מ על התרופות מצילות חיים?

עליזה לביא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: לגבי השאלה הראשונה, חברת הכנסת לביא, אני לא מכיר היטב את הנושא.

יעקב ליצמן: אני אבדוק את זה.

יעקב ליצמן: תקבלי תשובה ישירה ממני.

יעקב ליצמן: אני לא אתחמק מזה – – –

עליזה לביא: – – –

יעקב ליצמן: כן, אני אבדוק.

יעקב ליצמן: אם יש דבר שאני לא מכיר, אני צריך לבדוק את זה כדי לתת תשובה רצינית.

יעקב ליצמן: הדבר השני, לגבי מע"מ – ברור שכל שר היה שמח שביטול מע"מ היה מתקבל על נושאים כמו תרופות מצילות חיים שלא נכללו בסל.

יעקב ליצמן: אבל השנה ניהלתי מאבק להכניס תרופות מצילות חיים ולהגדיל את הסל.

יעקב ליצמן: הצלחתי.

יעקב ליצמן: עשיתי את זה דרך השב"ן.

יעקב ליצמן: אני צריך לשבח את שר האוצר.

יעקב ליצמן: יחד אתו הגדלנו את הסל מ-300 ל-460.

יעקב ליצמן: זאת התשובה לגבי התרופות מצילות החיים הקשות שהכנסנו לסל שברובו הדברים הקשים.

יעקב ליצמן: כמובן, יש הרבה תרופות יתומות, שזו בעיה.

יעקב ליצמן: יש דברים שלא בסל, שלא הצליחו להכניס את זה לסל.

יעקב ליצמן: אני משתדל באופן פרטני להשיג להם כמה שאני יכול מקופות-החולים, לאנשים שצריכים, מכל מגזר – ערבים, יהודים, חרדים, חילונים – זה לא משנה.

יעקב ליצמן: אני עושה את המקסימום להשיג את זה.

יעקב ליצמן: המדיניות במשרד האוצר לביטול מע"מ היא נגד, כי הם אומרים שלא יכול להיות שכל דבר ינצלו מע"מ לזה.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להתווכח אתם אחרי שקיבלתי 160 מיליון שקל תוספת.

יעקב ליצמן: כרגע זה המצב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מכריז על הסבב הבא: חבר הכנסת טלב אבו עראר, חבר הכנסת איתן ברושי, יעל גרמן וזוהיר בהלול.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כפי שאתה יודע, בעשר השנים האחרונות הכנסת חוללה מהפכה בכל הקשור למלחמה בעישון ויצרה חקיקה משמעותית, אבל לא מספקת, בנושא המלחמה בעישון.

יואל חסון: לכן יש לי אליך שאלה כדי להבין את עמדותיך בנושא הזה: קודם כול, אני רוצה לדעת, האם אתה פגשת או פוגש נציגי חברות טבק?

יואל חסון: עם מי נפגשת?

יואל חסון: על מה אתה משוחח אתם?

יואל חסון: בנוסף, אני רוצה לשאול אותך, אדוני השר: פורסם לפני כשבועיים שפרופסור איתמר גרוטו, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, שלח מכתב למכס במאי 2016 ובו הנחה את אנשי המכס לא להתייחס אל מוצר העישון החדש של חברת "פיליפ מוריס" כמוצר טבק.

יואל חסון: משמעות ההנחיה, שבחסות משרד הבריאות אפשר לשווק את המוצר, שהוא מוצר עישון לכל דבר, בלי שתוטל עליו שום מגבלה, לרבות מגבלת גיל או מגבלת עישון במקומות ציבוריים.

יואל חסון: נוסף על כך, המוצר הזה, כפי שאתה יודע, יכול להחזיר למעגל העישון קהלים שיצאו ממנו.

יואל חסון: אני מבקש לשאול אותך, אדוני, האם המכתב של פרופסור גרוטו לרשויות המכס נעשה על דעתך?

יואל חסון: האם הוא תולדה של מפגשים שקיימת עם פיליפ מוריס או נציגים אחרים?

יואל חסון: ומדוע קיבלתם את ההחלטה הזאת, שבכל מדינות העולם שבהן המוצר הזה נכנס לשוק הוטלו עליו מגבלות ככל מוצר עישון טבק?

יואל חסון: שאלה אחרונה, האם אתה בעד או תומך בעמדות של הדרג המקצועי הנוכחי, שמעוניין באימוץ רגולציה אפקטיבית בנושא, ולמה אתה מתנגד לעמדת אנשי המקצוע של משרד הבריאות, שהודיעו בוועדת הכנסת שהם מתנגדים להתרה גורפת והם בעד רגולציה אפקטיבית בין השאר של תמונות גרפיות שקשורות לעישון על קופסאות סיגריות?

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: המון שאלות, אבל נושא חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: יואל, אני חייב להגיד לך, הונחית בדיוק מה לשאול.

יואל חסון: אני עוסק בנושא הזה עשר שנים.

יעקב ליצמן: שום שאלה ששאלת – לא שלך.

יואל חסון: אתה טועה.

יעקב ליצמן: שום שאלה.

יעקב ליצמן: תאמין לי, אני אומר לך את זה.

יואל חסון: וגם אם לא שלי, אתה יודע שאני עוסק בנושא עשר שנים.

יואל חסון: עשר שנים.

קריאה: מה זה קשור?

יעקב ליצמן: תן לי לענות, כי אני לא הולך להתחמק, אבל עניתי לך מה אני חושב.

יעקב ליצמן: עכשיו לעצם הדבר.

יואל חסון: אני חוקקתי את חוקי העישון.

יעקב ליצמן: עכשיו לעצם הדבר.

יעקב ליצמן: תקשיב, אני מתנגד בחריפות לעישון, בחריפות ממש – לא אני מעשן, לא משפחתי, לא הילדים, אף אחד לא מעשן אצלי.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה אסון, ועשיתי המון בקדנציה הקודמת, אבל אתה לא יכול להלביש עלי שאני חייב לתמוך בתמונות, שאני חושב שהן לא אסתטיות במדינת ישראל, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: רצו שאני אאסור בדיוטי-פרי למכור סיגריות.

יעקב ליצמן: אמרתי, אם אמריקה – ארצות-הברית, גרמניה, בריטניה וצרפת יאסרו, גם אנחנו נאסור.

יעקב ליצמן: למה אנחנו צריכים להיות ראשונים?

יעקב ליצמן: כל מיני דברים לא נכנסים כרגע.

יואל חסון: – – –

יעקב ליצמן: אני נפגש עם כל אחד.

יעקב ליצמן: מי שרוצה פגישה אתי מקבל פגישה – מי שרוצה – תנסה אותי דרך מישהו שאני לא מכיר, תשאל את הערבים כמה ערבים אני מקבל, שאני לא מכיר אף אחד מהם.

יעקב ליצמן: אני כל הזמן מקיים פגישות.

יעקב ליצמן: אני רק מבקש את הנושא.

יעקב ליצמן: ביקשו ממני פגישה, ואני מקבל ומקיים כל פגישה כפי שאני רוצה, ואני מזמין את אנשי המקצוע.

יעקב ליצמן: גרוטו לא שאל אותי אם לשלוח את המכתב או לא לשלוח את המכתב, ואני סומך על היושר של גרוטו, כי הוא ישר כמו סרגל.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: ואני רוצה להגיד לכם יותר מזה: זה שקר שבחוץ-לארץ פסלו את המוצר החדש.

יעקב ליצמן: ה-FDA לא נתן תשובה עד הרגע הזה, עם כל הכבוד, ואנחנו מחכים להחלטה המקצועית של ה-FDA באמריקה.

יעקב ליצמן: אז מותר לגרוטו להגיד מה שהוא רוצה, ואני לא אגביל אותו, ואף אחד לא יגיד לי דעות על זה, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: ואני אומר את זה בתוקף רב, ואני לא אומר את זה ברוגז, חלילה; עברתי את התחקיר, עם כל הכבוד, אבל יש גבול לשקר עלי.

יעקב ליצמן: אני נגד עישון, ואני אעשה בדיוק מה שאני מבין.

יעקב ליצמן: אף אחד לא יכול להגיד לי איך אני בעישון; אני חוקקתי את רוב החוקים נגד עישון בקדנציה הקודמת, ואני ממשיך בזה גם עכשיו, אבל רוצים שאני אסכים – גם מישהו במשרד שלי, שהדליף כל מיני דברים, הוא רצה לסובב את זה לפי הראש שלו, ואני מתנגד לו.

יעקב ליצמן: אני השר והוא פקיד, פקיד זוטר אפילו, לא פקיד בכיר, וגרוטו גם חולק עליו.

יעקב ליצמן: אז מה שגרוטו עשה, עשה, אז לא משנה, הוא לא שואל אותי – הוא עובד אצלי, אבל הוא לא מתייעץ אתי על כל דבר.

יעקב ליצמן: יש דבר אחד – אנחנו מחכים כרגע ל-FDA.

יעקב ליצמן: ה-FDA, מה שהוא יגיד, גם האירופים, אנחנו נחליט בהתאם, אבל אי-אפשר לבוא ולהגיד לי שאני חייב את קופסאות הסיגריות בדיוק עם ריאה – – –

יואל חסון: – – –

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, אני חושב שזה לא אסתטי.

יעקב ליצמן: מחר יגידו לי שנגד סוכרת צריך לעטוף את האוכל במשהו נגד סוכרת – עם כל הכבוד, זו עמדתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, השואל הבא חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, כידוע לך, מכובדי, אלפי סטודנטים ערבים לומדים רפואה בחוץ-לארץ.

טלב אבו עראר: האם יש תוכניות לעודד סטודנטים אלו ללמוד רפואה בארץ?

טלב אבו עראר: שאלה שנייה – הרי ברהט מתגוררים כ-70,000 תושבים.

טלב אבו עראר: האם יש תוכניות לבנות בית-חולים בעיר רהט, שהיא העיר השנייה בגודלה, אחרי נצרת?

טלב אבו עראר: השאלה השלישית והאחרונה – למה משרד הבריאות לא מפרסם מכרזים לבניית מרפאות ביישובים הבלתי-מוכרים?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעקב ליצמן: איזה מכרזים?

יעקב ליצמן: לא הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: למרפאות.

יעקב ליצמן: איזה מרפאות?

יעקב ליצמן: לא הבנתי.

טלב אבו עראר: ביישובים הלא-מוכרים.

יעקב ליצמן: אתה מדבר על חדר מיון קדמי?

יעקב ליצמן: על מה אתה מדבר?

יעקב ליצמן: על איזה מרפאות?

טלב אבו עראר: לא מפרסמים מכרזים להקים שם מרפאות קופות-חולים.

יעקב ליצמן: טוב, אז נתחיל בכך שיש הרבה סטודנטים, זה נכון, ויש מקומות שאנחנו מכירים בהם ויש מקומות שאנחנו לא נכיר בהם.

יעקב ליצמן: יש מקומות שאנחנו בבדיקה רצינית לגביהם, זה לא בידינו אפילו.

יעקב ליצמן: אנחנו לא מכירים בחלק מהמקומות, ויש מקומות שאנחנו נכיר בהחלט.

טלב אבו עראר: – – –

יהודה גליק: להקים עוד בית-ספר לרפואה בארץ.

יעקב ליצמן: כן, אני בהחלט שוקל לפתוח עוד מקומות כפי שיש בצפת – בעוד מקומות.

יעקב ליצמן: יש כל מיני מקומות, אני לא רוצה להגיד לך – יש דווקא מקום גם באריאל, אולי, יש בעוד מקומות.

יעקב ליצמן: יש כל מיני הצעות, אנחנו נבדוק אותן, בודקים אותן גם כן.

יעקב ליצמן: בית-חולים ברהט – אני לא רוצה לאכזב אותך, אבל אנחנו בונים כרגע בית-חולים חדש בבאר-שבע.

יעקב ליצמן: יש מגרש חדש, זה יהיה בית-חולים ציבורי.

יעקב ליצמן: אני לא יודע אם מישהו הזכיר את זה.

מאיר כהן: צמוד לשגב.

טלב אבו עראר: – – –

יעקב ליצמן: אבו עראר, תן לי, תן לי.

יעקב ליצמן: אתה יודע שאני מכבד אתכם, רק תן לי.

יעקב ליצמן: אני סומך על אנשי המקצוע, אני לא בודק אינטרסים.

יעקב ליצמן: אנשי המקצוע החליטו ש"סורוקה" גדול מדי, צריך להקים משהו חדש.

יעקב ליצמן: אני מכבד את "סורוקה", נותן להם הרבה דברים.

יעקב ליצמן: אנחנו בסיור, מחר אם אני לא טועה, אפילו מחר אני עם עוד חברי כנסת – תן לי – אבל – בית-חולים חדש יהיה בבאר-שבע – חדש, גדול, ויש גם תוכנית להקים עוד אחד בצפון.

יעקב ליצמן: לא הוחלט עדיין איפה, אבל יהיה עוד בית-חולים חדש.

יעקב ליצמן: כרגע, זה המצב.

יעקב ליצמן: יש הרבה ערים שרוצות בית-חולים – בית-שמש רוצה, כרגע אנחנו בודקים – בונים רק בשני המקומות האלה.

יעקב ליצמן: לגבי פתיחת כל מיני מרפאות, מבחינת משרד הבריאות כל קופת-חולים יכולה לפתוח איפה שהיא רוצה ואיפה שצריך.

יעקב ליצמן: זה מסחרי, ההתחרות היא ביניהן.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות עושה דבר אחד, הוא בונה והוא פותח חדרי מיון קדמיים, כולל במגזר הערבי, והבטחתי שאני אעשה את זה בעוד מקום במגזר הערבי.

יעקב ליצמן: פתחנו 12, אנחנו רוצים לפתוח עוד שמונה.

יעקב ליצמן: אנחנו בודקים כרגע את המחיר, כי היו לנו קצת בעיות במחיר, ולפי זה נחליט בדיוק איפה, ובקרוב נודיע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: אדוני השר, היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קודם כול מודה לשר, ואני רוצה לומר שכולנו מעריכים את עבודתך כשר הבריאות, והציבור כולו מביא את זה לידי ביטוי בהרבה הזדמנויות.

איתן ברושי: ובכל זאת, אני רוצה לשאול – ולהעיר, שבשנים האחרונות היו תקציבים מיוחדים לעודד רופאים, רופאים מומחים וגם מתמחים, לעבור לפריפריה, והיה לזה תקציב מיוחד, והיו לזה תוצאות.

איתן ברושי: והנה, בתקציב 2017–2018 אין הקצאה למענקים האלה, ואני שואל מה אתה עושה כדי למצוא בכל זאת מקור תקציבי לעודד ולתמרץ רופאים לעבור ולגור ולשרת באזורים הרחוקים והקשים.

איתן ברושי: גם במשרד שבאחריותך התפרסמו דוחות, אפילו לאחרונה, שמצביעים על פער בלתי נסבל בין הפריפריה – הצפון והדרום – למרכז הארץ, ואתה יודע את הנתונים.

איתן ברושי: אני חושב לשאול אותך, אדוני השר, אם לא הגיע הזמן שתהיה מפת עדיפויות לאומית לבריאות, משום שהיא קיימת בהרבה מאוד משרדים, ואין מפה כזאת, ולהישען על תורמים וטייקונים ועל כל מיני גורמים זמניים שמביאים אתם עזרה, זה לא הפתרון של מדינה בת 70 עוד מעט.

איתן ברושי: אני מאחל לך בכל מקרה הצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעקב ליצמן: תודה, איתן, על השאלה.

יעקב ליצמן: דווקא אתמול והיום דיברתי עם האוצר על הנושא של לחדש את המענקים לפריפריה.

יעקב ליצמן: עכשיו, אנחנו הולכים לחדש את המענקים, אבל בניגוד למה שהיה בעבר, אני נגד לתת את המענקים לסתם רופאים מתמחים שיבואו לפריפריה.

יעקב ליצמן: לא שאני חושב שלא צריך אותם, הפוך – אני מכבד מאוד, אני רוצה שיבואו.

יעקב ליצמן: לי חשוב שבפריפריה, בגלל הסיבה שאמרת, שיש פער בתוחלת חיים, אני רוצה להביא לשם רופאים בכירים ולהכפיל את המענקים – לא להכפיל, אני לא בטוח שזה – יכול להיות שזה די הרבה להגיד – אבל להגדיל בהחלט משמעותית מענקים לרופאים בכירים שישרתו, שיבואו לפריפריה.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה חשוב, אני בטוח שבקרוב אנחנו נוכל לבשר על זה – – –

איתן ברושי: מתי זה יהיה, אדוני השר?

איתן ברושי: מתי זה יקרה?

יעקב ליצמן: אתמול ישבתי עם הממונה על התקציבים על זה, עם סגן הממונה – – –

איתן ברושי: השנה?

יעקב ליצמן: השנה, בהחלט.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על שנה הבאה.

יעקב ליצמן: בעזרת השם זה יהיה.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, חוק הפסיכולוגים משנת 1977 מפרט את עבירות המשמעת שבגינן ניתן להגיש תלונות נגד פסיכולוגים.

יעל גרמן: החוק גם מתייחס למינוי שתי ועדות – ועדת תלונות וועדת משמעת – שתיהן אמורות לדון ולפסוק בתלונות האלה.

יעל גרמן: הייתי רוצה לדעת אם ועדת התלונות התכנסה – אני יודעת שהיא מונתה במרס 2016, והייתי רוצה לדעת אם ועדת התלונות התכנסה עד היום, כמה פעמים התכנסה וכמה תלונות הועברו עד היום לוועדת המשמעת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, חברת הכנסת גרמן, את לא חושבת שאני אבדוק במשרד הבריאות על כל ועדה אם היא התכנסה או לא וכמה תלונות – – –

יעל גרמן: לא, התכוונתי – – – גם שבוע זה בסדר.

יעקב ליצמן: אם את רוצה, אני מוכן לבדוק במשרד ואני אעביר את הנתונים.

יעל גרמן: מקובל בהחלט.

יעקב ליצמן: תקבלי את זה בתוך כמה ימים.

יעקב ליצמן: אני אגיד לאנשים שלי שיכינו תשובה, ותקבלי תשובה מפורטת.

יעל גרמן: בסדר גמור.

יעקב ליצמן: אני לא יודע לענות לך על זה.

יעל גרמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר שאם השואלים ירצו לקבל תשובה בכתב מן השר, אין בעיה, אבל בעיקרון התקנון אומר שאתה משיב מן הדוכן במידה – – –

יעקב ליצמן: לא, אבל יש שאלות, אדוני היושב-ראש, שאני אמור לדעת.

יעקב ליצמן: היא שאלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: שאלה טכנית, בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, התשובה עוד תימסר בכתב – –

יעקב ליצמן: היא תקבל.

יעקב ליצמן: היא תקבל תשובה.

יולי יואל אדלשטיין: – – ואם חבר הכנסת מסכים אז שתימסר מן הדוכן.

יעל גרמן: – – – או בכתב – אין לי בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יעקב ליצמן: היא תקבל.

יעקב ליצמן: נתתי הוראה כרגע כבר למישהו מהאנשים שלי.

יעקב ליצמן: הנה, הם עומדים פה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: כבוד הרב, שר הבריאות מר ליצמן, הואיל וזיכרונך רענן – לפחות רענן יותר משלי – אז בוודאי זכורה לך – – –

יעקב ליצמן: אני מתחיל עכשיו לדאוג.

זוהיר בהלול: זכורה לך השאילתה שהפניתי אליך בשבוע שעבר לגבי סוגיית החזרי הנסיעות לחולים האונקולוגים, שנאלצים כמובן לנסוע ממקומות מרוחקים בגליל העליון אל בית-החולים רמב"ם.

זוהיר בהלול: ואתה, אדוני השר, אמרת לי שהמדיניות של משרדך היא להתחייב להחזרים בשיעור 50%.

זוהיר בהלול: והפלא ופלא, כמו שאומרים, אולי 48 שעות אחרי דבריך מתייצב מנהל בית-החולים רמב"ם בחיפה, פרופסור ביאר, ולוקח על עצמו את המטלה, והוא מתחייב לשלם או לשאת באחריות של כיסוי ההיסעים בשיעור 100%.

זוהיר בהלול: שאלתי היא כדלקמן: מדוע משרד הבריאות איננו יכול לחקות את בית-החולים רמב"ם ולהתחייב להציל את חייהם של אלה הנאלצים לכתת רגליים כאשר הם סובלים מהמחלה הממאירה ביותר בעולמנו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת בהלול, הנוהל אומר חצי, 50%.

יעקב ליצמן: אין לי אפשרות להכריח לתת יותר מ-50%.

זוהיר בהלול: זו מדיניות, אדוני השר, מדיניות.

זוהיר בהלול: אתה יכול להחליט על מדיניות שלך.

יעקב ליצמן: זה לא רק מדיניות, זה גם כסף.

יעקב ליצמן: התקציב הזה זה לא רק, אגב, חולים אונקולוגים, זה גם חולי דיאליזה.

יעקב ליצמן: גם הם נוסעים שלוש פעמים בשבוע לדיאליזה.

יעקב ליצמן: זה הרבה כסף, וגם הם צריכים הסעות.

יעקב ליצמן: ואני ניסיתי לבדוק כמה זה עולה, ואמרו לי מחיר מוגזם, שאין לי אפשרות לזה.

זוהיר בהלול: יש יקר מאשר להציל חיי בני-אדם, אדוני השר?

יעקב ליצמן: לא, אבל אם אני צריך כסף, אני צריך – ה"בוקר טוב" שלי במשרד הבריאות זה איפה אני מטפל קודם:

יעקב ליצמן: האם הזיהומים בבתי-חולים, 400–500 מתים בשנה?

יעקב ליצמן: האם שם לטפל?

יעקב ליצמן: חדר מיון נורא ואיום?

יעקב ליצמן: יש לי סדר-יום שאני לא יודע איפה להתחיל.

יעקב ליצמן: נניח שאני מקבל כסף, אולי לתת את זה לתרופות מצילות חיים?

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

יעקב ליצמן: לא פשוט.

יעקב ליצמן: אז מה הדרך?

יעקב ליצמן: הדרך – – –

זוהיר בהלול: זה לא שווה שיקול דעת מחודש שלך, אדוני?

יעקב ליצמן: אני אבדוק את זה, כי כל פעם שאתה שואל שאלה אני בודק.

יעקב ליצמן: גם בשבוע שעבר, כשנכנסת, באת למשרד, בדקתי.

יעקב ליצמן: התחלתי לבדוק כמה זה עולה לי.

יעקב ליצמן: כי אני רוצה, אני חושב שזה נכון לעשות.

יעקב ליצמן: אבל להגיד לך שאני יכול לבצע את זה?

יעקב ליצמן: לא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסבב הבא: חברי הכנסת חנין, סויד, כהן-פארן ויהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: כולנו פה בכנסת, אדוני השר, המומים וזועמים נוכח התחקיר הנוסף, הקשה, עם התמונות של אלימות זוועתית כלפי קשישים סיעודיים.

דב חנין: אבל אני חייב לומר שאני שמעתי בצער גדול את דברי שר האוצר, שהציע להכות בפושעים עד שהיד תכאב.

דב חנין: אז התשובה לבריונות לא יכולה להיות בריונות נגדית.

דב חנין: התשובה נמצאת אבל במגרשו של שר האוצר; לא צריך דווקא אלימות, אפשר לייצר שינויים, אפשר להוביל מדיניות אחרת.

דב חנין: אדוני השר דיבר כאן על השינוי המערכתי, על הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי – זה פתרון שנמצא במגרשו של שר האוצר, הוא לא צריך ללכת ישר לאלימות; ובעיקר צריך לבטל את אותה התנתקות גדולה של מדינת ישראל מהאחריות שלה לקשישים שלנו.

דב חנין: לקחת אחריות על הביטוח הסיעודי ולהכליל אותו בסל, כולל הגדלת התשלום.

דב חנין: אני מברך לגמרי על דבריך בפתיחת הדיון הזה.

דב חנין: אבל אני התייחסתי לדברי השר כחלון כי בכל זאת, נדמה לי, אני אומר את זה בהרבה צער, שיש בממשלה גם אנשים שמבינים רק כוח.

דב חנין: למשל ראש הממשלה נתניהו מבין רק כוח.

דב חנין: כשבא אליו חבר הכנסת סמוטריץ ואמר לו, אם אין עמונה אז אין ממשלה, קיבלנו את חוק ההסדרה.

דב חנין: לכן אני מציע לך, מכובדי הרב, ללכת בדרך שפשוט הוכיחה את עצמה.

דב חנין: שאלה בתחום אחר.

דב חנין: אני העברתי אליך מכתבים בנושא המתמחים בפסיכולוגיה הקלינית.

דב חנין: פסיכולוגיה קלינית זה מקצוע שההכשרה שלו מאוד מאוד ארוכה: צריך תואר ראשון, ואחר כך רק המצטיינים מתקבלים לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית.

דב חנין: יש 350 אנשים שסיימו את התואר השני בפסיכולוגיה קלינית, אבל הם לא יכולים לעבוד, אף שיש תורים עצומים של ממתינים שמחכים לתור במרפאות בריאות הציבור בנושא של פסיכולוגיה קלינית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

דב חנין: למה הם לא יכולים לעבוד?

דב חנין: לא יכולים לעבוד כי אין מקומות התמחות.

דב חנין: למה אין מקומות התמחות?

דב חנין: כי קופת-חולים "כללית" לא רוצה לאפשר התמחות.

דב חנין: למה קופת-חולים "כללית" לא רוצה לאפשר התמחות?

דב חנין: כי משרד הבריאות שינה את הסדרי התמחור אתם.

דב חנין: זה כסף קטן, אבל הוא יכול לעשות שינוי מאוד גדול אם יימצא פתרון לצוואר הבקבוק הזה.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת חנין, שני דברים: על הנושא של הסיעוד כתבתי הבוקר מכתב לראש הממשלה ולשר האוצר, ודרשתי בתוקף עוד פעם, לאור מה שקרה, התחקיר השבוע, אתמול ובמוצאי-שבת, מה שהראו – אני לא ירדתי מזה שאמרתי – אמרתי את זה בתחילת דברי היום בערב כבר – אני קצת סבלני, קצת אולי עובד לאט, אבל אני לא שכחתי את הסעיף בהסכם הקואליציוני על הסיעוד, ואני מתכוון להעביר את זה בכל מחיר.

יעקב ליצמן: בלי להיכנס לאיומים ככה או ככה, ראש הממשלה כרגע בניו-זילנד או באוסטרליה – אני לא יודע איפה הוא כרגע – סינגפור, מה זה משנה איפה הוא, הוא לא כאן.

יעקב ליצמן: זו הבעיה.

יעקב ליצמן: אני מתמודד עם הצרות כאן, וכרגע – אני לא מזלזל בנסיעה, חלילה.

יעקב ליצמן: אני מאחל לו הצלחה, אבל אני אומר, קודם כול, הדברים האלה צריכים טיפול, ואני מתכוון לטפל בזה עם כל הכוח.

יעקב ליצמן: גם אצלי בסיעה דיברתי על זה היום.

יעקב ליצמן: אמרתי להם שיבוא רגע האמת בקרוב.

יעקב ליצמן: אני מתכוון לטפל בזה.

יעקב ליצמן: לגבי המתמחים בפסיכולוגיה קלינית – אני העברתי את זה לטיפול.

יעקב ליצמן: אין לי תשובה עדיין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אשאל את אדוני השר שאלה שקשורה למספר מיטות האשפוז, ויש בזה כדי להשליך גם על התקנים של המתמחים, גם על הזיהומים, ואני אסביר.

רויטל סויד: בישראל יש מצוקת אשפוז, גם בחדרי המיון וגם במחלקות עצמן.

רויטל סויד: ישראל היא שיאנית העומס בבתי-החולים במדינות ה-OECD: מספר מיטות האשפוז לנפש בארץ הוא חצי מהממוצע של ה-OECD.

רויטל סויד: מבקר המדינה קבע שהדבר תורם לתמותה, עקב התפשטות זיהומים שאלפי מאושפזים בשנה מתים מהם.

רויטל סויד: השאלה שלי לאדוני היא: האם משרדו של אדוני יכול להעריך את הנזק הבריאותי והכלכלי כתוצאה מהמחסור במיטות אשפוז ובתקנים?

רויטל סויד: כמה אנשים מתים בשל כך בשנה?

רויטל סויד: האם יש תוכנית לסגירת הפער?

רויטל סויד: התוכניות שפורסמו מוסיפות פחות מיטות מהנדרש בשל הגידול באוכלוסייה, והדבר הזה, אדוני, משליך על שני דברים: גם, כמובן, על הזיהומים שאנחנו יודעים שחולים רבים נפטרים מהם בבתי-החולים – הם נדבקים.

רויטל סויד: ואני אשאל גם – את אדוני – האם יש – מעבר לתחקיר שהיה, שפורסם, שמשרד הבריאות מודע לו ואף נתן לו יד – האם יש למשרד גם תוכניות נוספות בנושא הזה?

רויטל סויד: ולגבי המתמחים ברפואה, שאנחנו גם שוחחנו – אני שוחחתי בעבר – עם אדוני השר, ואדוני השר אמר שנגזרת של שעות, בוא נאמר, התורנות נגזרת ממספר מיטות האשפוז.

רויטל סויד: האם גם כאן יש שינוי כלשהו, בכך שמעלים את מספר מיטות האשפוז כך שזה ישליך גם על המתמחים ברפואה?

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: לצערי, בשורה גדולה אין לי בנושא מיטות האשפוז.

יעקב ליצמן: בהסכם עם האוצר יש לנו 200 מיטות לשנה, מספר זעום מאוד, קטן מאוד, לצערי, והמספר הזה בקושי ישמור על הסטטוס-קוו.

יעקב ליצמן: בקושי.

יעקב ליצמן: זה לא ישפר את המצב, אני אומר את האמת.

רויטל סויד: זה גידול של 200 כל שנה?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: תוספת מיטות – יש לי בהסכם 1,000 מיטות לחמש שנים, 200 לשנה.

יעקב ליצמן: אגב – צריך לסייג את זה – נפתח השנה בית-חולים חדש באשדוד, "אסותא", באשדוד, ציבורי, שזה גם 350, משהו כזה, מיטות.

יעקב ליצמן: זה נוסף, זה נוסף.

יעקב ליצמן: לכן, אולי זו בשורה, אבל עם כל זה, עם כל אשדוד, בקושי אנחנו נשמור את הסטטוס-קוו, מה שיש לנו כרגע היום.

יעקב ליצמן: לשפר את המצב זה לא משפר.

יעקב ליצמן: אני אומר את האמת.

יעקב ליצמן: הייתי שמח מאוד לקבל יותר מיטות.

יעקב ליצמן: בתקציב קיבלתי הרבה כסף לכל מיני דברים: קיצור תורים, זיהומים, חדרי מיון, הרבה הרבה כסף לתרופות.

יעקב ליצמן: מעבר ל-200 מיטות – בקושי.

יעקב ליצמן: אחרי מלחמה, בקושי קיבלתי את זה.

רויטל סויד: אם זה משליך על הרבה תחומים, למה אדוני – – –

יעקב ליצמן: זה משליך על כמה תחומים.

יעקב ליצמן: זה משליך, כי מיטה זה רופאים ואחיות, זה לא סתם מיטת ברזל.

יעקב ליצמן: בטח, כן, אבל בכל זאת, זה מה שיש לי.

יעקב ליצמן: פה ושם אנחנו מוסיפים – למשל, בחדרי מיון מוסיפים רופאים כרגע, מוסיפים מנהלן, מוסיפים אחיות, כדי לקצר את השהייה בחדרי מיון, וגם בודקים את האפשרות, כפי שאמרתי לכם שאני רוצה לעשות – צג אלקטרוני, כדי שממשרד הבריאות אנחנו נוכל לבדוק כל חדר מיון, כמה אנשים כמה זמן מחכים שם.

רויטל סויד: מה לגבי מתמחים ברפואה?

יעקב ליצמן: מתמחים?

יעקב ליצמן: עניתי.

יעקב ליצמן: פחות או יותר זה התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: כבוד השר, כולנו זוכרים את השבוע המאוד-קשה שהיה לנו כאן בכנסת ללא מכונות הקפה, בעקבות גילויי העופרת במכונות קפה – גם כאן סגרו אותן.

יעל כהן-פארן: היה מאוד מאוד קשה.

יעל כהן-פארן: אבל באמת בשבועות האחרונים הצטברו – – –

יעקב ליצמן: אגב, מותר לי לשאול מה היה קשה?

יעקב ליצמן: היה קפה.

יעל כהן-פארן: לא, לא היה.

יעקב ליצמן: לא היה?

יעל כהן-פארן: למי ששותה רק הפוך – זה לא.

יעל כהן-פארן: לא היה אפשר לשרוד.

יעקב ליצמן: אה, אוקיי, אנחנו הפוך על הפוך.

יעל כהן-פארן: בשבועות האחרונים הצטברו עוד ועוד עדויות וממצאים על בעיית העופרת במי השתייה שלנו.

יעל כהן-פארן: והפעם האחרונה שנעשתה בדיקה בבתים, על-ידיכם או על-ידי גורמים אחרים, אבל דווחה על-ידיכם, הייתה ב-2011, ואז התגלתה עופרת במים ב-10% מהבדיקות.

יעל כהן-פארן: לנוכח הדאגה הציבורית, מדוע ההתעקשות של משרד הבריאות שלא לערוך עוד בדיקות?

יעל כהן-פארן: במצגת שלכם, של המשרד עצמו, נכתב שכל חשיפה לעופרת מסכנת את בריאות הציבור, ובעיקר ילדים קטנים.

יעל כהן-פארן: מה אתה מתכוון לעשות לנוכח בדיקות שבוצעו לאחרונה, שמצאו עופרת?

יעל כהן-פארן: בעצם למה שלא תורה על הגדלת מספר הבדיקות של מי השתייה, לעשות שוב בדיקות בבתים ובמוסדות חינוך ובמוסדות אשפוז, בבתי-חולים, לחייב בעלי בתים לבדוק צנרת, להחליף במידת הצורך, לממן בדיקות.

יעל כהן-פארן: בעצם אם אתם כרגע יוצאים לציבור ואומרים: תבדקו אתם, כל בדיקה עולה 500 וככה שקל, מה לעשות?

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים מי לא יבדוק, אלה החלשים ביותר, ואותם אני חוששת שאנחנו מפקירים.

יעל כהן-פארן: אני חייבת, אבל, לשאול – ויש לי עוד קצת זמן – לשאול מדוע המשרד בעצם זיגזג במענה שלו?

יעל כהן-פארן: וגם אתה עמדת כאן, מעל הבמה, והנחו אותך לענות בצורה אחרת מזאת שיצאה אחר כך בתקשורת, כשאמרתם שאין שום בעיה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר אמרת: אין שום סיבה לדאגה.

יעל כהן-פארן: אבל אז גילינו שכבר ב-2013 המשרד היה מודאג ואמר שכל ריכוז של עופרת במים מסכן את הציבור, מסכן את בריאות הציבור, ו-10% מהבדיקות זה הרבה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת כהן-פארן, א.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד שמי השתייה בארץ הם מצוינים, בין הכי טובים, ולא נופלים ממים מינרליים.

יעקב ליצמן: חייב להגיד את זה.

יעל כהן-פארן: – – – מי ברז – – –

יעקב ליצמן: אפשר לשתות.

קריאה: אבל – – –

יעקב ליצמן: רגע, תנו לי להגיד את כל התשובה.

יעקב ליצמן: הנושא של מכונות הקפה שייך למשרד הכלכלה, לא לי.

יעקב ליצמן: הוא לא שייך אלי בכלל.

יעקב ליצמן: אנחנו מעודכנים, מקבלים עדכון מהם, אבל הם בודקים את זה וזה שייך להם בכלל.

יעקב ליצמן: אבל, ככלל, אני חייב להגיד שהמים בארץ מצוינים, אפשר לשתות את זה ואפשר להרגיע את כולם.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתייחס, ברשותך, אדוני היושב-ראש – קיבלתי תשובות על כמה דברים קודם שבמהלך הישיבה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם חברי הכנסת נמצאים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא משנה.

יעקב ליצמן: כן?

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אז – חברת הכנסת גרמן – – –

יעל כהן-פארן: אבל הוא לא ענה לי.

יעל כהן-פארן: אדוני השר, לא ענית לי.

יעל כהן-פארן: המים נפלאים – אתה בעצמך אומר שב-10% מהבדיקות גילו עופרת, ואתם לא – – –

יעקב ליצמן: בודקים את המים.

יעקב ליצמן: אז אני אומר, שאלת על מכונת קפה, עניתי לך על זה שזה לא שייך אלי.

יעל כהן-פארן: מכונת הקפה הייתה סתם אמירה בתחילת הדיון.

יעל כהן-פארן: אני שאלתי אותך למה אתם לא עושים בדיקות של עופרת במים, במי השתייה.

יעקב ליצמן: מי השתייה – אנחנו בודקים שוטף.

יעקב ליצמן: בהרבה מקומות אנחנו מודיעים לציבור שיש בעיה.

יעקב ליצמן: היום אני יכול להגיד לכם שמי שתייה – להיות רגועים, מי השתייה טובים.

יעקב ליצמן: זה מה שאני יודע.

יעל כהן-פארן: מאז 2011 אתם לא בדקתם עופרת, זה – – –

יעקב ליצמן: אני יכול לבדוק את זה עוד מעט עוד פעם, אבל נדמה לי שזו התשובה.

יעקב ליצמן: לחברת הכנסת גרמן, הוועדה התכנסה בדצמבר.

יעל גרמן: – – –

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: תשובה מפורטת אני אשלח לך.

יעקב ליצמן: אבל זו העובדה.

יעקב ליצמן: דב חנין, בקשר לפסיכולוגים קליניים – הוקצו מלגות כך שתורי ההתמחות התקצרו.

יעקב ליצמן: הבעיה עם בתי-חולים שהכשירו את המתמחים – פתרנו את הבעיה.

יעקב ליצמן: בסדר?

יעקב ליצמן: זה התשובה.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני, השאלה שלך, עד שתי דקות.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר המוערך על-ידי הציבור הרחב מקצה ועד קצה, ברצוני לשאול אותך כמה שאלות: א.

יהודה גליק: ציינת כבר לפני כן, בתשובה על שאלתו של חבר הכנסת חסון בעניין העישון, שזה מפריע לך, אבל באחד מערוצי התקשורת צוטטת כמי שאמר שאתה לא משוכנע שעישון מסוכן.

יהודה גליק: אני אשמח לדעת מה המשמעות של הציטוט הזה.

יעקב ליצמן: זה לא מדויק, הוא לא דייק במה שאמרתי.

יהודה גליק: טוב.

יהודה גליק: מה שרציתי לשאול אבל בנושא הזה – אמרת שאתה עושה המון כדי להיאבק בעישון, שהוא כידוע הרוצח הכי גדול בישראל.

יהודה גליק: אני אשמח לקבל פירוט מה אתה עושה; האם אתה תומך במיסוי על הטבק, שרוב המעשנים היום בישראל מעשנים טבק?

יהודה גליק: האם אתה מוכן להצטרף למאבק בעישון דווקא בציבור החרדי?

יהודה גליק: שם בחורי ישיבה מעשנים, ונראה שכאילו הרבנים, לא מפריע להם.

יהודה גליק: נקודה שנייה, נושא אחר – היה פה דיון בוועדה בעקבות בקשה שלי לדיון דחוף על המקרה של אישה שהתאבדה והרגה את ילדיה, בנושא דיכאון אחרי לידה.

יהודה גליק: נציגי משרד הבריאות כמעט שלא הגיעו לוועדה – – –

יעקב ליצמן: סליחה, לא תפסתי מה שאמרת.

יהודה גליק: הנושא השני שביקשתי לשאול עליו היה של דיכאון אחרי לידה.

יהודה גליק: אדוני אמר שחשוב לו שלא יהיו הפלות וחשובה לו ילודה.

יהודה גליק: אנחנו קיימנו דיון דחוף בעקבות מקרים קשים, ונציגי משרד הבריאות כאילו אמרו שהמשרד כמעט שלא עושה דבר בעניין.

יהודה גליק: שאלה אחרונה וקצרה: לאחרונה התפרסם סיפור מזעזע על המחלקה האונקולוגית ילדים ב"הדסה עין-כרם" שרוצה לפרוש, וההנהלה אמרה: לא נורא, נמצא אחרים הולמים.

יהודה גליק: האם תוכל לעדכן מה קורה עם הסיפור הזה?

יעקב ליצמן: אלה שלוש שאלות שעל כל אחת אני צריך שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: תנסה בדקה.

יעקב ליצמן: אז בוא נתחיל – כן.

יעקב ליצמן: אני נגד עישון, חריף.

יעקב ליצמן: בגור יש איסור לעשן בישיבות.

יעקב ליצמן: אני חסיד גור.

יעקב ליצמן: חד-משמעית.

יעקב ליצמן: אפילו כשמישהו מתארס מחלקים שוקולד, לא סיגריות.

יעקב ליצמן: חד-משמעית.

יעקב ליצמן: בגור יש מודעה שאסור לעשן בבית-כנסת.

יהודה גליק: אצלנו ביישוב הרב לא מעלה לתורה מי שמעשן.

יעקב ליצמן: אני אענה, אבל קודם כול תבין כמה אנחנו בכלל נגד עישון.

יעקב ליצמן: זו התשובה לגבי זה.

יעקב ליצמן: תן לי להפתיע אותך לגבי המס על הסיגריות: בקדנציה הראשונה שלי אני ביקשתי להעלות שני שקלים מס על הסיגריות.

יהודה גליק: – – – מס על הטבק.

יעקב ליצמן: תן לי – זה אותו דבר בשבילי.

יעקב ליצמן: תן לי.

יעקב ליצמן: היום אני מוכן שיעלו בעוד חמישה שקלים לסיגריות.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה.

יעקב ליצמן: אני רק ביקשתי דבר נוסף, ואת זה הם לא עשו לי – ביקשתי שההכנסות של זה יהיו לסל התרופות.

יעקב ליצמן: לזה הם סירבו.

יעקב ליצמן: אבל אני בעד.

יעקב ליצמן: מבחינתי, היום יש לך מילה ממני – עשרה שקלים לסיגריה, אין לי שום בעיה.

יעקב ליצמן: אני חד-משמעי.

יעקב ליצמן: עכשיו בקשר למיקי וינטראוב – – –

יולי יואל אדלשטיין: בקשר – – –

יעקב ליצמן: מיקי וינטראוב.

יעקב ליצמן: זה הרופא ב"הדסה".

יהודה גליק: אונקולוג ילדים ב"הדסה".

יעקב ליצמן: עכשיו תן לי להגיד לך משהו.

יעקב ליצמן: באו אלי שאני אעביר מחלקה שלמה, מנהל מחלקה עם מחלקה שלמה של עשרה רופאים ל"שערי צדק".

יעקב ליצמן: אמרתי: לעולם אני לא אאפשר להעביר מחלקה שלמה, לרוקן מחלקה, כאשר ילדים חולים נשארים שם.

יעקב ליצמן: זה יהיה עוול ממני.

יעקב ליצמן: לרוקן מחלקה שלמה?

יעקב ליצמן: רופא רוצה ללכת?

יעקב ליצמן: אני לא יכול להפריע לרופא.

יעקב ליצמן: אנחנו מדינה דמוקרטית, כל אחד יכול ללכת לאיפה שהוא רוצה.

יעקב ליצמן: אבל אי-אפשר שאני אאשר למחלקה שלמה לעבור עם כל הרופאים ולהשאיר את כולם ככה.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: מה לעשות, בית-החולים "שערי צדק", אין לו רישיון לאונקולוגית ילדים.

יעקב ליצמן: אז איך אני אתן להם לעבור ל"שערי צדק"?

יעקב ליצמן: הרי אי-אפשר.

יעקב ליצמן: הודענו את זה ל"שערי צדק".

יעקב ליצמן: אני אומר לך, חבל לי על זה.

יעקב ליצמן: ניסינו לתווך בין מיקי וינטראוב – הוא רופא דגול, מצוין, אני מעריך מאוד, באמת הוא עושה עבודה מצוינת.

יעקב ליצמן: אבל ניסיתי לתווך בינו לבין בית-חולים "הדסה", ולצערי עד לרגע זה לא הצליח.

יעקב ליצמן: אולי עוד נצליח, אבל זה המצב.

יעקב ליצמן: לכן, החלטה היא שלא נעביר מחלקה שלמה מבית-חולים אחד לשני.

יעקב ליצמן: זה יכול להביא למצב שבכל בית-חולים יריבו, אחד יעבור לשני, זה יהיה אסון למערכת הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה אחרונה ואז מיצינו – – –

יהודה גליק: – – – נשים בדיכאון אחרי לידה.

יולי יואל אדלשטיין: דיכאון אחרי לידה.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: דיכאון אחרי לידה, צריך להגיד כמה דברים: א.

יעקב ליצמן: אנחנו עושים סקר בטיפות-חלב לאימהות אחרי לידה, בודקים את זה.

יעקב ליצמן: אני אגיד לך דבר אחד, אני לא אוהב לדבר על זה, אבל אני אעשה את זה גם כן.

יעקב ליצמן: אחת הבעיות במגזר החרדי הייתה שלא היו בתי-חולים עם מחלקה לנשים בנפרד.

יעקב ליצמן: אז הרבנים נמנעו מלאפשר.

יעקב ליצמן: עשיתי את זה.

יעקב ליצמן: פתחנו.

יעקב ליצמן: נפתח עוד אחד.

יהודה גליק: – – –

יעקב ליצמן: אני מעודכן.

יעקב ליצמן: הוא פותח נשים, אבל הוא מחכה לצוות רפואי; בגלל זה הוא התעכב קצת.

יעקב ליצמן: אבל דיברתי אתו, אני מעודכן, הוא הולך לפתוח.

יעקב ליצמן: אבל פתחתי כבר במקום אחר, גם בירושלים, ב"איתנים" – פתחתי את זה שיהיה נפרד.

יעקב ליצמן: זה פתרון אחד, שיקבלו טיפול מסודר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה אחרונה, ברשותך, אדוני השר, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואז אנחנו מילאנו את חובתנו לכל רשימת השואלים הודות לכך שכולם שאלו בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: עבד אל חכים חאג' יחיא, שאלה אחרונה, לפנים משורת הדין, כי סיימנו את הזמן, אבל אתה האחרון ברשימה שלא הספיק לשאול, אז השר מסכים לענות לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, כבוד היושב-ראש, התחקיר על הקשישים, אני רוצה לתקוף אותו מזווית אחרת עם שאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמעתי היום שהשכר של העובדים שם הוא מעל לשכר מינימום בכ-25%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זו לא השאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה שצריכה לעניין אותנו היא עומס העבודה על אותם מטפלים שם, ואם זה נבדק או שצריך להיבדק על-ידי השר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא מתרצים בשום פנים ואופן את הפגיעה בקשישים, כי זה האבות שלנו, זה אנחנו בעתיד, אבל האם בודקים גם את עומס העבודה, כמה מטפל יכול לטפל באותה משמרת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה מקרים שחולים מגיעים לרופא מומחה בקופות-החולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרופא מפנה אותו לבירור על-ידי בדיקה מסוימת, נניח MRI; הוא צריך לבקש את האישור של אותה קופת-חולים אף שהרופא הוא של אותה קופת-חולים; מעביר את זה למחוז – במחוז לא מאשרים ומפנים אותו לבדיקה אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה אי-אמון ברופא ששלח לאותו בירור, או שזה עניין של כסף, ולא מעניינת את קופת-החולים הבריאות של אותו חולה, שמבקשים ממנו – – –

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, אני לא הבנתי את השאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר ככה: חולה מסוים – שלחו אותו – אם ככה, אני אפרש את זה, אפשט את זה: חולה שהגיע לרופא מומחה, אמר: אתה צריך בירור על-ידי MRI.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לעשות את הבירור, לקבוע את התור, הוא צריך את האישור של קופת-חולים, של המחוז באותו אזור; המחוז אומר לו, אתה לא יכול לעשות, אנחנו לא מאשרים לך את הבדיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לך תעשה אולטרסאונד אולי, תעשה בדיקה אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, מי ששלח אותו זה רופא מומחה של אותה קופת-חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה ההנהלה, שצריכה לנהל את זה אולי כספית, צריכה לקבוע שבדיקה אחרת מועילה יותר ואפשר לברר אותה בניגוד לרצונו ולחוות דעתו של הרופא המומחה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לסיים?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חכים, תקשיב.

יעקב ליצמן: אני לא מוכן לקבל ששכר עובדים או תנאים גרמו למה שקרה.

יעקב ליצמן: אני לא אקבל תירוצים.

יעקב ליצמן: מי שלא רוצה לעבוד בשכר נמוך, שלא יבוא לעבוד.

יעקב ליצמן: אבל אם הוא בא לעבודה, הוא צריך להתנהג כמו בן-אדם אנושי, לא לעשות כל מיני דברים נוראיים.

יעקב ליצמן: לכן אני לא מוכן לקבל את זה.

יעקב ליצמן: יכול להיות שצריך לבדוק את התנאים בכלל, כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יעקב ליצמן: לא שללתי לך, אבל אני שמעתי את הטענה הזאת כל הזמן.

יעקב ליצמן: לא מוכן לקבל את זה.

יעקב ליצמן: מה שקרה זה נורא ואיום, ואני מודה להם על התחקיר.

יעקב ליצמן: אני אומר לך את זה במפורש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה הבנת אותי לא נכון, אני אמרתי: אין תירוץ למה שהיה.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: השר רק הדגיש – – –

יעקב ליצמן: דבר שני, לגבי ה-MRI – אני מכיר את המצב.

יעקב ליצמן: אני מכיר את המצב שבקופת-חולים לא אוהבים לתת אישורים ל-MRI, כי MRI עולה פי-ארבעה מ-CT, והם מביאים CT.

יעקב ליצמן: אני לוחץ עליהם גם כן, מקבל פניות כל הזמן שרופא מומחה אומר ככה והם אומרים ככה.

יעקב ליצמן: אפשר לפנות אלי אם יש כל מיני בעיות מסוג זה, לפתור את זה.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להיכנס במקום רופא, אני אומר לכם – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יעקב ליצמן: כן, אבל כרגע הוא נותן את האישור.

יעקב ליצמן: הוא רופא שלו, הוא הרופא של קופת-חולים, ואני לא יכול לתת לו.

יעקב ליצמן: עשינו דבר חדש בימים האחרונים – החלטנו, במשרד הבריאות, שמהיום, כל מי שיקבל תור – נניח גם ב-MRI – אנחנו מנסים לעשות את זה גם כן – הוא צריך להוציא שקדים לילד, והוא מקבל תור חמישה-שמונה חודשים – החלטנו במשרד הבריאות שאם הוא מקבל תור מעבר ל-30 יום – אולי בשקדים זה ייקח 60 יום – הוא יכול ללכת לאיפה שהוא מקבל תור, ולא רק במקום שקופת-החולים שולחת אותו.

יעקב ליצמן: אנחנו הולכים לצמצם את התורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האישור שיקבל בבדיקה?

יעקב ליצמן: אמרתי, אני לא יכול להיכנס במקום רופא, שרוצה לתת לו בדיקה x או y, אבל אני אומר, אני מודע לזה, ואנחנו הזהרנו את קופות-החולים כל הזמן שאנחנו לא רוצים שייתנו רק CT במקום MRI.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר, אלא אם כן יש לך שם תשובות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך, הספקת להשיב ל-17 חברי כנסת, הספק לא רע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך על התשובות המפורטות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/669; "דברי הכנסת", חוב' ז', עמ' 18903; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, שמובאת מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, היא הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת זהבה גלאון.

ניסן סלומינסקי: היא מובאת כאן לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: על-פי חוק אלימות במשפחה, 1991 – החוק בא להגן על בני משפחה.

ניסן סלומינסקי: אם יש מישהו מבני המשפחה שהוא אלים, מישהו מהקרובים שהוא אלים, החוק מסמיך את בית-המשפט לאפשר להוציא צו הגנה, להרחיק אותו מהבית.

ניסן סלומינסקי: ואם התנהגותו נותנת בסיס סביר להניח שהוא מהווה סכנה ממשית לבן משפחתו, או אם הוא התעלל בבן משפחתו התעללות נפשית מתמשכת, או באופן שלא מאפשר לבן המשפחה ניהול חיים תקינים וסבירים, בית-המשפט יכול להוציא צו הרחקה מהבית.

ניסן סלומינסקי: סעיף 7 מאפשר שאם אותו קרוב משפחה אלים הפר את הצו, אפילו כניסה לבית, המשטרה יכולה לעצור אותו.

ניסן סלומינסקי: נקודה.

ניסן סלומינסקי: זה נראה סביר וטוב, אבל בוועדת החוקה – באמת, אנחנו צריכים להודות לחברת הכנסת זהבה גלאון, שהיא הביאה גם את זה – בוועדת החוקה התברר שיש הרבה הפרות של צו ההגנה הזה, והקרוב האלים כן מגיע, וכן מסכן, וכן מסבך.

ניסן סלומינסקי: אם המשטרה מממשת את הזכות שלה ועוצרת אותו, הכול טוב ויפה, אבל מה שקורה בפועל – שהמשטרה בחלק מהמקרים לא עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: לכן הצעת החוק של חברת הכנסת זהבה גלאון אומרת: אנחנו נחזק את זה.

ניסן סלומינסקי: איך נחזק את זה?

ניסן סלומינסקי: על-ידי כך שאם המשטרה החליטה לא לעצור את האיש, אפילו שיש לה סמכות לעצור, ההחלטה הזאת, לא לעצור, צריכה להיות לא על-ידי השוטר, אלא על-ידי מי שממונה, קצין שממונה על החקירה, ושהוא גם צריך לתת הסברים למה.

ניסן סלומינסקי: יש לך סמכות לעצור, האיש מסכן ומסוכן, למה אתה לא עוצר אותו.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזו הצעה טובה מאוד; הדבר הזה יאלץ את המערכת, נקרא לזה הקצין שאחראי לנושא הזה, לא השוטר, לחשוב עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם אם באמת יש סיבות מספיק חזקות לא לעצור.

ניסן סלומינסקי: ואם אין, הוא כן יעצור, כי אחרת הוא גם יצטרך להסביר למה הוא לא עוצר אף-על-פי שיש לו סמכות.

ניסן סלומינסקי: ההצעה הזאת היא טובה, אין לה הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שגם לא ביקשו זכות דיבור.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי לתמוך בה ולאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: כפי שהוא אמר, להצעה זו אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו נצביע על הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 30 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אני אודיע לפרוטוקול: 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אני רק מודיע לפרוטוקול שחיים ילין הצביע בטעות במקומו של יואל רזבוזוב.

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני אומר, שלא יגידו שיש פה הצבעה כפולה.

יצחק וקנין: רבותי, החוק עבר בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 16) התשע"ז–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' כ/638; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"א, עמ' 14461; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנו ממשיכים בסדר-היום – הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל, שכבר נמצא על הדוכן.

יצחק וקנין: אדוני, יושב-ראש ועדת הכלכלה, רשות הדיבור שלך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס׳ 4) (איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ז–2017.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס׳ 4) (איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ז–2017, שיזמה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

איתן כבל: חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, התשס"א–2000, להלן: החוק, קובע איסור הפליה באספקת מוצרים או שירותים ציבוריים מחמת עילות שונות, כגון גזע, דת, ארץ מוצא ומין.

איתן כבל: מטרת הצעת חוק זו לנסות למנוע את הסירוב, לעתים, מצד מי שעיסוקם באספקת מוצרים או שירותים ציבוריים לספק את אותם מוצרים או שירותים בשל מקום המגורים של הצרכן.

איתן כבל: לפיכך, מוצע להוסיף לעילות ההפליה הקבועות כיום בחוק עילה שעניינה הפליה מחמת מקום מגורים, ולקבוע כי מי שעיסוקו באספקת מוצר או שירות ציבורי לא יסרב לספק את אותו מוצר או שירות במקום עסקו, לרבות במחסניו ובכל מקום אחר שאליו צרכנים מגיעים כדי לרכוש או לאסוף את המוצר או לקבל את השירות, ולא ימנע כניסה למקום ציבורי או מתן שירות במקום ציבורי מחמת מקום מגורים.

איתן כבל: בדיונים בהצעת החוק הביעו הרשויות המקומיות את חששן שמא הנוסח המוצע יפורש כך שהענקת שירות על-ידי רשות מקומית לתושביה תיחשב הפליה אסורה מחמת העילה החדשה המוצעת של מקום מגורים.

איתן כבל: כדי להתמודד עם חשש זה קבעה הוועדה כי לא יראו כהפליה הבחנה שנעשית על-ידי רשות מקומית בין תושביה ובין מי שאינם תושביה במידה הנדרשת לביצוע תפקידיה או להפעלת סמכויותיה לטובת תושביה, שכן יש לזכור כי הרשות המקומית חייבת לפעול לטובת תושביה ולנצל את משאביה קודם כול לשם כך.

איתן כבל: יש לציין כי החרגה זו אינה גוברת על הוראות בעניין זה בחוקים אחרים.

איתן כבל: כך, לדוגמה, אם על-פי הדין הקיים נאסר על עירייה לגבות דמי כניסה בפארקים שהיא מפעילה, היא לא תוכל לגבות דמי כניסה לפארק ממי שאינם תושביה מכוח תיקון זה.

איתן כבל: נוסף על כך מוצע לתקן את חוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981, ולקבוע כי המקום שאליו יסופק לצרכן הנכס או השירות ייחשב לעניין מהותי בעסקה.

איתן כבל: כך, על העוסק ייאסר לעשות דבר, במעשה או במחדל, בכתב או בעל-פה או בכל דרך אחרת, לרבות לאחר מועד ההתקשרות בעסקה, העלול להטעות את הצרכן בדבר המקום שאליו יסופק לו הנכס או השירות, ובין השאר בדבר אספקת הנכס או השירות לאזור יהודה והשומרון.

איתן כבל: דהיינו, על העוסק יהיה לגלות לצרכן מראש היכן הוא מספק טובין או שירותים.

איתן כבל: כמו כן, מוצע לקבוע כי אם נקשרה עסקה בין עוסק לצרכן, והצרכן ביקש כי העוסק יספק את הנכס או השירות למקום שהוסכם ביניהם והעוסק לא סיפק אותו כאמור, בית-המשפט יהיה רשאי לפסוק בשל הפרה זו פיצויים שאינם תלויים בנזק בסכום שלא יעלה על 10,000 ש"ח.

איתן כבל: אני מודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי על הצעת חוק זו, שמחייבת עוסקים להתנהג בתום לב ובשקיפות ולהימנע מהפליות לא מוצדקות.

איתן כבל: כמו כן, ברצוני להודות לעורכת-דין אביגל כספי מהלשכה המשפטית, שליוותה את הצעת החוק, וכמובן ללאה ורון, מנהלת הוועדה.

איתן כבל: ברשותך אני רוצה לומר נקודה אחת, חברתי שולי מועלם.

איתן כבל: עמדותי ודעותי בכל הקשור למשא-ומתן ביהודה ושומרון הן ברורות, הן ידועות, אני אומר אותן על כל גבעה ותחת כל עץ רענן.

איתן כבל: יחד עם זאת, אני חוזר ואומר שכל עוד מדינת ישראל שלחה אנשים, ואין לה האומץ או ההחלטה לקבוע אחרת, אי-אפשר לזרוק את האנשים האלה, שמרגע זה ואילך הם אינם חלק בלתי נפרד מהכלכלה או מהעשייה במדינת ישראל.

איתן כבל: וכאן מדובר אפילו לא במצב שבו אנחנו אומרים מראש: הוא חייב לנסוע למקום זה וזה, אלא שהעוסק לא הודיע לו שאם הוא לא מוכן להגיע לאלקנה.

איתן כבל: שיגיד לו מראש, שלא אחרי שרכש ממנו את המוצר והוא צריך לקבל ממנו תיקון, הוא יאמר: אני לא מגיע לאלקנה.

איתן כבל: כמו שלא מגיע למקומות אחרים, אפילו לא באלקנה; כמו שיש היום מקומות בשטחי הקו הירוק, שיש עוסקים שלא מוכנים להגיע מסיבות כאלה ואחרות.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: כאמור, להצעת חוק זו אין הסתייגויות, אבל הוגשו בקשות רשות דיבור.

יצחק וקנין: אקרא את שמות חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה – אינו נמצא באולם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, רוצה לדבר?

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, על פניו, כאילו הצעת החוק הזאת באה לעשות צדק ושוויון, אבל אי-אפשר לעשות צדק ושוויון ובאותו זמן לנצל את זה כדי לתת גושפנקה או לגיטימיות לאזור שהוא כבוש, וגם לתת יד לסיפוח זוחל, לפי דעתי.

מסעוד גנאים: כי לאט-לאט, כאשר אתה עושה מהשטחים הכבושים – כאשר אתה עושה מההתנחלויות, כשההתנחלויות הן הפרויקט שגורם שאין תהליך שלום, או שיכשיל כל תהליך שלום, הן הפרויקט שמסמל את גזלת אדמתם של הערבים הפלסטינים – בגלל זה אנחנו נגד הצעת חוק זו, שבאה בסוף כדי להצדיק, לעשות לגיטימציה.

מסעוד גנאים: מה זה מקום?

מסעוד גנאים: המקום הזה, שהצעת החוק באה להכשיר בכל הדברים שהזכיר חברי איתן כבל בהצעת החוק – המקום הזה הוא שטח כבוש.

מסעוד גנאים: אז כאשר אתה עושה לו לגיטימיות בצורה כזאת אתה כאילו מודה שהוא נהפך לחלק ממדינת ישראל.

מסעוד גנאים: זה לא חלק ממדינת ישראל, ולאור כל הקריאות שאנחנו עדים להן בתקופה האחרונה – סיפוח מעלה-אדומים, סיפוח כל השטחים הכבושים – לכן אנחנו מתנגדים להצעת החוק הזאת, שבאה כדי לרמות את מי שקורא שכאילו עושה צדק, כאילו עושה שוויוניות, אבל היא טומנת בתוכה הכשרת השרץ של ההתנחלויות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, רוצה לדבר?

יצחק וקנין: מעוניין לדבר, חבר הכנסת אחמד טיבי?

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה – אתה צריך להחליט.

יצחק וקנין: כן?

יצחק וקנין: חמש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני, אדוני, רוצה לדבר על מקומות שנמצאים בתוך גבולות המדינה, מקומות שנמצאים מחוץ לגבולות המדינה, מעבר לקו הירוק.

אחמד טיבי: מעבר לקו הירוק זה נקרא התנחלויות.

אחמד טיבי: התנחלויות הן עבירה על החוק הבין-לאומי, ולכן לגיטימי שאנשים יתייחסו אל עבירה על החוק הבין-לאומי כאל דבר לא לגיטימי, ולגיטימי שאנשים יקראו ליחס שונה, להחרים – זה לגיטימי, זה צעד פוליטי non violent, לא אלים.

אחמד טיבי: מצד שני, אני מסתכל על היחס המפלה, חברי זוהיר בהלול, בין התנחלויות שמעבר לגבולות המדינה למקומות בתוך מדינת ישראל.

אחמד טיבי: למשל, היחס שהיה בפינוי ההתנחלות עמונה על-ידי המשטרה, והיחס של המשטרה וההתנהלות שלה באום-אלחיראן.

אחמד טיבי: לא רק זה, אלא מה שקרוי הסדרה – הממשלה עשתה ככל יכולתה לתת חלופות, כסף, פנייה לבג"ץ לא לבצע וכדומה.

אחמד טיבי: למה המאמץ הזה לא ניכר בתוך גבולות המדינה כאשר מדובר באזרחים ערבים?

אחמד טיבי: אתמול חברי הרשימה המשותפת נפגשו עם היועץ המשפטי לממשלה.

אחמד טיבי: נפגשנו עם היועץ המשפטי לממשלה מר מנדלבליט והמשנים שלו ודנו בנושאים רבים.

אחמד טיבי: הנושא העיקרי היה תכנון ובנייה, הריסות בתים, הכפר דהאמש והצורך להסדיר אותו, חוק המואזין, או: חוק מניעת השמעת קול המואזין, חקיקה מפלה, הסתה ברשתות.

אחמד טיבי: כידוע לך, אם אתה ערבי שכותב משהו שמתפרש כהסתה, הסיכוי להיעצר או שיגישו נגדך כתב אישום או שתהיה מפוטר מהעבודה גדול יותר מאשר אם אתה יהודי, על כמעט אותו נוסח.

אחמד טיבי: אפרופו גזרי-דין, פסקי-דין והפליה, בכתב העת של לשכת עורכי-הדין יש עבודת מחקר שמראה מה ההפליה – חברת הכנסת סויד, בכתב העת של לשכת עורכי-הדין, על הפליה בגזרי-דין או בפסקי-דין – על עבירות דומות – בין יהודים לבין ערבים.

אחמד טיבי: אגב, עבודה דומה הייתה של פרופסור רטנר מאוניברסיטת חיפה לפני 20 שנה, היו שתי עבודות בנושא הזה בחוג לסוציולוגיה.

אחמד טיבי: לכן, אם בארזים נפלה שלהבת, מה יגידו אזובי הקיר, יא זוהיר?

אחמד טיבי: כלומר אם במערכת המשפט יש הפליה בפסקי-דין לנאשמים בעבירות דומות רק משום רקע – אגב, גם נגד אתיופים יש הפליה, אז על אחת כמה וכמה אנחנו רואים את היחס המפלה של המשטרה והטיפול שלה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: דיברנו על הדרישה שלנו ברשימה המשותפת מהיועץ המשפטי, שהוא בעל הנגיעה בדבר מבחינה חוקית, להקפיא באופן טוטלי את כל צווי ההריסה ביישובים הערביים, ולפתוח דף חדש – דף חדש – מהיום והלאה.

אחמד טיבי: אתם רואים כמה הנושא הזה חשוב לכל אחד מאתנו, והציבור הערבי רוצה לפתוח דף חדש.

אחמד טיבי: כלומר, הכשרה של מה שקיים, הקפאת צווי הריסה, לרבות ההכשרה של הכפרים הלא-מוכרים בנגב, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בצדק, מרבה להציג את הנושאים האלה בכל מקום ובכל פורום.

אחמד טיבי: הכרה ולא פינוי.

אחמד טיבי: מתן שירותים בסיסיים – שירותי רפואה, תחבורה, טיפות חלב, בתי ספר, בכפרים הלא-מוכרים – אין.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אחמד טיבי: ולכן, ב-2017 יישובים כאלה בלי הצרכים, בלי השירותים החיוניים האלה – זה ממש זועק לשמים.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה.

יצחק וקנין: עבד אל חכים חאג' יחיא, גם לך חמש דקות, ואחריך – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: אם לא תהיה – דב חנין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת הגיעה לוועדת הכלכלה שבה אני חבר, ודנו בה ואמרנו במפורש: זה לא עניין של שירותים, זה לא עניין של מכירת מקלט טלוויזיה או מזגן ובאים לתקן אותו, לתת שירות או לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חד-משמעית זה לא העניין, כי היום אנחנו רואים שיש טלוויזיות בהתנחלויות, יש גם מזגנים והכול, והם מקבלים את השירות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא העניין, זו לא הצעת החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באו לנסות ולשכנע אותנו שזה גם ייטיב עם היישובים הערביים, החברה הערבית תיהנה מזה, כי היום מפלים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעניין מאוד, מאשרים שיישוב בתוך מדינת ישראל, אזרחים במדינת ישראל – מפלים אותם, ועוברים על זה לסדר-היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שיישובים ערביים מופלים זה מובן מאליו, אבל מטרת החוק היא אחרת לגמרי: מטרת החוק היא סיפוח; מטרת החוק היא לנסות ולתת לגיטימציה לבניית ההתנחלויות מעבר לקו הירוק, שזה ניסיון של הנצחת הכיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועל זה גם באו לדבר ואנשים שמחו וצהלו שטראמפ, הליצן טראמפ – שעוד מעט יפסיק להיות ליצן על אותה במה ויתחיל גם לגלם את התפקידים הטרגיים, עוד מעט, ואז גם הוא יתפכח ויפסיק לגלם על הבמה את הצחוקים האלה, כי זה כל כך טיפשי: תלכו, תסתדרו, תסכמו ביניכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שתי מדינות או מדינה אחת, תסכמו ביניכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא אתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה צהלתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה צחקתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה רציתם, שיגיד לכם כן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אפילו לא אמר לכם כן, הוא אמר לכם: אתם לא מעניינים אותי במה שאתם מדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נחזור לאותו חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר שאי-אפשר להפלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה איך מיישמים את החוק, גם לאלה שיזמו אותו וחשבו שבאים עם איזה פצצה גדולה כזאת, באנו וגאלנו ועשינו משהו גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה יהיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה קונה מאיזה מקום, מאיזו חברה, וברגע שאתה קונה, הם צריכים להגיד לך שהם לא יכולים להגיע להתנחלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שהוא אומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא אמרת להם, זה יכול להגיע לבית-המשפט, ואתה תקבל קנס עד 10,000 שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בבית-משפט זה מילה מול מילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעל העסק יכול להגיד: אמרתי לו, והוא יגיד לו: שיקרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למי יאמין בית-המשפט?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל החוק הזה הוא טיפשי אם הכוונה שלו מתן שירותים, אבל אם הכוונה שלו סיפוח זוחל – ולפי דעתי זו הכוונה, אז זה טיפשי כפליים – כי לא כך עושים את הסיפוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש אומץ לבוא ולהגיד: כן, מדינה אחת, אנחנו בעד מדינה אחת – תגידו את זה, ואז תעלו את הרעיון, ואז לא יהיה צורך גם בחוקים טיפשיים כאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הניסיון לבוא ולדבר על מתן שירותים, על שליחת טכנאים, והטכנאי כן ולא – וגם שמענו שיהודים לא רוצים שטכנאים ערבים יגיעו אליהם; שמענו את זה גם בכלי התקשורת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה מוקלט וזה פורסם, זה היה ברדיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים אומרים: אני לא רוצה שערבי יגיע לתקן לי את המכשירים החשמליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה תדונו, אל תדונו על זה שיגיעו או לא יגיעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם כן יגיעו, כי זו אחת הבעיות, שאנשים לא מצליחים להבין שבזה אתם מנסים לספח, אבל אתם יורים לעצמכם ברגל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתם רוצים מדינה דו-לאומית, אהלן וסהלן, תמשיכו עם הקו הזה ונראה לאן מגיעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם במשפט האחרון שאתם עם החוקים האלה ועם המעשים שלכם, עם נערי הזוועות, עם עוד מאחז ועוד שעל, ועוד גבעה פה וגבעה שם, אתם מהווים מנגנון הרס עצמי, ואתם הסכנה הממשית היחידה לקיומה של מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי – איננה.

יצחק וקנין: דב חנין, ואחריו – טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, גם לך חמש דקות.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: יש שר באולם היום?

דב חנין: יש ממשלה בישראל היום?

קריאה: הוא כאן.

קריאה: הוא כאן.

דב חנין: יש שר.

דב חנין: אני שמח לראות.

דב חנין: למה השרים כל כך מתביישים?

דב חנין: פעם השרים היו מאוד גאים לשבת ליד שולחן הממשלה.

דב חנין: היום השרים מאוד מתביישים.

דב חנין: יושבים להם בפינה, בצד, מרוחקים.

דב חנין: האמת, אני יכול להבין.

שולי מועלם-רפאלי: הם צנועים.

שולי מועלם-רפאלי: הם צנועים.

דב חנין: חברת הכנסת מועלם אומרת שמדובר בצניעות.

דב חנין: אני חושב שמדובר בתבונה, כי להיות שר בממשלה הזאת זה לא גאווה גדולה, ולפחות יש להם התבונה להיות צנועים, להיות צנועים בצדק ולהתחבא, כי להיות שר בממשלה הזאת זה אכן לא כבוד גדול.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על הצעת החוק שבפנינו, ואני אומר לכם, הצעת החוק הזאת היא חלק מרצף, רצף של חוקים שבסופו של דבר מנסים לקדם בפועל פוליטיקה של סיפוח.

דב חנין: הם עושים את זה כמובן לא בצורה גלויה וישירה; הם לא עושים את זה בצורה שאומרת לציבור בגלוי: אנחנו מספחים את השטחים.

דב חנין: הם מספחים את השטחים בפועל.

דב חנין: הם מחילים נורמות שיש להן מקום בתוך מדינת ישראל על שטחים שנמצאים מחוץ למדינת ישראל.

דב חנין: וזה הוויכוח, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: על זה הוויכוח.

דב חנין: כאשר הכנסת מחוקקת חוק, האם יש לחוק הזה תוקף מחוץ לשטחיה של מדינת ישראל – על זה הוויכוח.

דב חנין: האם חוק של הכנסת יכול לקבוע לגבי מי שחי בלונדון?

דב חנין: כולנו יודעים שלא.

דב חנין: אז מדוע הכנסת מרשה לעצמה לחוקק חוק שחל בשטחים שנמצאים מחוץ לגבולותיה של מדינת ישראל כמו השטחים הכבושים?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צריך להבין שהחקיקה הזאת של הסיפוח הזוחל לא יכולה באמת לשנות את המצב.

דב חנין: היא לא יכולה לשנות מציאות שבה יש מיליונים של פלסטינים בשטחים; היא לא יכולה לשנות מציאות בין-לאומית של משפט בין-לאומי שקובע באופן מאוד ברור מה דינם של השטחים האלה.

דב חנין: השטחים האלה הם שטחים כבושים; היא לא יכולה לשנות את המציאות שבה המשפט הבין-לאומי גם קובע מה דינן של ההתנחלויות, והוא קובע שההתנחלויות הן עבירה ברורה על אמנת ז'נבה השלישית, וככאלה בהחלט מוגדרות כעבירה על דיני המלחמה.

דב חנין: אז מה בעצם עושים כאן, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: מה שעושים כאן זה ניסיון לבלף את עצמנו, לבלף לציבור הישראלי, לנסות להעביר את המסר כאילו הסיפוח אכן הופך למציאות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה סיפור שהימין מספר לעצמו.

דב חנין: לבועה הזאת אין שום קשר למציאות.

דב חנין: כל חוק שאתם תחוקקו כאן לא ישנה את המצב האמיתי בשטח, לא ישנה את קיומם של מיליוני פלסטינים, לא ישנה את החוק הבין-לאומי ולא ישנה את עמדות הקהילה הבין-לאומית.

דב חנין: אז אל תמשיכו לבלף לעצמכם, ובטח הפסיקו לנסות לבלף לציבור.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, חמש דקות.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואם הוא לא יהיה – עבדאללה אבו מערוף, ואם לא – עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: חמש דקות, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, סלאם עליכום.

יצחק וקנין: ורחמת אללה.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו שוב נתקלים בעוד חוק משורת החקיקה של הממשלה הזאת, שאנחנו קוראים להם חוקי הסיפוח – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יוסף ג'בארין: – – אותם חוקים שמבקשים בעצם להחיל את החוק הישראלי על ההתנחלויות, וכך לנסות ליצור מציאות של נורמליזציה משפטית עם ההתנחלויות הלא-חוקיות.

יוסף ג'בארין: זהו גם ניסיון לעשות mainstreaming של ההתנחלויות האלה, ולנסות להוציא אותן, כאילו, מהמחלוקת הפוליטית הקשה שקיימת בחברה היהודית-ישראלית לגביהן.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהחוק הזה הוא בבחינת זאב בעור של כבש.

יוסף ג'בארין: נכון, חברי?

יוסף ג'בארין: זאב בעור של כבש.

יוסף ג'בארין: הכותרת היא כותרת של זכויות אדם והפליה, כותרת יפה לכל דבר ועניין.

יוסף ג'בארין: אלא מה שמבקשת, בעצם, חברת הכנסת מועלם, ואני גם מסביר את זה לחברי חבר הכנסת איתן כבל – שאני לא מבין איך אתה עולה ומציע חוק, שאתה מקדם אותו, כאשר המפלגה שלך בצדק מתנגדת לו – כי בעצם אנחנו שואלים את עצמנו, חבר הכנסת כבל, מה היה הרקע לחוק הזה.

יוסף ג'בארין: הרקע לחקיקה הזאת היה ברור; כאשר אמנים – כאשר אמנים מעמדות אידיאולוגיות ברורות ומבורכות הצהירו שהם לא מוכנים להופיע בהתנחלויות, מטעמים אידיאולוגיים, כי הם – בצדק – חושבים שההתנחלויות האלה הן התנחלויות לא חוקיות, התנחלויות לא מוסריות, החוק הזה הגיע פשוט כדי למנוע מצב שבו להקות כאלה, או אמנים, או מי שנותן שירותי בידור, אבל שירותים גם בכלל, יגידו שהם לא מוכנים לתת את השירות הזה בהתנחלויות הכבושו ת בעיקר מטעמים אידיאולוגיים.

יוסף ג'בארין: לכן משתמשים בשפה ובלשון של זכויות אדם והפליה, כאשר הכוונה היא דווקא לפגוע בזכויות אדם, ולהעמיק את ההדרה ואת הפגיעה בציבור – –

יהודה גליק: – – – ערבים – – – ערבים.

יוסף ג'בארין: – – הפלסטיני.

יוסף ג'בארין: עכשיו אומרים לי – אומרים לי: מה אתה מתנגד לחוק הזה?

יוסף ג'בארין: הרי הוא אמור לסייע גם ליישובים הערביים, שכששירות אומר, אני לא מגיע לאום אל-פחם, אפשר אחר כך לתבוע אותו.

יוסף ג'בארין: אז אני אומר לכם שהתשובה על כך היא: קודם כול, גם במצב המשפטי הנוכחי אסור שהשירותים הללו יגידו שהם לא מגיעים לאום-אלפחם או ליישוב ערבי אחר.

יוסף ג'בארין: לכן, זאת לא הסיבה האמיתית מאחורי החקיקה הזאת.

יוסף ג'בארין: גם במצב המשפטי היום הדבר הזה אסור.

יוסף ג'בארין: אבל אני גם רוצה להוסיף ולהגיד לכם, שלצערי, בדרך כלל, אנחנו לא שומעים אמרות מפורשות כאלה של "אנחנו לא משרתים את הציבור הערבי" או "אנחנו לא משרתים תושבים פלונים"; מה שאנחנו כן שומעים בריש גלי – ואמרתי, בצדק רב – זה עמדות של אמנים, להקות, שחקנים, זמרים ונותני שירותים למיניהם, לרבות שירותי בידור, שאומרים במפורש שהם לא יכולים לתת את השירות הזה; לא יכולים להופיע בהתנחלויות הכבושות מעבר לקווים של 67'.

יוסף ג'בארין: לכן נראה לנו בבירור שהמטרה כאן, עוד פעם, היא לקדם את חקיקת הסיפוח ולהתייחס להתנחלויות כחלק מהמדינה הישראלית, מה שכמובן עומד בניגוד לחוק הבין-לאומי.

יוסף ג'בארין: וכל אלה – כל אלה מחברי הכנסת כאן שמדברים על מדינה פלסטינית בגבולות 67' וכל אלה שאומרים שצריך לפרק את ההתנחלויות – אסור לתמוך בחוק הזה, כי הוא נועד ליצור מצב של נורמליזציה עם ההתנחלויות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: אם לא יהיה, אני אתן אפשרות ליושב-ראש הוועדה לסכם את הדיון לפני הצבעה.

יצחק וקנין: אדוני, לרשותך חמש דקות.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא המשך סדרה של חוקים והצעות חוק שהם כבר בקנה ואו-טו-טו מגיעים גם למליאה, ואיך שאמר השר בנט – מדובר בהחלת הריבונות.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי: זו סדרה של חוקים של סיפוח זוחל.

אוסאמה סעדי: ואין כמו החוק הזה, שמדגים איך לוקחים ערך עליון, כמו איסור הפליה, ושוויון, ומי כמונו, כמיעוט לאומי, דוגל ונאבק שנים על שנים למען ערכים נשגבים אלה, שוויון ואיסור הפליה, ומביאים לנו חוק שנקרא: חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים, על בסיס איסור הפליה מחמת מקום מגורים.

אוסאמה סעדי: אנחנו אמרנו – חברי איתן כבל, יו"ר הוועדה, אני הייתי בוועדה, והגשנו הסתייגויות יחד עם חברי מהמשותפת – אמרנו שאנחנו כמובן בעד החוק הזה, ואין מישהו בבית הזה שהוא נגד שוויון ובעד הפליה, אבל תראו ותקראו את סעיף 2(1) לחוק הזה, שמדבר במפורש – כבר לא מסתירים את הכוונה, חברת הכנסת שולי מועלם, לא מסתירים את הכוונה שלכם שאתם רוצים סיפוח ורוצים להחיל את הריבונות, לכן אתם אומרים במפורש, שחור על גבי לבן: "המקום שאליו יסופק לצרכן הנכס או השירות, לרבות אספקה לאזור, כהגדרתו בתקנות שעת-חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ"ז–1967".

אוסאמה סעדי: זאת אומרת, מחילים במפורש את החוק הזה גם בשטחים הכבושים משנת 1967.

אוסאמה סעדי: ואמרנו, ואנחנו עדיין חוזרים ואומרים פה לפני ההצבעה על החוק הזה במליאה: אם הכוונה שלכם היא באמת שוויון ואיסור אפליה, אז אנחנו בעד זה, אבל תוציאו ותמחקו את הסעיף הזה 2(1), ואז באמת החוק הזה יחול בתוך שטחי מדינת ישראל ואנחנו נהיה בעד.

אוסאמה סעדי: אבל תראו מה עשיתם, חבר הכנסת גליק.

אוסאמה סעדי: לקחתם את הערך הנשגב הזה, שוויון ואיסור אפליה, ומה שיש בתוך המדינה, שיש אפליה בתוך פארקים ציבוריים בערים כמו רעננה, כפי שחברי דב חנין הזכיר את זה, ששם באמת צריך חוק לאסור אפליה ולהחיל שוויון בין אזרחים בתוך גבולות מדינת ישראל, אתם באתם ואמרתם: על זה לא יחול.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: כי השלטון המקומי התנגד לזה.

אוסאמה סעדי: אז אם אתם רוצים שוויון ובאמת איסור אפליה – אנחנו בעד.

אוסאמה סעדי: תמחקו את הסעיף הזה ותחילו את זה בתוך השטח הריבוני של מדינת ישראל, ואז אנחנו באמת נתמוך בחוק הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף מעוניין לדבר?

עבדאללה אבו מערוף: כן.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים, ואחריו – איתן כבל יסכם את הדיון ונעבור להצבעה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרים, אני מדבר לא בשביל לקחת זמן מעמיתי חברי הכנסת ולעכב אותם, אלא מפני שאני תמיד מביע את עמדתנו העקרונית האיתנה על הכיבוש, שהוא האסון על כולנו, שהוא העוול שישנו עדיין על העם הפלסטיני וגם משליך את השלכותיו הלא-טובות בכלל על מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: עמדתנו העקרונית – אנחנו נביע אותה בכל רגע ובכל פעם, בכל רגע שיתאפשר לנו, כי זו עמדה עקרונית, לא רק אידיאולוגית ופוליטית, גם אנושית, לפי מה שמקובל בכל העולם, לפי החוק הבין-לאומי ולפי מה שצריך להיות בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אחרת אין – כמה שיהיו חוקים לסיפוח או לא לסיפוח על השטחים הכבושים, שהם בכלל כבושים ולא חוקיים ולא חוקי הכיבוש – תרצו או לא תרצו, מי שמציע את החוקים האלה, זה יהיה בהשפעה של ההיסטוריה.

עבדאללה אבו מערוף: אם זה מוקדם, אם זה מאוחר, הרי זו עובדה.

עבדאללה אבו מערוף: כמה אפשר להמשיך עם הכיבוש?

עבדאללה אבו מערוף: עוד 100 שנה?

עבדאללה אבו מערוף: עוד 50 שנה?

עבדאללה אבו מערוף: כמה אפשר?

עבדאללה אבו מערוף: כמה אפשר לתת לעמים שיסבלו עוד?

עבדאללה אבו מערוף: מאז 1947 – בסדר, חלפה תקופה.

עבדאללה אבו מערוף: מ-67' עד עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: כמה אפשר?

עבדאללה אבו מערוף: אומרים שהמדיניות של הממשלה הזאת, העם נתן לה מנדט ויש לה הלגיטימציה לחוקק חוקים.

עבדאללה אבו מערוף: שישה חברי כנסת, זה הרוב.

עבדאללה אבו מערוף: יצא סקר אתמול – 53% מהאזרחים בעד שתי מדינות.

עבדאללה אבו מערוף: תקראו.

עבדאללה אבו מערוף: זה שיש שם שישה חברי כנסת שאונסים את הכנסת ואונסים את הממשלה ואונסים את ראש הממשלה, זה לא ייתן להם לגיטימציה לחוקק חוקים כאלה.

עבדאללה אבו מערוף: אם נוציא את ששת חברי הכנסת האלה שעושים אונס יום-יום בחוקים שלהם, שהם רוצים להנציח את הכיבוש, כמה יישארו?

עבדאללה אבו מערוף: ש"ס לא עם הקו הזה, יהדות התורה לא עם הקו הזה, כחלון לא עם הקו הזה.

עבדאללה אבו מערוף: מספיק לאנוס את הכנסת בחוקים שהם לא אנושיים וגזעניים ולהנציח את הכיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: מספיק.

עבדאללה אבו מערוף: העם לא נתן לכם את המנדט לתמיד להרוס את הכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: מספיק עם החוקים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: הכיבוש יסתיים עוד 50 שנה, עוד עשר שנים, עוד שנה.

עבדאללה אבו מערוף: יסתיים הכיבוש, תרצו או לא תרצו, ויהיו שתי מדינות; מדינת פלסטין תקום לצד מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: זו העובדה וזה מה שיהיה, ואי-אפשר לשנות את המהלך של ההיסטוריה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש הוועדה, יסכם את הדיון.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מייד בסיום דבריו אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השנייה והשלישית.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני עליתי לדבר כיוון שנשאו יותר מדי את שמי.

איתן כבל: היום שמי היה, איך אומרים, בפי כול, ואני רוצה להבהיר את הדברים האלה בצורה מאוד ברורה.

איתן כבל: אם יגיע הרגע, ואני מקווה שהוא יגיע, שנגיע להסדר שלום בינינו לבין שכנינו, לא החוק הזה הוא שיעמוד לרועץ.

איתן כבל: לא בגלל החוק הזה יחזירו או לא יחזירו או יהיה הסכם שלום בינינו לבין שכנינו.

איתן כבל: והניסיון להציג את זה כאילו זה מה שיספח – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – – עמדה עקרונית – – –

איתן כבל: עבדאללה אבו מערוף, ידידי, תרשה לי – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

איתן כבל: – – אני לא שם, אני לא צריך ציונים מאף אחת ואף אחד לדעותי ולעמדותי, שאני נלחם עליהן יום-יום ,שעה-שעה, יותר מרבים וטובים בבית הזה.

איתן כבל: יחד עם זאת, חברי חברי הכנסת, במקום שיש בני-אדם, הם בני-אדם.

יוסף ג'בארין: – – –

איתן כבל: אי-אפשר להפוך כל דבר לעניין של פוליטיקה של שמאל–ימין.

איתן כבל: אני אפילו – דרך אגב, הקבוצה שהכי מופלית, אלה ערביי ישראל ועוטף-עזה.

איתן כבל: עכשיו, אני בגלל זה – –

חיים ילין: או.

חיים ילין: או.

חיים ילין: או.

איתן כבל: – – לא מוכן בשום – נכון.

חיים ילין: התחלת לדבר עכשיו.

איתן כבל: אני אומר את זה, בין היתר, שלא מגיעים לשם כיוון שאומרים: יש שם קסאמים, יש זה, יש פצמ"רים, יש כל מיני דברים כאלה.

איתן כבל: ואת זה צריך לסיים אחת ולתמיד.

איתן כבל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: כאמור, אין הסתייגויות לחוק.

יצחק וקנין: הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ציבוריים (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, קריאה שנייה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–3 – 51 נגד – 28 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק וקנין: 51 בעד, 28 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 54 נגד – 29 נמנעים – אין חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 54 בעד, 29 נגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: החוק עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי תברך כמציעת החוק.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי השרים – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יותר מדי רעש והמולה יש באולם המליאה.

יצחק וקנין: אני מבקש.

יצחק וקנין: את מה שאתם רוצים לעשות באמצע המליאה, תעשו בצד.

שולי מועלם-רפאלי: – – חברי וחברותי חברי הכנסת, לא יכולתי לבקש עיתוי מתאים יותר להעברת החוק מאשר היום, כאשר ביום חמישי ימלאו שנתיים לפטירתו של חברנו האהוב, השר אורי אורבך, זכרו הטוב, שיזם את החוק החשוב הזה.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק הזאת מבקשת בפשטות למנוע אפליה באספקת מוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים מחמת מקום מגורים.

שולי מועלם-רפאלי: כל אדם עם היגיון בריא יבין כי הצעת החוק הזו תעשה חסד עם מי שמתגורר בבית-אל באותה נשימה עם מי שמתגורר בטייבה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל את חברי הכנסת הערבים שדיברו פה לפני זה לא מעניין.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא מעניין אותם לדאוג לבוחרים שלהם ולמנוע מציאות שבה הם מופלים לרעה בגלל המקום שבו הם מתגוררים.

שולי מועלם-רפאלי: מה שמעניין אותם זה להרע למתנחלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – אין קשר – – –

שולי מועלם-רפאלי: אמרתי לך, חברי, שמה שמעניין אתכם זה להוציא שתי עיניים לציבור הערבי, העיקר שעין אחת גם תצא למתנחלים.

שולי מועלם-רפאלי: פתאום, כשמדברים על המתיישבים ביהודה ושומרון, הצדק והמוסר זזים הצדה, וחברי הכנסת הערבים מזדעקים: איך את יכולה לחייב אדם פרטי או עסק פרטי לספק שירות למישהו?

שולי מועלם-רפאלי: אתם קולטים את האבסורד?

שולי מועלם-רפאלי: אז אחרי מלחמה ממושכת ואין-ספור דיונים, אני שמחה שהעברנו את החוק בקריאה השנייה והשלישית.

שולי מועלם-רפאלי: אני קוראת מכאן לציבור הערבי וממליצה לו בחום בבחירות הבאות להצביע לבית היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: הבטחנו לדאוג לתושבי יהודה ושומרון ולתושבי הפריפריה – –

יצחק וקנין: הצעה מאוד מעשית.

שולי מועלם-רפאלי: – – ולא להרפות עד שהחוק החשוב הזה יעבור.

שולי מועלם-רפאלי: וכמה שניסו לטרפד אותו, הצלחנו.

שולי מועלם-רפאלי: בכנסת הקודמת אפילו הגישו ערר, ותקעו את החוק, ובכל זאת, בעבודה רבה, הצלחנו להעביר את החוק הזה, לטובת אזרחי מדינת ישראל – כל אזרחי מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: הבטחתי, וקיימתי.

שולי מועלם-רפאלי: סיעת הבית היהודי הבטיחה את החוק הזה לבוחריה, אורי אורבך הבטיח אותו, ועכשיו אנחנו מקיימים.

שולי מועלם-רפאלי: זה המקום להגיד תודה לכמה אנשים שבלעדיהם החוק הזה לא היה עובר: שרת המשפטים איילת שקד והצוות שלה; שר הכלכלה הנכנס – וברכות רבות יחולו על ראשו – השר אלי כהן, וצוותו; יושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל, מנהלת הוועדה לאה ורון והצוות המשפטי של ועדת הכלכלה, בראשות אתי בנדלר ואביגל כספי; יוסי דגן, ראש מועצת שומרון, שגיא קרייזלר, לשעבר יושב-ראש ועד מתיישבי השומרון, שהעלה את הנושא הזה על סדר-היום הציבורי, שילה אדלר, מנכ"ל מועצת יש"ע; גיל ברינגר, לשעבר יועץ החקיקה של הבית היהודי, שהתחיל עם אורי אורבך את הצעת החוק הזאת וליווה אותה לאורך כל הדרך; יוחאי רביבו, מנהל סיעת הבית היהודי; חבר הכנסת לשעבר חברי ינון מגל, שכשאני לא נבחרתי בתחילת הכנסת ה-20 המשיך את הצעת החוק הזאת, ואחרונים, חביבים כתמיד, הצוות שלי – אורי שגיא, עזרא גבאי וענאל וולינר-שהם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: הודעה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, יש הודעה אחת, והודעה עם הצבעה – כהודעה נוספת.

): אני אתחיל בהודעה, ואחרי זה אני אעבור להודעה עם ההצבעה.

): אני מבקש להודיע על חילופי אישים בוועדת החוץ והביטחון.

): מטעם סיעת כולנו – במקום חברת הכנסת רחל עזריה תכהן חברת הכנסת מירב בן ארי כחברה קבועה.

): הודעה שדורשת הצבעה, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ז–2016, פ/3523, של חבר הכנסת איציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת, תידון בוועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת הפנים והגנת הסביבה.

): בוועדה יהיו 14 חברים, שבעה חברים מכל ועדה, בהרכב שלהלן: מטעם ועדת הכלכלה – חבר הכנסת דוד ביטן, שיכהן כיושב-ראש, נורית קורן, רועי פולקמן, יצחק וקנין, איתן כבל, יעקב פרי, עיסאווי פריג'.

): מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה – חברי הכנסת דודי אמסלם, בצלאל סמוטריץ, יואב בן צור, יעקב אשר, רויטל סויד, חמד עמאר ועבדאללה אבו מערוף.

): כמו כן, ביום כ' בשבט התשע"ז, החליטה הכנסת להעביר לוועדת הכלכלה את הצעת חוק תאגידי מים וביוב, התשע"ז–2016, פ/3636/20, של חבר הכנסת אורן חזן, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): מכיוון שמדובר בסך הכול בחוק דומה ומועתק, למעשה, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום להמליץ לכנסת לשנות את ההחלטה ולהעביר גם את הצעת החוק הזאת מוועדת הכלכלה לדיון בוועדה המשותפת האמורה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי נמנע?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכנסת – 35 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק תאגידי מים וביוב, התשע"ז–2017, מוועדת הכלכלה לוועדה משותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 35 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת יגאל גואטה וטלב אבו עראר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: פער גדול ובלתי מוסרי בין סטודנטים במרכז לסטודנטים בפריפריה בתחום ההשכלה הגבוהה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 6) (הוספת מגבלה לעניין לימודים), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 56) (היקף המשרה לצורך מימוש הזכות לשעת הורות), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [מס' כ/676; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 20077; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 46), התשע"ז–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 46), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: מדובר בהצעת חוק פרטית שיזמו חברי הכנסת אילן גילאון ועליזה לביא.

דוד אמסלם: על-פי החוק הקיים, לאדם שהוא אסיר או עצור יש זכות לבחור לרשות המקומית שבה הוא רשום בפנקס הבוחרים, אבל עד היום אסירים ועצורים לא היו רשאים לממש את זכותם להצביע בבחירות לרשויות המקומיות מכיוון שהם אינם יכולים להגיע לקלפי שבה הם רשומים כבוחרים ברשות המקומית, מצד אחד, ומצד שני ההליכים הנוגעים בקיום הבחירות בבתי-הסוהר ובמקומות המעצר מעולם לא הוסדרו בחקיקה.

דוד אמסלם: זאת בניגוד לבחירות הכלליות לכנסת, שלגביהן נקבעו הוראות בחוק הבחירות לכנסת המאפשרות לאסירים ועצורים להצביע בבתי-הסוהר ובמקומות המעצר שבהם הם שוהים ביום הבחירות.

דוד אמסלם: הצעת החוק שבפניכם מבקשת לקבוע לראשונה את ההוראות הפרוצדורליות שיאפשרו לאסירים ולעצירים לבחור בבחירות הכלליות לרשויות המקומיות הנערכות מדי חמש שנים.

דוד אמסלם: מוצע במסגרת הצעת חוק זו כי אסיר הנתון במשמורת בית-סוהר או עצור המוחזק במקום מעצר ביום הבחירות יהיו רשאים להצביע בקלפי לעצירים שיקבע שר הפנים בבית-הסוהר או במקום המעצר שבו הם נמצאים.

דוד אמסלם: כמו כן, מוצע כי בקלפיות לאסירים כאמור יורשו להצביע גם סוהרים ושוטרים הנמצאים ביום הבחירות בבית-הסוהר או במקום המעצר, וכן חברי ועדת הקלפי ומזכיר ועדת הקלפי.

דוד אמסלם: התיקון המוצע כולל הוראות לעניין סדרי ההצבעה בקלפיות לאסירים, וספירת הקולות, וגם מסמיך את שר הפנים לקבוע הוראות בכל הקשור לבחירות בקרב אסירים ועצירים, לרבות בעניין שעות ההצבעה בקלפיות לאסירים, אופן מיון מעטפות המצביעים בקלפיות כאמור, העברת המעטפות לוועדת הבחירות, ודרכי מינוים של חברי ועדות הקלפי.

דוד אמסלם: אני סבור כי מדובר בהצעת חוק חשובה, המאפשרת לאסירים ולעצורים לממש את זכותם הדמוקרטית הבסיסית להצביע בבחירות ומרחיבה את מעגל ההשתתפות בבחירות לרשויות המקומיות.

דוד אמסלם: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, לכן אבקש כי הכנסת תתמוך בה בקריאה שנייה ושלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: אני כמובן רוצה להודות לתומר רוזנר ולאור אדלר, המתמחה שלנו בצוות, בלשכה המשפטית של הוועדה; כמובן, ללאה קריכלי ולכל צוות הוועדה, לעוזרים שלי – גם נמרוד, גם יפית, גם דוד – רפואה שלמה, אם אתה שומע אותנו, ולכם, אילן וגם עליזה, שאפו על ההצעה.

דוד אמסלם: ההצעה מדהימה, דמוקרטית, טובה, מאוזנת, האמת היא שעד היום הייתי בטוח שהם מצביעים, אבל כהרגלי בקודש כמעט כל דיון שאני עושה בוועדה, בהתחלה אני בטוח שאני טועה, אבל כשאני מתחיל לחפור אני מבין שזה הרבה יותר גרוע ממה שחשבתי בהתחלה.

דוד אמסלם: אז באמת, שאפו לכם, וכל הכבוד.

דוד אמסלם: אני מבקש מכולם לבוא ולהצביע בעד הצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא ואילן גילאון, אם תרצו לברך אחרי ההצבעה, אני אאפשר לשניכם.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, להצעה זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 46), התשע"ז–2017.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–3 – 40 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק וקנין: 40 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 43 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 46), התשע"ז–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 43 בעד.

יצחק וקנין: אני מוסיף לפרוטוקול, כן.

יצחק וקנין: 43 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: אני מצרף את קולו של חבר הכנסת דוד ביטן לפרוטוקול.

יצחק וקנין: לא משנה את ההצבעה.

יצחק וקנין: החוק נכנס – – –

רויטל סויד: – – –

יצחק וקנין: – – – החוק עבר.

יצחק וקנין: אני מוסיף גם את חברת הכנסת רויטל סויד לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: יברכו המציעים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא – הוא ג'נטלמן.

יצחק וקנין: הוא נותן לך, אף-על-פי שהוא רשום ראשון, אבל אני מקבל את ההחלטה של אילן גילאון.

יצחק וקנין: הוא יברך אחרייך.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, רשות הדיבור שלך.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דודי אמסלם, תודה רבה לך על הדרך, על הסבלנות, על הלימוד, על ההעמקה.

עליזה לביא: עברנו מסע ארוך.

עליזה לביא: תודה רבה לך ולצוות המקצועי שמלווה אותך: לתומר, היועץ המשפטי; לדור – כבר עוד מעט, או-טו-טו, עורכת-דין – –

דוד אמסלם: – – –

עליזה לביא: אור.

עליזה לביא: – – ולחברי היקר, חבר הכנסת אילון גילאון: מדהים לעבוד אתך, כיף לעבוד אתך, ואני שמחה מאוד, באמת, על הצעת החוק המאוד-חשובה הזאת, הצעה שהיא לשם שמים – אין לך או לי איזה אלקטורט או משהו שהוא בונוס.

עליזה לביא: נכון שהיא הופכת להיות אקטואלית מיום ליום.

עליזה לביא: לצערנו הרב, עוד אנשים נמצאים ויימצאו מאחורי סורג ובריח, גם במקומות פוליטיים.

עליזה לביא: לרשות המקומית יש השפעה גדולה מאוד על חיי הפרט השוטפים, והזכות להצביע לרשות עיר חשובה לא פחות, כמו הזכות להצביע לכנסת ישראל.

עליזה לביא: לכנסת ישראל – לאסירים יש האפשרות להצביע, ובאנו ומצאנו, אילן ואני, שלבחירות המוניציפליות אין, ואת זה באנו וביקשנו לתקן.

עליזה לביא: כשנותנים לאסיר את היכולת לבוא, להשתתף, לקחת חלק, להשפיע על איך נראים החיים במרחב הציבורי, איך אני רוצה למצוא את עצמי ואת המשפחה שלי, את החברים; זמן להרהר מה לא עשיתי נכון, איך לא עשיתי נכון, ולבוא לראות, לקחת חלק – עד היום לא היה אפשר, המציאות מנעה, והצעת החוק שלנו מתקנת את העוול הרב לאסירים, שלא יכלו לבוא ולקחת חלק ולממש את הזכות הדמוקרטית שלהם.

עליזה לביא: להזכירנו, הצבעה היא זכות בדמוקרטיה; וכן, היא כלי שיוצר אחריות ודרך, מחדש אולי, להיות שוב בקהילה ושייך לקהילה ולהביא אותה למקום טוב יותר.

עליזה לביא: אז אין סיבה שבבחירות כלליות כן אפשר ובבחירות מוניציפליות, לעיריות, אי-אפשר.

עליזה לביא: אסיר שמשלם את חובו לחברה בעצם זה שהוא יושב בבית-הסוהר – אסור לחברה דמוקרטית ראויה לשלול את היכולת הזו.

עליזה לביא: ובאמת באנו, חבר הכנסת אילן גילאון, חברי היקר, ואני, ותיקנו זאת, ואני מברכת, ותודה רבה.

עליזה לביא: תודה רבה לדודי, ותודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

אילן גילאון: זה בעיקר תודות וברכות.

אילן גילאון: אתם רואים?

אילן גילאון: כשאתם מצביעים בעד חוקים שלנו אני לא חופר הרבה, אז אהיה קצר.

אילן גילאון: אני לא חותם על כך שלא יהיו לנו מצביעים בבתי-הכלא, ואתה רואה, בצוק העתים, אי-אפשר לדעת.

אילן גילאון: החוק הקטן הזה הוא עוד כיוון באיתות שלכל אדם יש תקנה ולכל אדם יש מקום, וכל אדם חייב להיות וצריך להיות מעורב בתוך התהליך הזה.

אילן גילאון: ובעוד העולם, בגלל מהפכת התקשורת, הופך לכפר גלובלי קטן, יש – – –

יצחק וקנין: אתה מכיר את הפתגם שאין לך אדם שאין לו מקום ואין לך אדם שאין לו שעה?

אילן גילאון: אין אדם שאין לו מקום ואין אדם שאין לו שעה ואין אדם שאין לו תקנה, ובכל מקום שאנשים חיים אפשר את הכול לתקן, ולכן התקווה הקטנה שלנו.

אילן גילאון: אני בעיקר רוצה להודות כמובן לחברתי עליזה לביא, שכל מה שהיא אמרה אני חותם עליו, וגם לי הייתה מידה מרובה מאוד של הנאה בחקיקת החוק הזה, ולעוד כמה אנשים, כמו דודי אמסלם שעזר – יושב-ראש ועדת הפנים; וגם לשר הפנים עצמו, אריה דרעי, שבהחלט שיתף פעולה; ולשחר סומך, אדוני – זו המתמחה ששמה לב ללקונה הזאת שרבים מאתנו בכלל לא שמו לב אליה קודם לכן; ולעוזרים שלי: גידי ספיר וקסם רוזנבלט ודרור מזרחי ונמרוד ברנע.

אילן גילאון: מי ייתן ויהיו לנו שם הרבה מאוד קולות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: סתם.

אילן גילאון: לזה לא התכוונתי.

אילן גילאון: סתם אמרתי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: [מס' מ/1105; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 19767; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017.

דוד אמסלם: החוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות הקים את מערך השיטור העירוני, שבמסגרתו פועלים פקחים של הרשויות המקומיות בסיוע למשטרת ישראל בפעולות למניעת אלימות.

דוד אמסלם: זה, דרך אגב, עיקר תפקידם בהיבט המשותף.

דוד אמסלם: לשם ביצוע תפקידם, מוענקים לפקחי השיטור העירוני סמכויות המאפשרות להם, במקרה של מעשה אלימות, לדרוש מאדם להזדהות ואף לחפש עליו נשק ולעכבו עד לבואו של שוטר, תוך שימוש בכוח סביר.

דוד אמסלם: החוק נחקק בשנת 2011 בהוראת שעה, לתקופת ניסיון של שנתיים.

דוד אמסלם: בשנת 2013 הוארך בשנתיים נוספות, ובשנת 2015 הוארך פעם נוספת עד ליום ב' באדר התשע"ז, 28 בפברואר 2017.

דוד אמסלם: מערך השיטור העירוני החל כפיילוט ב-12 רשויות מקומיות.

דוד אמסלם: לאורך השנים הורחבה תחולתו באמצעות מנגנון הקבוע בחוק, המאפשר לשר לביטחון הפנים, בהסכמת שר הפנים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה, להפעיל את המערך ברשויות נוספות.

דוד אמסלם: החוק חל כיום ב-73 רשויות מקומיות, אם כי בפועל הוא מיושם רק ב-45 מהן.

דוד אמסלם: ב-20 רשויות נוספות מצוי מערך השיטור העירוני בהליך הקמה שטרם הסתיים, ואילו בשמונה הרשויות הנותרות החליטו שלא להצטרף למערך, חלקן בשל קשיים בהקצאת המשאבים למערך וחלקן בשל היעדר עניין.

דוד אמסלם: דרך אגב, מדובר על מצ'ינג.

דוד אמסלם: הוא לא לינארי, זה דבר דיפרנציאלי.

דוד אמסלם: יש ערים – בעצם ככל שהמצב הכלכלי שלהן יותר גרוע אז ההשתתפות שלהן היא קטנה יותר, וערים שסך הכול הן איתנות, אז הן משתתפות בשיעור גבוה יותר.

דוד אמסלם: בהצעת החוק המקורית שהונחה על שולחן ועדת הפנים והגנת הסביבה התבקשה הוועדה לבצע בחוק כמה תיקונים: ראשית, הוצע להפוך את הוראת השעה שמכוחה פועל מערך השיטור העירוני להוראת קבע; שנית, הוצע לבטל את הדרישה לקבל את אישור ועדת הפנים והגנת הסביבה לצורך הוספה וגריעה של רשויות שבהן פועל המערך; ושלישית, הוצע לבטל את חובת הדיווח העתית של השר לביטחון הפנים לוועדת הפנים והגנת הסביבה על יישום החוק.

דוד אמסלם: בקיצור, רצו לבטל את הכול, יצחק.

דוד אמסלם: הוועדה השתכנעה כי בנקודת הזמן הנוכחית המערך פועל כבר זמן מספיק מכדי להתייחס אליו כפיילוט.

דוד אמסלם: עם זאת, הוועדה רואה בעיה בכך שרשויות מקומיות מסוימות גובות אגרת שמירה כדי לממן את חלקן במערך.

דוד אמסלם: משמעות הדבר היא כי התושבים באותן רשויות נדרשים לשלם מס נוסף כדי לממן פעילות שנועדה להבטיח את ביטחונם האישי.

דוד אמסלם: מה שקרה בפועל, שהרשויות בעצם נאלצו בזמנן לטפל בנושא של הביטחון בתוך היישובים, ולכן ראשי הערים כמעט גייסו משטרה, וזה באמצעות אגרת שמירה שהם הטילו על התושבים.

דוד אמסלם: היום תושב רגיל משלם גם ארנונה, גם מס הכנסה, גם ביטוח לאומי; כשהוא רוצה גם ביטחון, אומרים לו: נא לשלם אגרת שמירה.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: אגרת השמירה – האגרה הבאה שאמורה להיות, חבר הכנסת זוהיר בהלול, האגרה הבאה צריכה להיות עוד מעט אגרה להליכה על-גבי המדרכה.

דוד אמסלם: זה אומר, כל מה שאנחנו מדברים – האזרחים משלמים, עד עכשיו הכול בסדר; כשאתה צריך שירות כלשהו אתה גם משלם עוד אגרה.

דוד אמסלם: עוד מעט נתקשר למשטרה ונצטרך גם לשלם אגרה לפני שהשוטר מגיע.

דוד אמסלם: כמובן זה אבסורד, אני לא מקבל את זה.

דוד אמסלם: אני מבין את ראשי הרשויות, מפני שראשי הרשויות בסופו של דבר צריכים לתת פתרון לתושבים שלהם, ולכן יש אילוץ כזה.

דוד אמסלם: הם נאלצו בעצם לגבות את אגרת השמירה ולייצר את המנגנון הזה, מפני שבסך הכול המנגנון של המשטרה במדינת ישראל לא עובד בהיבט של הביטחון האישי.

דוד אמסלם: משטרת ישראל, דרך אגב, כמדומני, התקציב שלה כמעט 14 מיליארד שקל, וכשאתה רוצה ביטחון ברחובות – ביטחון פשוט, בעיקר על אלימות, אונס, ודברים מהסוג הזה – הרשויות בעצם צריכות לגייס את הניידות ואת הפקחים על מנת בעצם לתת את הביטחון.

דוד אמסלם: אני חושב שזה אבסורד, לא מתקבל על הדעת שזה יקרה.

דוד אמסלם: היות שלי לא היה פתרון מבחינת הרשויות, לא ידעתי איך לייצר להן עוד את הפתרון, לכן הסכמנו להאריך את זה בהוראת שעה, כמדומני לעוד שנתיים או שלוש שנים – השר ביקש שלוש שנים, אבל לי אין ספק שזה חייב להיפתר באמצעות זה שיתקצבו את משטרת ישראל; א.

דוד אמסלם: שיבדקו, לאן הולך התקציב הנוכחי היום, לעשות זום, פשוט, לאן הולך התקציב היום.

דוד אמסלם: 14 מיליארד שקל.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שמשטרת ישראל מתוקצבת ב-14 מיליארד שקל ואין ביטחון לתושבים ברחובות.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני שהרשויות בעצם מקימות להן כמעט משטרה של עצמן.

דוד אמסלם: ולכן, בעצם, במסגרת השלוש שנים אני לא הסכמתי להפוך את זה להוראה קבועה, אלא כרגע זה עדיין בהוראה זמנית, בתקווה שזה יתבטל.

דוד אמסלם: לא בתקווה שהפיילוט יצליח ובעצם נפרמל את זה, אלא הרעיון הוא לבטל את המס הזה, זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: אגרות השמירה מוסדרות אומנם בחוק – דרך אגב, זה מוסדר בחוק אחר, אף הוא קבוע בהוראת שעה עד סוף דצמבר 2017 – אך הוועדה סברה כי נוכח גביית אגרת השמירה לשם מימון השיטור העירוני הדברים קשורים זה בזה.

דוד אמסלם: לי אין בעיה בשיטור המשולב, אבל היות שהבנתי שאת השיטור המשולב תממן העירייה באמצעות אגרת השמירה, לכן בעצם קשרתי את האירועים ובעצם החלטנו את מה שהחלטנו בוועדה, על מנת שבעצם – מבחינתי, כפי שאמרתי קודם, האגרה הזאת צריכה להתבטל מן העולם.

דוד אמסלם: אם למדינת ישראל יש בעיה תקציבית, שתעלה את מס ההכנסה, שתעלה את המרכיבים המיסויים הרגילים, ולא יכול להיות שכל רבע שעה ממציאים לנו עוד איזו אגרה; בגלל שאין לנו עוד מעט כסף לזה ולזה ולזה – נעשה אגרה.

דוד אמסלם: עכשיו סיימתי, דרך אגב, דיון עם קק"ל והאוצר לגבי קווי החיץ – למה הם לא מתקצבים את קווי החיץ אף שאלו כספים של קק"ל.

דוד אמסלם: אני מקווה שהרשויות, גם פה, לא ייאלצו לגבות אגרה בשביל זה כדי לטפל גם בזה.

דוד אמסלם: לכן, אני בעצם מבקש – אנחנו בעצם הארכנו את הוראת השעה לשלוש שנים עד יום ג' בטבת התש"פ, 31 בדצמבר 2019.

דוד אמסלם: אני מקווה שעד אז יימצא הפתרון הראוי לסוגיית המימון.

דוד אמסלם: לפי שעה, החוק המוצג לפניכם וההסדר יוארך כמות שהוא ללא שינוי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו בעצם מאריכים את זה לשלוש שנים בדיוק במצב הנוכחי, וכפי שאמרתי, אני מקווה שבמסגרת שלוש השנים הקרובות יימצא פתרון קבע לכל הנושא של הביטחון ברחובותינו.

דוד אמסלם: דרך אגב, מדובר על ביטחון בסיסי.

דוד אמסלם: אזרח רגיל קם בבוקר, לפי תפיסתי והבנתי, לא מתעניין לא בחיל האוויר, לא באסדות הגז ולא בדברים כאלה.

דוד אמסלם: הוא מתעניין שהבן שלו יבוא הביתה ולא יתקפו אותו, והבת שלו – דברים בסיסיים – שלא יפרצו לו את הבית.

דוד אמסלם: לא מבקשים הרבה.

דוד אמסלם: אזרחים רגילים לא מבקשים כמעט כלום, רק דבר בסיסי, וגם את זה אנחנו לא מספקים להם היום.

דוד אמסלם: ולכן בעצם אני מבקש שאנחנו נצביע עבור ההצעה הזאת.

דוד אמסלם: זאת תהיה ארכה לשלוש שנים, ואחרי שלוש שנים, כפי שאמרתי, בזמן הזה אני מקווה שכל הסיפור הזה כבר ירד מהמדף.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים.

יצחק וקנין: אין הסתייגויות לחוק, אבל יש בקשות רשות דיבור.

יצחק וקנין: אני אקריא את השמות, חבר שלא יהיה לא יקבל את רשות הדיבור.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה; זהבה גלאון – איננה; אילן גילאון – מעוניין לדבר?

יצחק וקנין: לא; עיסאווי פריג' – איננו; מיכל רוזין – מעוניינת לדבר?

יצחק וקנין: לא; ציפי – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת פריג' – – –

יצחק וקנין: עיסאווי, לא, לא, לא, מחילה, אני לא ראיתי, אתה לא היית במקומך, אם הייתי רואה אותך הייתי אומר.

יצחק וקנין: חמש דקות.

יצחק וקנין: ואחריך – ציפי לבני; ואם היא לא תהיה – שלי יחימוביץ; ואם היא לא תהיה – סתיו שפיר; ואם היא לא תהיה – איציק שמולי.

יואל חסון: ואם הוא לא יהיה?

איתן ברושי: אין דבר כזה.

יצחק וקנין: אם הוא יבקש לדבר, הוא יעלה.

יצחק וקנין: הוא הבא בתור.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, תגיד לי, אדוני, מה עלי לעשות כדי שלא להיות נוכח-נפקד?

עיסאווי פריג': ישבתי במקומי.

עיסאווי פריג': לענייננו, לעניין הצעת החוק.

עיסאווי פריג': אני, שוב, חברים, רוצה לחזור אתכם – אתם מזכירים משטרה ופיקוח עירוני, ואני רוצה לשתף אתכם במה שאנחנו בחברה הערבית עוברים בשבועות האחרונים, במיוחד אצלנו, ביישובִי כפר-קאסם, לגבי הרציחות והזוועות והפשע שקיים ללא מענה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, בשבועיים האחרונים נרצחו שלושה בני משפחה בשני אירועים, באירועי ירי, בכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': האירוע האחרון היה בלב היישוב בשעות הערב המוקדמות.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך – מאז האירוע ועד ההודעה למשטרה לקח למשטרה 25 דקות להגיע.

עיסאווי פריג': דהיינו, הרוצח הספיק לעזוב את היישוב, הספיק להגיע לתל-אביב, והספיק לעשות המון המון דברים.

עיסאווי פריג': בעבר היו טענות: אנחנו רוצים שיתוף פעולה, רוצים תחנות ביישובים הערביים.

עיסאווי פריג': נתנו יד, ואכן קמו הרבה תחנות משטרה ביישובים הערביים.

עיסאווי פריג': תחנת המשטרה בכפר-קאסם רחוקה מהאירוע שהיה כ-300 מטר, כלומר אמור לקחת כמה דקות למשטרה להגיע לזירת הרצח; לקח לה 25 דקות.

עיסאווי פריג': היישוב הערבי עובר תקופה של חוסר ביטחון אישי מוחלט, שמקבל ביטוי בכך שבערבים אנשים כמעט ולא יוצאים, אלא רק לדברים החשובים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אולי אני הבא בתור, אולי כדור תועה יפגע בי – יש מצב בלתי נסבל.

עיסאווי פריג': מדינת ישראל היא המדינה שמוציאה הכי הרבה מתוך תקציב המדינה על ביטחון המדינה, אם ביטחון פנים או ביטחון חוץ.

עיסאווי פריג': כל כך הרבה כסף יוצא על ביטחון, ואנחנו לא מרגישים ביטחון.

עיסאווי פריג': איך הנוסחה הזו צריכה לעבוד יחד?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, אני שואל אתכם, האם כדי שאני אקבל הגנה וביטחון עצמי ולישון בשקט בבית שלי אני חייב להתגורר מחוץ ליישוב ערבי?

עיסאווי פריג': הממשלה, לפני כשלוש-ארבע שנים לקחה – לפני חמש שנים – לקחה על עצמה להוריד את שיעורי הפשיעה ברחוב, במדינה.

עיסאווי פריג': ואכן, שיעורי הפשיעה ירדו במגזר היהודי, אבל במגזר הערבי עלו.

עיסאווי פריג': אז מה היה?

עיסאווי פריג': ייצוא של פשיעה מתל-אביב לכפר-קאסם ולטייבה?

עיסאווי פריג': אז מה עשיתי?

עיסאווי פריג': יש לי חצר אחורית שאני זורק אליה את כל מה שלא מתאים לי?

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו לא יכולים לקחת את החוק לידיים.

עיסאווי פריג': ניסינו הכול, ואנחנו ממשיכים לנסות.

עיסאווי פריג': אני קורא לכל חברי הכנסת שמבקרים הרבה ביישובים הערביים ויש להם גם חברים ועניין: בואו נתלכד, כי הפשיעה בכפר-קאסם ובטייבה ובאום-אלפחם תגיע גם לכל המקומות האחרים בארץ.

עיסאווי פריג': אלו גרורות.

עיסאווי פריג': אלו גרורות.

עיסאווי פריג': אתם לא יכולים לשבת כמו בת-יענה ולהגיד: אנחנו לא יודעים, לא רואים.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו מושיטים יד, מבקשים עזרה.

עיסאווי פריג': מצב הפשיעה בחברה הערבית צועק לשמים.

עיסאווי פריג': צועק לשמים.

עיסאווי פריג': וכל עוד אין אלמנט ההרתעה, הרצח הבא מוזמן.

עיסאווי פריג': ואלמנט ההרתעה יבוא אך ורק ממשטרת ישראל.

עיסאווי פריג': הוא לא יבוא מוועדה עממית, הוא לא יבוא מאזרח נכבד ביישוב, והוא לא יבוא מראש היישוב.

עיסאווי פריג': אז – חברים, אני אמשיך לדבר על זה, כי זה דבר שצריך להיות בסדר העדיפויות שלנו.

עיסאווי פריג': בלי ביטחון אישי אני לא יכול לתרום ולא יכול לנהל חיים נורמליים.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת; שלי יחימוביץ – אינה נוכחת; סתיו שפיר – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: איציק שמולי, מעוניין?

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, ואחריך – עמר בר-לב.

יצחק וקנין: אם לא יהיה – איתן כבל.

יצחק וקנין: חמש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, החוק הזה עוסק בפיקוח ואכיפה, ואי-אפשר להתעלם, לנוכח הכותרות באמצעי התקשורת בימים האחרונים, מהיעדר האכיפה והיעדר הפיקוח במקומות מסוימים.

איציק שמולי: אני מדבר כמובן על בתי-האבות.

איציק שמולי: בשורה מזעזעת של תחקירים, שהתחילו ב"ידיעות אחרונות" ואחרי זה בערוץ 10, בגלי צה"ל, היום ברשת ב', וכמובן התחקיר המטלטל מסוף השבוע, של יוסי מזרחי, שמראה עד לאן הידרדרה החברה הישראלית ביחס שלה כלפי קשישים חסרי ישע.

איציק שמולי: ואני אומר לכם, אני בטוח שכל אחד ואחת כאן ישבו מול הטלוויזיה והזדעזעו, וכעסו, ואפילו קיללו, ושאלו את עצמם: איך יכול מישהו שנחשב בן-אנוש לנהוג בצורה הזאת?

איציק שמולי: אבל מעבר לזה, יש אחריות על הבית הזה, והאחריות היא כפולה: קודם כול להבין שלא מדובר באירוע נקודתי; מדובר בתופעה, מדובר בתרבות של התעללות בתוך בתי-האבות.

איציק שמולי: כי אנחנו לא מדברים רק על בית-אבות אחד שהוא נידח, ואנחנו לא מדברים על עובד אחד שסרח.

איציק שמולי: אנחנו מדברים על בתי-אבות שהתגלתה בהם הזנחה פושעת, הפקרות והתעללות – בבת-ים ובפתח-תקווה, בחיפה, בתל-אביב, בקריות, בירושלים, איפה לא, ובסופו של דבר צריך לזכור שבדיוק במקומות האלה אנחנו נמדדים.

איציק שמולי: כמו שאמר כבוד השופט חשין, חסרי הישע לא יודעים לזהות רוע וגם לא יודעים להתגונן מפניו.

איציק שמולי: ואם אנחנו הגענו למצב שבו דרך קבע בבתי-האבות הסיעודיים שלנו הזנחה זה עניין רגיל – זה שאתה מעיר קשישים ב-2:00 בלילה כדי לחסוך בעלויות כוח-האדם זה כאילו כבר עניין שבקבע, זה לא נחשב התעללות.

איציק שמולי: זה שחוסכים בחיתולים וחוסכים במקלחות זה בסדר.

איציק שמולי: הזנחה והפקרות נמצאות כמעט בכל בתי-האבות.

איציק שמולי: ונכון, מה שמטלטל במיוחד זה התוספת המזעזעת במיוחד של התעללות ופגיעה בחסרי ישע: אגרופים, ובעיטות, והשפלות, ומרפקים ומה לא.

איציק שמולי: וצריך להבין: כמו שהאירוע הזה הוא לא אירוע נקודתי, כך גם הטיפול לא יכול להיות נקודתי.

איציק שמולי: צריך להבין שכרגע מה שצריך לעשות זה בראש ובראשונה לשקם את כל מערך הפיקוח הגריאטרי במשרד הבריאות.

איציק שמולי: משרד הבריאות ומערך הפיקוח שלו בכל הסיפור הזה הוא חלק מרכזי מהבעיה, הוא לא חלק מהפתרון.

איציק שמולי: אנחנו ישבנו בוועדת הכספים השבוע ונאמר לנו, לעיניו ולאוזניו המשתוממות של כבוד השר ליצמן, איך לא הולכים לבצע יותר מביקורת אחת, טלי, פעם אחת בשנה, במקרה הטוב; איך באופן רקוב ומושחת, כמו שעלה בתחקיר של יוסי מזרחי, בחלק מהפעמים אתה בכלל מרים טלפון להודיע למנהל בית-האבות שאתה מגיע בעוד כמה שעות כדי לבדוק איך נראה המקום, ואז לוקחים מקום שהוא הגיהינום עלי אדמות, ובכמה שעות הופכים אותו לבית-מלון כביכול חמישה כוכבים, ובית-האבות הזה מקבל ציון 96.

איציק שמולי: הציון הזה עולה לאתר משרד הבריאות, הציבור מסתכל באתר משרד הבריאות, אומר לעצמו: אני מוכן לשלם 20,000 שקל, העיקר שאבא שלי או אימא שלי יהיו במקום נורמלי.

איציק שמולי: נכנס לאתר משרד הבריאות, רואה שאותו מקום שמתעללים ופוגעים בקשישים מקבל ציון 96.

איציק שמולי: אז התיקון הגדול צריך להיות גם בתוך משרד הבריאות.

איציק שמולי: מערך הפיקוח של משרד הבריאות הוא במקרה הטוב נרפה, ובמקרה הרע אני לא רוצה להגיד פה מעל הבמה הזאת מה.

איציק שמולי: אבל שיבדקו מי קיבל מה על כל הטלפונים האלה של האזהרות מראש.

איציק שמולי: ובסוף בסוף, החטא הקדמון הוא שתחום הסיעוד במדינת ישראל מנוהל באזור הפרטי ולא באזור הממלכתי.

איציק שמולי: כי בסוף זה מגיע למקומות האלה שמנהל בית-האבות אומר לעצמו: טוב, לא נחליף לקשיש כל פעם, לא נקלח אותו כל יום, כי כל הערך של טיפול בקשישים מוכפף לעקרון הרווח של בתי-האבות.

איציק שמולי: זה לא יכול לעבוד, ולכן התיקון הגדול, אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

איציק שמולי: – – חייב להיות קידום החוק של ביטוח סיעודי ממלכתי, ובצדו הכנסה של מצלמות לבתי-האבות, הטלת אחריות גם על המנהלים, ורפורמה כוללת במערך הפיקוח של משרד הבריאות.

איציק שמולי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן כבל, נוכח?

בצלאל סמוטריץ': איפה הוא?

בצלאל סמוטריץ': אה.

בצלאל סמוטריץ': תוריד את – – –

קריאה: סמוטריץ, זה לא יפה לצחוק על איתן.

בצלאל סמוטריץ': לי מותר.

איתן כבל: זה לא בסדר שהיושב-ראש לא יכול להרים את הכיסא שלו.

איתן כבל: הוא לא רואה.

איתן כבל: הוא רואה רק את המחשב.

בצלאל סמוטריץ': הוא העיר לי שלא יפה לצחוק, אמרתי שלי מותר לצחוק על נמוכים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גברתי הרשמת – –

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איתן כבל: – – חברותי וחברי חברי הכנסת, האמת, בתוך הסיעה שלנו הייתה התלבטות מאוד גדולה בשאלה הזאת.

איתן כבל: זאת שאלה שאיננה פשוטה כלל וכלל.

איתן כבל: כיוון שמצד אחד יש משטרת ישראל, שאמורה לתת את המענה על כל העניינים האלה.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, חבר הכנסת זוהיר בהלול, שאתה היית מהמתנגדים להצעה, תשמע, לצערי זה לא המצב.

איתן כבל: אי-אפשר כל הזמן – אני אומר את זה בכאב מאוד גדול: הלוואי שמשטרת ישראל הייתה יודעת לתת מענה על שאלות היום-יום של החיים האזרחיים שלנו, ואתה יודע שזה לא המצב.

איתן כבל: עכשיו, אני לא עליתי כאן כדי להטיל דופי בעבודת המשטרה, כיוון שהמשטרה בישראל, חבר הכנסת אילן גילאון, היא לא משטרה קלאסית, כיוון שחלק לא קטן מפעילותה היא פעילות שאיננה עוסקת – כי כך פקדו עליה לעשות – איננה עוסקת בפעילות של שמירה על האזרח או בפעילות למען האזרח.

איתן כבל: היא עוסקת המון בענייני ביטחון, חלק ניכר ממשאביה מוקצה לענייני ביטחון, וכך אנחנו מוצאים את עצמנו שבנקודות המרכזיות שלשמן קיימת משטרה – השמירה על חיי האזרח לאורך ורצף כל העניינים, מגנבה ועד פריצה ועד מה שאתם לא רוצים – את זה אנחנו לא מקבלים כמעט.

איתן כבל: ואז, מה קורה בעצם?

איתן כבל: אנחנו מוצאים שקמות להן משטרות פרטיות.

איתן כבל: מי שצפה, כמדומני, אם אינני טועה, בערוץ 2 השבת – כמובן זה היה ביום חול, רק היה כתוב למעלה "צולם בשבת", ואני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, יש מקומות בארץ – הייתה, נדמה לי, כתבה על גל פריצות בצפון תל-אביב, כמדומני, אם אינני טועה.

איתן כבל: אם ראית את זה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: גם ברדיו.

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: שם המשטרה לא נתנה את המענה מכל מיני סיבות: אין לה כוח אדם, היא לא יכולה, זה קטן עליה להתחיל לרדוף אחרי כל גנב וגנב שפורץ וגונב כל מיני עניינים.

איתן כבל: אז שכרו חברה.

איתן כבל: להם יש הכסף לשכור את החברה.

איתן כבל: אבל שם הם יכולים; בחלק ניכר מהמקומות אין.

איתן כבל: ואלה הדברים שמתווספים לאותם מהלכים של הדרה בחברה הישראלית יותר ויותר וכמעט בכל מקום קבוצות של אנשים שיכולים.

איתן כבל: ואינני מלין, זאת אומרת אני לא בא ממקום שאני בא ומלין עליהם.

איתן כבל: הם עושים את זה כדי להגן על עצמם.

איתן כבל: המשטרה לא יודעת לתת את המענה.

איתן כבל: היא באמת לא יודעת, היא לא מסוגלת.

איתן כבל: אין לה כוח-האדם המספיק, אין לה כוח-אדם מיומן.

איתן כבל: אנחנו רואים את זה, למשל, בענייני תחבורה – המאבק בקטל בדרכים.

איתן כבל: אין לה התקציב המספיק, המדינה לא נותנת לה את התקציבים המספיקים, ואין לה כוח-אדם.

איתן כבל: זה לא רק שאין ניידות – אין גם כוח-אדם.

איתן כבל: אז מצד אחד אנחנו תובעים מהמשטרה לעשות את המיטב, ומצד שני אנחנו לא מספקים לה את הכלים לעשות.

איתן כבל: אז לפחות אני אומר את זה, עם כל הקושי – ויש לי קושי אידיאולוגי שכל עירייה מקימה לה משטרה – אבל הסיבות הן שמה תעשה עיריית תל-אביב, או מה יעשו תושבי עיריית תל-אביב או ראשון-לציון או כל מיני מקומות אחרים שרוצים לשמור ולהגן על התושבים שלהם?

איתן כבל: האם הם רק יאפשרו לקבוצות שיש להן כסף להגן על עצמן, ואלה שאין להם לא יוכלו להגן על עצמם?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איתן כבל: במידה מסוימת כן.

איתן כבל: מדובר בהפרטה.

איתן כבל: עכשיו, מה עושים?

איתן כבל: במקום לשים את הדברים על השולחן, ואז גם לבנות את זה בצורה נכונה, לא טלאי על טלאי, אז לא נעים להגיד שמפריטים בדיוק את עבודת המשטרה.

איתן כבל: אז תופרים איזה סיפור כזה שזה משהו כזה לא ברור, ואז יש כל מיני עניינים ששומר של חברת כוח-אדם כזאת או אחרת נאלץ לבצע פעולות שאינן בסמכותו.

איתן כבל: זאת אומרת יש פה דילמות מאוד לא פשוטות, למרות שתמכתי – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת שבסופו של דבר – – – סמכותו – – – מחסום – – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: יש אלף ואחת פעולות שיש כאן שאלות מאוד גדולות, והמדינה צריכה לתת על זה את הדעת.

איתן כבל: אז אני יודע שיש חקיקה ומכינים, אבל לא לחינם לא מביאים את זה, כי יש כאן שאלות מאוד גדולות.

איתן כבל: לכן, כפי שאמרתי, זה לא שאנחנו – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: זה לא שאנחנו מצביעים עבור העניין הזה בצהלה ובשמחה, אבל בנסיבות הקיימות זאת ממש הצבעה בחוסר ברירה.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אולי בעמדתי שתובא להלן יש הוכחה יותר מאשר ניצחת לעובדה שהמחנה שאליו אני משתייך הוא מחנה פלורליסטי.

זוהיר בהלול: אז להלן הקונטרה שלי לנימוקיו של מורי ורבי איתן כבל.

זוהיר בהלול: א.

זוהיר בהלול: התלבטנו קשות במפלגה, בסיעה.

זוהיר בהלול: אבל אני החלטתי להתנגד להצעת החוק הזאת בשל העובדה שמשטרת ישראל מפריטה את עצמה לדעת.

זוהיר בהלול: במקום להמשיך ולהתמודד כיאות עם המטלות שמוטלות עליה היא משחררת את עצמה ומאפשרת לאנשים שאני מכבד אותם, אבל הם אינם מוסמכים לטפל בעבודתה של המשטרה.

זוהיר בהלול: אם במשטרת ישראל יש מדיניות של איפה ואיפה, מה יאמרו אלה שיבואו כדי לשרת את דברו של ראש העיר?

זוהיר בהלול: ראש עיר לא אמור להיות שריף במדינה דמוקרטית, ולכן לאפשר לשליחיו לעצור אנשים, לפשפש בקרביים שלהם, לחפש אחריהם, לרדוף אותם לעתים.

זוהיר בהלול: זה נשמע לי מופרך.

זוהיר בהלול: ההפרטה של המשטרה היא הפרטה שהופכת את המדינה לקניינם של אישים כגון ראשי ערים.

זוהיר בהלול: ההסתייגות השנייה שלי היא הסתייגות שמקורה בעובדה שיכולים להיות מעצרים בשל העובדה שאותו פקח פוגש באופן רנדומלי איש כהה עור.

זוהיר בהלול: מחאת האתיופים עדיין מרצדת אל מול עינינו.

זוהיר בהלול: הערבים, שאני משתייך אליהם, שהם בני עמי, הופכים להיות אוטומטית לאנשים חשודים בעיני אותם פקחים, שעדיין לא קיבלו את ההסמכה האמיתית.

זוהיר בהלול: אגב, תמוה מאוד בעיני שאומרים שלמשטרה אין יכולת לבזר את עצמה בכל המטלות המונחות על כתפיה.

זוהיר בהלול: איך המשטרה, למשל, יכולה לפשוט על יותר מ-500 בתים בימים האחרונים בראס חמיס במזרח ירושלים?

זוהיר בהלול: הם פושטים עם שחר – וזה לא שמו של הסרט המיתולוגי.

זוהיר בהלול: הם פושטים עם שחר, בין 1:00 ל-4:00 לפנות בוקר, ובודקים משפחות שלמות במזרח ירושלים בשכונה הקרויה ראס חמיס.

זוהיר בהלול: מנין המשטרה מגייסת את עצמה?

זוהיר בהלול: מהיכן היא דולה את היכולת לגיוס כל כך אוטומטי לפשיטות על 500 משפחות?

זוהיר בהלול: והפשיטות האלה מותירות ילדים עם חרדות בלתי נתפסות.

זוהיר בהלול: פתאום למשטרה יש יכולת?

זוהיר בהלול: אבל להסתובב בערים ולקיים את החוק כהווייתו?

זוהיר בהלול: זה בלתי נתפס.

זוהיר בהלול: אני בעצם הקול של אותם אנשים שיזדעקו בעתיד.

זוהיר בהלול: אני מדבר לא על העבר אלא על העתיד, מכיוון שיש ביכולתי לסרטט תרחישים עתידניים.

זוהיר בהלול: אותם אנשים, ברגע שיראו אתיופי, ברגע שייתקלו בערבי, ברגע שיבחינו בפליט – אלה יהיו באופן אוטומטי חשודים בעיניהם, והם ינגסו בצנעת הפרט שלהם, יפגעו בחירותם ובכבודם, וכך תהפוך מדינת ישראל למדינת משטרה; והרי יכול להיות שהיא כבר מדינת משטרה.

זוהיר בהלול: אז אנא, הסירו מעליכם את אות הקין העתידני הזה, כי בלאו הכי אתם לא יכולים להתנקות ממעשיכם בעובדה שהמשטרה בדרך כלל מסמנת אנשים על-פי מוצא, צבע, מין ודת.

זוהיר בהלול: נוסף לכך, אם שופטים, על-פי מחקרים, שופטים חשודים או אשמים – לעתים אולי נדירות – על-פי מוצאם, צבעם, דתם והאתניות שלהם, אז מה יאמרו אזובי הקיר כאשר ייתקלו באנשים כאלה ויהפכו אותם לחשודים במדינה שאמורה להיות דמוקרטית?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת בהלול.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי, בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסיעה שלי תצביע בעד החוק הזה – – –

זוהיר בהלול: למה?

מיכל בירן: עשינו על זה דיון דמוקרטי, והצד שלי הפסיד.

מיכל בירן: אני מקבלת את ההכרעה, אבל כן חשוב לי לבוא ולהציג גם את עמדתי בעניין.

מיכל בירן: חבר הכנסת אמסלם פירט מאוד על מה שמפריע לו, שזה הצד המימוני – שהמדינה צריכה למצוא כסף לממן את זה כדי לא לגרום לרשויות להטיל עוד ועוד מסים וכל פעם בסלמי להטיל עוד ועוד עלויות על התושבים.

מיכל בירן: מה שמפריע לי במידה רבה נגזר מאותן עלויות.

מיכל בירן: העלויות משקפות משמעות הרבה יותר רחבה.

מיכל בירן: מה שעומד כאן לפנינו זה בעצם הפרטה.

מיכל בירן: המדינה מפריטה את הכוח של המשטרה, את הסמכות של המשטרה לעשות כל מיני דברים, למשל לעצור אדם, לעשות חיפוש על גופו, אם יש חשד לזה שהוא נושא נשק.

מיכל בירן: עכשיו, כשאנחנו חושבים מי עושה את זה, כשיש לנו שוטרים ויש לא מעט טענות על המשטרה – תחשבו כמה הכשרה הם עוברים, כמה שנים, והכשרה ומקרים, ותגובות, ואתוס של עובדי מדינה.

מיכל בירן: לצד המימוני, שדודי אמסלם התייחס אליו רק לעניין המס שמושת על האזרחים, יש עוד היבטים: מי האנשים האלה שהם המפקחים העירוניים?

מיכל בירן: בסופו של דבר, אני בטוחה שרובם המוחץ הם עובדי קבלן – הם עובדי קבלן שכמעט לא מוכשרים לדבר הזה, ובכל זאת המדינה נותנת להם מהסמכויות הכמעט-קדושות שהיא נתנה לעצמה: הכוח להפעיל אלימות כלפי אדם אחר, כלפי אזרח, רק למטרות של טובת הכלל.

מיכל בירן: ואני לא בטוחה שכשה

מיכל בירן: א

מיכל בירן: צבע קלה על ההדק ומדובר באנשים שבכלל לא הוכשרו לעניין – כל הדברים שאמרו פה חברי, גם על היכולת להפעיל פרופילים שחלקם גזעניים על כל מי שנראה קצת שונה, קצת לא מהשכונה שלו, כי צבע העור שלו אחר, כי הוא נראה ממעמד סוציו-אקונומי אחר – לפעמים יכול להיות שזה יציל חיים, אני בעד שהמדינה תגן על הביטחון, אבל שהמדינה תיקח על זה אחריות; שהמדינה תכשיר את האנשים, שהמדינה תוודא שלא ייגרם נזק בלתי מידתי לאזרחים.

מיכל בירן: וכל הדברים האלה נגזרים מהאקט המימוני.

מיכל בירן: לזה תוסיפו את הדבר הנוסף, שיש פה פער מאוד גדול בין רשויות שיכולות להרשות לעצמן, שהתושבים שלהן יכולים להרשות לעצמם את זה, שהן מטילות עוד ועוד מסים, כמו אגרות שמירה ואבטחה, ויש רשויות שלא יוכלו לעשות את זה, כי התושבים שלהן לא עומדים גם במסים הכי בסיסיים של הארנונה והדברים האלמנטריים; והדבר הזה גם רק יגדיל את הפערים בביטחון האישי של אזרחי ישראל.

מיכל בירן: אני חושבת שהחוק הזה מלכתחילה היה טעות.

מיכל בירן: ההארכה שלו היא כבר לא החוק עצמו.

מיכל בירן: צר לי שהחלטנו כן לתמוך.

מיכל בירן: אני לא אצביע בהצבעה הזאת.

מיכל בירן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברור לנו לגמרי שהסכסוך הישראלי–פלסטיני אינו נמצא גבוה בסדר-היום של העולם.

קסניה סבטלובה: במהלך שנים רבות התלוננו ממשלות ישראל לדורותיהן על כך שבאופן אובססיבי עוסקים בנו, באופן אובססיבי אנחנו נמצאים בזכוכית המגדלת של העולם, באופן אובססיבי עוסקים בנו ולא נותנים לנו בעצם בשקט-בשקט להגיע אל הפתרון המיוחל.

קסניה סבטלובה: נכחתי בוועידת מינכן, חזרתי ממנה רק היום, ובמהלך שלושה ימים עסקו – עד מאוד – בכל מה שנוגע לנו, לסכסוך הישראלי–פלסטיני, ושר הביטחון שלנו, אביגדור ליברמן, שנאם במליאת הוועידה הזאת, לא הקדיש לנושא הסכסוך אפילו דקה אחת.

קסניה סבטלובה: הוא התייחס יותר מאוחר לשאלות, אבל גם הזכיר שמבחינתו זה סכסוך פריפריאלי, זה סכסוך שנדחק מסדר-היום הציבורי, ובהתייחסות שלו הוא גם הזכיר בחצי משפט את הנושא של שתי מדינות לשני עמים.

קסניה סבטלובה: מובן שהזכיר גם באופן שאי-אפשר לטעות בו, באופן גזעני, שחייבים גם לטפל באוכלוסייה של ערביי ישראל, חייבים להעביר את האוכלוסיות.

קסניה סבטלובה: לא אזכיר את הדברים שהוא אמר, כי אני בטוחה שכולם שמעו אותם וקראו אותם.

קסניה סבטלובה: אבל מה שחשוב בעצם ומה שאני באה לומר, שלא צריך להיות כל כך אכפת לנו שבעולם לא עוסקים יותר בסכסוך הערבי–ישראלי.

קסניה סבטלובה: נהפוך הוא, נהפוך הוא – עכשיו אנחנו מבינים שהפתרון של הסכסוך ארוך הטווח הזה הוא רק בידיים שלנו.

קסניה סבטלובה: יכול להיות שבאמת כרגע סוריה יותר חשובה לדונלד טראמפ, או ייתכן שלאירופה יותר חשובים היחסים הטרנס-אטלנטיים עם נאט"ו או ברית נאט"ו עם ארצות-הברית, השתתפות בהוצאות הכספיות וכו' וכו'.

קסניה סבטלובה: יש בעיות רבות בעולם, והעולם ממשיך לחיות את החיים שלו, בלי לעסוק בנו יותר מדי.

קסניה סבטלובה: מה שאנחנו מסיקים מכל זה שהאחריות נמצאת אך ורק בידיים שלנו.

קסניה סבטלובה: אל לנו לחכות לא לדונלד טראמפ ולא לנשיא אחר ולא ליוזמות כאלה ואחרות שיבואו.

קסניה סבטלובה: היוזמות צריכות לבוא מבפנים, היוזמות צריכות לבוא מכאן, מהמקום הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו חיים במזרח התיכון, לא דונלד טראמפ הוא זה שחי במזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: השכנים שלנו הם הפלסטינים, הם עמים ערביים שחיים לידינו, אתם אנחנו צריכים לדבר, אתם אנחנו להגיע לעמק השווה, אתם אנחנו צריכים להגיע לאיזו נוסחה שתאפשר לנו לשמור על מדינה יהודית ודמוקרטית, על מדינת ישראל כפי שאנחנו חולמים עליה, כפי שאנחנו רוצים לראות אותה.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו נדחק את העיסוק בפתרון הסכסוך ליותר מאוחר, לעתיד הבלתי-ידוע, בסופו של דבר נראה שפספסנו את ההזדמנויות האלה.

קסניה סבטלובה: רק אתמול התבשרנו על דבר שחלקנו ידענו, חלקנו שיערנו שכך הדברים היו – שהיו עוד הזדמנויות אזוריות בפני ראש הממשלה בנימין נתניהו, ועוד פעם הוא נפנף את היוזמות האלה, עוד פעם הוא לא התייחס ליוזמות האלה, ועוד פעם הוא העדיף למרוח ולמשוך את הזמן עד שלא יהיו עוד רלוונטיות.

קסניה סבטלובה: ואחרי זה אותו בנימין נתניהו נוסע לארצות-הברית, שם הוא נפגש עם הנשיא האמריקני, ושם הוא מדבר על יוזמות אזוריות.

קסניה סבטלובה: רק עכשיו הוא בעצם כן מציג את הדברים בצורה כזאת שמשתמע שישראל מאוד רוצה, אבל האזור הוא זה שלא מוכן.

קסניה סבטלובה: אז האזור אומר לבנימין נתניהו דבר אחד ברור: אנחנו רוצים להתקדם עם הפתרון של שתי המדינות; אתה, אדוני ראש הממשלה, אתה הוא זה שאינו מוכן.

קסניה סבטלובה: אנחנו מוכנים, אנחנו מוכנים לקראתך.

קסניה סבטלובה: ההסדר הזה לא יהיה קל, הוא לא קל לאף אחד.

קסניה סבטלובה: לא קל לחזור לשולחן המשא-ומתן, אבל אין מנוס מכך שזה יהיה; אין מנוס מכך שאנחנו עוד פעם ניקח את המושכות בידיים שלנו, לא נמשוך את הזמן, לא נגיד אנחנו משנים את פתרון הדבר הזה ליותר מאוחר, אלא שאנחנו, אנחנו מדינת ישראל, בסופו של דבר כן צריכים להוביל למעננו, למען ילדינו ולמען נכדינו ולמעננו עצמנו, גם אנחנו צריכים לחיות – אנחנו רוצים לחיות בשלום, אנחנו רוצים לחיות בביטחון.

קסניה סבטלובה: עכשיו שני הדברים האלה נעדרים מסדר-היום הציבורי ונעדרים מהחיים שלנו.

קסניה סבטלובה: עכשיו, מה שאנחנו צריכים לעשות באמת זה להסתכל טוב-טוב על המציאות, על המציאות המדממת של המזרח התיכון, ולדעת שהמשך ההתמזגות עם העם הפלסטיני שיושב בתוך הגבולות האלה של מה שנקרא כרגע בין הים לירדן, המשך השליטה והיעדר הפתרון, שכל הזמן אומרים שאין עם מי לדבר ויש סיבות כאלה ויש סיבות אחרות, יובילו אותנו בסופו של דבר למציאות שתיקרא – ויש כבר שם לזה; מועמר קדאפי בזמנו הציע שם, והשם הוא "ישראטין".

קסניה סבטלובה: יש אצלי ספר בלשכה, למי שרוצה לקרוא, עם מפה מאוד מפורטת.

קסניה סבטלובה: אולי לך, בצלאל, זה יהיה מעניין.

קסניה סבטלובה: המפה נראית מאוד סימטרית ומאוד יפה, מופיע השם "ישראטין", וזה מה שמועמר קדאפי רצה שנעשה.

קסניה סבטלובה: הוא אמר: אתם הישראלים לא מוכנים, אתם לא מוכנים לוותר על שום דבר, אז אתם בסופו של דבר תחיו עם הפלסטינים באותה מדינה, מדינה יפה מאוד; רק שזו לא תהיה מדינה יהודית, זו בוודאי לא תהיה מדינה דמוקרטית.

קסניה סבטלובה: ואני מציעה לכולם עכשיו להסתכל שוב פעם על אותה מפה ולחשוב טוב טוב איך אנחנו, אנחנו חברי הכנסת, מעצבים את המפה הזאת מחדש בצורה שתבטיח למדינה שלנו ביטחון, שתבטיח למדינה שלנו שלום והישרדות במזרח התיכון.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה לך, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, מסיבת העיתונאים של ראש הממשלה ונשיא ארצות-הברית הייתה בעיני אירוע מכונן וחשוב.

יואל חסון: האירוע החשוב מבחינתי הוא שאולי בפעם הראשונה בציבוריות הישראלית הבחירה היא ברורה וניכרת.

יואל חסון: אני חייב לומר, אנחנו הרבה מאוד שנים מנסים להסביר את הדחיפות של הרעיון של ההיפרדות בינינו לפלסטינים, את רעיון שתי המדינות, ומנסים גם לשכנע, ומדברים על זה שזה לא קשור באמת לרצון שלנו לחולל מדינה פלסטינית לפלסטינים או שהפכנו להיות פתאום הרצל של הפלסטינים – ממש לא – אלא מתוך רצון קודם כול לשמר את מדינת ישראל כמדינת העם היהודי באופן דמוקרטי.

יואל חסון: עכשיו, למה אנחנו פה בכלל?

יואל חסון: למה באמת אבותינו באו וטרחו?

יואל חסון: למה היה חזון ציוני של מאות שנים, שדיבר על מה?

יואל חסון: דיבר על בית לאומי לעם היהודי.

יואל חסון: בית לאומי בטוח, בית כזה שהאופי של המדינה יהיה יהודי באופן זה שרוב האזרחים שלו יהיו יהודים ויבחרו בכך שהמדינה הזאת תהיה ביתו של העם היהודי.

יואל חסון: ואנחנו מנסים וניסינו, וכמובן קמות ההשמצות שאנחנו מחוללי המדינה הפלסטינית ואנחנו דואגים לפלסטינים ודואגים לערבים והכול תמיד תמיד שהצד השני, שמונע את המדינה הפלסטינית, הוא הצד הציוני באמת.

יואל חסון: אבל מה לעשות שזה לא נכון?

יואל חסון: מה לעשות שעכשיו ברור – ואתה שומע יותר ויותר אנשים בצד של הימין שמדברים כמו השר צחי הנגבי, שאומר:

יואל חסון: אנחנו לא ניתן יד למדינה אחת.

יואל חסון: כשאתה אומר שאתה לא תיתן יד למדינה אחת זה קודם כול – אתה מבין שמדינה אחת היא סכנה, ודבר שני, אתה מבין שאם אין מדינה אחת יש שתי מדינות והפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

יואל חסון: וכשמדברים על מדינה פלסטינית, אני אומר:

יואל חסון: אל תתווכחו בכלל על העיקרון של שתי מדינות, כי אתם יודעים שאין באמת פתרון אחר.

יואל חסון: אפשר להתווכח על הגבול, אפשר להתווכח על הביטחון, אפשר להתווכח על הצרכים, וזה הגיוני וזה נכון – אף אחד מאתנו במחנה הציוני לא יתפשר על הביטחון, לא יתפשר על גבולות בני-הגנה; ישמור על גושי ההתיישבות, ידע לנהל משא-ומתן כזה כמו שציפי לבני ניהלה בעבר, ששומר על האינטרסים של מדינת ישראל.

יואל חסון: בעניין הזה, חד-משמעית, אין לכם בכלל בכלל בלעדיות, וגם לא מונופול.

יואל חסון: אני, אגב, חושב ההפך – ראש הממשלה נוכחי ויתר הרבה יותר ממה שאחרים בעבר עמדו בצורה עיקשת.

יואל חסון: לכן, בסופו של דבר אני אומר דבר אחד ברור: מדינת ישראל, אם לא תהיה מדינה יהודית היא לא תהיה מדינה דמוקרטית; אם היא לא תהיה דמוקרטית, היא לא תהיה מדינה שלנו.

יואל חסון: ולפיכך אנחנו צריכים להבין שהבחירה הזאת היא בחירה שהוצבה על השולחן של אזרחי מדינת ישראל – מה אתם רוצים?

יואל חסון: האם אתם רוצים בכל מחיר חיים משותפים עם 2.5 מיליון פלסטינים, שלא רק יבקשו להיות אזרחים שווי זכויות, אלא הם יבקשו גם לממש – לממש – את הלאומיות הפלסטינית שלהם?

אחמד טיבי: באופן דמוקרטי.

יואל חסון: באופן דמוקרטי, בוודאי.

יואל חסון: ואם הם ידעו לממש את זה באופן דמוקרטי.

יואל חסון: ולאן נגיע?

יואל חסון: למדינה ששתי קבוצות בתוכה לא יהיו מסוגלות בכלל להגיע לשום דבר מוסכם, זה יוביל כמובן לדו-לאומיות, יוביל כמובן לאלימות.

יואל חסון: וכל זה בשביל מה?

יואל חסון: הרי הוסכם כאן, כמעט, אני חושב, ברוב צדדי הבית הזה – מוסכם כבר על רוב גושי ההתיישבות שאין ויכוח.

יואל חסון: מוסכם גם שברוב גושי ההתיישבות יושבים רוב המתנחלים.

יואל חסון: אפילו מוסכם גם – כמו שהיה בעבר בממשלות קדימה, הוסכם על בנייה בתוך גושי ההתיישבות.

יואל חסון: אז על מה אנחנו מדברים?

יואל חסון: על עשרות-אלפי מתנחלים שיושבים במקומות שכולנו יודעים בוודאות שלא יהיו חלק ממדינת ישראל בטווח הארוך – בשביל כל זה אנחנו מסכנים את המדינה היהודית והדמוקרטית?

יואל חסון: את הציונות במלואה?

יואל חסון: על הדבר הזה?

יואל חסון: בשביל מה?

יואל חסון: אבל אני אומר לסיכום, אדוני היושב-ראש, שאירוע גדול קרה, הבחירות לכנסת קרובות.

יואל חסון: הן יהיו עוד חצי שנה, עוד שנה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום בבקשה.

יואל חסון: אני מסיים, אדוני.

יואל חסון: – – הן קרובות, ובבחירות הבאות ההכרעה לציבור תהיה ברורה מאוד: האם אתה תומך במחנה שמעוניין במדינה אחת, סוף החזון הציוני, או אתה בעד שתי מדינות – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יואל חסון: – – – שישמר את מדינת ישראל יהודית ודמוקרטית לעולמי עד.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני הייתי בין אלה שצפו במסיבת העיתונאים, אדוני היושב-ראש, בין ראש הממשלה נתניהו לבין הנשיא טראמפ, ואני מתאר לעצמי שחלק מכם חוו את אותה חוויה שאני חוויתי, שאנחנו לא ידענו מה לעשות מההצהרות שנאמרו שם.

יוסי יונה: שתי מדינות?

יוסי יונה: מדינה אחת?

יוסי יונה: Whatever, אמר הנשיא.

יוסי יונה: לא כל כך ברור.

יוסי יונה: עם ההתנחלויות הוא מציע: נתניהו, האט-משהו עם הפרויקט של ההתנחלויות.

יוסי יונה: האם הוא בעד ההתנחלויות?

יוסי יונה: האם הוא נגד ההתנחלויות?

יוסי יונה: האם הוא בעד שתי מדינות לשני עמים?

יוסי יונה: מייד לאחר יום או יומיים הבהירו יועציו של הנשיא האמריקני שאמריקה, ארצות-הברית, אינה נסוגה מהרעיון של שתי המדינות.

יוסי יונה: מאוד יכול להיות שכאשר ראש הממשלה נתניהו יצא מהפגישה הזאת ואמר: אוהו, הנה, גם הנשיא טרמאפ לא אמר כלום על שתי מדינות, אולי לארצות-הברית אין מחויבות לשתי מדינות, איזה יופי.

יוסי יונה: אבל שוב, אני חוזר ואומר, מי שצפה במסיבת העיתונאים הזאת נזכר אולי באחד מהמערכונים של "לול", אדוני היושב-ראש: גֶּפֶן במובן גָּפֶן או גָּפֶן במובן גֶּפֶן?

יוסי יונה: כן, לא כל כך ברור, מה הנשיא לכל הרוחות אמר.

יוסי יונה: אבל אתם יודעים מה, אולי לא חשוב מה הנשיא אמר, חשוב מה אנחנו רוצים, אדוני היושב-ראש, חשוב מה אנחנו רוצים, ועל כך המחלוקת.

יוסי יונה: והנה, הגילוי הזה של ברק רביד בעיתון "הארץ" גילה לנו שוב עד כמה המנהיגות של המדינה הזאת כושלת, עד כמה הכישלון מהדהד, עד כמה הכישלון טרגי; עמדה בפנינו הזדמנות, אני מקווה שהיא תעמוד שוב, ההזדמנות הזאת להסכם אזורי עם המדינות המתונות, מדינות ערב המתונות.

יוסי יונה: כן, על גבולות 67', אבל עם גושי התנחלויות, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: כן, 67', אבל עם סידורי ביטחון.

יוסי יונה: כן, 67', אבל מדינה פלסטינית מפורזת.

יוסי יונה: והנה ראש הממשלה היום אומר: אני לא מוכן להיכנס למשא-ומתן עם הפלסטינים, וזאת מדוע?

יוסי יונה: כי הם לא מוכנים לקבל את התנאי של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, ביוזמה הזאת, שדובר בה, מתחוור שאחד מהתנאים הראשונים הוא כן, אכן, הכרה במדינת ישראל כמדינה יהודית.

יוסי יונה: אז אנחנו עכשיו תוהים אם התנאי הזה, שנתניהו מעלה היום, הוא בעצם תירוץ, או באמת – תביעה אמיתית.

יוסי יונה: ואני אומר לכם, זו לא תביעה אמיתית, כי גם את זה אפשר לקבל במשא-ומתן עם המדינות המתונות, וגם עם הפלסטינים.

יוסי יונה: וזה חבל, חבל מאוד.

יוסי יונה: כישלון היסטורי, היעדר מנהיגות, היעדר אומץ לומר לאזרחי מדינת ישראל: כן, אנחנו צריכים ויכולים להגיע להכרעה היסטורית שתבטיח את קיומה של מדינת ישראל בעתיד כמדינה יהודית ודמוקרטית, שתחייב גם הקמת מדינה פלסטינית לצדנו.

יוסי יונה: אתה לא חייב להיות נלהב מהקמתה של מדינה פלסטינית, אתה לא צריך להיות מאוהב במדינה פלסטינית, אבל אתה כן צריך להבין שזה הפתרון המעשי היחיד שניצב בפנינו.

יוסי יונה: וגם אתם, אדוני היושב-ראש, הבית היהודי, והימין הקיצוני בישראל – בסופו של דבר, תדאגו גם לעם.

יוסי יונה: אני זוכר את הרב עמיטל, שאחרי הרצח הטרגי של ראש הממשלה שלנו, אמר לכם – איש שבא מקרב הציונות הדתית אמר:

יוסי יונה: אחדות העם חשובה מארץ-ישראל השלמה.

יוסי יונה: ואני רוצה כאן לומר לחברות וחברי הכנסת: דיברו רבות אם המחנה הציוני כן ייכנס, לא ייכנס, באיזה תנאים – היה ונתניהו מביא הצעה כזאת רצינית, של הסכם אזורי עם מדינות ערב המתונות, הסכם שמחייב נסיגה מהשטחים הללו – ואדוני היושב-ראש, אני גם לא עוסק בסוגיה אם יש לנו או אין לנו זכות – יש לנו זכות על כל ארץ-ישראל, אבל הנקודה היא לא אם יש או אין; לא כל זכות שיש לך אתה חייב לממש, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: יש לך סדרי עדיפויות, והאחדות של העם חשובה המון פעמים משלמות ארץ-ישראל.

יוסי יונה: לכן אני אומר שהיה וגם מחר – אני כאן מתחייב בעצמי – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אני מדבר בשם עצמי, ומן הסתם גם על המחנה הציוני: היה ואכן ראש הממשלה יביא בפנינו הצעה שכזו, קונקרטית, להיכנס לאיזה דיון, משא-ומתן על הסכם אזורי על בסיס של שתי מדינות לשני עמים – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: – – לא נראה לי שאף אחד מאתנו יירתע, או יסרב, או ידחה את היוזמה הזאת.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה חושב על החוק?

יוסי יונה: על?

בצלאל סמוטריץ': על החוק הזה.

יוסי יונה: which one?

יוסי יונה: – איזה חוק?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איל בן ראובן – היה ראוי שאני אשאל את זה גם את הדוברים שלפניך, כן?

בצלאל סמוטריץ': זה לא חלילה נגדך – חמש דקות, אדוני, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אז אני אתחיל בשאלתך, כבוד היושב-ראש.

איל בן ראובן: אני אצביע בעד החוק.

איל בן ראובן: אבל אני רוצה, גם אני, לדבר על משהו קצת אחר, יותר חשוב בשלב זה.

איל בן ראובן: ואני רוצה לשאול את ראש הממשלה ושרי ממשלת ישראל: כמה שקרים וכמה הזיות אפשר עוד למכור לאזרחי מדינת ישראל בכלל, ולמתנחלים, למתיישבים בשטחים, בפרט?

איל בן ראובן: שמעתי את השרה שקד והשר בנט מדברים תוך כדי מסיבת העיתונאים בארצות-הברית על יום היסטורי של ביטול רעיון שתי המדינות, על היבט הבנייה בהתנחלויות, וזאת כאשר מתנהל שיח, בעיני מעט הזוי, כשהנשיא האמריקני פולט מילים, משפטים לא כל כך ברורים, וראש הממשלה שלנו עומד לצדו, צוחק ומתרגש מפתרון הקסמים החדש של "תחליטו מה אתם רוצים, מדינה אחת או שתי מדינות", והמלצת הנשיא האמריקני: תרסנו את הבנייה בהתנחלויות.

איל בן ראובן: ומשום מה במקרה זה רק נתניהו מבין שבשפתו של טראמפ זו בעצם פקודה לביצוע.

איל בן ראובן: וכאן לשמאלי – חגיגה.

איל בן ראובן: האם למישהו כאן לא ברור שכשמדברים על פתרון אזורי, והוא נכון וחשוב, הוא כולל בתוכו את הסוגיה הפלסטינית, ולא על-פי חלום מדינת האפרטהייד של הבית היהודי?

איל בן ראובן: ואני אומר בקיצור, אני מציע לכולנו לשקול מילים ולפעול נכון כאשר בראש העולם ניצב אדם שלפחות בשלב זה יורה מילים לאור חדשות ב"פוקס ניוז".

איל בן ראובן: וכשאלה הנתונים, אפשר אולי גם לנצל זאת ולהשתמש בעוצמה האמריקנית שניתן כרגע לכוון ולהשתמש בקשר החשוב עם הנשיא להתקדמות לעבר הדרך הנכונה והכמעט-יחידה של הסדרה אזורית, של העמקת הלחץ על איראן, של חיזוק גושי ההתיישבות על-פי מה שהובילה בעבר חברת הכנסת ציפי לבני, וזאת במחיר נכון של היפרדות מהפלסטינים, פרידה מאזורים לא לנו ביהודה ושומרון, תוך שמירה הדוקה על הסדרי ביטחון נכונים באמצעות צה"ל וזרועות הביטחון.

איל בן ראובן: ויש לנו העוצמה הזאת.

איל בן ראובן: הגיע הזמן לעבור מתגובה ליוזמה, גם בהקשר של הסדרים שתכליתם איננה מלחמה.

איל בן ראובן: זה כל כך חשוב, ובעיקר לנו, לחברה הישראלית, שבלעדי הסדרה שכזו אנחנו ממשיכים להקצין, אנחנו ממשיכים לשנוא את האחר.

איל בן ראובן: אנחנו ממציאים חוקים אנטי-דמוקרטיים, לא מוסריים, כאלה שמנסים גם לפגוע בשומרי הסף דוגמת בית-המשפט העליון.

איל בן ראובן: ואני אומר כאן: די, מספיק.

איל בן ראובן: יש קשר, יש קשר טוב, חשוב, אינטימי אפילו אולי, עם הנשיא האמריקני.

איל בן ראובן: זה הזמן להתקדם, אבל להתקדם לכיוון אחר, לכיוון הנכון, כיוון של הסדרה, כיוון של מדינה יהודית דמוקרטית, מוסרית, חזקה וצודקת.

איל בן ראובן: ואם ממשלת ישראל הנוכחית איננה יכולה להוביל למהלך כזה, אז פנו מקום ותנו למי שמסוגל.

איל בן ראובן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שמדובר על שיטור עירוני ועל אכיפה או פיקוח עירוניים ברשויות המקומיות, אני רוצה להציג את כל עניין הפשע והקטל וההרג ומעשי הרצח שהיו לאחרונה בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: ואני שואל את עצמי, באמת, ואני מבקש שתבינו: כאשר אנחנו מתווכחים על כל התוכנית של השר לביטחון פנים לפתוח תחנות משטרה, כוחות משטרה, להגדיל את מספר השוטרים הערביים, כל הוויכוח שלנו הוא ויכוח על היעילות – האם זה באמת מביא ביטחון?

מסעוד גנאים: האם באמת זה מונע את מעשי הפשע והרצח המשתולל ביישובים הערביים?

מסעוד גנאים: ומה עם השאלה שלנו שאמרנו לשר בעצמו כמה פעמים?

מסעוד גנאים: בעיר כפר-קאסם יש תחנת משטרה, יש שיטור קהילתי, יש "עיר ללא אלימות" – שלושה מעשי רצח בשבועיים.

מסעוד גנאים: בשבועיים.

מסעוד גנאים: והסטטיסטיקה והנתון הזוועתי, שבאמת מכעיס כל אחד, ומתבקשת ממנו אפילו ועדת חקירה, איך ייתכנו עשרה מקרי רצח בתוך חודש וחצי, ועד עכשיו לא תפסו את הפושעים?

מסעוד גנאים: ואני מקריא את קורבנות הרצח האלה: הלאל גנאים מסח'נין; סאמי געאבס מן לוד; עבד עיאש מן יאפא; מוחמד אסרף מן יאפא; מוסטפא עאמר, עלאא עאמר, חקמת עאמר – כפר-קאסם; מחמוד נאדר ג'בארין – אום אל-פחם; מועתז מסרי – יאפא; אחמד סאלח ג'ורבאן – ג'סר א-זרקא.

מסעוד גנאים: עשרה נרצחים, הרוגים, בחודש וחצי, ועד היום לא נתפס הפושע או הרוצח.

מסעוד גנאים: אני רוצה תשובה מהשר לביטחון פנים – איפה הביטחון שהוא הבטיח לנו?

מסעוד גנאים: ישבנו אתו כמה פעמים כנציגי החברה הערבית, ראשי הרשויות.

מסעוד גנאים: מי לא רוצה ביטחון?

מסעוד גנאים: מי לא רוצה למנוע את הפשיעה, את השתוללות הנשק?

מסעוד גנאים: אבל הייתכן שהשר מתעקש רק על תוכנית אחת וזהו?

מסעוד גנאים: תפתחו תחנת משטרה, הוקוס פוקוס – זהו, זה יסיים את העניין?

קריאה: אבל פתחנו.

מסעוד גנאים: פתחנו, מה זה הועיל?

מסעוד גנאים: בכפר-קאסם – יש, בשפר

מסעוד גנאים: עם – יש; בנצרת – יש, בבאקה – יש.

קריאה: טייבה, טירה – כולם – – –

מסעוד גנאים: בהרבה.

מסעוד גנאים: בסח'נין תחנת המשטרה היא רק קילומטר, היא רק קילומטר אחד מהעיר סח'נין, למשל.

מסעוד גנאים: תוכיח לנו שזה מונע את הרצח והפשע ומביא ביטחון.

מסעוד גנאים: עד עכשיו המציאות אומרת שזה לא נכון.

קריאה: מאז יש תחנות יש יותר רציחות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, חמש דקות, אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה, מכובדי.

אחמד טיבי: אפרופו שיטור – אתמול הרשימה המשותפת נפגשה עם היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.

אחמד טיבי: אחד הנושאים העיקריים שנדונו היה נשק, פשיעה ומעשי רצח.

אחמד טיבי: אם אתה שואל את הציבור הערבי בסקר: מה הנושאים שמדאיגים אותך?

אחמד טיבי: אתה תמצא שאלימות ופשיעה הם אחד הנושאים הראשונים – פעם מקום ראשון, פעם שני, פעם שלישי.

אחמד טיבי: בתקופה האחרונה, למשל, הריסת בתים, תכנון ובנייה – מככב בראש, אחר כך נושאי חינוך ותשתיות וכדומה.

אחמד טיבי: למה אני אומר את זה?

אחמד טיבי: רק בכפר-קאסם נרצחו לאחרונה שלושה בני-אדם מאותה משפחה.

אחמד טיבי: מאז שנת 2000 ועד היום, כתוצאה מהאלימות הפנימית הזאת, נהרגו, נרצחו, כמעט 1,200 בני-אדם.

אחמד טיבי: 1,200.

אחמד טיבי: מה זה אם לא אסון שמאיים לפורר חברה שלמה?

אחמד טיבי: נכון, יש מרכיבים פנימיים.

אחמד טיבי: אבל יש אחריות של משטרה, אחריות מדינתית כלפי האזרחים, ביטחון אישי.

אחמד טיבי: יש רצח שהוא תוצאה של כנופיות, משפחות פשע, ואז מי אם לא המדינה צריכה לטפל בזה?

אחמד טיבי: המשטרה, כלומר.

אחמד טיבי: ותפסיקו לומר: טוב, צריך שוטרים ערבים.

אחמד טיבי: מה הקשקוש הזה?

אחמד טיבי: אם יש יותר תאונות דרכים למה לא אתם אומרים: צריך בוחנים ערבים של תנועה?

אחמד טיבי: למה לא?

אחמד טיבי: ממתי זהותו של השוטר במקרה הזה היא הקובעת?

אחמד טיבי: למה כשנפגע יהודי בתוך יישוב ערבי הפענוח הוא כמעט מיידי?

אחמד טיבי: אף אחד לא אומר אז: צריך שוטרים ערבים.

אחמד טיבי: צריך שוטרים, א.

אחמד טיבי: שימנעו את הפשע; ב.

אחמד טיבי: יפענחו ויענישו את הפושע במקרה שהפשע מתבצע.

אחמד טיבי: והעונש צריך להיות חמור, שירתיע את הרוצח הבא.

אחמד טיבי: אם אין הרתעה בנושאים האלה, של פשיעה, וכנופיות, ומשפחות פשע, הרצח הבא בפתח, וזה מה שקורה.

אחמד טיבי: לצערי הרב – כך גם אמר היום נשיא המדינה בכפר-קאסם, כשביקרנו – שיתוף הפעולה בין משפחות פשע של יהודים וערבים הוא פורה מדי.

אחמד טיבי: אגב, זה המקום היחידי כמעט שהרמטכ"ל הוא ערבי והחיילים הם יהודים, לרוב.

אחמד טיבי: יש רוטציות לפעמים.

אחמד טיבי: זה חמור.

אחמד טיבי: עכשיו, עכשיו – וגם אמרנו את זה אתמול ליועמ"ש – היות שהמשטרה למשל מיגרה את הפשיעה – כמעט מיגרה אותה – בנתניה, שגשג סוג אחר, שבא מהסביבה.

אחמד טיבי: לכן, למרות הביקורת הפנימית – ויש ויכוח פנימי ער, אצלנו, בחברה הערבית, בנושא הזה של אלימות, מה הסיבות, איך מטפלים – אבל המשטרה היא הגורם הראשון; האפליה היא אפילו בטיפול בערבי מת, לא רק בערבי חי, במדינת ישראל.

אחמד טיבי: אובדן הזכות לביטחון אישי או להרגשה של ביטחון אישי, של אימא שהבן שלה חוזר הביתה – ביישובים מסוימים, בתקופות מסוימות, כאשר היה רצח אחד אחרי השני, אנשים היו מודאגים שהבן שלהם לא חוזר הביתה.

אחמד טיבי: לכן, חבר הכנסת מיקי לוי, לא מספיק מדי פעם להודיע שנמצא מצבור קטן של נשק כאן ונשק שם.

אחמד טיבי: יש יישובים שהנשק בהם כל כך חשוף, כל כך בוטה, עד כדי כך שיש טילי "לאו".

אחמד טיבי: תאר לעצמך שמישהו היה מאיים להפנות טילי "לאו" מערבה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: – – חמש דקות הוא לא היה נשאר, לא הוא ולא השכן שלו.

אחמד טיבי: צריך להתייחס לנושא הזה כאל נושא קיומי לחברה שלמה, ל-20% מהאוכלוסייה שרוצה למגר את הנגע הזה היום, לפני מחר.

אחמד טיבי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה חבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, כשמדברים על המשטרה – והחוק הזה בא להפריט את המשטרה – אני אתייחס לאוכלוסייה הערבית, ליישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאז 2000, עם דוח אור, ועדת אור, שפנתה במיוחד למשטרה ואמרה: תפסיקו להתייחס לאוכלוסייה הערבית כלאויבים; הם אזרחים, שיקבלו את שירותי המשטרה כאזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עד היום קיים, ומספיק מה שהיה באום-אלחיראן, בהשוואה למה שהיה בח'לת-אלסולטאן, שגם את השם שלה גנבו וקראו לה עמונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא זה הנושא המרכזי, אבל בואו, כי שם השוטרים הצטיידו בנשק חם, באום-אלחיראן, ובח'לת-אלסולטאן הצטיידו בסבלנות; זה הנשק שהיה להם, הסבלנות, וראינו שמהסבלנות עשרות שוטרים גם נפגעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה מה יש לנו – נתונים שחייבים להכיר אותם, מה עשתה המשטרה, מה עושה, ומה יש באוכלוסייה הערבית ולמה המשטרה מתנהגת כך: הממוצע של הרציחות ב-15 השנים האחרונות, עד סוף 2016, זה כ-70 נרצחים לשנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-15 השנים האלה היו 1,184 מקרי רצח באוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המספרים האלה צריכים לזעזע מי שיש לו המינימום של בן-אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם, אם מכאיבים לך ואתה מרגיש, זה סימן שאתה חי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם מכאיבים לאחר ואתה מרגיש זה סימן שאתה בן-אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי מה שאני רואה, יש הרבה אנשים שהם בחיים, אבל מעט מאוד אנשים בני-אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקרי הרצח המיוחדים באוכלוסייה הערבית – פתאום אי-אפשר לפענח אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אדבר על מקרה הרצח האחרון שהיה בכפר-קאסם בשבוע האחרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש תחנת משטרה בכפר-קאסם, במרחק של כ-200 מטר ממקום הרצח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כ-40 שוטרים נמצאים שם, כבוד השרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לקח להם 25 דקות להגיע לזירת הרצח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לדעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם משתפי פעולה עם הרוצח?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא רוצים לתפוס אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם חוששים לתפוס אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה התפקיד שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום אחר היו מתנהגים ככה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביישוב יהודי – אני אומר את זה במפורש – ככה היו מתנהגים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה – אני אתן עוד נתון:

עבד אל חכים חאג' יחיא: 80% ממקרי הרצח של נשים – שנרצחות בהם נשים – ב-80% מהמקרים הנשים הגיעו למשטרה והגישו תלונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה ממש על הקיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה על הקיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקרה הרצח היה ידוע, ורק התזמון שלו לא היה ידוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עושה המשטרה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה, היא רוצה שמקרי הרצח יימשכו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוצה גם נקמת דם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הכוונה של המשטרה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה התפקיד שלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז גם להפריט – מה יעשו ביישובים הערביים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הניצב הראשון – ודיברו שזה היסטוריה – הגיע ניצב ראשון למשטרה שהוא ערבי, שהוא מוסלמי, ככה הגדירו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התפקיד שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לגייס שוטרים ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא ישנו את הגישה, לא תחנות משטרה חדשות ולא שוטרים ערבים ולא שום דבר לא יעזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשך המדיניות הזאת של אפליה נגד האוכלוסייה הערבית, של התנהגות אליה כאויבת – אני אומר לכם, תהיה בומרנג הפוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, המצב הזה – עוד נתון, זה לידי המשטרה ולידי הכנסת; השרה, את יכולה להעביר את זה גם לממשלה: שיהיה ברור, 70% ממקרי הרצח באוכלוסייה הערבית היו בנשק חם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנשק החם הזה לא יישאר לעד מופנה רק נגד ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שרוצה להבין – שיבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצעת האי-אמון הראשונה שלי – ואני בקדנציה ראשונה בכנסת – הצעת האי-אמון הייתה על הנשק ביישובים הערביים בחברה הערבית, והבקשה – שאנחנו לא רוצים את הנשק הזה, לא רוצים אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מגיע לאזרחים הערבים לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתם מאפשרים את הרצח?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשטרה מאפשרת והיום רוצה לדבר על שיטור קהילתי?

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם המשטרה עצמה לא ממלאת את התפקיד שלה, השיטור הקהילתי יפתור לנו את הבעיות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שיש מדיניות וכוונה שזה המצב – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שיישאר באוכלוסייה הערבית – ואני מקווה שלא.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת חנין זועבי – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, חברי חברי הרשימה המשותפת שדיברו לפני התמקדו בעיקר בסוגיית הנשק הבלתי-חוקי והאלימות הגואה ביישובים הערביים.

דב חנין: זה ללא ספק נושא שמטריד מאוד את הציבור הערבי בישראל, וצריך להטריד גם את הציבור היהודי בישראל.

דב חנין: המסר של כולנו מכאן הוא לאסוף את הנשק ולמגר את האלימות.

דב חנין: אז יכולים לשאול אותי:

דב חנין: אם אנחנו כל כך בעד מיגור האלימות, ואם אנחנו כל כך בעד פעולה נחרצת נגד נשק ולאיסוף הנשק, למה אנחנו בעצם מתנגדים לשיטור עירוני?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה שצריך להבין זה שהחוק הזה איננו חלק מהפתרון, אלא הוא ממחיש את הבעיה.

דב חנין: הבעיה היא התנתקות המדינה מהאחריות שלה.

דב חנין: נושאים של ביטחון, נושאים של משטרה, נושאים של נשק, אינם נושאים של עירייה; אלה צריכים להיות התפקידים של המדינה.

דב חנין: מי שצריך לטפל באיסוף נשק זה המשטרה – לא המשטרה העירונית, המשטרה של המדינה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, כאשר הממשלה באה ומביאה בפנינו הצעת חוק כזאת, היא מבקשת פעם נוספת לגלגל ממנה הלאה את האחריות.

דב חנין: הסיפור של הגלגול של האחריות מהממשלה לשלטון המקומי, אגב, לא נמצא רק בסוגיות של שיטור ומשטרה.

דב חנין: הממשלה מגלגלת אחריות לרשויות המקומיות בשורה ארוכה ומגוונת של עניינים.

דב חנין: בדרך כלל, התפקידים האלה מגולגלים על הרשויות המקומיות בלי שבמקביל ניתנים לרשויות המקומיות למשל הכלים התקציביים כדי להתמודד עם האתגרים ועם המשימות שמוטלות עליהן.

דב חנין: אבל כאן, עמיתי חברי הכנסת, השאלה היא שאלה עקרונית.

דב חנין: המדינה, בהגדרה הקלאסית שלה, היא ההתארגנות הציבורית החברתית ששומרת בידיה את מונופולין האלימות.

דב חנין: שיטור ומשטרה הם הדרך של החברה המאורגנת להפעיל אלימות בצורה מסודרת, כדי להבטיח את הסדר החברתי.

דב חנין: הכוח הזה חייב להישאר בידי המדינה.

דב חנין: אסור לפצל אותו, אסור לגלגל אותו, אסור להפריט אותו, ואסור גם להעביר אותו על שכמה של העירייה או הרשות המקומית.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': תמה רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הוועדה מבקש לסכם.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו ניגש להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': בהיעדר הסתייגויות, אנחנו נצביע כנוסח הוועדה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דב חנין, האמת היא שבעניין העקרוני אני מסכים למה שאמרת; א.

דוד אמסלם: המדינה באמת אמורה לא להתפרק, בוודאי לא להפריט סוגיות כסוגיות ביטחון.

דוד אמסלם: זה לא יעלה על הדעת.

דוד אמסלם: אמרתי קודם, בהצגת החוק, משטרת ישראל מתוקצבת בערך, בגרוסו מודו, כ-14 מיליארד שקל.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני שבנתיבות למשל, אזרח רגיל שגר שם אמור לשלם גם אגרת שמירה על זה שהוא צריך שמירה עליו.

דוד אמסלם: אני חשבתי עד היום שמי שאמור לשמור על האזרחים הוא משטרת ישראל.

דוד אמסלם: אז א.

דוד אמסלם: אני מבקש מהשר לביטחון פנים, קודם כול, שייכנס לעומקם של דברים, לבדוק מה הם עושים ב-14 מיליארד שקל.

דוד אמסלם: מה קרה ברשויות?

דוד אמסלם: בדקתי את האבולוציה של העניין.

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: ראש הרשות, מה שקרה לו – נוצרה קטסטרופה בתוך העיר שלו בהיבט של האלימות וביטחון.

דוד אמסלם: פנו אליו האזרחים, אמרו לו: תשמע, אתה חייב לפתור לנו את העניין.

דוד אמסלם: הוא, בלית ברירה, הלך, הקים כמעט משטרה של עצמו, ועכשיו הוא צריך לממן את זה מאיזשהו מקור.

דוד אמסלם: אין לו, בוודאי לא בערים פריפריאליות, שאני מספר לך שיש שם וקטורים הפוכים – ככל שהעיר יותר ענייה, לרוב גובים ארנונה יותר גבוהה, בגלל שאין ברירה: אין מסחר, אין מפעלים, העיר צריכה לייצר ארנונה כדי לתפקד.

דוד אמסלם: בתל-אביב, לעומת זאת, שהיא עיר מאוד עשירה – קח דוגמה, קח למשל ירושלים, תל-אביב – בתל-אביב גובים ארנונה, סדר גודל – אני זוכר לפני כמה שנים, לפני שנתיים – משהו, סדר גודל של 45 שקלים למ"ר.

דוד אמסלם: בירושלים זה יכול להגיע עד 75-70 שקלים.

דוד אמסלם: לכאורה, ברציונל שלנו, ככל שהעיר יותר ענייה היא אמורה לגבות פחות, אבל אין לה ברירה, מפני שהיא ענייה כי אין לה מקורות – אין לה מסחר ואין לה מפעלים, ולכן, by definition, כל אזרח שמגיע לעיר, אתה יודע שהוא גירעוני.

דוד אמסלם: אז לכן, אם זה לא בא ממקורות של מסחר ותעשייה, אז זה חייב לבוא מהמקור של הארנונה.

דוד אמסלם: לכן יש פה פרדוקס: ככל שאתה יותר עני ככה אתה משלם יותר ארנונה לרוב.

דוד אמסלם: מה עושים?

דוד אמסלם: עוד גובים מהם אגרת שמירה.

דוד אמסלם: אני, כאשר נכנסתי לכנסת, לפני שנתיים – – –

בצלאל סמוטריץ': על החמצן עוד לא משלמים אגרה פה?

דוד אמסלם: כמו שאומר היושב-ראש, אמרתי להם: אתם, חסר לכם עוד שתי אגרות: 1.

דוד אמסלם: אגרה על הליכה במדרכה – דרך אגב, אני כבר רואה אותה מגיעה אלינו.

דוד אמסלם: אני אומר לך, אני רואה את האגרה מגיעה אלינו.

דוד אמסלם: איך אומר לי חבר הכנסת סמוטריץ?

דוד אמסלם: יכול להיות שאחרי זה אנחנו נפתח את זה גם לאגרת חמצן – נושם חמצן.

דוד אמסלם: לכן, אין לי ויכוח עם המדינה במובן זה שהיא צריכה לגבות מסים כדי לממן את השירותים.

דוד אמסלם: אז אם חסר כסף, תעלה את מס הכנסה, תעלה את הביטוח הלאומי, תעלה את המע"מ.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: אבל בוודאי ובוודאי, אזרח רגיל הוא לא טיפש.

דוד אמסלם: בקצה לא יושב אזרח טיפש.

דוד אמסלם: הוא מבין שמישהו עובד עליו, הוא מבין שמשהו לא בסדר.

דוד אמסלם: לכן, כשאני בעצם נדרשתי לאגרה הזאת, אני לא הסכמתי.

דוד אמסלם: אז באו ראשי רשויות ואמרו: תשמע, דודי, אם אתה לא מאריך את האגרה, אז המשמעות היא שיש כאוס פתאום בביטחון.

דוד אמסלם: אני הבנתי את המצוקה שלהם.

דוד אמסלם: אתה יודע, יש ראשי ערים – יש ערים שיש להן חמש ניידות של העירייה ואחת של המשטרה.

דוד אמסלם: לפעמים המשטרה מתקשרת: תשלחו לנו ניידת.

חיים ילין: דודי, אני אתך.

חיים ילין: אני מצביע בעד.

חיים ילין: אני מצביע בעד.

חיים ילין: שכנעת אותי.

דוד אמסלם: תן לחבר'ה לבוא, מה הקשר?

דוד אמסלם: דרך אגב, אתה חושב שאני מסביר לך את זה?

דוד אמסלם: אני נותן זמן לביטן להכניס את החבר'ה – ולדבר עם דב חנין, אני אוהב לדבר אתו.

דוד אמסלם: לכן, אני אומר – – –

אוסאמה סעדי: חלאס, גם חנין השתכנע.

דוד אמסלם: תן לי עוד פעם, תן לי עוד קצת.

דוד אמסלם: אמרו אצלנו:

דוד אמסלם: אינו דומה שונה משנתו מאה פעמים לשונה משנתו מאה ואחת פעמים.

דוד אמסלם: אז יכול להיות שעכשיו אני אתן לו עוד איזה וריאנט שהוא לא חשב עליו.

דוד אמסלם: לכן אני אומר בגדול, חבר הכנסת חנין, אני מסכים אתך שאנחנו צריכים – אני אומר את זה לממשלה: יש שירותים שלא מפריטים אותם.

דוד אמסלם: אני אמרתי את זה באחד ההיבטים של הנושא שדיברתי עם שר התחבורה לגבי הנושא של הטסטרים, שהוא הפריט את הטסטרים.

דוד אמסלם: הוא חושב שהוא עושה איזה דבר חכם.

דוד אמסלם: אתה יודע, חשבתי הרבה זמן, יצא במחשבתי לחשוב על עגל הזהב.

דוד אמסלם: אמרתי: בני-ישראל יצאו ממצרים, הקימו את עגל הזהב.

דוד אמסלם: זה נכון שהם היו עבדים, אבל עדיין הם ראו שזה עגל מזהב.

דוד אמסלם: איך יכול להיות שהם עבדו לו? אלא בא לי בראש איזה רעיון, שאמרתי שעגל הזהב זה בכלל רעיון, זה לא העגל.

דוד אמסלם: העגל – שים אותו בצד.

דוד אמסלם: בכל דור ודור יש עגל זהב, שמה אומר?

דוד אמסלם: אתה הולך אחרי רעיון כמו עגל, לא בודק אם הוא נכון, לא נכון.

דוד אמסלם: ולכן, עגל הזהב של ימינו היום זה הפרטות, זה רפורמות, כאילו חושבים – אמרת מילה, "רפורמה", ואללה, אתה אינטליגנט, בחור רציני, ואללה, מוביל אותנו נכון.

דוד אמסלם: ואני אומר לך, חלק גדול מאוד מההפרטות – אני אומר, קובע את זה – הן כישלון חרוץ; הן יצרו גם שירות גרוע, גם דור עבדים בקצה עם איזה טייקון אחד בקצה השני, ושום דבר טוב לא קרה מזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שיקרה עם הטסטרים, שלא תתבלבל.

דוד אמסלם: הטסטרים, בסופו של עניין – שר התחבורה נחוש בעצם להפריט אותם.

דוד אמסלם: הוא בהתחלה, דרך אגב, לא תקנן אותם.

דוד אמסלם: יש 160 תקנים, אבל הם הגיעו ל-120, לא נתנו להם למלא את החסר.

דוד אמסלם: ואתה יודע איך זה עובד – כמו מחיר המים: קודם כול הם שמו לנו את הבחורה – אתה זוכר, בקטע של המים – שמתייבשת, ואז שכנעו אותנו שאין מים.

דוד אמסלם: ואז אמרנו: טוב, אם אין מים, בוודאי צריך להעלות את המחיר.

דוד אמסלם: זה מה שהוא עשה – הוא פגע בשירות באמצעות התִקנון, ואז אמר: תשמעו, השירות לא טוב, חייבים להפריט אותו.

דוד אמסלם: ואני אומר לך, בקצה, מה שיקרה – 120 איש טובים הולכים הביתה.

דוד אמסלם: אנשים שעושים 15 טסטים ביום כמעט.

דוד אמסלם: מכניסים למדינה כסף.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה שירות שמכניס כסף.

דוד אמסלם: אבל בקצה, מה שיקרה זה שבסופו של דבר יבואו אנשים פרטיים שיעשו את הטסטים, וכידוע לך, איש פרטי הוא לא גמילות חסדים – זה פעם בשנה כשהוא בא ביום כיפור, אם הוא לא דתי, לבית-הכנסת, תורם, אבל פונקציית המטרה שלו זה לעשות כסף.

דוד אמסלם: ואני מניח שיהיו יותר כישלונות בטסטים, ורק – איך הוא יגיד לילד: אל תהיה כל כך מאוכזב.

דוד אמסלם: לא נורא.

דוד אמסלם: תבוא מחר, רק אל תשכח להביא את הצ'ק של אבא.

דוד אמסלם: זה מה שיקרה בפועל, אבל הרבה פעמים אנשים לא חושבים מתחת לאף שלהם.

דוד אמסלם: חיים, משהו לא טוב?

חיים ילין: הכול טוב.

חיים ילין: רק – – –

דוד אמסלם: אני משעמם אותך?

דוד אמסלם: חיים, אני משעמם אותך?

דוד אמסלם: מה, אשתך מחכה לך בבית?

אוסאמה סעדי: – – –

חיים ילין: א

חיים ילין: מסלם – – –

דוד אמסלם: יש לי יושב-ראש, אתה יודע.

דוד אמסלם: היושב-ראש רק מסמן לי – גם אם לא הייתי אומר מילה, הייתי יורד.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, ביטן, החבר'ה פה לחוצים.

חיים ילין: לא, גומרים לנו את כל האוכל שם.

דוד אמסלם: עוד לא הוציאו סנדוויצ'ים.

דוד אמסלם: בסופו של עניין, דב חנין, לכן אני אומר – גם זה – יש שירותים שלא מפריטים.

דוד אמסלם: אגב, בחנתי מה קרה עם מבחני הרישוי לרכב.

דוד אמסלם: אתם זוכרים, פעם כל מבחני הרישוי היו נעשים במכוני רישוי של המדינה: היית הולך לעשות טסט – –

חיים ילין: – – –

דוד אמסלם: גמרת?

דוד אמסלם: – – היית הולך למכון הרישוי הממשלתי, היית משלם, ובעצם היית עושה את הטסט.

דוד אמסלם: אותו בוחן, לא היה לו אינסנטיב, חוץ מזה שאולי הוא אוכל עכשיו סנדוויץ', נח עוד שעה.

דוד אמסלם: והיום המצב הוא בדיוק הפוך.

דוד אמסלם: אז היו 30 מכונים; היום יש פחות מכונים.

דוד אמסלם: אתה מוציא הרבה יותר כסף על הבחינות, מכשילים אותך הרבה יותר פעמים, מפני שבקצה יש מישהו שאמור להפיק כסף.

דוד אמסלם: זה הסיפור, וכשלאנשים לא יורד האסימון כאן – מה קורה.

דוד אמסלם: לכן, גם פה אני מסכים אתך.

דוד אמסלם: אני חושב – לכן לא הסכמתי – הממשלה בחוק הזה ביקשה לעשות את זה כחוק קבוע.

דוד אמסלם: אני לא הסכמתי.

דוד אמסלם: אני רציתי להגיש את זה רק לשנתיים, אבל השר ביקש לשלוש שנים.

דוד אמסלם: מפאת כבודו נתנו לו שלוש שנים, ואני מתכוון בשלוש השנים הללו שהממשלה תסדיר את הביטחון באמצעות משטרת ישראל בתקציבי מדינה, לא באמצעות אגרות או היטלים כאלה ואחרים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, אין לנו הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד סעיף 1 – 35 נגד – 13 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 35 תומכים, 13 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק האמורה בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 11 בעד החוק – 34 נגד – 12 נמנעים – אין חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017.

בצלאל סמוטריץ': 34 תומכים, 12 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ונכנסת אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1114); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא על סדר-היום: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 30), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק סגן שר הביטחון, חבר הכנסת הרב אלי בן-דהן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק שלפנינו הנו מהפכה ממש.

אלי בן-דהן: חוק זה הוא פרי דיונים ארוכי שנים בין משרד הביטחון, ארגון נכי צה"ל וגופים נוספים.

אלי בן-דהן: בהצעת החוק שלפנינו מוצע לראשונה לעגן בחוק הנכים הטבות שונות המוענקות לנכי צה"ל שעד היום ניתנו מכוח הוראות פנימיות של משרד הביטחון.

אלי בן-דהן: מטבע הדברים, הטבה הניתנת מכוח הוראה פנימית היא הטבה התלויה בכמה גורמים, ואינה הטבה מוחלטת וקבועה.

אלי בן-דהן: ההטבות האמורות נוספו והצטברו במהלך השנים, כל אחת מהיבט שונה החל על אוכלוסייה ייחודית זו ובהתאם לצרכיה העדכניים, לפי סוגי הנכויות, דרגות הנכות ומצבם המשפחתי והסוציאלי של הזכאים.

אלי בן-דהן: לידיעתכם, מדובר על מעל 100 הטבות.

אלי בן-דהן: מהיום ה"הטבות" הופכות להיות זכויות שאינן ניתנות לשינוי אלא בחקיקה.

אלי בן-דהן: הזכויות לנכים באות להיטיב עמם ולסייע להם בשיקומם ובהתמודדותם עם הנכות בכל מישורי החיים, ובכלל זה בתחומי הדיור, בשיקום תעסוקתי, ברווחה כלכלית, בקבלת טיפול שיקומי והטבות פסיכוסוציאליות, בתחום הרכב והניידות וכן בהטבות רפואיות.

אלי בן-דהן: יובהר כי ההטבות האמורות שיעוגנו מעתה בחוק הנכים ניתנות מעבר לתגמולים, למענקים, לטובות ההנאה וליתר התשלומים הניתנים לפי חוק הנכים בנוסחו הקיים.

אלי בן-דהן: על מתן ההטבות מכוח ההוראות הפנימיות, וללא מקור סמכות חוקי, מתח מבקר המדינה ביקורת לפני למעלה מעשר שנים, ובעקבות כך הנחה היועץ המשפטי לממשלה את משרד הביטחון לעגן את הסמכות להעניק את ההטבות בחוק הנכים.

אלי בן-דהן: כאמור לעיל, ההידיינות בין הגופים השונים נמשכה שנים רבות, ועתה, ברוך השם, זכינו להגיע להסכמה עם משרד האוצר ועם הגוף העיקרי המייצג את נכי צה"ל – ארגון נכי צה"ל.

אלי בן-דהן: הצעת חוק זו באה ליישם הנחיה זו, והיא מובאת בפני הכנסת בתום עבודת מטה ארוכה, שכללה מיפוי של עשרות רבות של הוראות והסבת נוסחן לנוסח שמתאים לחקיקה ראשית.

אלי בן-דהן: עבודת המטה התקיימה בתיאום עם ארגון נכי צה״ל, הארגון היציג של הנכים, שסומך ידיו על הצעת החוק האמורה, ומסכים לקבוע בה.

אלי בן-דהן: עוד כוללת הצעת החוק גם את עיגון עבודתן של ועדות החריגים השונות, הפועלות מכוח ההוראות הפנימיות של משרד הביטחון, ובכלל זה את פעולתה של הוועדה למתן סיוע לפנים משורת הדין – ועדה הקרויה ועדת למ"ד.

אלי בן-דהן: כמו כן כוללת ההצעה הסדרה של עניינים שונים שמחייבים עדכון בחוק הנכים, ובהם אופן עדכון התגמולים לנכים ואופן ההשגה והערעור על ההחלטות המתקבלות בעניינם של הנכים על-ידי בעלי התפקידים השונים באגף שיקום נכים.

אלי בן-דהן: גם הסדרה זו מתואמת עם ארגון נכי צה"ל, ובנוסף, הטבות שונות הנוגעות לנכים ולאלמנות הנכים.

אלי בן-דהן: לפני סיום, זאת ההזדמנות – ברצוני להעלות על נס את זכויותיהם המיוחדות של נכי צה״ל וכוחות הביטחון.

אלי בן-דהן: נכים אלו מסרו את גופם ממש, לא כפרפרזה, למען הצלת עם ישראל והגנה על ארץ-ישראל ומדינת ישראל.

אלי בן-דהן: אני שמח שנפלה בחלקנו הזכות להוקיר את מסירותם זו גם בחקיקה, למנוע חילוקי דעות, עוגמת נפש וחיכוכים שונים, שהיו מנת חלקם של נכי צה"ל בעבר.

אלי בן-דהן: אני סמוך ובטוח, כי הצעת חוק זו תאושר על-ידי כל חברי הבית, מימין ומשמאל.

אלי בן-דהן: בעניין זה אין קואליציה ואופוזיציה; כולנו תומכים ומעריכים את פועלם של נכי צה"ל וכוחות הביטחון ואת שהקריבו למעננו.

אלי בן-דהן: אני מבקש בהזדמנות זו להודות ולברך את שר הביטחון, מר אביגדור ליברמן, ומנכ"ל משרד הביטחון, האלוף במילואים אודי אדם, על תמיכתם ועידודם להביא חוק זה לסיכום עם ארגון נכי צה"ל.

אלי בן-דהן: לסיכום, אני מבקש שמליאת הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה, ותעבירה להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן שר הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות , אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה – סליחה, שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל.

יהודה גליק: אל תדאג, אני תמיד לוקח פחות.

יהודה גליק: אדוני היושב בראש, חברי וחברותי המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, אדוני סגן המזכירה, רשמים – לא יודע איך אתם קוראים לעצמכם; אמרו לי שלא קלדניות, אז רשמים, חברי המשמר, אורחים שאינם.

יהודה גליק: כמובן, אדוני כבוד הרב בן-דהן, שאני אוהב אותך ומכבד אותך, החוק הזה בוודאי חוק טוב, אבל אני רוצה להעלות נושא אחר לחלוטין.

יהודה גליק: הוועדה למינוי שופטים אמורה להחליט ביום רביעי הקרוב על מינויים של ארבעה שופטים חדשים לבית-המשפט העליון.

יהודה גליק: לכולנו, קואליציה כאופוזיציה, חשובה מערכת משפט חזקה.

יהודה גליק: אנחנו קוראים על כך השבת בפרשת השבוע, על חשיבות של מערכת משפט חזקה, בעלת אמון מן הציבור, ועל כן כמה חשוב שייבחרו אנשים טובים וראויים לבית-המשפט העליון שלנו.

יהודה גליק: לצערנו, בימים האחרונים, בעיתונות – הדלפות מגמתיות, מנוגדות לחלוטין לסדר הציבורי המסודר ולסדרי הדין, מופיעות בעיתונים ומזהמות את ההליך וגורמות לחשש שקיים ניגוד עניינים בין אחד או אחת מחברי ועדת המשנה לבחירת השופטים לבין מי מהמועמדים.

יהודה גליק: הוועדה טרם בחרה את שופטי העליון, אבל ברור לחלוטין לכל בר-דעת שההדלפות הן מגמתיות.

יהודה גליק: אין צורך להסביר לכולנו ולתאר עד כמה פוגעות הדלפות אלו מתוככי ועדת המשנה בניהול התקין ובנוהל התקין של המינוי ואת פגיעתן הרעה באמון הציבור, וכמה חשוב אמון הציבור במערכת המשפט ובבית-המשפט העליון לכולנו.

יהודה גליק: פעם אחר פעם כולנו מצווים לבחון את הדברים האלה ולדאוג לכבודו של בית-המשפט העליון, ולכן אני קורא מכאן ליועץ המשפטי לממשלה לחקור מייד מיהם אותם מדליפים שפוגעים במערכת המשפט מתוך מערכת המשפט עצמה.

יהודה גליק: האם אנחנו יכולים להרשות לדברים האלה להמשיך ולהתקיים?

יהודה גליק: האם לא חשוב לכולנו שייבחרו האנשים הכי טובים בלי קומבינות ובלי שטיקים ובלי דילים?

רויטל סויד: ואם זה לא ממערכת המשפט?

רויטל סויד: אם ההדלפה לא מחברי מערכת המשפט?

יהודה גליק: את צודקת.

יהודה גליק: מתוך הוועדה, שחברים בה רק חברי משרד המשפטים, אז איך הם הודלפו?

יהודה גליק: – הציפור והזבוב.

יהודה גליק: לא יודע.

יהודה גליק: אז אני מבקש – – –

רויטל סויד: אין ארבעה פוליטיקאים – –

יהודה גליק: אני ביקשתי – – –

רויטל סויד: – – שר, שרה – –

יהודה גליק: בסך הכול ביקשתי מהיועץ המשפטי לממשל לחקור.

רויטל סויד: – – חבר כנסת, חברת כנסת, נציגי לשכת עורכי-הדין?

יהודה גליק: אני מקפיד לסיים לפני הזמן.

רויטל סויד: אבל מה אמרת?

רויטל סויד: מה אמרת?

יהודה גליק: אני לא אתן לך למשוך אותי.

רויטל סויד: אני לא רוצה למשוך אותך, אני רוצה שתדייק.

יהודה גליק: אני מבקש מהיועץ המשפטי לממשלה לחקור את העניין.

יהודה גליק: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

רויטל סויד: אולי ההדלפה היא לא ממערכת המשפט.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

מיקי לוי: – – – מערכת המשפט – – –

רויטל סויד: מה אתה חורץ?

רויטל סויד: מה אתה קובע?

יהודה גליק: יושבים רק ממערכת המשפט.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברותי וחברי חברי וחברות הכנסת.

יהודה גליק: אמרתי ועדת המשנה.

רויטל סויד: מה פתאום, זה שטויות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד.

יהודה גליק: ועדת המשנה.

רויטל סויד: אוי, נו, באמת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חברים.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני אדבר על שני דברים ואעשה את זה מהר.

עיסאווי פריג': התלבטתי קשות לגבי הצעת החוק הזאת, אבל מה לעשות, כשהרוח היא בכיוון של ממשלת הימין והקימו להם את המבצר "ישראל היום", אז הם מסודרים.

עיסאווי פריג': יש מי שיגיד "ביבי טוב ליהודים", ויש מי שיעשה כל מה שצריך.

עיסאווי פריג': ועכשיו אתם מנצחים – עצרנו את V15, חיים טוב, טוב לכם עם זה, אבל זה יהיה בומרנג נגד כל המערכת.

עיסאווי פריג': הנושא השני שרציתי להתייחס אליו – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא בחוק V15 עכשיו.

עיסאווי פריג': לא משנה, אבל התחושה הזאת שואללה, עצרנו אותם, הקמנו את המפלצת – –

בצלאל סמוטריץ': זה רק לא החוק הנכון, אדוני.

עיסאווי פריג': – – ויש לנו השופר ואז אנחנו – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בחוק אחר.

עיסאווי פריג': הנושא השני, חברים, שרציתי להתייחס אליו זה שאנחנו לפני תקופה של מינוי שגריר ארצות-הברית במדינת ישראל, דוד פרידמן.

עיסאווי פריג': חברים, הולך להיות כאן שגריר שמעורב בפעילות בלתי חוקית, שגריר עבריין שעובר על החוק, שגריר שתורם כספים להתנחלויות בלתי חוקיות, למאחזים.

עיסאווי פריג': תבינו מה שקורה כאן – מדינת ישראל אמורה לקבל שגריר מפר חוק.

עיסאווי פריג': ואני שואל את עצמי: ארצות-הברית הייתה מקבלת שגריר שהייתה לו קליניקה להפלות באיזו מדינה בארצות-הברית?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, הייתה מקבלת?

ענת ברקו: איזו השוואה.

עיסאווי פריג': איזו השוואה?

עיסאווי פריג': בן-אדם עובר על החוק, בן-אדם תורם כספים לבניית מאחזים ולגזל אדמות מפלסטינים.

עיסאווי פריג': האם איש כזה ראוי לשמש שגריר במדינה כאן?

יהודה גליק: כן.

עיסאווי פריג': כן?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הוא גוזל אדמות מפלסטינים.

עיסאווי פריג': זו התשובה, כן.

עיסאווי פריג': אנחנו עומדים בפני תקופה מאוד מסוכנת שכל המוסר וכל המחסומים נשברים, וזורמים אתם.

עיסאווי פריג': זורמים אתם.

עיסאווי פריג': לא יכול להיות, חברים – יש לי זמן – לא יכול להיות, חברים – נחמן, תאר לעצמך שאתה הולך להתמנות לשגריר ואתה עבריין חוק במדינה שאתה הולך להתמנות אצלה.

נחמן שי: אי-אפשר.

עיסאווי פריג': יכול להיות דבר כזה?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם.

נחמן שי: לא יכול.

נחמן שי: ברור.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם אחד שאומר על ג'יי סטריט – מה אמר?

עיסאווי פריג': קאפו?

עיסאווי פריג': אמר קאפו.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם אחד במדינת ישראל אומר – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום בבקשה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – את הדברים האלה.

עיסאווי פריג': הייתם סולחים לו?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, הייתם סולחים לו?

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ענת ברקו: אני גם לא סולחת על מה שאמרת בפני ניצולי שואה כאן על הדוכן הזה.

ענת ברקו: נו, אז מה?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, תם זמנו.

עיסאווי פריג': אבל למי שגוזל אדמות מפלסטינים, הכול מותר.

עיסאווי פריג': אפשר לסלוח לו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים להגיד את זה נגד המינוי הזה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לומר שאני די נסערת מדבריו של חברי חבר הכנסת יהודה גליק המתוק.

איילת נחמיאס ורבין: "מתוק" אני אומרת בלי ציניות, אבל אני אומרת את זה בכנות.

איילת נחמיאס ורבין: זה התחיל בשבוע שעבר, במה שהיה אמור להיות חגיגת הכנסת, יום ההולדת לכנסת, כשהשר יריב לוין עמד, כשנשיאת בית-המשפט העליון יושבת ביציע המכובדים, והתריס כנגדה ללא הפסקה – –

בצלאל סמוטריץ': אוי ואבוי.

איילת נחמיאס ורבין: – – באירוע המכובד והחשוב ביותר – בעיני לפחות – של הכנסת, בישיבה מיוחדת.

איילת נחמיאס ורבין: היום הגיע אלינו לוועדת הכנסת יולי אדלשטיין, לישיבה שלא מן המניין, שעסקה גם במיעוט נוכחות חברי הכנסת וגם בתגובות, לפחות של חלק מחברי האופוזיציה, על נאומו של השר יריב לוין.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אומרת כאן מעל הדוכן: מותר לדבר על האיזון בין הרשויות, אבל אסור לעשות את מה שעשה כאן השר יריב לוין, כשהוא התריס בצורה בוטה כנגד השופטת מרים נאור.

איילת נחמיאס ורבין: היום התפרסם שלט – אני כמובן לא אראה אותו, משום שזה אסור מעל הדוכן, אבל – "איילת" – מופנה כמובן לשרה איילת שקד – "אם החרש תחרישי בעת הזאת, רווח והצלה יעמוד ליהודים ממקום אחר, ואת ובית אביך תאבדו".

איילת נחמיאס ורבין: איך זה יכול להיות שמהלכים אימים על שרת המשפטים ואומרים לה: אם לא תקבעי כללים חדשים לבית-המשפט העליון ולא תצבעי את בית-המשפט העליון בצבעים שמתאימים לנו פוליטית, הרי שיבולע לך.

איילת נחמיאס ורבין: יבולע לך, משום שלא תעשי את מה שמצופה ממך.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שנה וחצי התמודדתי כאן, במליאה הזאת, לוועדה למינוי שופטים יחד עם חברים נוספים מהבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: עשו כאן עסקה בצורה ברורה, שני חברי קואליציה – כן, חבר הכנסת אילטוב היה אז באופוזיציה, אבל היה ברור לכולם שהוא חבר כנסת מן הקואליציה – הפרו כאן מסורת של שנים.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון שבסיבוב לפני כן היו שני חברי כנסת מן האופוזיציה, חברים, אבל אני רוצה להגיד לכם משהו, באיזון החיוני כל כך בין הכנסת לבין הממשלה לבין בית-המשפט העליון, איזון שגם בעיני הוא חיוני וחשוב לא פחות מאף אחד מחברי הכנסת מן הימין או משרי הממשלה, אני חושבת שעדיף שיהיו שני חברי כנסת מהאופוזיציה, אבל אם לא רוצים, אז הרע במיעוטו זה שלפחות היה עושה נכון חבר הכנסת אילטוב, שהוא איש שאני מעריכה ומכבדת, ואומר: אני עכשיו בקואליציה, בואו ניתן לאופוזיציה נציג בוועדה למינוי שופטים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל את זה הממשלה הזאת לא מסוגלת לעשות, משום שהיא לא מסוגלת לאזן, ואז מהלכים אימים על שרת המשפטים ומהלכים אימים על נשיאת בית-המשפט העליון ומהלכים אימים על היועץ המשפטי לממשלה, וזה כבר נהיה נוהג, אין כבר משהו אחר.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכלי המרכזי.

איילת נחמיאס ורבין: הכלי המשפטי, הפוליטי והדמוקרטי היחיד שנותר, בואו נהלך עליהם אימים, בואו נרמוס אותם, בואו נדרוס אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אחד רוצה לעלות עם D9, ואחד רוצה להיות נהג ה-D9.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, הדמוקרטיה הישראלית שייכת לכולנו, וכולנו צריכים להיות מודאגים מהמצב הזה – אני מסיימת – וכולנו צריכים לרצות שבוועדה למינוי שופטים תתקבל החלטה עניינית.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': לא.

יהודה גליק: מה זה קשור להדלפות?

איילת נחמיאס ורבין: משהו אחד אחרון.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו יום ארוך.

איילת נחמיאס ורבין: בכל פעם שניסו להתערב בבחירת השופטים על-פי שיקולים פוליטיים, חבר הכנסת סמוטריץ, יושב-ראש הישיבה, אני רוצה לומר לך שאתם התבדיתם, משום ששופטי בית-המשפט העליון, לגאוות כולנו, מכריעים על-פי המשפט הישראלי כמו שצריך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: כך רצוי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה מאוד.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – – –

זהבה גלאון: – – –

אלי בן-דהן: היא מוותרת.

אלי בן-דהן: היא מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': אה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל.

איתן כבל: אמרתי לך: תרים את הכיסא.

איתן כבל: תרים את הכיסא.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד.

יואב קיש: מי שמדבר, ידידי.

איתן כבל: – – – מסתיר לו.

יואב קיש: מי שמדבר, ידידי.

עיסאווי פריג': אבל למה היום אתה מעונב?

עיסאווי פריג': תגיד, חבר הכנסת שיק, למה יש עניבה?

יואב קיש: קיש.

קריאה: קיש, לא שיק.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה אכן שיק.

יואב קיש: היום קיש זה שיק.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת שיק.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש – – –

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, היה שחקן כדורגל.

עיסאווי פריג': איך שכחתי להגיד את זה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', חברתנו מחכה לדבר.

בצלאל סמוטריץ': לא מנומס.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת שיק.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אתה יודע, חבר הכנסת גליק, כשאני הגעתי לכנסת – ואתה יודע שאני עורכת-דין כבר 26-25 שנים ומערכת המשפט יקרה לי מאוד, וכך גם שלטון החוק – –

זוהיר בהלול: – – – 25.

זוהיר בהלול: איך יכול להיות?

רויטל סויד: – – חשבתי שכל מה שאני אצטרך להתמודד אתו פה יהיה איזה חוק עוקף בג"ץ.

רויטל סויד: לא העליתי על דעתי שבמהלך שנתיים מה שיקרה בבית הזה זה תהליך שיטתי של רמיסה מוחלטת והפיכה לדה-לגיטימציה של בית-המשפט העליון, בית-הדין הגבוה לצדק, בג"ץ, שלטון החוק ושל שופטי בית-המשפט במדינת ישראל.

רויטל סויד: זה לא התחיל רק עם ה-D9, עבר לריסוס כתובות גרפיטי, עבר לרב שקורא למרר חיי שופטים, להפגנות מול בתים של שופטים, אלא זה הגיע לכך שערב בחירת ארבעה שופטים בבית-המשפט העליון, בא חבר הכנסת אילטוב, ומקדמת את החוק הזה השרה, שרת המשפטים איילת שקד, לשנות או לבטל את זכות הווטו של השופטים בוועדה למינוי שופטים – –

רוברט אילטוב: – – – את זה – – –

רויטל סויד: – – בלי להגיד על הדרך שבאותה מיטה יש גם זכות וטו לפוליטיקאים, בדיוק אותו דבר – –

רוברט אילטוב: מה את מדברת?

רויטל סויד: – – ובלי להסביר שהצעת החוק הזאת בכלל הגיעה – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: – – כשלפני כן היה שר המשפטים פרידמן.

עיסאווי פריג': – – –

רוברט אילטוב: תלמד לקרוא את החוק.

רויטל סויד: ורק אחרי שאני עמדתי ואמרתי שזה ניסיון להלך אימים על בית-המשפט העליון, הקפיאו את זה.

רויטל סויד: ואז הגיע מניפסט המשילות של שרת המשפטים, ואחר כך הגיעה גם היוזמה של השר לוין.

רויטל סויד: ועכשיו, אחרי שאנחנו נמצאים באמת ערב התכנסות הוועדה ביום רביעי, ולאחר מכן יש גם עוד מועד בחודש מרס, ויש כתבות בעיתון, וזה בהחלט מעניין את כל תושבי מדינת ישראל מי יהיו ארבעת שופטי העליון, אתה מעז לעמוד פה, להמשיך את מסע הדה-לגיטימציה וההסתה, לבקש מהיועץ המשפטי לממשלה לא לחקור מי המדליף – לא – לחקור מי המדליף מתוך מערכת המשפט, כשלך ברור, ואתה קובע את זה כאן מעל הדוכן, שזה מגיע מתוך מערכת המשפט.

רויטל סויד: מנין לך? מנין לך?

יהודה גליק: – – –

רויטל סויד: ועדות המשנה מאוכלסות על-ידי חבר הכנסת אילטוב, על-ידי חברת הכנסת נורית קורן, על-ידי שרת המשפטים, על-ידי השר כחלון, על-ידי נציגי לשכת עורכי-הדין – שניים.

רויטל סויד: מנין לך שזה מגיע ממערכת המשפט?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

רויטל סויד: ואם אתה קורא לשר, ליועץ המשפטי, לבוא ולחקור את ההדלפה, תעשה את זה מאוזן.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: אל תיגרר אחרי ההסתה והדה-לגיטימציה נגד מערכת בית-המשפט.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אני פונה גם אליך.

איתן ברושי: עלית פה לדוכן מרוב התרגשות לברך על המוגמר, שכפי שאתה אומר נעשה במשך כמה שנים, וכנראה גם שרים ומנכ"לים קודמים, ואני מברך, אבל אני לא מתפעל כמוך.

איתן ברושי: אנחנו מדברים על ציבור הנכים, שהוא ציבור שהמדינה חייבת לו יותר מאשר לנכים, ואני מכיר את זה גם מתקופות שהייתי במשרד הביטחון, כמה העסק הזה מסובך, רגיש וקשה.

איתן ברושי: אבל יצא לי לבקר בכמה מקומות, גם בבית-הלוחם בתל-אביב וגם במקומות אחרים, ולהיפגש גם עם גורמים אחראיים ולשמוע גם נכים ולומר שהמצוקות גדולות, ואני לא בטוח שהתיקון הזה – הוא יותר מסדר מצב קיים, והוא לא יוצר מציאות חדשה.

איתן ברושי: אני, עם קבוצת חברי כנסת, הגשתי הצעת חוק שקובעת שיש גבול לשכר טרחה שלוקחים עורכי-דין מנכים או מפצועים ברגע שהם פוגשים אותם בפעם הראשונה אחרי הפציעה או בתור נכי צה"ל, ויש נטל גדול של ייעוץ משפטי.

איתן ברושי: פגשתי נכים, והם התלוננו, בוודאי משפחות שאין להן יכולות קיום ממה שנותנים להן.

איתן ברושי: ראינו את זה גם בתחומים אחרים.

איתן ברושי: הקצבה לא מספיק גדולה, ויש מקומות שיש מצוקה גדולה, ולא בטוח שהסדר הטבות – שלא אתם המצאתם, כולל הוועדה לתנאים מיוחדים או ועדת למ"ד, כמו שקוראים לה; לא אתם המצאתם את זה.

איתן ברושי: בסך הכול, אתם מארגנים את זה, אז מה אתם מבשרים פה איזו בשורה גדולה?

איתן ברושי: אני יכול להגיד לך שהיינו בבית-הלוחם, ומסתבר – באמת, אנשים עושים עבודה, וקשה לתאר איזה מאמץ – ש-50% מהתקציב הם תרומות.

איתן ברושי: מובן שגם הם משלמים סכום כלשהו.

איתן ברושי: כלומר, המדינה, שיש לה אחריות מלאה לנכים שנפגעו בפעולות איבה, במלחמות, בתאונות או ביניהן, לא מתקצבת את זה.

איתן ברושי: אין בתקציב – תבדוק – אין בתקציב כיסוי מלא.

איתן ברושי: אם יכולה להיות איזו תקלה?

איתן ברושי: שאלתי את המנהלת: איך את עובדת בלי תקציב?

איתן ברושי: מי נותן לך רשת ביטחון?

איתן ברושי: מי יושיע אותך אם יהיה פה משבר במימון?

איתן ברושי: לכן אני חושב שצריך לומר שבמקום כל מיני הטבות שבאמת לא הוספתי על זה שקל, מה שצריך לעשות זה להגדיל את הקצבאות, וצריך להבטיח בתקציב המדינה – בת 70 עוד מעט, ולא חיה מתרומות.

איתן ברושי: מדינה כזאת, ששולחת את בניה לקרב, צריכה להבטיח את הטיפול המלא כשהם חוזרים, חס וחלילה, נכים ומוגבלים, ואתם לא עושים את זה.

איתן ברושי: לכן החוק הזה הוא מעט מדי ומאוחר מדי.

איתן ברושי: הוא לא יוצר מציאות חדשה.

איתן ברושי: אולי תקבלו כותרת, אבל אין בזה שינוי של מצב הנכים והפצועים.

איתן ברושי: אני מציע שתיפגש אתם ותשמעו אותם, ותראה מה הבעיות של מי שמטפל בהם.

אלי בן-דהן: נפגשתי – – – יותר פעמים – – –

איתן ברושי: אני לא מתחרה אתך מי יותר.

בצלאל סמוטריץ': לא יכול להיות.

בצלאל סמוטריץ': לא יכול להיות.

איתן ברושי: עם כל הכבוד, גם אני הייתי, וגם אני – – –

אלי בן-דהן: – – –

איתן ברושי: אל תחשוב שהכול רק הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': סיכום, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: אנחנו עשינו כמה דברים בחיים לא פחות ממך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: לכן, אני אומר שאין בחוק הזה שום בשורה.

איתן ברושי: אני אתמוך בו, אבל לא שיניתם ממצב הנכים.

איתן ברושי: קיבלתם כותרת – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ברושי, אמרת את הדברים.

איתן ברושי: – – הסדרתם דברים שעשינו לפניכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

איתן ברושי: בסופו של דבר, צריך לטפל באמת בבעיות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': הרשימה סגורה כמובן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, מובן שעיני איננה צרה בנכי צה"ל.

דב חנין: אני בעד לעגן זכויות ולהבטיח זכויות, ובוודאי עדיף לעגן את הזכויות בחוק מאשר בנהלים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, זו הזדמנות לדבר על מה שקורה בכלל אצלנו לנכים.

דב חנין: הרי נכים בישראל זה מבנה בן ארבע קומות: בקומה העליונה נמצאים נכי צה"ל, והם מקבלים הגנה וטיפול והתייחסות מהמדינה, ועכשיו נעגן את הדברים האלה בחוק, וטוב שכך.

דב חנין: מתחת לנכי צה"ל נמצאים נכים מתאונות דרכים, גם להם יש פתרון באמצעות הקרן של תאונות הדרכים.

דב חנין: המצב שלהם פחות טוב ממצבם של נכי צה"ל, אבל עדיין מובטחות להם באמת הגנות כלשהן באמצעות הפיצוי שהם מקבלים מהקרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים.

דב חנין: מתחת לאלה נמצאים נכים כתוצאה מתאונות עבודה.

דב חנין: נכים כתוצאה מתאונות עבודה מקבלים הגנה מהביטוח הלאומי, וגם הם מקבלים הגנות מסוימות.

דב חנין: לא תמיד ההגנות האלה מספקות ומספיקות, אבל הן ללא ספק קיימות.

דב חנין: ומתחת, בקומת הקרקע, גרים הנכים הכלליים – שהם לא נכי צה"ל, לא נפגעו בתאונת דרכים, לא תאונת עבודה; אולי הם נולדו כך, אולי הם חלו במהלך החיים.

דב חנין: ואלה, אדוני היושב-ראש, הם הנכים שמדינת ישראל הפקירה אותם, הפקירה אותם: קצבת נכות של 2,400 שקל, בהנחה שלמישהו יש 100% נכות.

דב חנין: מישהו מעלה על דעתו שבן-אדם יכול להסתדר ב-2,400 שקל?

דב חנין: האם נכה הוא חצי בן-אדם?

דב חנין: אנחנו קבענו ש-5,000 שקל זה שכר המינימום, זה הסכום הבסיסי שאדם עובד צריך לקבל עבור עבודתו כשכר.

דב חנין: למה כשמדובר בנכה אנחנו מסתפקים במחצית?

דב חנין: נכה הוא רק חצי?

דב חנין: אנחנו לא מבינים שלפעמים צרכיו של הנכה גדולים יותר מאשר צרכיו של האדם שאיננו נכה?

דב חנין: אם כבר, אולי הוא צריך לקבל יותר?

דב חנין: האם אנחנו לא מבינים שכשהעלינו את שכר המינימום אנחנו גם גרמנו לנכים רבים להעלות את ההוצאות שלהם על אותם עובדים שהם חייבים וצריכים להעסיק כדי להתקיים, כדי להסתדר בחיים?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן לעשות סדר בכל תחום הנכים בישראל: לא רק חוק לנכי צה"ל אלא חוק לנכים, עם הגנה לנכים, עם זכויות לנכים בחוק ברור, מסודר ושוויוני.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אלעזר שטרן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני כמובן מברך את שר הביטחון, את סגן שר הביטחון, על החוק הזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שנכי צה"ל ראויים למעמד מיוחד בפני עצמו בתוך החוק, וטוב שהדברים האלה מסודרים בחוק.

אלעזר שטרן: ואני אומר רק כאן – לדעתי עם השנים היו לנו נכי צה"ל שלא היו צריכים להיות זכאים, וקצת ביזינו את המושג הזה של נכה צה"ל, ולכן, טוב שהחוק הזה גם יתקיים וגם יוקפד עליו.

אלעזר שטרן: לחברי עיסאווי פריג', אני רוצה להציע שלא נתערב לארצות-הברית במי הם ממנים לשגריר כאן, וכל שגריר שהסנאט האמריקני יאשר – אנחנו נברך אותו, ואם דייוויד פרידמן יבוא לכאן נקבל אותו בזרועות פתוחות ונקווה שבאמת יעשה את עבודתו נאמנה.

אלעזר שטרן: ועכשיו לחברי יהודה גליק.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, אתה – איך אתה אומר לנו: חברי המתוקים מדבש, האהובים, וגם אתה חברי אהוב, מתוק, כל מה שאתה רוצה, אבל הכותרת הזאת לא מתירה גם לך לגנות, להטיל דופי במערכת המשפט – – –

יהודה גליק: – – –

אלעזר שטרן: לא, להטיל דופי, כיוון שאתה קבעת גם מי המדליף.

אלעזר שטרן: ואני אומר גם לחברי היושב-ראש, שמכיר את זה, את הגמרא במסכת גיטין על ההשתלחות הנוראית, שלא שמעתי רבע מילה ממך, שעמד פה שר כאילו בשם ראש הממשלה – שאני בטוח שלא היה חותם על זה – והשתלח בנשיאת בית-המשפט העליון, שאם אתה רוצה, הזמין אותה יושב-ראש הכנסת כאורחת.

אלעזר שטרן: בעולם הפלילי זה סוג של כיפה אדומה:

אלעזר שטרן: – נזמין אותך לכאן, וכשאת תשבי שם ולא תוכלי להגיב, אנחנו נשתלח בך ונגיד לך את כל מה שאנחנו מכירים כבר.

אלעזר שטרן: אבל זה טוב בתוך דיון פה.

אלעזר שטרן: ואנחנו מכירים את מה שכתוב במסכת גיטין: הואיל והוו יתבי רבנן ולא מחו ביה שמע מינה קא ניחא להו.

אלעזר שטרן: וכל מי שישב כאן ולא מחה – ואני התאפקתי מלשבת כאן, אבל אתה לא יכול לראות כשמשמיצים את בית-המשפט העליון של מדינת ישראל ואת נשיאתו, שיושבת כאן, ולשתוק.

אלעזר שטרן: ואני רק מזכיר לך את מה שאתה יודע, שהגלות לא נעשתה בגלל שנאת קמצא ובר קמצא שלא הכירו אחד את השני; הלכנו לגלות מפני שישבו שם רבנן ולא מחו ביה.

אלעזר שטרן: ולכן, גם באירוע חגיגי, אם הוא חגיגי, קודם כול שר ממשלה שמדבר פה בשם ראש הממשלה, שיכבד הוא את החגיגיות ולא ידרוש את זה מאתנו ולא ידרוש שאנחנו לא נמחה, כיוון שבעיני זאת חובתנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אלעזר שטרן: תודה גם לך, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ענת ברקו – אחרונת הדוברות והדוברים.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אלא אם כן סגן השר ירצה לסכם.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לא צריך.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני יודעת שהחוק שעומד מולנו, הצעת חוק הנכים, המתייחס לנכי צה"ל – לצערי הרב, הרבה מאוד דוברים בחרו שלא להתייחס לנושא שבנדון, וזה חבל לי כי אני חושבת שיש לנו חובה מוסרית לעשות את זה.

ענת ברקו: אני רוצה לספר לכם על נכה צה"ל שהיה המפקד שלי, אלוף-משנה במילואים אמנון שרון, שאני זוכרת כקצינה צעירה, ראיתי את הקצין צועד בבסיס, את המפקד צועד בבסיס, מתקשה ללכת.

ענת ברקו: זה היה כמה שנים לאחר מלחמת יום כיפור, שבה הוא נפל כשבוי בידי הצבא הסורי ברמת-הגולן.

ענת ברקו: הוא היה מ"פ בשריון, וכתוצאה מהפציעה שלו והמכות, הפלקות ומכות החשמל ברגליים הוא התקשה ללכת, והוא עד היום מתקשה בכך.

ענת ברקו: הוא חזר, החזירו אותו מהשבי לאחר כמה חודשים, והוא ממש היה מלא הכרת תודה למדינה וביקש לחזור לצבא.

ענת ברקו: הוא היה מ"פ במילואים כשהוא נפל בשבי, חזר לצבא ושירת עד דרגת אלוף-משנה, למרות הקשיים הפיזיים והנפשיים שליוו אותו מדי יום ביומו, אותו ואת בני המשפחה.

ענת ברקו: מה שאמנון אומר: הרווחנו את הנכות ביושר.

ענת ברקו: לא צריך להרגיש שאני צריך להתחנן על הדברים שמגיעים לי.

ענת ברקו: לפני שלוש שנים, אדוני היושב-ראש, גם כתוצאה מהפציעה וההתבגרות לאורך הזמן, הוא גם קיבל אירוע מוחי, ולמרות הקושי הרב הוא עשה תערוכה.

ענת ברקו: הוא מצייר, הוא עוזר לנכי צה"ל אחרים – גם בבית-הלוחם וגם בבית-חולים "רעות" – ומרכז את כל כוחותיו כדי לעזור לנכים אחרים.

ענת ברקו: אגף השיקום צריך לתת כמה שיותר לנכי צה"ל.

ענת ברקו: אנחנו חייבים להם.

ענת ברקו: ולצערי הרב יש פיחות במעמדם של נכי צה"ל.

ענת ברקו: אני ראיתי את זה גם בדיונים בוועדת חוץ וביטחון – מי טרח להגיע לשם לדיונים הללו כשדנו בנכי צה"ל.

ענת ברקו: זה לא מצטלם כל כך טוב לראות את כל הנכים עם כיסאות הגלגלים, את קטועי הגפיים; לא הרבה היו שם, לצערי הרב.

ענת ברקו: אבל צריך לתת להם את המקום שלהם, שלא כל נכה שזקוק לפרוטזה יתחנן על נפשו, כי הוא צריך חידוש פרוטזה או צריך עוד תרופות, שהמדינה תואיל בטובה לתת לו.

ענת ברקו: הציבור בישראל צריך להעריך יום-יום, שעה-שעה, את ההקרבה של אותם אנשים, את הצלקות הנפשיות, הפיזיות, שהם נושאים – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

ענת ברקו: – – על גופם יום-יום.

ענת ברקו: ולכן אדוני, מה שאני חושבת, שבאמת כל דבר, גם שאנחנו מסדירים בחוק, גם דברים שהיו מקובלים – הגיע הזמן לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ענת ברקו: ותודה, אדוני סגן שר הביטחון, שלקחת על עצמך את הנושא הכל-כך חשוב ואת חובתנו המוסרית כלפי נכי צה"ל.

ענת ברקו: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, רוצה לסכם, או שניגש להצבעה?

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו ניגשים, אם כן, להצבעה בקריאה הראשונה על הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 30), התשע"ז–2017.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 30), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 29 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן הצביעה בטעות במקומו של חבר הכנסת יאיר לפיד, אשר איננו נוכח, וכרגיל – מבקשים רבים לצרף את שמותיהם לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו שמחים בהצטרפותם.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה הראשונה ועוברת לדיון והכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

קריאות: תצרף אותנו.

קריאות: לפרוטוקול תצרף אותנו.

בצלאל סמוטריץ': זה לא ייגמר, חבר'ה.

חיים ילין: אבל אתה יודע למה?

חיים ילין: כי מצפצפים כבר חצי שעה ולא יודעים מתי אמת ומתי לא.

חיים ילין: זו האמת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, חברת הכנסת מיכל רוזין, חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת – תזכירי לי?

בצלאל סמוטריץ': – יעל כהן-פארן וחברת הכנסת נאוה בוקר מצרפים את תמיכתם, לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא הצבעת אחרי שדיברת?

אלעזר שטרן: לא הספקתי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן, לא מגיע לך, אבל גם אותך אני מצרף לפרוטוקול כמי שתומך בחוק – – –

אלעזר שטרן: פתאום לא מגיע לך – – –

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה.

בצלאל סמוטריץ': וגם השר אלי כהן.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/686); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': חברים, אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 49) (תלונה של עובד משרד מבקר המדינה), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': תשמע, דוד, אתה גם עושה דברים טובים מדי פעם.

בצלאל סמוטריץ': הנה דוגמה.

דוד ביטן: חוק מבקר המדינה מאפשר, כשיש חושף שחיתויות בגוף כלשהו, שהוא יהיה רשאי לקבוע שחושף השחיתויות זכאי להגנה.

דוד ביטן: לחושף השחיתויות בדרך כלל יש שתי אופציות: אופציה ראשונה דרך מבקר המדינה, ואופציה שנייה דרך בית-הדין לעבודה.

דוד ביטן: יוצא שיש חושף שחיתויות כזה בתוך משרד מבקר המדינה – שזה גם גוף ככל גוף, בעצם למבקר המדינה יש ניגוד עניינים, ולכן צריך מישהו מחוץ למשרד המבקר, שבמקרים כאלה – שהם מאוד מאוד נדירים, כן – שיקבע אם הוא זכאי להגנה או לא זכאי להגנה, והוא מקבל את הסמכויות של נציב קבילות הציבור כדי לקבוע אם הוא זכאי להגנה כזו.

דוד ביטן: ימנה את השופט שיקבע אם הוא זכאי להגנה – יושב-ראש הכנסת, בהתייעצות עם נשיא בית-המשפט העליון.

דוד ביטן: מבקר המדינה אמר בדיון בוועדה שהיה תומך בהצעת החוק הספציפית הזאת – יש לנו עוד ויכוח עם משרד המשפטים מי ימנה.

דוד ביטן: בשלב הראשון, בקריאה הראשונה הגענו לסיכום הזה.

דוד ביטן: יכול להיות שזה ישתנה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

דוד ביטן: אז אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': עוד לא נולד הפרוטוקול שיודע גם לשדר חיוכים, אז אני מבהיר שההערה שלי כשעלית לדיון הייתה הערה בהומור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר-לב, שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עמר בר-לב: אז ראשית, אדוני היושב-ראש, אני שמח שמבקר המדינה תומך בהצעת החוק, ואם הוא תומך בהצעת החוק גם אני תומך בהצעת החוק, אבל באמת השאלה המרכזית, או אחת השאלות המרכזיות – גם אתה, חבר הכנסת דוד ביטן, אמרת שזה נושא פתוח – היא מי קובע את הוועדה או הבן-אדם שיחליט.

עמר בר-לב: וכאן אני מאוד מאוד חושש, כי אני רואה, אני שם לב שמצד אחד יש כאן התקפות חוזרות ונשנות בכלל נגד בית-המשפט ונגד בית-המשפט העליון.

עמר בר-לב: מצד שני, אנחנו רואים שבכנסת – כאן מוזכר שיושב-ראש הכנסת יהיה אולי אחד האנשים.

עמר בר-לב: אנחנו רואים שכל פעם משנים פה החלטות לפי הנוחות של הקואליציה – מקימים ועדות ומפרקים ועדות לפי מי תומך ומי לא תומך בחוק, ובעצם, המסורת הקבועה בכנסת בעצם התפוררה, ומפרקים אותה חתיכה אחרי חתיכה.

עמר בר-לב: לכן אני מאוד מאוד מוטרד שהצעת החוק הזו, שבעיקרון היא הצעה חשובה, תנוצל לרעה.

עמר בר-לב: ולכן, כמו שאמרת, חבר הכנסת ביטן – – –

דוד ביטן: אמרתי שבנושא הזה – – –

בצלאל סמוטריץ': מה האופציות?

דוד ביטן: יש כל מיני אופציות, אבל זה מוסכם כרגע, בקריאה הראשונה, משרד המשפטים.

עמר בר-לב: לכן אני אומר – עכשיו זו הקריאה הראשונה, אז מובן שאני אצטרף להצבעה בעד, אבל באמת המפתח יהיה בדיונים בוועדה – – –

דוד ביטן: אתה יכול לבוא.

עמר בר-לב: אני אבוא, לראות איך באמת קובעים מנגנון שהוא לא יהיה מושפע מקואליציה כזאת או אחרת, משיקולים פוליטיים כאלה ואחרים, שאנשים שיחשפו וייתנו ביקורת באמת יהיו מוגנים.

עמר בר-לב: ראינו עכשיו בשבוע האחרון את החשיפה מבתי-האבות, מבית-האבות "כיפת הזהב" או משהו כזה, בחיפה.

עמר בר-לב: כל הכבוד, באמת, לאותו בן-אדם אמיץ לב שלקח וצילם וכן הלאה, אבל אם בן-אדם כזה לא יהיה מוגן מפני תקיפה כזאת או אחרת, מפני אובדן הכנסה וכן הלאה, אז כל החוק הזה יהיה באמת חסר טעם.

דוד ביטן: – – – רק אם הוא חושף – – – מתוך משרד המבקר.

דוד ביטן: ואז – – – הגנות.

עמר בר-לב: לכן, אחרי קריאה ראשונה אנחנו נוודא שבאמת לקראת קריאה שנייה ושלישית הנושא הזה יטופל, ובאמת יהיה כמה שניתן משוחרר מהשפעות פוליטיות.

עמר בר-לב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב בראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה, אני חייבת לומר משהו אחד, כי אני כמעט ויתרתי על כל הזכות שלי לדבר בכל החוקים.

מירב בן ארי: ראשית, אני רוצה לברך אותך.

מירב בן ארי: זה חוק חשוב.

מירב בן ארי: קראתי אותו גם עכשיו, את כל הפרטים שלו.

מירב בן ארי: זה חוק מאוד משמעותי, וחשוב מאוד שאתה מקדם אותו.

מירב בן ארי: אני בטוחה גם ביכולת שלך לקדם אותו עד לקריאה שלישית.

מירב בן ארי: אני רוצה רק להגיד משהו על חיפה, דווקא לא על הקשישים, שחלילה פה לא נתפרץ לדלת פתוחה, אבל אני כן רוצה לציין את העיר חיפה.

מירב בן ארי: אתמול חנכנו את הבית החדש ברחוב חיים, שמי שלא יודע – אני הובלתי מאבק של כמעט שנה כדי שהבית יעלה מהדר תחתון, השכונה, למרכז הכרמל.

מירב בן ארי: וחשוב לי לומר שבזכות אנשים טובים – במיוחד איש אחד טוב, יצחק כץ, שהשכיר את הבית שלו לטובת הילדים האלה – אתמול חנכנו את המקום, מקום מקסים במרכז הכרמל, יפה, ואליו צעירים ובעיקר ילדים חסרי בית יוכלו להגיע.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שבניגוד לבית הקודם, שהיה במקום מאוד לא נעים ולא סימפתי, היום ילדים קטנים כאלה, שלצערי נאלצים לברוח מהבית ולקחת תיק אתם, מגיעים למקום אמפתי יותר, מקום שיש גם תחבורה ציבורית, והם מקבלים קורת גג, ואוכל, ואפילו מרכז למידה, ולפעמים נשארים כמעט שנה בבית.

מירב בן ארי: זו הייתה בשבילי ממש גאווה לראות שלמרות מאבק לא פשוט הצלחנו להעביר את הילדים האלה, וכבר אתמול פגשתי אותם וראיתי כמה שהם מוצלחים.

מירב בן ארי: הם כבר קרוב לחודשיים שם.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו אחד בעניין הזה של ילדים חסרי בית, כי הרבה פעמים אנחנו רואים את זה באיזו כתבה ואנחנו מדפדפים, אבל יש משהו מאוד מאוד משמעותי, בעיני, שאתה לוקח ילד או ילדה כזאת ואתה נותן להם אלטרנטיבה לחיים חדשים.

מירב בן ארי: אתמול פגשתי בחור מקסים שהגיע לכאן מרוסיה, ולצערי, הבית היה בית פוגעני, והוא היה שם שלוש שנים.

מירב בן ארי: אני רואה שאת מקשיבה לי, גברתי השרה, שזה מאוד חשוב, ואני אספר לך שלא רק שהוא סיים שירות צבאי מלא, היום הוא גם אחראי ב"סלקום".

מירב בן ארי: הוא סיפר לי על כל העבודה שלו, והייתי כל כך גאה בו.

מירב בן ארי: הוא גם סיפר את סיפור החיים שלו לכל האורחים, והוא אמר שבלי הבית הזה הוא כנראה היה במקום אחר – ברחוב.

מירב בן ארי: והוא גם סיים צבא, גם עובד בעבודה היום שהוא מרוויח בעצמו.

מירב בן ארי: פשוט הצלנו נפש אחת, וכל המציל נפש אחת, אתם יודעים, כאילו הציל עולם מלא.

מירב בן ארי: אז היה חשוב לי לומר משהו היום.

מירב בן ארי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – – –

אראל מרגלית: למה לא נוכח?

אראל מרגלית: למה לא נוכח?

בצלאל סמוטריץ': ברוך הבא, ידידנו.

בצלאל סמוטריץ': עוד עם התיק על הגב.

אראל מרגלית: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני רוצה לדבר?

אראל מרגלית: כן.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': קדימה.

בצלאל סמוטריץ': רק יוריד נא את התיק.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: הוא רוצה עם התיק.

אראל מרגלית: אני רוצה עם התיק.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא מכובד.

בצלאל סמוטריץ': תן לי, אני אשמור לך אותו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, חבר הכנסת מרגלית.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אתה שם לב שאתה לא רואה אנשים?

בצלאל סמוטריץ': אני לא מחפש את חבר הכנסת אראל מרגלית בצד של הקואליציה.

רויטל סויד: משום מה, רק באופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': לא בשנים הקרובות.

איתן כבל: תנמיך את המיקרופון.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

רויטל סויד: משום מה, רק באופוזיציה – – –

איתן כבל: – – –

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': מקבלים את פניך בברכה.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: יש פה סוכרייה.

בצלאל סמוטריץ': רק לעדכן אותך על איזה חוק אנחנו מדברים?

אראל מרגלית: כן – – –

בצלאל סמוטריץ': חוק מבקר המדינה.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רציתי להתייחס לוויכוח סוער שיש היום, שאני שומע שהיה בקואליציה היום, לגבי חוק המכללות.

אראל מרגלית: ואני רוצה לשאול אתכם: הרבה מכם חתמתם על החוק, ואני רק רוצה להזכיר לכם – – –

קריאה: – – –

אראל מרגלית: מיקי, אתה השני שחתום על החוק.

אראל מרגלית: אנחנו ביחד, אז תקשיב.

אראל מרגלית: אני רק רוצה להזכיר לכם במה מדובר: 50,000 משפחות בישראל משלמות פי-חמישה ויותר על ההשכלה הגבוהה לילדים שלהם.

אראל מרגלית: רוב המשפחות האלה באות לא ממרכז הארץ או מהפריפריה – – –

מירב בן ארי: – – – תסביר לי את ההיגיון של החוק הזה.

אראל מרגלית: אני אסביר.

מירב בן ארי: תסביר לי איך המדינה לא נותנת שקל למכללה למינהל – –

יואב קיש: יש לו דקה וחצי להסביר.

יואב קיש: תני לו להסביר.

אראל מרגלית: אבל אני מסביר.

מירב בן ארי: – – שקל לבין-תחומי, שקל למכללת נתניה – –

אראל מרגלית: אבל אני מסביר.

מירב בן ארי: – – אבל אתה רוצה להקפיא להם את שכר הלימוד?

דוד ביטן: המדינה תיתן.

אראל מרגלית: אבל אני מסביר.

דוד ביטן: המדינה תיתן.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: אבל אני מסביר.

דוד ביטן: אני נלחם להפחית את שכר הלימוד יחד אתו.

מירב בן ארי: כן.

אראל מרגלית: אבל אני מסביר.

דוד ביטן: – – –

מירב בן ארי: כן.

יפעת שאשא ביטון: – – –

דוד ביטן: מה – – –

אראל מרגלית: והנקודה המרכזית היא כזאת – – –

דוד ביטן: למה שהוא – – –

אראל מרגלית: רבותי – –

מירב בן ארי: רגע, רגע – – –

אראל מרגלית: – – רגע, אני רוצה שתסתכלו.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אראל מרגלית: תלמיד – – –

מירב בן ארי: כן.

אראל מרגלית: זוג – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אראל מרגלית: זוג, נגיד זוג צעיר באוניברסיטה, משלמים על ההשכלה הגבוהה ביחד – – –

מירב בן ארי: 20,000 שקל.

אראל מרגלית: רגע.

אראל מרגלית: נגיד שלוש שנים, שלוש שנים וחצי – משהו כמו 70,000 שקל.

אראל מרגלית: ביחד.

מירב בן ארי: 60,000 שקל.

מירב בן ארי: כן.

אראל מרגלית: זוג שמגיע, נניח, מהפריפריה, לא התקבל לאוניברסיטה לאותו חוג שהם רצו, והיו צריכים ללכת למכללה בשכר – – –

קריאות: – – –

אראל מרגלית: רגע.

אראל מרגלית: לא.

רועי פולקמן: – – –

אראל מרגלית: המכללות המתוקצבות – יש להן מכסות.

יפעת שאשא ביטון: למה – – –

מירב בן ארי: מה – – –

אראל מרגלית: יש להן מכסות.

רועי פולקמן: – – – אם אתה רוצה – – –

קריאה: הם מחפשים – – –

אראל מרגלית: הם משלמים – –

קריאה: הם מחפשים סטודנטים – – –

אראל מרגלית: – – 250,000 שקל.

רועי פולקמן: – – –

אראל מרגלית: זה כמו עוד משכנתה.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: זו מכת מדינה.

מירב בן ארי: מה המדינה נותנת למכללה למינהל?

אראל מרגלית: זה הדבר – – – תבדקו את התלמידים שם.

מירב בן ארי: מה המדינה נותנת – – –

קריאות: – – –

אראל מרגלית: אני לא מדבר על כמה תלמידים מהבינתחומי – –

קריאות: – – –

מירב בן ארי: איפה – – – בחיים לא שמעתי – – –

אראל מרגלית: – – של החבר'ה שיש להם יותר.

אראל מרגלית: אני מדבר על הרוב המוחלט.

אראל מרגלית: הם באים מהפריפריה.

אראל מרגלית: הם לא התקבלו לאוניברסיטאות.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: הם לא מתוקצבים.

קריאה: – – –

אראל מרגלית: לא נכון.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: יש מכסות.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: וככה זה דבר – –

דוד ביטן: – – –

מירב בן ארי: מה אתה אומר?

אראל מרגלית: – – שמשפיע על יוקר המחיה – –

דוד ביטן: – – –

מירב בן ארי: אתה רוצה – – –

אראל מרגלית: – – על הרבה מאוד משפחות.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: ואם אתם מדברים על יוקר מחיה אמיתי – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

מירב בן ארי: אז אני אראה – – –

דוד ביטן: למה, האוצר – – –

אראל מרגלית: – – זה יוקר המחיה.

מירב בן ארי: מה אתה מבלבל?

קריאות: – – –

אראל מרגלית: עכשיו, אתם הופכים את המכללות האלה – – –

קריאות: – – –

אראל מרגלית: אנשים מקבלים שם – – –

מירב בן ארי: הזוי.

מירב בן ארי: הזוי.

אראל מרגלית: אנשים – תראה אותם, התעוררו.

מירב בן ארי: מה זה "התעוררו".

מירב בן ארי: כי – – –

אראל מרגלית: כולנו – – –

רועי פולקמן: – – – דמגוגיה.

אראל מרגלית: דמגוגיה?

רועי פולקמן: ברור.

מירב בן ארי: מה – – –

אראל מרגלית: יאללה, בחייך – –

רועי פולקמן: – – –

אראל מרגלית: – – אתה, פולקמן.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אראל מרגלית: דמגוגיה.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: מה דמגוגיה?

אראל מרגלית: מה אתה מבלבל את המוח?

אראל מרגלית: 50,000 האנשים – אתה ראית את הדמוגרפיה שלהם?

אראל מרגלית: אתה ראית אם המעמד הגבוה, הבינוני או הנמוך?

רועי פולקמן: – – – כולם.

אראל מרגלית: מה זה?

אראל מרגלית: מה דמגוגיה?

רועי פולקמן: – – – כולם.

אראל מרגלית: זה לא דמגוגיה.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: לא ייתכן שיהיו מרצים שמקבלים מיליון שקל בשנה – –

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: זהו.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

אראל מרגלית: – – והם מוסד מוכר וזה.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: אתם נותנים את היד שלכם – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת מסיעת כולנו, אני מבקשת לסיים.

מירב בן ארי: לא – – –

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש פה – – –

טלי פלוסקוב: כי גם – –

אראל מרגלית: הם לא נותנים לדבר.

טלי פלוסקוב: – – חבר הכנסת אראל מרגלית חייב לסיים.

מירב בן ארי: אבל – – –

טלי פלוסקוב: לכן אני מוסיפה לך עוד חצי דקה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: מירב, חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

רועי פולקמן: מה עם השוק החופשי?

רועי פולקמן: זו לא פגיעה – – –

קריאה: מירב – – –

מירב בן ארי: ברור שזה פוגע.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: הם לא, הם לא נותנים לדבר.

דוד ביטן: תגיד לי – – –

טלי פלוסקוב: תודה, חברים.

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים הפרעות.

דוד ביטן: אבל זה כל הרעיון.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: ואני נותנת לך עוד חצי דקה לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: אבל למה להגיד: אסור לכם לגבות – – –

מירב בן ארי: מה זה הדבר – – –

אראל מרגלית: אני לא אומר שאסור לכם.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: יואב קיש – –

יואב קיש: לא – – –

אראל מרגלית: – – אני לא אומר שאסור לכם.

אראל מרגלית: לא נכון.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: אני ביקשתי, מכיוון שהדבר הזה נהפך למכת מדינה, ביקשתי דבר אחד – –

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: – – התייחסות של המדינה לשכר הלימוד.

אראל מרגלית: שיהיה יחס.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: המדינה נותנת משהו למכללה למינהל?

אראל מרגלית: כן.

מירב בן ארי: המדינה נותנת משהו לבינתחומי?

אראל מרגלית: כן, היא נותנת.

מירב בן ארי: ומכללת נתניה?

אראל מרגלית: היא נותנת מעמד.

מירב בן ארי: מה היא נותנת?

אראל מרגלית: היא נותנת מעמד של מוסד מוכר במס.

מירב בן ארי: – – – נותנת, מה?

אראל מרגלית: היא נותנת הרבה מאוד.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: כן, היא נותנת.

מירב בן ארי: כלום היא לא נותנת.

אראל מרגלית: ואני לא אמרתי שלא ייקחו מחיר יותר גבוה.

אראל מרגלית: אמרתי – –

מירב בן ארי: כלום המדינה לא נותנת.

אראל מרגלית: – – שברגע שזה עבר – רגע, אני לא מבין, מירב בן ארי, זה תורך לדבר או תורי לדבר?

מירב בן ארי: לא, כי זה חוק שאני לא – – –

טלי פלוסקוב: מירב, אני מבקשת.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני מבקשת להירגע.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, את יכולה להירשם.

טלי פלוסקוב: יש רשימת דוברים.

טלי פלוסקוב: וכעת תנו בבקשה לאראל מרגלית לסיים את דברו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: אז אני אומר את הדבר הבא: כן, יש חופש עיסוק.

אראל מרגלית: כן, מותר בכל מיני מצבים לקחת יותר כסף.

אראל מרגלית: אבל לא ייתכן שמדינה עוזרת לסבסד מוסדות שמשלמים 800,000, 600,000 ומיליון שקל למרצים מצד אחד – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אראל מרגלית: – – ועברנו את ה-50,000 מבחינת מספר התלמידים – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אראל מרגלית: – – שמשלמים פי-חמישה מאשר האוניברסיטאות.

אראל מרגלית: ברובם הם המעמד הבינוני ומטה, ולא הבינוני ומעלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אראל מרגלית: נקודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, אני שומעת אותך כאן.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, ברגע זה אני נועלת רשימת הדוברים ואנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

יואב קיש: – – –

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון, אם תהיה.

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: רויטל סויד, אם תרצה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה – רגע, רגע, שנייה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, אנחנו מבקשים שקט.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבינה, אבל אתם יכולים פה לדבר, פה, מהדוכן.

טלי פלוסקוב: לא שם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום – בעצם זה היום, כן, זה היום במונחים של סינגפור – נשמע צירוף המילים הכי פחות אהוב לפחות על הצד הימני בקואליציה של הבית, והוא: שתי מדינות לשני עמים.

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה, בביקור שלו בשבוע שעבר בארצות-הברית, חשב שהוא נפטר מהדבר הזה – one state, two states, מה שאתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: אז מסתבר שזה לא בדיוק מה שאנחנו רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומר לכם מה הדבר שאותי מעניין: לדעת מה אנחנו רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שראש הממשלה יבוא ויאמר לנו מה אנחנו רוצים, איזה חזון אנחנו רוצים שיהיה כאן, איזה מין מדינה אנחנו רוצים שתהיה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר הנחתי את החוק לסיפוח שטחי C.

איילת נחמיאס ורבין: כולם אומרים לי: להביך את הממשלה?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: לאתגר את הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: לבקש שיהיה שיח מדיני אמיתי, שממנו נוכל להבין מה הממשלה רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע החולף קיבלתי תשובות מרתקות מחברי הכנסת מהימין.

איילת נחמיאס ורבין: חבר כנסת אחד אמר לי, למשל: הסטטוס-קוו הנוכחי, המצב הנוכחי – שיישאר.

איילת נחמיאס ורבין: זה הרע במיעוטו.

איילת נחמיאס ורבין: חבר כנסת אחר אומר לי: מה פתאום סיפוח שטחי C?

איילת נחמיאס ורבין: נספח את כל יהודה ושומרון.

איילת נחמיאס ורבין: ניתן להם זכויות סוציאליות, ניתן להם זכויות אזרח, נגמור את הסיפור.

איילת נחמיאס ורבין: קדימה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מפחד; חבר כנסת מהליכוד, צריך לומר.

איילת נחמיאס ורבין: חבר כנסת אחר מהימין אומר לי: אני בעד אוטונומיה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם – שומו שמים, אתם לא תאמינו – אני מסכימה עם ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה, לפני שבועיים, הגדיר את המדינה הפלסטינית העתידית "מדינה מינוס".

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא התכוון שהמדינה תהיה במינוס, הוא לא התכוון להפחית ממעמדה, אבל הוא התכוון לומר, מטבע הדברים, שהיא תהיה מדינה שמהמאפיינים האזרחיים שלה יהיו מאוד מאוד משמעותיים לצורך הזיהוי הלאומי שלה.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה ברור לגמרי שמבחינה ביטחונית אנחנו לא נוכל – לא תוכל להיות פה מדינה במלוא מובן המילה, בלי לפגוע, נקרא לזה, ברגשות הלאומיים של הפלסטיניים.

ציפי לבני: אבל – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתמול ביקרתי בשומרון – – –

ציפי לבני: אבל חשוב לומר שהפלסטינים כבר הסכימו, במשא-ומתן שניהלתי אתם, לזה שהמדינה תהיה מפורזת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, ציפי.

ציפי לבני: אבל הדרך להשיג את זה היא לא להגיד להם: תקבלו – – –

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, אבל אני מבינה את זה, ציפי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה מה שאת אומרת, גם מבחינה אסטרטגית וגם מבחינה טקטית.

איילת נחמיאס ורבין: כל מה שאני אומרת זה שזו הגדרה שאנחנו כציבור – עזבי כרגע מול הפלסטינים, מול עצמנו זו הגדרה שאני יכולה לקבל אותה.

איילת נחמיאס ורבין: מה ראש הממשלה רוצה – אני לא מבינה.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול ביקרתי בשומרון.

איילת נחמיאס ורבין: עמדתי נפעמת מול ארץ האבות, באמת, מול הר-עיבל והר-גריזים.

איילת נחמיאס ורבין: הסתובבתי שם עם ראשי המתיישבים ואמרתי להם, באמת באמת באמת, בנפש יהודי הומייה – אי-אפשר להיות יותר – טיפת ציניות לא הייתה בי כשאמרתי את זה: חברות וחברים, אנחנו נצטרך לדבר על חזון המדינה היהודית והדמוקרטית בלי להתבלבל, בלי לפחד.

איילת נחמיאס ורבין: לא באתי להגיד להם את מה שהם רצו לשמוע, והם לא ביקשו להשמיע לי את מה שאני רציתי לשמוע.

איילת נחמיאס ורבין: אבל דבר אחד אני יודעת: אנחנו רוצים כאן עוד מאות שנים של ציונות, וכדי לעשות את זה צריך גם להחליט איך אנחנו מתמודדים עם הקונפליקט הזה.

איילת נחמיאס ורבין: שום פתרון אזורי, גברתי היושבת-ראש, לא יספיק לנו כדי לטפל בזה, כי שום פתרון אזורי לא יהיה בלי פתרון הבעיה הפלסטינית.

איילת נחמיאס ורבין: בואו לא נשלה את עצמנו, ובעיקר שראש הממשלה לא יטעה את הציבור, זה שהצביע בשבילו וזה שלא הצביע בשבילו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי?

איתן ברושי: – – –

טלי פלוסקוב: תהיה מעוניין לדבר, אוקיי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, וגם את, גברתי חברת הכנסת ציפי לבני, שרת המשפטים לשעבר, בואו ניקח את השנה האחרונה – חבר הכנסת ביטן, בוא תקשיב גם אתה – בוא ניקח את השנה האחרונה ונראה מה היה לנו.

רויטל סויד: אנחנו יודעים שכבר שמונה שנים ראש הממשלה שלנו אומר: חכו, אין מה לעשות, יש הנשיא אובמה, ואני לא יכול לעשות שום דבר, ידי כבולות.

רויטל סויד: ואז נבחר טראמפ, והמשיח הגיע.

רויטל סויד: יש כאלה שאפילו ראו בראשי התיבות של שמו את משיח בן-דוד.

רויטל סויד: אני זוכרת סגנית שר שהתראיינה, וכששאלו אותה כל מיני שאלות מה יהיה, היא אמרה: יהיה טראמפ.

חיים ילין: לא, אבל המשיח לא מצלצל, הוא מצייץ.

רויטל סויד: ועכשיו אנחנו רואים שבשנה האחרונה הייתה לנו, בדיוק לפני כשנה, ועידה אזורית חשאית, ועידה אזורית, ואתמול בעקבות הפרסום של ברק רביד, שמענו עליה, ב"הארץ".

רויטל סויד: ועידה שבה הגיעו ראשי המדינות המתונות, הסוניות מהאזור, ואמרו: בואו נמצא פתרון אזורי.

רויטל סויד: ומה עשה ראש הממשלה?

רויטל סויד: טרפד אותו.

רויטל סויד: שלא לדבר על הרצוג שהיה מודע לכך ורצה להיכנס כדי לקדם את זה לטובת מדינת ישראל.

רויטל סויד: ומה קרה מאז?

רויטל סויד: טראמפ נבחר.

רויטל סויד: היינו בטוחים שתהיה לנו פגישה של טראמפ עם ראש הממשלה ותצא ממנה אמירה כלשהי.

רויטל סויד: ערב הנסיעה של ראש הממשלה לפני שלושה שבועות עמדתי כאן ואמרתי: ת-ספ-חו.

רויטל סויד: הנה, אין עלה תאנה יותר, אין תירוצים, אין יותר אובמה, יש טראמפ, ת-ספ-חו, נראה אתכם.

רויטל סויד: נסע ראש הממשלה, ומה הוא שמע?

רויטל סויד: הוא שמע: two states, one state, the one state that both sides want.

רויטל סויד: נפתחה הדרך.

רויטל סויד: הייתי בטוחה שכשראש הממשלה יחזור לכאן אנחנו נשמע פתאום דברים מתקדמים.

רויטל סויד: מה אמר אתמול ראש הממשלה בפתח הישיבה שלו?

רויטל סויד: בא ואמר כך: אנחנו לא יכולים להתקדם עם בניית ההתנחלות למפוני עמונה.

רויטל סויד: היום הוא כבר חזר בו.

רויטל סויד: ואני שואלת אותך, אדוני ראש הממשלה, ואני שואלת אתכם, השרים, ואני שואלת אתכן, הממשלה והקואליציה, מה אתם רוצים?

רויטל סויד: לא מה טראמפ רוצה, לא מה אובמה מנע, לא התירוצים, לא עלה תאנה – מה המדיניות שלכם?

רויטל סויד: אתם בשבוע אחד כן בונים למפוני עמונה, ולמחרת לא בונים למפוני עמונה, או הפוך.

רויטל סויד: תחליטו.

רויטל סויד: אין יותר תירוצים.

יהודה גליק: סבלנות.

רויטל סויד: אדרבה, אנחנו רוצים.

יהודה גליק: סבלנות.

רויטל סויד: תיישמו את המדיניות שלכם.

יהודה גליק: סבלנות.

רויטל סויד: היא מבורכת.

רויטל סויד: פשוט תמשלו.

רויטל סויד: תפסיקו לזרות חול – –

יהודה גליק: – – –

רויטל סויד: – – קודם כול – –

טלי פלוסקוב: תודה.

רויטל סויד: – – בעיני המתיישבים, ודבר שני, בעיני מדינה שלמה.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, שאני לא רואה אותו; יואל חסון – שאני לא רואה אותו; אחמד טיבי – שאני לא רואה אותו.

טלי פלוסקוב: טוב, נמשיך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני תומך בחוק, דוד ביטן, ואני רוצה לומר מילה על מבקר המדינה.

איתן ברושי: תראו, אני חבר בוועדה לענייני ביקורת המדינה, והשבוע היה דיון, בימים האחרונים, בשבוע שעבר, בנושא השלטון המקומי.

איתן ברושי: אני חושב שהשאלה לגבי מבקר המדינה היא לא דווקא בנושא שעליו דנים, אלא השאלה היא מה התועלת של המוסד הזה אם אנחנו חוזרים ופוגשים את ההערות ולא את המימוש, ולא את הלקחים, ולא את המסקנות, ולא את התיקון.

איתן ברושי: אנחנו רואים – "צוק איתן" כהערות שחוזרות על לבנון השנייה, במידה רבה; אנחנו רואים את הדוחות על השלטון המקומי.

איתן ברושי: ובמגבלת הזמן אני רוצה לומר שקורה דבר מאוד לא טוב בשלטון המקומי.

איתן ברושי: אני בא משם, גם את, גברתי, היית ראשת עיר, וזה לא מובן.

איתן ברושי: עכשיו, כשהיה דיון בוועדה לענייני ביקורת במדינה, עסקו שם בזוטות שהמבקר העלה, כמו מינויים של גנן או בעל תפקיד אחר.

איתן ברושי: אבל בעצם מה שעומד על סדר-היום זה ראשי רשויות שנבחרו על-ידי הציבור; הם לא נבחרו בוועדת מינויים או באיזו קומבינה, אלא היו בחירות כלליות של אותה עיר, ואנחנו עדים לקבוצה גדולה של ראשי רשויות – מצד שני, באמת מעשיהם של רבים טובים, והתוצאה ידועה.

איתן ברושי: אבל משהו לא טוב קורה.

איתן ברושי: והדבר העיקרי שצריך לשאול, אנחנו, כמי שעמדו בראש מערכות וגם ביקרו אותנו: האם המערכת הזאת של מבקר המדינה היא מספיק אפקטיבית?

איתן ברושי: האם באמת מישהו קורא את הספרים שלהם?

איתן ברושי: רק היום ישבנו על תאונות דרכים.

איתן ברושי: יש יותר תאונות, ומנכ"לית משרד התחבורה בירכה על המאמצים, אבל מה עם התוצאות?

איתן ברושי: והשאלה אם ההיקף העצום של המאמץ הזה מביא באמת למדינה יותר טובה.

איתן ברושי: אין תחושה כזאת שהמערכת הזאת, שהיא חשובה ואני מעריך אותה, באמת מביאה אותנו לתוצאות של ניהול יותר נכון, של פחות תאונות, של פחות שחיתות, של יותר שקיפות, של שירות למטרת האזרח.

איתן ברושי: וגם בביטחון, כשאתה רואה את התקלות שחוזרות בין מלחמה למבצע, או באסונות טבע, אתה מבין שמישהו לא פתח את הספרים האלה.

איתן ברושי: וכשאתה רואה מה קרה בשרפה האחרונה בכרמל או בשרפות האחרונות, אתה יודע שחלק גדול מהליקויים לא תוקנו אף שהשרים, זה תפקידם, ויש בכל משרד מבקר, כמו שהיום חובה גם בכל רשות.

איתן ברושי: לכן, השאלה היא – החוק הזה בא לענות על דבר שולי אצל מבקר המדינה, ואני תומך, אבל השאלה היא אם המוסד הזה ממלא את תפקידו, השאלה אם במדינה יש ביקורת, ויש אכיפה, ויש מי שמוסר דין וחשבון, ויש מי שצריך להיבחן על התוצאות ולא רק על הכוונות.

איתן ברושי: ולכן, אני חושב שיש מקום לבחון – וראש הממשלה, כשיחזור מהמסעות ואם יהיה לו זמן בין החקירות, שיבדוק אם למדינה הזאת יש יד מכוונת ורגל מסיימת.

איתן ברושי: התחושה היא לא פעם שאין כאן בעל-בית, ומנכ"ל ראש הממשלה כבר מזמן הוא לא הקמב"ץ או קצין אג"ם של המדינה.

איתן ברושי: והתוצאה היא אוסף של משרדים ומדיניות לא ברורה, ואזרחים נפגעים.

איתן ברושי: רק היום בוטלה ישיבת ועדת הרווחה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן ברושי: – – על דבר שהיה צריך להסדיר במעמד העובדים הזרים בחקלאות.

איתן ברושי: וזה סוכם עם שר החקלאות, סוכם עם שר האוצר – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן ברושי: – – סוכם עם שרת המשפטים ועם אלי אלאלוף, והגיע חיים כץ ומשך את זה ברגע האחרון, לאכזבתם של רבים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

איתן ברושי: ככה נראית המדינה.

איתן ברושי: המבקר חייב לבחון אם הוא מביא בסופו של דבר למדינה יותר טובה, זה תפקידו.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

איתן ברושי: התוצאות לא מראות את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

חיים ילין: סמוטריץ, מה קרה?

חיים ילין: עמונה לא תיפול שנית, שתי מדינות, קח מדינה, קח שלוש, מה?

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון; ואחרון הדוברים – חבר הכנסת רועי פולקמן.

חיים ילין: – – – כתוב, לא מתאים לך.

חיים ילין: תקשיב, אני – – –

בצלאל סמוטריץ': ממש ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, האמת, זה פשוט מדהים, פשוט מדהים מה שקורה פה.

בצלאל סמוטריץ': לא פעם אני צובט את עצמי ולא מצליח להבין אם זה אמיתי.

בצלאל סמוטריץ': היכולת של אנשים לדבר באיזה סופרלטיבים כאלה – שמענו קודם את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, מזועזעת, זה פשוט נורא ואיום, אין מילים איך השר יריב לוין לא מתבייש כשנשיאת בית-המשפט העליון עומדת כאן בחזית, שומו שמים, תצילנה אוזניים, להעביר ביקורת על בית-המשפט העליון.

בצלאל סמוטריץ': הסתה, השתלחות, בושה, חרפה, ביזיון.

קריאות: – – –

נחמן שי: בולדוזרים.

בצלאל סמוטריץ': חבר'ה, נשיאת בית-המשפט העליון היא בן-אדם, מותר לה לקבל ביקורת.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל היא לא יכולה להגיב.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לחשוב שכשהיא כותבת פסקי-דין שמבטלת לנו חוקים – אנחנו בוודאי יכולים להגיב, נכון?

בצלאל סמוטריץ': היא נותנת לנו את זכות התגובה בתוך פסק-הדין.

בצלאל סמוטריץ': ואחר כך חברת הכנסת רויטל סויד חברתי, עורכת-הדין המלומדת, גם כן מזדעזעת: התפרסם איזה פשקוויל שמאיים על שרת המשפטים.

רויטל סויד: לא אני אמרתי את זה.

רויטל סויד: סליחה.

בצלאל סמוטריץ': האמת?

בצלאל סמוטריץ': טעם רע, לא מי יודע מה.

רויטל סויד: לא חברתך המלומדת.

בצלאל סמוטריץ': לא יודע.

בצלאל סמוטריץ': אז דיברת על חבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': את יודעת מה?

בצלאל סמוטריץ': עוד יותר גרוע.

בצלאל סמוטריץ': דיברת על חבר הכנסת יהודה גליק – –

רויטל סויד: אני רואה שלא הקשבת – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ששומו שמים ותצילנה אוזניים, העז לבקש מהיועץ לחקור אם מוועדת המשנה מקרב המשפטנים הייתה הדלפה.

בצלאל סמוטריץ': איזו הסתה, חבר הכנסת גליק.

בצלאל סמוטריץ': תתבייש לך, אתה מסית לרצח, אין לי מילים אחרות.

רויטל סויד: אבל מה הוא אמר?

רויטל סויד: מה הוא אמר?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, יש לך את זה בקצת יותר פתוס?

בצלאל סמוטריץ': כאילו, בקצת יותר, ככה, אותנטיות?

רויטל סויד: הוא אמר – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, בית-המשפט העליון הוא לא בית-המקדש, הוא לא חסין מביקורת.

בצלאל סמוטריץ': יש לו תפקיד מאוד חשוב במדינה דמוקרטית וצריך לשמור עליו, אבל הוא גם עושה הרבה מאוד טעויות, כי מה לעשות, בניגוד למיתוס שמנסים לייצר, לא יושבים בו מלאכים, יושבים בו בני-אדם.

מיקי לוי: בצלאל – – –

בצלאל סמוטריץ': בני-אדם בערך כמוני וכמוכם.

בצלאל סמוטריץ': כאלה, יצורי אנוש, עם ידיים, רגליים, עיניים, אף ופה.

רויטל סויד: מה עם – – –

בצלאל סמוטריץ': ואללה, אני אגלה לכם סוד, לא פעם הם צודקים, אבל לפעמים גם הם טועים, ומותר לבקר אותם במסגרת הדיאלוג הבריא – –

רויטל סויד: לא אמרנו שלא.

רויטל סויד: לא אמרנו שלא.

בצלאל סמוטריץ': – – בין שלוש רשויות השלטון.

בצלאל סמוטריץ': יש רשות מחוקקת, רשות מבצעת, רשות שופטת.

בצלאל סמוטריץ': מותר להעביר ביקורת.

בצלאל סמוטריץ': מותר לחבר הכנסת יריב לוין לעמוד כאן ולתבוע את עלבונן ואת כבודן של הדמוקרטיה ושל הכנסת ושל הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': כן, ולומר לנשיאת בית-המשפט העליון בפנים, בצורה מכובדת ועניינית, שהוא חושב שבית-המשפט העליון חורג מתפקידו, שהוא פוגע בדמוקרטיה, שהוא נותן לעצמו סמכויות שאף אחד לא נתן לו.

מיקי לוי: – – –

בצלאל סמוטריץ': אגב, זה דבר הזוי.

בצלאל סמוטריץ': אין אף גוף בעולם שקובע לעצמו את היקף הסמכויות והתפקידים, והוא מחליט עכשיו מה מותר לו ומה אסור לו.

רויטל סויד: זו דמגוגיה – – –

בצלאל סמוטריץ': אגב, שני גופים, בית-המשפט העליון והיועץ המשפטי לממשלה – שני הגופים היחידים שאין חוק.

רויטל סויד: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, לך יש חוק שקובע מה מותר, מה אסור, מה החסינות שלך, על מה היא חלה, על מה היא לא חלה, מהם החובות שלך, מהם התפקידים שלך.

בצלאל סמוטריץ': בית-המשפט מחליט את זה בעצמו.

בצלאל סמוטריץ': אסור אפילו לבקר אותו?

בצלאל סמוטריץ': אסור לומר?

בצלאל סמוטריץ': כל דבר זה כבר הסתה, כל דבר זה כבר נורא ואיום.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, הכול באיזה פתוס כזה, ובסוף עוד נחשוב שזה נכון.

רויטל סויד: ומה עם הפתוס שלך?

בצלאל סמוטריץ': תמיד הם אומרים את זה, חבר הכנסת גליק, בכזה זעזוע, שבאמת זה כאילו לא מובן איך אפשר לא להסכים אתם.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אני מסיים, גברתי, רק באמירה אחת.

בצלאל סמוטריץ': כפי שאמרתי, אנחנו נמשיך להעביר פה ביקורת – –

חיים ילין: – – –

טלי פלוסקוב: תודה על העזרה, חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': – – מכיוון שאנחנו רוצים לתקן, מכיוון שאנחנו רוצים לשפר, וזו הדרך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא רק נדבר, אנחנו בעזרת השם גם נעשה: נייצב את המערכת הדמוקרטית הישראלית – –

רויטל סויד: איזו משיחיות.

טלי פלוסקוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – ונאזן נכון יותר את מערכת היחסים בין שלוש הרשויות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי לדבר בעקבות דבריו של חבר הכנסת אראל מרגלית.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מרגלית, אני באמת מכירה ומעריכה את הניסיון שלך לסייע גם לפריפריה, גם לצפון, אבל אני מאוד מאוד מאוד מתקשה לקבל אמירה כפי שנאמרה, שמרבית ילדי הפריפריה לא נכנסים או לא מצליחים להיכנס לאוניברסיטאות.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שזו עוולה נוראית, אני חושבת שזאת פטרונות, אני חושבת שזאת התנשאות.

אראל מרגלית: זה לא מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: אתה עמדת פה ואמרת שרוב האנשים בפריפריה, רוב הילדים בפריפריה, לא מצליחים להיכנס למסגרת הציבורית.

אראל מרגלית: לא, זה לא מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: הכול מוקלט, נכון?

אראל מרגלית: אני אגיד לך מה אמרתי.

אראל מרגלית: אמרתי שמ-50,000 התלמידים במכללות הפרטיות, רובם הם – – –

יפעת שאשא ביטון: רובם מהפריפריה?

אראל מרגלית: רובם הם מהפריפריה החברתית.

יפעת שאשא ביטון: רובם מהפריפריה?

יפעת שאשא ביטון: בוא נבדוק בנתונים.

יפעת שאשא ביטון: בוא נלך לבין-תחומי ונבדוק מי נמצא שם: אנשי המרכז שמסוגלים לשלם את זה.

אראל מרגלית: אני בדקתי את זה ונתתי לכם פרזנטציות מפורטות על הדמוגרפיה של האנשים שהולכים למכללות היקרות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מרגלית, אני מוכנה לקבל ממך אמירה שבלהט הדברים זה יצא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעמוד פה ולומר בשם כל ילדי הפריפריה: יש שם ילדים איכותיים, יש ילדים מצליחים – אתה מכיר חלק גדול מהם – והם עמדו בתנאי הסף, וגם אני עמדתי בתנאי הסף, ולא אני חריגה ולא הם חריגים.

יפעת שאשא ביטון: זה מייצג קבוצה מאוד גדולה של ילדים בפריפריה – –

אראל מרגלית: מה זה קשור?

אראל מרגלית: מי אמר שלא?

יפעת שאשא ביטון: – – ואי-אפשר, אי-אפשר – – –

אראל מרגלית: אבל למה בן-אדם צריך לשלם 55,000 שקל – –

יפעת שאשא ביטון: אני אענה לך על זה.

אראל מרגלית: – – כאשר באוניברסיטה משלמים 12,000 שקל, ולמרצים משלמים 800,000 שקל, והמדינה מסבסדת את זה?

יפעת שאשא ביטון: אני אענה לך על זה.

אראל מרגלית: למה?

יפעת שאשא ביטון: אני אענה לך על זה, אבל זה לא בסתירה לדברים שאני אמרתי.

מירב בן ארי: – – –

יפעת שאשא ביטון: מירב, אני לא צריכה עזרה.

אראל מרגלית: – – – מעמד של מס.

ענת ברקו: אתה רוצה להחזיר את זה לתקופה שרק אוניברסיטה, ואחרים לא למדו?

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הקואליציה, קצת שקט.

טלי פלוסקוב: כאן נמצאת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: תנו לה להביע את העמדה.

יפעת שאשא ביטון: מה שחשוב לי, כפי שאמרתי כל הזמן – – –

אראל מרגלית: ויש מכסות במכללות המסובסדות.

אראל מרגלית: מכסות.

מירב בן ארי: איזה מכסות?

מירב בן ארי: מה מכסות?

יפעת שאשא ביטון: כפי שאמרתי כל הזמן – ואני אמשיך להיות עקבית בעניין הזה – בכל פעם שמישהו ירצה להעביר פה איזה חוק פופוליסטי ובשביל להצדיק את החוק שלו הוא ינמיך את אנשי הפריפריה, אתה תמצא אותי פה על הדוכן.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו לגבי מה ששאלת.

אראל מרגלית: מי הנמיך את אנשי הפריפריה?

אראל מרגלית: אף אחד לא הנמיך את אנשי הפריפריה, ואל תעשי עלינו אוונטה.

יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת, אתה אפילו לא מודע למה שאתה מוציא מהפה.

אראל מרגלית: בחייך, עשי לי טובה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לומר לך על 55,000 השקלים.

אראל מרגלית: זה לא חוק פופוליסטי, זה חוק שבא לתקן עוולה שהמדינה לא מסתכלת על הרבה מאוד – 50,000 משפחות שמשלמות פי-חמישה מהאוניברסיטה בלי תשובה.

אראל מרגלית: לא פופוליסטי, עובדה.

מירב בן ארי: – – –

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אראל מרגלית, נכון, יש הרבה מה לעשות בהשכלה הגבוהה.

יפעת שאשא ביטון: התפיסה שלי בכלל לגבי ההשכלה הגבוהה היא מאוד מאוד ברורה.

אראל מרגלית: זה דבר ספציפי לעשות, לא הרבה מאוד ולא מעט, וזה אמר שהמוסד להשכלה גבוהה – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני לא ארשה שתתחילו לעשות פה דיאלוג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית, לא, זה לא מכובד.

טלי פלוסקוב: לא הפריעו לך, ובכל מקרה ביקשתי לא להפריע.

אראל מרגלית: לא הפריעו?

יפעת שאשא ביטון: לא ככה, אבל.

טלי פלוסקוב: כי זה הפריע לך.

טלי פלוסקוב: אז תן בבקשה לחברת כנסת אחרת להביע את עמדתה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני מסכימה לגמרי שלגבי הנושא של ההשכלה הגבוהה יש הרבה מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: אני – התפיסה שלי בכלל, הפילוסופית וגם האקדמית, בשביל לתת הזדמנות שווה לכולם, בעיני כולם צריכים להיכנס בשנה הראשונה למערכת ההשכלה הגבוהה, ולאחר מכן לעשות את הסינון לפי מי שבאמת מתאים, ומי שלא – ימצא את עצמו באפיקים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לנהל שיח כזה, כל עוד זה לא יעמוד תוך החלשה של אנשים מהפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

יפעת שאשא ביטון: ואני אשמח אם תחזור בך מהאמירה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אראל מרגלית: אני לא אמרתי את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן – בבקשה, אחרון הדוברים.

רועי פולקמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באתי לדבר על נושא אחר, אבל אני אגיד רק משפט אחד.

רועי פולקמן: אראל מרגלית, אתה עשית את הדוקטורט שלך בקולומביה, נראה לי 60,000 דולר לשנת לימודים.

רועי פולקמן: זו חוכמה קטנה מאוד להציע להנמיך את הרמה לכולם, שהרמה תהיה בינונית לכולם, ומי שירצה ללמוד לימודים גבוהים איכותיים ייסע לחו"ל, ורק מי שיהיו לו עשרות-אלפי – כי זו בעצם ההצעה שלך אומרת, לעשות מינימום.

יעל כהן-פארן: האוניברסיטה זה בינוני?

רועי פולקמן: אני אספר לכם על אותו דבר.

רועי פולקמן: אני עם הילדים שלי בחופשות הולך לאתרים של רשות שמורות הטבע, וכשאמרתי: תראו, צריך שיהיו דמי כניסה מינימליים כדי שיפנו את הזבל, אז באו גם אנשים שמבלים בחופשות עם הילדים שלהם בארצות-הברית או בחו"ל, כי יש להם כסף, רוצים שגם כשאני נוסע לחוף הבונים עם הילדים שלי – אז אלה אמירות שתכליתן היחידה היא שהכול יהיה בינוני לכולם.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: אני לא מבין.

רועי פולקמן: כי אתה אומר להם לא לגבות כסף ולמדינה – לא לסבסד.

אראל מרגלית: מה, אוניברסיטת תל-אביב היא פחות טובה ממכללת – – –

רועי פולקמן: לא, זה מה שהצעת – שלכולם יהיה רע.

אראל מרגלית: מה פתאום?

אראל מרגלית: מה פתאום?

אראל מרגלית: זה לא נכון.

רועי פולקמן: ומי שיהיה לו הרבה כסף, שייסע ללמוד בחו"ל.

אראל מרגלית: מה פתאום?

אראל מרגלית: מה פתאום?

רועי פולקמן: זה מה שהצעת.

רועי פולקמן: זו ההצעה שלך, אראל מרגלית.

רועי פולקמן: אם תרצה, נדבר על זה אחר כך.

אראל מרגלית: זה לא נכון.

רועי פולקמן: אתה מוזמן לדבר גם עם חברי סיעתך בעניין הזה.

רועי פולקמן: אבל אני אשב אתך, אם תרצה לדבר על זה.

אראל מרגלית: שמעתי על טרכט

אראל מרגלית: נברג – – –

רועי פולקמן: טוב, אני רוצה לדבר אתכם, חברים, בקצרה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני לא מסכימה לשיח פה.

רועי פולקמן: נדבר על זה, אראל.

רועי פולקמן: אתה איש רציני, אני מחזיק ממך מאוד כאיש רציני.

רועי פולקמן: אתה איש רציני.

אראל מרגלית: – – – 50,000 שמשלמים פי-5.5.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להתייחס להערות של אראל מרגלית.

רועי פולקמן: בסדר.

רועי פולקמן: אתה איש רציני, נדבר על זה.

רועי פולקמן: אני רוצה לדבר על עוד דבר אחד שהיה היום, אני קורא לו fake news.

רועי פולקמן: עשו עליו ספין גדול היום בתקשורת, וזה דוח השמאים על מחירי הדיור.

רועי פולקמן: למה אני אומר שזה fake news?

רועי פולקמן: כי באה קבוצה של שמאים שיש להם אינטרס כלכלי מובהק לשדר לציבור פניקה על מחירי הדיור, ובמקום להסתפק ולהגיד: יש נתונים, יש גוף ממלכתי במדינת ישראל שנקרא הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שפרסמה נתונים על מחירי הדיור – ודרך אגב, לפעמים הם עולים, לפעמים הם יורדים; אנחנו עוקבים אחריהם.

רועי פולקמן: לא אומר שהושלמו המלאכות, אבל באה התאחדות השמאים, ומה הם עשו?

רועי פולקמן: קצת כמו הדיון הקודם, הם לקחו 16 ערים בלבד, מתוכן עשר ערים במרכז הארץ, בדגש על מודיעין ותל-אביב, ואמרו: תראו, מה שהלמ"ס פרסם לא נכון.

רועי פולקמן: המחירים עולים.

רועי פולקמן: למה?

רועי פולקמן: אנחנו לא החשבנו את הפריפריה, לא החשבנו את "מחיר למשתכן", וראה זה פלא, המדד שלנו עלה.

רועי פולקמן: מה אמרתי ליושב-ראש איגוד השמאים ברדיו?

רועי פולקמן: אמרתי לו: אדוני היקר, זה כמו שאני אשאל אותך מה מחירי הרכב בישראל, ואתה תגיד לי, בדקתי את מחירי ה"מרצדס" וה"אאודי", והמחירים גבוהים – מעל 200,000 שקל, או לא יודע כמה עולה "מרצדס" היום.

רועי פולקמן: אבל הציבור לא קונה רק "מרצדס", הוא קונה גם "מזדה" ו"טויוטה" ועוד הרבה רכבים אחרים.

רועי פולקמן: כנ"ל במחירי הדיור.

רועי פולקמן: הלמ"ס לוקח 60 ערים כי בונים.

רועי פולקמן: נכון, מחירי הדיור בתל-אביב עלו ברבעון האחרון של 2016, ועל זה השמאים מפחידים את כל הציבור שהמחירים עולים.

רועי פולקמן: אבל מה לעשות – לא כל מדינת ישראל גרה בתל-אביב.

רועי פולקמן: גרים בעפולה, בקריית-מוצקין, בירוחם, במעלות ובהרבה מקומות, ושם בנו יותר, ובלא מעט מהערים האלה המחירים לא עלו.

רועי פולקמן: לכן אני אומר לאיגוד השמאים – יש fake news.

רועי פולקמן: אני יכול להבין למה אתם רוצים שכולם ידברו על זה שהמחירים עולים.

רועי פולקמן: אני לא מתכוון להסתיר נתונים ולא אומר שהמשימה הושלמה.

רועי פולקמן: אנחנו נלחמים כאן בפשלות של עשור.

רועי פולקמן: ייקח זמן שהמחירים ירדו.

רועי פולקמן: אבל מה שבטוח, שאפשר לסמוך הרבה יותר על הנתונים של הלמ"ס ולא על הנתונים מאיגוד השמאים.

רועי פולקמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים הסתיימה, לכן אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: נצביע על הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 49) (תלונה של עובד משרד מבקר המדינה), התשע"ז–2017, בקריאה הראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 49) (תלונה של עובד משרד מבקר המדינה), התשע"ז–2017, לוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 37 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 49) (תלונה של עובד משרד מבקר המדינה), התשע"ז–2017, עברה בקריאה הראשונה ועוברת לוועדה לענייני ביקורת המדינה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת רויטל סויד, מיכל בירן ויוסי יונה – אתם הייתם באולם בהצבעה?

טלי פלוסקוב: אני פשוט לא ראיתי.

יוסי יונה: פתחנו את הדלת.

טלי פלוסקוב: אז צריך לבדוק פה.

טלי פלוסקוב: מבקשים להצטרף כתומכים להצעת החוק.

יוסי יונה: לשיקול דעתך.

טלי פלוסקוב: זה כמובן לא משנה את התוצאה.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/678); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 34) (גוף פעיל בבחירות), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק של חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי הכנסת.

יואב קיש: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, מדובר בתיקון לחוק מימון מפלגות, שזכה לכינוי "חוק V15".

יואב קיש: הסיבה לכך היא פשוטה; אתם ודאי זוכרים את אותו ארגון שניסה למכור לנו: פשוט מחליפים, כמה רע פה.

יואב קיש: אז מי שרוצה לדעת לאן זה התפתח, אז אף שהם נכשלו בבחירות הקודמות הם עדיין אתנו.

יואב קיש: הפעם יחד עם ארגון בשם "קול אחד".

יואב קיש: אותן עמותות שילבו ידיים לגוף אחד שנקרא היום "דרכנו".

יואב קיש: ואני שואל בכנות: זאת הדרך שאנחנו רוצים לנהוג בה – לקחת כספים ולנסות להשפיע על בחירות בכספים משמעותיים של גורמים משמעותיים?

יואב קיש: אני לא מדבר על כספים שהציבור רוצה, עושה – הדברים האלה נשארים ללא הפרעה.

יואב קיש: היום החוק לא נוגע במקום הזה, אבל הוא כן מטפל באותם מקומות – אם אנשים פרטיים או גופים שלוקחים כספים גדולים ומנסים להשפיע על מערכת הבחירות שלנו.

יואב קיש: מי שלא מכיר, פורסם לאחרונה – –

אראל מרגלית: בתור מפלגה שגנבה את הבחירות בשעתיים האחרונות לא הייתי מדבר.

יואב קיש: – – שגם V15 קיבלו מענק של מחלקת המדינה – ה-State Department האמריקני – על-ידי זה שקיבלו מאגר של נתונים של אלפי אנשים עם נטייה פוליטית ששימש תשתית לאותו ארגון; תשתית להחלפת ראש ממשלה; ארגון שממשיך לסרב לקבל את דעת הבוחר של כמיליון איש שבחרו בליכוד כמפלגת שלטון; ארגון שדווקא משבח ומהלל מנהיג אחר, מנהיג פלסטיני, שמסרב להכיר במדינת ישראל כמדינת העם היהודי.

יואב קיש: זו השחתה של הדמוקרטיה הישראלית, ועוד באמצעות מימון של מדינות זרות.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם, מנכ"לית ארגון "קול אחד" פולי בורנשטיין הסבירה לאחר האיחוד המרגש עם V15 – היא אומרת: הפעם אנחנו מחפשים את האנשים שהם לא אתנו מהסיבות הלא-נכונות; אנחנו רוצים למצוא את מצביעי הליכוד שמקומם בעצם במחנה המתון, לא בליכוד שהוא ימני.

יואב קיש: אנחנו ננסה להזיז אותם אלינו.

יואב קיש: ואני שואל את עצמי: כמה ארוגנטיות, כמה יהירות וזלזול ברצון הבוחר.

יואב קיש: מי שמך לקבוע למצביעים אם הם בוחרים נכון או לא נכון ואיך הם מקבלים את ההחלטות שלהם?

יואב קיש: עכשיו אתם רוצים לקחת מיליונים של דולרים, לזהות את אותם מצביעי ליכוד מתונים ולנסות לעשות להם שטיפת מוח כזו או אחרת?

יואב קיש: V15 כשלו ב-2015, ו"דרכנו" ייכשלו כישלון חרוץ ב-2019.

יעל גרמן: 2017.

יואב קיש: 2019.

יעל גרמן: 2017.

יואב קיש: 2019.

יעל גרמן: 2017.

יואב קיש: וזה מדוע?

יואב קיש: כי לפי חוק V15, או התיקון לחוק מימון מפלגות שאנחנו מובילים בכנסת הזאת, אנחנו מגדירים מחדש גוף פעיל בבחירות.

יואב קיש: מה זה "גוף פעיל בבחירות"?

יואב קיש: זה גוף שעוסק בפעילות פוליטית בתקופת בחירות.

יואב קיש: אנחנו מאוד מאוד נזהרנו מלפגוע ברצון שלנו לשמר את חופש הביטוי.

יואב קיש: אני גם אגיד לכם במפורש איפה המקומות שנזהרנו.

יואב קיש: ראשית, מדובר רק על תקופת הבחירות.

יואב קיש: זאת אומרת אם "דרכנו" יחליטו שהם עושים את כל הפעילות הפוליטית שלהם "רק לא ביבי", ומה שהם רוצים, אבל יעשו את זה שלא באותם שלושה חודשים של תקופת בחירות, אלא במשך שנים – לא מושתת עליהם שום מגבלה.

יואב קיש: איפה המגבלות?

יואב קיש: המגבלות אם הם אומרים: כן, אנחנו רוצים להשפיע גם על תקופת הבחירות.

יואב קיש: אוקיי, אז קודם כול אנחנו עכשיו בוחנים מה הפעילות שלהם.

יואב קיש: אם הפעילות שלהם היא פעילות של קריאה לדרך מסוימת – "העם עם הגולן" – אני משתמש בכל מיני ססמאות שהיו לנו – גם בסדר.

יואב קיש: לא נכנסים לקריטריון.

יואב קיש: אז איפה הם נכנסים לקריטריון?

יואב קיש: אם הם אומרים: רק לא ביבי; אם הם אומרים: תצביעו לבית היהודי – אני בכוונה בוחר הכול מהצד שלי, כדי שלא, חס וחלילה, לפגוע פה באיזשהו משהו ששייך לצד השני.

יואב קיש: כן, אם איזה ארגון מחליט שהוא רוצה להיות מעורב בתקופת הבחירות ולקרוא חד-משמעית לבחירה או להתנגדות למפלגה מסוימת, אז סליחה, פה אנחנו רוצים לשמור שהכספים שמגיעים לאותה פעילות, תהיה עליהם ביקורת, יהיו עליהם הגבלות.

יואב קיש: אי-אפשר יהיה לבוא עם מיליון דולר ולהגיד: יאללה, סע.

יואב קיש: אם אתה באמת תנועה ציבורית אמיתית שמאחדת גורמים וציבור רב, זה לגיטימי, ותאסוף תרומות.

יואב קיש: דרך אגב, הגדרנו כמה שלבים בעניין הזה.

יואב קיש: אבל כן, אפילו את זה לא מנענו.

יואב קיש: אמרנו: בסדר, רק אל תביא את הכסף הגדול.

יואב קיש: זה מה שאמרנו.

יואב קיש: לכן, אותו גוף שנקרא "גוף פעיל בבחירות" למעשה אינו מפלגה, אבל עוסק בפעילות של מפלגה בתקופת בחירות, ועליו יחולו חובות דיווח למבקר המדינה, ואז תלוי מה ההוצאות שלו.

יואב קיש: דרך אגב, אם זה עד 100,000 שקלים – ואני זוכר, חברת הכנסת גרמן, שהיה לנו על זה דיון בוועדה – – –

יעל גרמן: – – –

יואב קיש: נכון, רצית מאפס.

יואב קיש: אמרנו: אנחנו רוצים דיווח.

יואב קיש: אמרנו: אתם יודעים מה?

יואב קיש: עד 100,000 שקלים אפילו לא דיווח לא; מתחת לרדאר, לא מתעסקים.

יואב קיש: יש כמה חבר'ה – אפילו בן-אדם אחד, רוצה לשים 100,000 שקל על מגה-שלט באיילון – – –

קריאה: – – –

יואב קיש: זה עולה פחות, לא יודע, אבל נניח כמה פעמים, במשך שבוע – בסדר.

יואב קיש: אבל אם זה מעל 100,000 שקלים, אתה נכנס לקטגוריה שאתה צריך קודם כול לדווח; לדווח ולהעביר את התרומות של מה שאספת בצורה מסודרת דרך מבקר המדינה, והמגבלה עליך היא שהתרומה המרבית תהיה 22,000 שקלים.

יואב קיש: זאת אומרת שלא יהיה אפשר לבוא ולשים – אם מישהו רוצה פעילות בשווי 300,000 שקלים – לא יכול לבוא בן-אדם אחד ולשים 300,000 שקלים לפעילות פוליטית בתקופת בחירות, להסיע כאלה או אחרים מזוהים, מה שנקרא – הגדרנו את זה בכוונה "מזוהים" – כן, להסיע את מצביעי – את מי לא לקחתי שם?

יואב קיש: את מצביעי כולנו?

יואב קיש: אני ב-300,000 שקלים מהכיס שלי רוצה להסיע את מצביעי כולנו לקלפי שיצביעו.

יואב קיש: לא, את זה אתה לא יכול לעשות.

עמר בר-לב: מה עם "ישראל היום", זה בסדר?

יואב קיש: אני גם לזה אתייחס.

יואב קיש: הרי כתוב לי, אני ידעתי שתשאלו, ולכן גם הגבלנו את זה ל-22,000 שקלים.

יואב קיש: איפה השלב הבא?

יואב קיש: השלב הבא – אם אתה מדבר כבר על פעילות יותר משמעותית, מעל 400,000 שקלים.

יואב קיש: מעל 400,000 שקלים הורדנו את התרומה המרבית מ-22,000 שקלים ל-11,000.

איתן כבל: הכנסתם עיתון?

יואב קיש: אני כבר אענה, שאל אותי גם חבר הכנסת עמר בר-לב.

יואב קיש: אני מבין שהנושא של העיתונים מאוד מעניין את הצד ההוא של המושב, ואני אתייחס גם לזה.

יואב קיש: כן, ב-400,000 שקלים, אם המדובר בעניין הזה, צמצמנו את התרומה המרבית.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם עוד דבר: יש מקום אחד בחוק הזה שגורר ענישה פלילית, מקום אחד, וגם על זה דיברנו לא מעט, והמקום הזה, אם מישהו עושה פעילות בסכום מאוד משמעותי, מעל חצי מיליון שקלים, ולא מדווח, ועושה את זה – איך אמרנו?

יואב קיש: מנסה להיות מתחת לרדאר, במקרה הזה, שבו מדובר בצורה מובהקת.

יואב קיש: עכשיו, לא מדברים גם על חוסר ידיעה, אלא כן, על מישהו שמבין את החוק ועשה פה עבירה מודעת, מסתיר את הפעילות שלו בסכומים מאוד גדולים, זה מקום פלילי.

יואב קיש: אם טעית בדיווח, נרשמת לא נכון, חשבת ככה, לקחת תרומה קצת יותר – זה בסדר, לטעויות יש עלות, כמו מפלגה שמשלמת קנס פה, קנס שם.

יואב קיש: באמת ברמה הזאת יש זהות בין החוק הזה לחוק של מימון מפלגות.

יואב קיש: גם בחוק מימון מפלגות יש מקום של עבירה פלילית, ואנחנו לקחנו את זה למקום הזה, שאם מישהו עושה פעילות כזו בהיקפים מאוד גדולים של חצי מיליון שקלים ומעלה ומנסה להחביא אותה בצורה מכוונת, זה כבר דורש ענישה פלילית.

יואב קיש: המסר של החוק הזה, חברי וחברות הכנסת, הוא מאוד פשוט: אנחנו נלחמים על הדמוקרטיה הישראלית.

יואב קיש: לא ניתן יד לקניית שלטון בכסף.

עיסאווי פריג': מה אתה אומר?

יואב קיש: לא ניתן יד לקניית שלטון בכסף.

עיסאווי פריג': לא ניתן יד – – –

קריאה: – – –

יואב קיש: "דרכנו" זה מפלגת "רק לא ביבי".

מיכל רוזין: שלדון שומע אותך?

מיכל רוזין: – – –

יואב קיש: היא ממתגת את עצמה מחדש.

מיכל רוזין: – – – תגיד באנגלית.

יואב קיש: היא ממתגת את עצמה מחדש בימים אלו עם מטרות פוליטיות מוגדרות, שינוי שיטת עבודה, אבל זו אותה גברת בשינוי אדרת, וכרגיל, הם מפספסים את התמונה הרחבה.

יואב קיש: כנראה קשה – דרך אגב, הפעם זה עמותות שמאל, אבל זה יכול לבוא גם מהצד השני.

יואב קיש: אני מבטיח לכם שאם לא נעשה את התיקון הזה, מה שיהיה פה ב-2019 יהיה פה מכל הכיוונים, ולכן אני אומר גם ל"דרכנו" שהגיע הזמן להפנים את הרובד הבסיסי ביותר של הדמוקרטיה, לתת קצת קרדיט לציבור, או יותר נכון למיליון בוחרים שאמרו את דברם בקלפי.

יואב קיש: כמו שאמר בזמנו בגין, זיכרונו לברכה – –

טלי פלוסקוב: אני מבקש לסיים, לסכם.

יואב קיש: אני מסכם.

יואב קיש: – – התבונה והחירות כאחת מחייבות בדרך כלל את הכרעת הרוב, בתנאי שהרוב יכבד את זכויות המיעוט, לרבות זכותו העיקרית: להיות לרוב.

יואב קיש: בשם הדמוקרטיה ובשם שלטון החוק, הציבור הישראלי יאמר דברו בקלפי, כך ולא אחרת.

יואב קיש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן-ארי – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: האמת, חבר הכנסת יואב קיש, שמעתי אותך והתרגשתי, במיוחד מהציטוט של בגין מלא הפתוס שהבאת בסוף.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: נכון, זה נשמע – כמעט השתכנעתי, במיוחד מהעיקרון הזה של דמוקרטיה, כי באמת, אתה יודע, בגין, שבאמת הרבה מהאבות הפוליטיים והרוחניים של היושבים כאן בבית, היו להם מחלוקות מאוד מאוד קשות ומאוד מאוד רציניות עם בגין; אבל באמת, אני חושבת שבגין אחראי לאחת ההפעלות הראשונות בפועל של הדמוקרטיה הישראלית, חילוף השלטון הראשון.

תמר זנדברג: וכל אותן שנים באופוזיציה, ודרך אגב, גם הרדיפה הפוליטית שבגין חווה על בשרו, לא שינו את האתוס הדמוקרטי, את הדנ"א הדמוקרטי הליברלי המאוד-מאוד בסיסי שהיה לו.

תמר זנדברג: אבל מה אתם עושים בתור ממשיכי דרכו?

תמר זנדברג: אתם אימצתם משהו אחר לגמרי מהמורשת הזאת.

תמר זנדברג: עבורכם יש חוקים, וזה טוב ויפה; אבל אם הם לא מוצאים חן בעינינו, אז יש לנו גם חוקים אחרים, ואנחנו נלך ונשנה את כללי המשחק, רק מפני שמישהו קצת הפחיד אותנו בבחירות.

תמר זנדברג: עכשיו, יש לי שאלה אליך: אם אתם כל כך בטוחים בעצמכם שהציבור יבחר בכם פעם אחרי פעם בקלפי, וכל איום עליכם, אין בו שום ממש והוא לא רציני והוא קטן והוא שולי, ואתם כל כך סמוכים ובטוחים בבוחר שיבחר בכם פעם אחרי פעם; הוא לשלטון בחר אתכם, ואין אף אחד אחר, הדמוקרטיה הישראלית לא יכולה לעבוד בלי שהליכוד שולט בה – ממה אתם כל כך בלחץ?

תמר זנדברג: למה ללכת ולשנות חוקים שנוגעים פעם אחרי פעם לכללי המשחק?

תמר זנדברג: אתם משנים את ההרכב של בית-המשפט, ואת הוועדה לבחירת שופטים, ואת חוקי מימון הבחירות, ואת חוקי העמותות – הכול רק כדי שהציבור ימשיך לבחור אתכם פעם אחרי פעם?

תמר זנדברג: עד כדי כך אתם לא סומכים עליו – –

יואב קיש: לא לעשות?

תמר זנדברג: – – שהוא ידע לעשות את ההחלטות שלו באופן עצמאי ממה שהוא קורא בעיתון – לא של שלדון?

תמר זנדברג: או שכאן המימון נפסק?

תמר זנדברג: מימון הבחירות הראשון והמושחת והמשפיע ביותר הוא שלכם, אבל אתם מתכננים את החוקים ככה שזה לא ייחשב, ככה שמתנות מותר להעניק ותכשיטים מותר לקנות ושמפניה מותר ועיתון מותר, אבל עמותות אסור.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי אלה עמותות של השמאל?

תמר זנדברג: אני מציעה לכם, אם אתם כל כך בטוחים בעצמכם וכל כך בטוחים שפעם אחרי פעם הציבור יבחר רק אתכם, בבקשה, למה צריך לשנות את כללי המשחק כל פעם?

תמר זנדברג: למה צריך כל פעם לשנות את החוקים ככה שהם יחסמו כל מתנגד שלכם ויאפשרו רק לכם להתמודד עם הכסף?

תמר זנדברג: – עם הכסף הזר שאתם משתמשים בו ואתם שכללתם את השיטה הזאת בחוסר שקיפות משווע, שכללתם אותה לאמנות, ובזה אתם קונים שלטון בכסף, ולא השמאל.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת קיש דיבר על הדמוקרטיה, כאילו שהחוק הזה בא לשמר את הדמוקרטיה, לדאוג לדמוקרטיה, ולא לדאוג לכיסאות של אנשים פה או אנשים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוא נבדוק מה זה דמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דמוקרטיה זה לאפשר את כל הנתונים וכל הידע בפני הבוחר כדי שיחליט נכון, כדי שידע את כל הנתונים על כל המפלגות ואז יחליט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, יש שיבוש מסוים בדמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מפלגה גדולה שיש לה הרבה כסף למימון בחירות, יש לה גם מתרומות, כי יש לה גם מספר יותר גדול של חברי כנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם יקבלו יותר תרומות במסגרת החוק, לכאורה, ואז יש להם יותר כסף להגיע לאזרחים שיוכלו לבחור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה היחיד שאני אומר – ולא מקובל – להשתמש בכסף כדי לקנות קולות זה אסור, כי זה שוחד, רק זה המקרה היחיד שאפשר לבוא ולהעניש אנשים ולהעמיד אותם לדין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעבר לזה, להסביר לאנשים ולהגיד להם כמה מסוכן לבחור בא' וכמה טוב לבחור בב', זה הבסיס של הדמוקרטיה, ואסור בתכלית האיסור לפגוע בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולכן גם יש דברים שאפילו אומרים אותם שהם ללא מימון – כאילו, לכאורה, אבל הם במימון קטן – אבל הם פוגעים בדמוקרטיה, בדיוק כמו האמירה של ראש הממשלה שהערבים נוהרים בכמויות לקלפי; כמויות אפילו לא מדברות על בני-אדם – המקרה הזה הוא אנטי-דמוקרטי, לא שיש עמותות שבאות ומפרסמות ומזהירות את האזרחים מהסכנה שיכולה להיגרם למדינה כי הם בוחרים בא' או ב'.

יואב קיש: אין בעיה שמישהו ישים 10 מיליון דולר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: רגע, רגע, רגע, אבל הרי יש חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא יכול לכבול את הידיים ואת הרגליים של האיש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, ולא רק זה, אלא אתה בא ועושה כלוב צמוד לגוף שלו ואתה אומר לו: אנחנו עדיין נבדוק אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי העברתם את החוק של העמותות, חוק העמותות, שעמותה צריכה לדווח על המקורות שלה ומאיפה; רק עמותות הימין, שמקבלות גם מימון ממשלתי, מקבלות מימון מחו"ל, ויש להן חיסיון מלא על הכספים שלהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כבר קיים, מה אתה רוצה גם לכבול בעניין של הבחירות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר לך, אם אתה באמת דואג לדמוקרטיה אתה צריך למשוך את החוק הזה, לבטל אותו, כי זה מה שפוגע בדמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: וכרגע אני מודיעה על נעילת הרשימה.

טלי פלוסקוב: לא נעלתי את הרשימה עד כה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

מיכל רוזין: תודה רבה לך, גברתי.

מיכל רוזין: חבר הכנסת קיש, אני חייבת לומר לך, אני יושבת ומקשיבה לך, והייתי בדיוני הוועדה, ואני חייבת לומר שיש משהו מאוד מעודד בהצעת החוק הזאת, ואני אגיד לך למה.

מיכל רוזין: אתה יודע – איך אמר פעם נתניהו?

מיכל רוזין: "הם מפחדים".

מיכל רוזין: אתם מפחדים.

מיכל רוזין: זה כמעט הצליח בפעם האחרונה, ואתם בלחץ – אתם בלחץ שבבחירות האלה הגופים האזרחיים, המהפכה האזרחית מגיעה.

מיכל רוזין: כפי שהמהפכה החברתית פגעה בכם, כך גם המהפכה האזרחית תפגע בכם.

מיכל רוזין: אתם מפחדים.

מיכל רוזין: אתם מפחדים שארגוני החברה האזרחית יתאגדו ביחד ויגידו: עד כאן.

מיכל רוזין: לא מוכנים לשחיתות, לא מוכנים לצביעות, לא מוכנים לקיפאון המדיני, לא מוכנים למצב המזעזע בבתי-החולים ובבתי-האבות וכל המצב החברתי.

מיכל רוזין: על זה יקומו – – –

יואב קיש: אין לך בעיה שמיליונים של דולרים ירוצו פה חופשי?

מיכל רוזין: לך אין בעיה שמיליארדים רצים פה.

מיכל רוזין: כמה מפסיד שלדון אדלסון על "ישראל היום"?

מיכל רוזין: 700 מיליון דולר?

מיכל רוזין: תזכיר לי – או שקל.

מיכל רוזין: יכול להיות שאני טועה.

מיכל רוזין: שקל או דולר?

מיכל רוזין: אתה בטח יודע יותר טוב ממני.

מיכל רוזין: לא חוכמה לקבל מתנות במאות-אלפי שקלים; לא חוכמה להיות חבר בקשרי הון-שלטון עם כל מיני אנשי ממון; לא חוכמה להחזיק עיתון שעושה תעמולה במשך ארבע שנים בין בחירות לבחירות, ואז לבוא ולהגיד לשדולת הנשים ולארגון איכות הסביבה ולארגון חיילי מילואים שאסור לכם לגייס כסף ואתם לא יכולים לעשות קמפיין, מכיוון שאנחנו מתייחסים אליכם כמו מפלגות ואנחנו נגביל אתכם.

יואב קיש: זה לא נכון.

יואב קיש: זה לא נכון.

מיכל רוזין: כן, אני יודעת שיש סכום מסוים שהם יוכלו, אבל למה מגבילים אותם?

מיכל רוזין: הם לא מפלגה.

מיכל רוזין: הם לא מפלגה, ולכן הם לא פועלים למען מפלגה מסוימת, וכאשר – – –

יעל גרמן: הארגונים האלה מחוץ לחוק.

מיכל רוזין: מה זה מחוץ לחוק?

יעל גרמן: הם כלולים מחוץ לחוק.

יואב קיש: הם לא נכנסים בתוך החוק, הם לא באים לבחירות.

מיכל רוזין: ברגע שהם – אני שאלתי אותך שוב ושוב והדברים היו מאוד ברורים, גם עם הייעוץ המשפטי בוועדה – – –

יואב קיש: אם שדולת הנשים תגיד: תצביעו לביבי, אז היא – – –

מיכל רוזין: אם היא למשל תגיד: תצביעו – אמרתי לך את זה שוב ושוב – רק לאישה בראשות מפלגה; אם היא תגיד: תצביעו רק למי שדאג לאיכות הסביבה ותגיד מי היא חושבת שדאג לאיכות הסביבה – ודאי שזה ייכנס בחוק הזה, חברים.

מיכל רוזין: ודאי שזה ייכנס.

מיכל רוזין: ובסופו של דבר – – –

יואב קיש: אם הם יגידו: תצביעו רק למי שטוב לאיכות הסביבה – מותר להם.

מיכל רוזין: יופי.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: אם היא תגיד: תצביעו למפלגה הירוקה, או לירוקים, למי שמקדם זכויות של ירוקים – – –

יואב קיש: – – – מפלגה – – –

מיכל רוזין: אף אחד לא אמר.

מיכל רוזין: גם V15 לא אמרו: תצביעו למפלגה כזאת או אחרת.

יהודה גליק: הם אמרו "רק לא ביבי", "רק לא ביבי".

מיכל רוזין: הם אמרו, הם אמרו: תצביעו לאלטרנטיבה, תצביעו לאופוזיציה, תצביעו למשהו אחר.

מיכל רוזין: ולכן אתם רוצים שיתייחסו אליהם כמו למפלגה.

מיכל רוזין: לא סתם המחוקק קבע חוק שונה למפלגות וחוק שונה לארגונים.

מיכל רוזין: וכמו שבעבר היו קמפיינים "העם עם הגולן" – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכל רוזין: – – או קמפיינים אחרים שפעלו בהרבה מאוד כסף, במאות-אלפי שקלים, כדי להשפיע על שינוי מדיניות – וזה בסדר – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל רוזין: רגע, אבל הם הפריעו לי, הפסקתי כשהם – – –

טלי פלוסקוב: הפריעו לך ממש שנייה.

מיכל רוזין: אז עוד רגע אני אסיים.

מיכל רוזין: הקמפיינים האלה של מאות-אלפי שקלים הם חלק מפעולת החברה האזרחית שרוצה לפעול ורוצה להביע את עמדתה.

מיכל רוזין: היא לא תחזיק קמפיין ארבע שנים, כי אין להם הסכומים האלה, ולכן בתקופת בחירות כן הם רוצים להביע את עמדתם – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

מיכל רוזין: – – ואנחנו צריכים לאפשר להם.

מיכל רוזין: סתימת הפיות הזאת רק מוכיחה שאתם מפחדים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות גם לרשותך.

אראל מרגלית: תקראו לחבר'ה מכולנו, אנחנו רוצים לדבר על המכללות.

אראל מרגלית: סתם, סתם.

טלי פלוסקוב: כואב הנושא, אה?

אראל מרגלית: כן.

יואב קיש: עוד פעם על המכללות?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אראל מרגלית: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לא ברור לי מה אתם מנסים לעשות.

אראל מרגלית: אני מבין איך זה משרת אתכם ברמה הפוליטית, אבל אני גם מבין שחברה אזרחית, מותר לה להיות פוליטית.

אראל מרגלית: מותר לה.

אראל מרגלית: חברה אזרחית, אנחנו מעודדים אותה להיות מעורבת בתוך מה שקורה בחברה הישראלית.

אראל מרגלית: ודרך אגב, יש הרבה מאוד מהלכים, גם של אנשי ימין, גם של אנשי שמאל, גם של אנשי מרכז – וזה בסדר, זה חלק מהמעורבות הפוליטית, שחשוב מאוד שהיא לא תהיה רק מפלגתית.

אראל מרגלית: בארצות-הברית, אם אנחנו לוקחים את המוסד הדמוקרטי הדגול הזה – שנניח שהיום הוא לא בשיאו, אבל היו לו ימי פאר – הרבה מאוד מהחינוך של קהילות מסוימות ללכת להצביע, הרבה מאוד מהיכולת להכניס את הממד הדמוקרטי לתוך אוכלוסיות שלמות שלא היו מעורבות בתוך הסיפור עד הסוף, הרבה מאוד מהדברים האלה התאפשרו על-ידי זה שתוכל להיות פעולה אזרחית למען עידוד המעורבות הפוליטית.

יואב קיש: אין בעיה עם זה.

אראל מרגלית: רגע.

אראל מרגלית: זה מה שקרה שם.

אראל מרגלית: עכשיו, לפעמים זה עזר לימין, לפעמים זה עזר לשמאל, לפעמים זה היה רפובליקני, לפעמים דמוקרטי; לפעמים העובדה שהכנסת בשכונות מצוקה בערים הגדולות בארצות-הברית הרבה מאוד מהאנשים שם להצביע, זה עזר בתקופה מסוימת לדמוקרטים – – –

יואב קיש: אתה רוצה, אבל, שבישראל יהיו בחירות כמו בארצות-הברית, עם מיליארדים של דולרים שמגיעים מכל הכיוונים ומשפיעים על תוצאות הבחירות?

יואב קיש: זה מה שאתה רוצה?

מיכל רוזין: לא, שרק לביבי יהיו מיליארדים.

אראל מרגלית: תראה, בוא אני אגיד לך משהו.

אראל מרגלית: תראה, אני אגיד לך, יש פה כמה דברים לא לגיטימיים, כולל "ישראל היום".

אראל מרגלית: "ישראל היום" היה צריך להיות הוצאת בחירות בעבור מפלגה או אדם מסוים, ואני חושב שזה לא לגיטימי.

אראל מרגלית: אבל אני חושב שהעובדה שקבוצות מהימין, קבוצות דתיות, קבוצות מהשמאל, קבוצות חילוניות – –

יואב קיש: עם קבוצות אין בעיה – – –

אראל מרגלית: – – רוצות להיכנס ולדחוף אג'נדה – – –

יואב קיש: – – – 20 מיליון דולר.

יואב קיש: 20 מיליון דולר שבן-אדם אחד שם בשביל משהו, זה לגיטימי בעיניך?

יואב קיש: אתה רוצה – – –

מיכל רוזין: מה זאת הצביעות הזאת?

אראל מרגלית: אתה יודע, כרגע שלדון אדלסון שם 760 מיליון שקל, לפי מה שאני קורא, בשביל בן-אדם אחד.

אראל מרגלית: הלו?

יואב קיש: אז גם תסגור את "ידיעות אחרונות" ו"הארץ" אם אתה רוצה לאזן.

מיכל רוזין: נו באמת.

מיכל רוזין: נו באמת – – –

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: לא, לא, לא, הנה בדיוק ההבדל, הנה בדיוק ההבדל.

אראל מרגלית: הנה בדיוק ההבדל: עיתון שמוכר את עצמו ושיש לו מחיר ויש לו אג'נדה פוליטית מסוימת – זה בסדר גמור, ועיתון שמחולק חינם על-ידי זה שהתורם שלו רוצה לקדם מועמד אחד בלבד – זה לא לגיטימי.

יואב קיש: יש לו – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אראל מרגלית: רגע, אני רק מסיים.

אראל מרגלית: אני חושב שזה חשוב שיהיו קבוצות פוליטיות לאו דווקא במסגרת מפלגתית.

אראל מרגלית: שיפוקח האופן שבו הן עובדות – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אראל מרגלית: – – לא בתוך המפלגות, אבל שהן תקדמנה אג'נדה פלורליסטית כזאת או אחרת, כדי שהדמוקרטיה הישראלית תהיה חיה וקיימת, ולא רק בתוך המפלגות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: אחריו – איתן ברושי, אם יהיה באולם, ואוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, גברתי המזכירה, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, גברתי השרה, הרשמות וכל חברי המשמר, אולי אני לא במקום הנכון, וקשה כשיש ויכוחים ועימותים ומחדדים את ההבדלים.

יהודה גליק: אז אני רוצה לשתף פה בשתי יוזמות שקצת מחממות את לבי.

יהודה גליק: באחת מהן אני שותף.

יהודה גליק: ביום ראשון, בעזרת השם, חבר הכנסת זוהיר בהלול ואנוכי נצא ונסייר יחד בעיר המעורבת רמלה.

יהודה גליק: נפגוש את רב העיר ואת המנהיג המוסלמי של העיר וננסה לקדם הידברות.

יהודה גליק: היוזמה השנייה היא פרויקט נפלא שמובילים הרב בני לאו וגל גבאי, שנקרא פרויקט 929, ומחר הם מתחילים את כתובים; גמרו תורה, גמרו נביאים, מתחילים כתובים.

יהודה גליק: חילונים, דתיים, שמאל וימין, עשרות אלפים כל יום לומדים יחד פרק אחד מהתנ"ך.

יהודה גליק: פרויקט כל כך נפלא.

יהודה גליק: כותבים על התנ"ך, מדברים תנ"ך.

יהודה גליק: ולכבוד הפרויקט הנפלא הזה, 929, אני רוצה לקרוא את הפרק הראשון של הכתובים שיתחילו אותו מחר עשרות אלפים בכל רחבי הארץ: "אשרי האיש אשר לא הלך בעצת רשעים, ובדרך חטאים לא עמד ובמושב לצים לא ישב.

יהודה גליק: כי אם בתורת ה' חפצו ובתורתו יהגה יומם ולילה.

יהודה גליק: והיה כעץ שתול על פלגי מים אשר פריו ייתן בעתו ועלהו לא יבול, וכל אשר יעשה יצליח.

יהודה גליק: לא כן הרשעים כי אם כמֹץ אשר תדפנו רוח.

יהודה גליק: על כן לא יקמו רשעים במשפט וחטאים בעדת צדיקים, כי יודע אדוני דרך צדיקים ודרך רשעים תאבד".

יהודה גליק: המשורר אינו מגדיר את הצדיק ואת הרשע – מי עושה יותר מצוות ומי פחות; הרשע הוא האדם שהוא מוץ אשר תדפנו רוח, אדם שאין לו שורשים, אין לו בסיס, אין לו אידיאולוגיה.

יהודה גליק: הוא בסך הכול חופשי – לא לעצמו, אלא משוחרר לרוחות המזדמנות.

יהודה גליק: והצדיק הוא אדם אשר יש לו שורשים ויש לו דרך והוא משוכנע בה והוא הולך בה.

יהודה גליק: זה העניין: האם יש לנו שורשים, האם יש לנו עומק, או שאנחנו מתנפנפים כמוץ, קליפה, ברוח?

יהודה גליק: תודה רבה לכולם, כל מי שיש לו שורשים ודרך ואיננו כמוץ שתדפנו רוח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: שיעור חינוך מאוד יפה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה – אין שרה, אין שר, אז אני אמשיך לדבר.

אוסאמה סעדי: עד שיביאו שר ננצל את הזמן.

אוסאמה סעדי: חברי, חברותי, חברי הכנסת – – –

ציפי לבני: – – – שר במיל' יכול – – –

אוסאמה סעדי: שרה במיל' אפשר.

טלי פלוסקוב: אני עצרתי את הזמן שלך, אתה יכול לדבר.

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: חברי יואב קיש, הלוואי, הלוואי, הלוואי שהכוונה האמיתית שלכם היא באמת שקיפות ועוד שקיפות ושאתם באמת רוצים מערכת בחירות נקייה וטוהר מידות – אה, הגיע השר אלי כהן – כי אנחנו, כעיקרון, נגד כל העניין הזה של קניית שלטון בהון וכל הקשר הזה בין שלטון להון.

אוסאמה סעדי: ואף אחד, חברת הכנסת גרמן, לא יאשים אותנו במפלגות הערביות וברשימה המשותפת שיש לנו שלדונים למיניהם או, אני יודע, מיליארדרים שתומכים ומפזרים לנו כסף.

אוסאמה סעדי: ואנחנו, אין לנו כוונות בשתי מדינות, שאנחנו, חבר הכנסת יואב קיש, נכבוש את השלטון או שנתמודד על ראשות הממשלה; אולי במדינה אחת שאתם מובילים אנחנו כן נחוקק חוק כזה, כי אז באמת אנחנו – – –

יעל גרמן: – – –

אוסאמה סעדי: כן, במדינה אחת.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר, במדינה אחת, דמוקרטית וחילונית, אז אנחנו נעשה את זה.

יואב קיש: – – –

אוסאמה סעדי: אבל באמת: אמרת באמת, בכל הכנות, שהחוק הזה הוא חוק V15.

אוסאמה סעדי: אבל אנחנו כבר, אתה יודע, בוועדה אצלך, דנו ודשנו בזה; ואמרנו וקראנו את דוחות מבקר המדינה שאמר על V15 שהפעילות שלהם הייתה בסדר וניקה אותם.

אוסאמה סעדי: ומי שיצא שם רשע ועבר כל העבירות – נכון, חברת הכנסת השרה במיל'?

אוסאמה סעדי: – כל מי שעבר את העבירות על חוקי הבחירות וקיבל קנסות בסכומים נכבדים ביותר זה לא אחר מאשר אתם בליכוד, עם ראש הממשלה נתניהו, עם הבית היהודי, עם – – –

יואב קיש: גם האופוזיציה.

יואב קיש: גם יש מפלגות באופוזיציה.

אוסאמה סעדי: בכלל לא.

אוסאמה סעדי: לא, אני מדבר לא על מפלגות, אני מדבר על ארגונים ועל עמותות שהם מחוץ למפלגות.

אוסאמה סעדי: מי שקיבל דוחות שליליים וקיבל – ותקרא, ואני אמרתי לך: תקראו את דוח מבקר המדינה האחרון, שדיבר על ערב המופע של הימין בתל-אביב עם הזמרים והזמרות, ועם בנט ששר על הגיטרה.

אוסאמה סעדי: אתם זוכרים את זה, חבר כנסת איל בן ראובן?

אוסאמה סעדי: אז מבקר המדינה שם נתן לכם דוחות.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לכם, יש שם סעיפים – איפה חברי הכנסת, גואטה – יש סעיפים בחוק הזה שמדברים על הסעת בוחרים ועל תעמולה.

אוסאמה סעדי: ואתם פשוט רוצים גם לסתום פיות, גם לדלל כמה שיותר בוחרים במגזרים שאתם יודעים שאין לכם בהם תמיכה.

אוסאמה סעדי: כי כל הזמן אתה אומר לי: כן, במגזר הערבי, במגזר החרדי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר, לך יואב קיש, באמת חבל שהחוק הזה יהיה רשום על שמך.

אוסאמה סעדי: חבל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, חבר הכנסת שיק, אתה היום נראה שיק.

עיסאווי פריג': אני ראיתי אותך לפני זה ואתה נראה שיק, מעונב.

עיסאווי פריג': וכששאלתי אותך למה אתה נראה שיק, אתה אומר: היום אות הניצחון בא.

עיסאווי פריג': אני מכופף אותם.

עיסאווי פריג': אני מכופף אותם.

יואב קיש: לא, זה ניסוח שלך.

יואב קיש: לא אמרתי את זה.

עיסאווי פריג': כן, שמעתי אותך ואתה – – –

יואב קיש: לא אמרתי את זה.

יואב קיש: אתה לא יכול להגיד שאני אמרתי.

עיסאווי פריג': כן: כופפתי אותם, הראיתי להם – יפה.

יואב קיש: לא אמרתי את זה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': שמע, אני שמעתי אותך ואתה משתמש במילים יפות בשם הדמוקרטיה, בשם שלטון החוק.

עיסאווי פריג': תראה מה שקורה: מאז 2007, שהוקם "ישראל היום", אתם עסוקים בשטיפת מוח, בשטיפות מוח, לאנשים ולאזרחים: ביבי, ביבי, ביבי, ביבי, ביבי, ביבי – שטיפת מוח.

עיסאווי פריג': אני שואל איזה מודל עסקי, כלכלי, מפסיד מיליארד שקל – אמרה מיכל 700, אני אומר לך מיליארד.

עיסאווי פריג': מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': כמה, רונית?

עיסאווי פריג': מיליארד?

עיסאווי פריג': מיליארד.

עיסאווי פריג': מיליארד שקל בעשור – וקורא לעצמו מודל עסקי?

עיסאווי פריג': עמיתי רואה-החשבון, שר הכלכלה, תגיד לי, איזה מודל עסקי, איזה מודל עסקי הולך על עסק שמפסיד במצטבר שנה אחרי שנה כסף ומגיע למיליארד שקל וקורא לעצמו מודל עסקי?

עיסאווי פריג': אני לא מוצא.

אלי כהן: – – – יש גם הרבה חברות הייטק – – –

עיסאווי פריג': למיליארד שקל, ואתה לא רואה את הסוף.

עיסאווי פריג': אז אני מעלה שתי נקודות.

עיסאווי פריג': מה הטבת המס שמחכה למיליארדר שלדון, קיזוז הפסדים?

עיסאווי פריג': נדאג לו לחוק משלו.

עיסאווי פריג': אתם פוחדים מעמותות, שאתה בעצמך מתגאה ואומרV15, פוחדים מהם, שהם באים ומציגים אידיאולוגיה מסוימת, ואתם מ-2017 עוסקים בשטיפת מוח.

עיסאווי פריג': שטיפה – יותר, מה זה שטיפת מוח?

עיסאווי פריג': שטיפת מוח לא אידיאולוגית, אלא ביבי, חינמון.

עיסאווי פריג': ואתה בא עם העקביות שלכם, ואתם קוראים לזה ניצחון?

עיסאווי פריג': על איזה דמוקרטיה אתה מדבר?

עיסאווי פריג': באיזו מדינה בעולם יש לראש הממשלה שלה עיתון מלבד ישראל?

עיסאווי פריג': תגיד לי, איזו מדינה?

עיסאווי פריג': אם ראש הממשלה יושב עם מקביל לעיתון אחר ומנהל אתו משא-ומתן – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': – – איך אני אגביל?

עיסאווי פריג': איך אני אגביל את השיווק של העיתון?

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': וסמנכ"ל שיווק, ואתה בא מחריג – אני מסיים – ואתה בא, מציג חוק ומחריג את "ישראל היום" ממנו בשלושה חודשים.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש, יוזם החוק, אמרתי לך היום ואמרתי לך במהלך הדיונים בוועדה, וגם לחברתי חברת הכנסת יעל גרמן, אנחנו, אני, בעד שקיפות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים שתהיה שקיפות.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה יודע מתי זה התחיל, כל הסיפור הזה, עם אותו תורם מפורסם, גוטניק, ב-1996, שפרסם שלטי ענק: "ביבי טוב ליהודים", "פרס יחלק את ירושלים", ואנחנו יודעים איך נגמרו הבחירות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מכאן ועד המהלך שאתם עושים פה בחוק הזה היום תהום פעורה.

יעל גרמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: יעל, את לא יודעת שאני לא שומעת בלי משקפיים?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה אותך.

איילת נחמיאס ורבין: תגידי לי לשים משקפיים, אז אני אקשיב.

יעל גרמן: גוטניק לא עבר אז על חוק הבחירות.

איילת נחמיאס ורבין: לא, רגע, סליחה, גם מה שהיה בבחירות האחרונות לא היה עבירה על חוק הבחירות, עם כל הכבוד, יעל.

איילת נחמיאס ורבין: גם הפעילות של 15V, שאותה מנסה הקואליציה לרמוס, לא הייתה עבירה על חוק הבחירות.

איילת נחמיאס ורבין: 15V ביקשו להעלות את אחוז ההצבעה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מסר טוב, זה מסר מצוין, זה מסר טוב לימין, זה מסר טוב לשמאל, זה מסר טוב לכל – – –

יואב קיש: אין בעיה עם זה.

יואב קיש: הם אמרו: רק לא ביבי.

איילת נחמיאס ורבין: אתם ניסיתם, אתם ניסיתם – יואב קיש, אתם ניסיתם לחבר בין V15 לבין המחנה הציוני, ומשזה לא צלח אתה הלכת וחיפשת דרך לחוקק חוק שירמוס את הדמוקרטיה הישראלית, עוד דרך יצירתית אחת לרמוס את חופש הביטוי הישראלי ואת הדמוקרטיה הישראלית.

יואב קיש: את רוצה בחירות כמו בארצות-הברית?

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לכם, תגיד לי לשים משקפיים אם אתה רוצה שאני אשמע.

איילת נחמיאס ורבין: כן?

יואב קיש: את רוצה בחירות כמו בארצות-הברית?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: כפי שאתה יודע, אני מאוד מאוד חרדה מכך שהמערכת הפוליטית הישראלית אימצה את הדפוסים, נקרא לזה, הדפוסים האמריקניים, שיותר מדי כסף זורם לתוך המערכת הפוליטית.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת ככה באמת ובתמים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שיש הרבה מאוד דברים שאפשר היה לעשות לפני שמחוקקים חוק כזה שיש בו סנקציות פליליות, שאתה יודע שאם יש דבר שהתנגדתי לו במהלך הדיונים זה בעיקר הסנקציות הפליליות, וגם את יודעת, יעל, כי עקבנו ביחד אחרי הדיונים, היינו שותפות לדיונים האלה; סנקציות אזרחיות היו מספיקות לחלוטין, אפילו סנקציות מינהליות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יצרנו פה מצב שבו באמת יהיה מאוד מאוד מאוד קשה להשתתף במערכת בחירות בלי להיחשד מייד באינטרסים לא נקיים, ולכך אני חושבת שכולנו היינו צריכים להתנגד.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאפשר לייצר שקיפות, אבל מרגע שאתה בחרת לייצר שקיפות רק על מה שנוח ולא על מה שלא נוח ולא מתאים, כי לצורך העניין עיתון שמשדר את כל מה שנתניהו, את כל מה שראש הממשלה רוצה הוא לא נכנס לגדר החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ושאלנו אותך במהלך הדיונים והקשינו עליך במהלך הדיונים, ואתה יודע שלא הבאת תשובות לעניין הזה, ואני לא מאשימה אותך – אין לך תשובה טובה לדבר הזה.

יואב קיש: יש לי תשובה מצוינת.

איילת נחמיאס ורבין: אין לך תשובה טובה לדבר הזה, חבר הכנסת קיש, ואני מעריכה אותך מאוד.

דוד אמסלם: – – –

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת אמסלם, אני מזכירה גם לך – אם אתה רוצה שאני אשמע תגיד לי לשים משקפיים.

דוד אמסלם: נראה לי, דרך אגב, שהבאת משקפיים רק כדי להגיד את המשפט הזה.

איילת נחמיאס ורבין: שמה?

דוד אמסלם: שהבאת משקפיים רק כדי להגיד את המשפט הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: באמת אני לא שומעת בלי משקפיים.

דוד אמסלם: הייתה לך בדיחה טובה, קנית בשבילה משקפיים.

איילת נחמיאס ורבין: שככה יהיה לי טוב, זאת בדיחה ידועה, בצד הזה לפחות של הבית.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לסכם, לכן בבקשה משפט אחרון.

דוד אמסלם: האם את תומכת בזה שממשלות בעולם יממנו קמפיינים – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שממשלות לא צריכות – אני חושבת שממשלות – – –

דוד אמסלם: – – –

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, חבר הכנסת אמסלם, אני בזכות דיבור ואני אענה לך על שאלתך.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת שממשלות צריכות להתערב בבחירות פנימיות, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לחדש לך, אדוני חבר הכנסת אמסלם: יש לך ראש ממשלה שגם הוא, בדרך שלו, ניסה להתערב בבחירות בארצות-הברית, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אז נכון, זאת לא הממשלה, זה רק ראש הממשלה.

דוד אמסלם: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל תן לי – – –

דוד אמסלם: – – –

טלי פלוסקוב: בכל אופן אני מבקשת לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת אמסלם, יש לי תחושה שהיום אתה לא רוצה ללכת הביתה.

איילת נחמיאס ורבין: אז תגיד מראש, אני אדבר הרבה יותר זמן, ואתה יודע, נריב כמו שצריך.

טלי פלוסקוב: לא, אני מבקשת לסכם, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה לסכם את הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו באמת באמת בעד שקיפות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכמו בהרבה חוקים בכנסת הזאת, הקואליציה הולכת צעד אחד מרחיק לכת ולצערי זורקת אבנים על מי שגר בבית זכוכית, וזה אתם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מובן שהחוק הזה הוא רע, והוא מתווסף לחוקים אחרים שהממשלה מנצלת את היתרון המספרי שלה כדי להעביר אותם.

נחמן שי: אבל אני רציתי לדבר על משהו אחר שהממשלה שותקת לגביו, וזה העלייה באנטישמיות בארצות-הברית.

נחמן שי: יש קשר של שתיקה סביב התופעה הקשה הזאת, שהתגברה מאוד במהלך השנה האחרונה, כשהיום הנשיא, אז המועמד, טראמפ, עם תומכיו, התחילו לצבור תנופה, ועכשיו זה כבר הפך לעניין של נושא מרכזי בחיים היהודיים בארצות-הברית.

נחמן שי: ארגון חשוב בשם הליגה נגד ההשמצה, שכבר עשרות שנים – חגג למעלה מ-100 – מגן על הקהילה היהודית בארצות-הברית מפני אנטישמיות – ולא רק על הקהילה היהודית – יצא בהודעה מאוד חמורה בסוף השבוע שעבר, אחרי שהנשיא טראמפ גם התחמק במסיבת העיתונאים מלענות על שאלה ישירה של כתב בשם ג'ק טורקס, כתב יהודי, שביקש לדעת מה השקפותיו של הנשיא וחטף ממנו בגדול.

נחמן שי: מאחורי זה כמובן הסתתרה עמדה לא ברורה.

נחמן שי: זה שנשיא אומר שחתנו, בתו, הם יהודים זה עדיין לא מנקה את הממשל הנוכחי מהחובה המוטלת עליהם להילחם בכל כוחם בגילויי אנטישמיות.

נחמן שי: הליגה נגד השמצה מזהירה – גם היום היו התרעות על פצצות במרכזים יהודיים; על ונדליזם נגד מטרות יהודיות; על קמפיין שמתנהל באינטרנט, ברשתות האינטרנט; על פשעי שנאה שמתבצעים, וכל זה בעשרות רבות של אחוזים מעבר למה שהיה מקובל או ידוע.

נחמן שי: כלומר אין ספק שהתחולל פה שינוי גדול.

נחמן שי: אז אני רגע רוצה להשאיר את האמריקנים במקומם ולשאול: איפה עומדת ממשלת ישראל ואיפה עומד ראש הממשלה?

נחמן שי: הוא פגש את הנשיא טראמפ בשבוע שעבר.

נחמן שי: אני לא שמעתי שהוא העלה את הנושא הזה בפניו.

נחמן שי: אני חושב שלממשלת ישראל וראש ממשלת ישראל יש גם אחריות לביטחונם ולשלומם של יהודי ארצות-הברית.

נחמן שי: כי אם זה היה קורה בפרו, או אם זה היה קורה בצרפת, או אם זה היה קורה במדינה ביבשת אחרת, כמובן הממשלה הייתה קופצת ודורשת מהשלטונות של אותה מדינה להגן.

נחמן שי: אני חושב שאחריותה של ממשלת ישראל במערכת היחסים בינה לבין יהדות ארצות-הברית היא להתייצב לצדה של יהדות ארצות-הברית, להביע את עמדתה הנחרצת ולפנות לנשיא טראמפ ולממשל החדש שהתופעה הזו פורחת תחת שלטונו, ולדרוש מהם לפעול בחריפות ובחריצות נגד הגל הגועש של אנטישמיות בארצות-הברית.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: רעיון המדינה האחת זה קץ הציונות.

יואב קיש: אני מסכים אתך.

עמר בר-לב: כשהנשיא טראמפ אמר: מדינה אחת, שתי מדינות, אני לא חושב שזו הייתה פליטת פה.

עמר בר-לב: הוא איש עסקים, הוא אמר שהוא איש עסקים, הוא רוצה לעשות עסקה, הוא מינה את החתן שלו לסגור את העסקה בינינו לבין הפלסטינים, ומצדו לא משנה מה מהות העסקה; אם שני הצדדים מסכימים, בזה זה נגמר.

עמר בר-לב: לכן, כשהוא אמר: שתי מדינות או מדינה אחת, הוא התכוון לזה שמבחינתו הציונות יכולה להתחסל.

עמר בר-לב: מדינה אחת מהירדן עד הים התיכון, אם שני הצדדים יסכימו לזה, מבחינתו זה בסדר.

עמר בר-לב: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, שזו לא מדינה אחת או שתי מדינות.

עמר בר-לב: מדינה אחת כמובן לא באה בחשבון, כפי שאמרתי; זה סוף הציונות.

עמר בר-לב: אני חושב שהייעוד שלנו, הסיבה שמדינת ישראל קמה, הסיבה שכולנו נמצאים כאן, זה שמדינת ישראל תהיה מדינת הלאום של העם היהודי.

עמר בר-לב: בשביל שמדינת ישראל תהיה מדינת הלאום של העם היהודי היא צריכה להיות מדינה דמוקרטית בעלת רוב יהודי מובהק.

עמר בר-לב: כל עוד מדינת ישראל, חברתי יעל, כל עוד מדינת ישראל רוצה לראות את עצמה כחלק מהעולם הנאור, כחלק מהעולם המערבי, היא חייבת – סליחה.

טלי פלוסקוב: זה עוד לא היה לנו.

עמר בר-לב: זה עוד לא קרה לי.

טלי פלוסקוב: זה עוד לא היה לנו, ומי שעומד פה – מילא באולם.

עמר בר-לב: שזו תהיה הצרה הכי גדולה שקרתה לי כאן מעל בימת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: בכל מקרה, כל עוד מדינת ישראל רוצה להיות חלק מהעולם הנאור, היא צריכה להיות מדינה דמוקרטית.

עמר בר-לב: ודמוקרטי אומר, בסופו של דבר, שכל בני-האדם בתוך הגבולות של המדינה, אם היא קבעה את זה לעצמה או אחרים קבעו לעצמם, הם בעלי זכות שווה.

עמר בר-לב: ולכן, המטרה שלנו, אם אנחנו רוצים לממש את החזון הציוני, היא להיפרד מהפלסטינים – שאנחנו נהיה כאן והם יהיו שם.

עמר בר-לב: הציונות מאז ומעולם לא התנתה את המשך דרכה או קיומה באיזה צד שלישי שיסדר לנו את הדברים.

עמר בר-לב: אם יש צד שלישי – מצוין.

עמר בר-לב: אם אין צד שלישי – אנחנו צריכים לקחת אחריות על עצמנו ולהתחיל בתהליך ההיפרדות מהפלסטינים, שאני מאמין שבטווח הארוך, אני לא יודע מתי הוא יגיע, תהיה לצדנו מדינה פלסטינית.

עמר בר-לב: אבל הייעוד שלנו זה מדינת ישראל בטוחה, דמוקרטית, ובעלת רוב יהודי מובהק.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ברמת העיקרון, כאשר הגיע חוק V15 לשולחן הכנסת, או יותר נכון לשולחן הוועדה המיוחדת, הבענו במחנה הציוני, ובכלל באופוזיציה, את העמדה שיש בנו בהחלט נכונות לבוא ולחוקק חוק שיעשה מערך של שקיפות בארגונים אזרחיים שרוצים ליטול חלק בהליך הבחירות, בהבעת עמדה, או בהבעת עמדה במפלגה מסוימת, במועמד מסוים, או אפילו בהבעת עמדה נגד.

רויטל סויד: אמרנו גם שיכול להיות – ובאמת, הגיעה העת להסדיר את העניין בחקיקה, כדי שיהיו כללים שיחולו לא רק על מפלגות אלא גם על ארגונים אזרחיים.

רויטל סויד: אבל אז הגענו לדיוני הוועדה, והתכנסנו ביחד, ומרגע לרגע נחשף באופן מאוד ברור, בולט וחד – נחשפה העובדה שכל מטרתו של החוק הזה היא לא באמת לאפשר שקיפות, לא באמת להסדיר, לא רק את מימון המפלגות אלא גם ארגונים אזרחיים, אלא בעיקר לקשור ידיים, או יותר נכון לסתום פיות של צד אחד של המפה הפוליטית; ואפילו, אומר, לא רק לסתום פיות ולקשור ידיים של צד אחד של המפה הפוליטית, אלא גם של הצד השני, למעט אם הוא חוסה תחת כותרת אחת: "ישראל היום".

רויטל סויד: עיתון "ישראל היום".

רויטל סויד: והמוצר שיש לנו היום, שאנחנו אמורים להצביע עליו היום, הוא מוצר שהוא מוצר שקרי.

רויטל סויד: הוא לא מוצר שבאמת עושה את העבודה ההגונה והבסיסית שצריכה להיעשות כשרוצים להסדיר מערך התארגנויות.

רויטל סויד: ואני רוצה להביא שתי דוגמאות מתוך החקיקה: האחת – זו שמדברת על פרסום שיטתי, שבמהלך תקופת הבחירות, כדי שלא תהיה השפעה על בוחרים, לא יצביעו על עיתון, אלא כלי תקשורת שהוקם לפחות שלושה חודשים לפני תקופת הבחירות.

רויטל סויד: ואני שואלת אתכם – איזה עיתון היום במדינת ישראל, כלי תקשורת, לא הוקם שלושה חודשים לפני תקופת הבחירות?

רויטל סויד: "ישראל היום".

יואב קיש: רויטל, כלי תקשורת זה גם טלוויזיה.

רויטל סויד: ונעבור הלאה: גובה התרומות מאדם ובני ביתו – –

טלי פלוסקוב: ארבע שניות נשארו לה, אני מבקשת לא להפריע.

רויטל סויד: – – מבחירות לבחירות לא יעלה על סך 11,000 שקלים, ויש איסור לקבל תרומה ממי שאינו אזרח ישראל.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

רויטל סויד: מי מממן היום גוף תקשורת והוא לא אזרח ישראל?

רויטל סויד: "ישראל היום".

רויטל סויד: זאת אומרת, אלה רק שתי דוגמאות מתוך שלל דוגמאות בחוק שבאות ומראות שהחוק הוא מוטה, חד-צדדי, לאו דווקא כנגד עמדת האופוזיציה, אלא גם נגד כל מפלגה שהיא לא מפלגת הליכוד, שבראשה עומד בנימין נתניהו.

רויטל סויד: אני קוראת לחברי לא להצביע על החוק הזה.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חברת הכנסת לוי-אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת מרדכי יוגב – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות אתה יכול לקחת, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת קיש, ראיתי אותך עכשיו מציג את החוק הזה, וזה היה נראה כמו נאום בר-מצווה – מאוד חגיגי.

יואל חסון: לדעתי, אין שום סיבה לחגיגה.

יואל חסון: אני חושב שאתה גם יודע שאין שום סיבה לחגיגה.

עיסאווי פריג': אתה לא רואה עניבה מיוחדת היום.

יואל חסון: אני אומר, זה היה נראה סוג של חגיגה, ואין שום סיבה לחגיגה, כי מדובר באחד החוקים המיותרים ביותר שחוקקתם, ואתם בלי עין הרע חוקקתם חוקים מיותרים, וזה עוד אחד מהחוקים המיותרים.

יואל חסון: אני אגיד לך, קודם כול, בתחילת דברי, אדוני, החוק הזה הוא בעיני מייצג את הרצון שלכם לנתק כמה שיותר אזרחים ממעורבות פוליטית, ממעורבות חברתית.

יואל חסון: כבר היום במדינת ישראל "אדם פוליטי" זה כמעט אות קלון, שאת זה צריך לתקן בפני עצמו.

יואל חסון: מעורבות פוליטית במדינת ישראל נחשבת אות קלון.

יואל חסון: כשאתה מתמודד לתפקידים כאלו או אחרים, אם אתה אומר שאתה איש פוליטי, אתה בכלל יורד מהמועמדויות.

יואל חסון: פסילה מוחלטת.

יואל חסון: ומה הוספת לזה – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: אל תפריע לי, יש לי שלוש דקות, יש לי הרבה דברים לומר.

יואל חסון: לצערי, יש לי זמן קצר.

יואל חסון: מה אתם הוספתם, חבר הכנסת קיש?

יואל חסון: הפכתם את הפעילות הפוליטית של אדם – הוא יכול לקחת סיכון של הרשעות פליליות, של דוחות, ואומר: מה אני צריך להיכנס לזה עכשיו?

יואל חסון: אני רוצה להשפיע על מה שקורה במדינה הזאת.

יואל חסון: עכשיו, איפה הוכח בצורה הכי ברורה, חבר הכנסת קיש, חוסר ההגינות שלכם באופן הברור ביותר?

יואל חסון: קודם כול, כי אנחנו מתחילת – אתה יודע שהייתי שותף לכל הדיונים; מההתחלה הצעתי לך, חבר הכנסת קיש, ולחברים האחרים: בוא נלך על שקיפות, על 100% שקיפות.

יואל חסון: כל מי שמעורב בבחירות, כל מי שרוצה להתערב בבחירות – שקיפות, שקיפות, שקיפות.

יואל חסון: אמרת: לא, דיווח, נהלים, כללים, כסף זר.

יואל חסון: אין לכם בעיה לקחת כסף זר לפריימריז שלכם.

יואל חסון: לראש הממשלה שלך, ששלח אותך בחסות דוד שמרון – – –

יואב קיש: – – – כסף זר לארץ – – –

יואל חסון: גם אני, ואני לא מתבייש בזה.

יואל חסון: אבל אתה מתבייש בזה, אז אתה אל תהיה צבוע.

יואב קיש: אז למה אתה אומר "אין לכם"?

יואב קיש: אין לנו.

יואב קיש: אין לנו.

יואל חסון: אתה וראש הממשלה שלך, ששלח אותך, עורך-דין הבית שמרון, שניסח לך את החוק הזה – וזאת האמת, ואתה יודע את זה, שממשרדו יצא החוק הזה.

יואל חסון: לא התייעצת אתו ולא בטיח; זה חוק שנולד אצלו; אצל ראש הממשלה ואצל עורך-דין הבית שלו.

יואל חסון: משם זה נולד.

יואב קיש: מבטיח לך להתייחס לזה.

יואל חסון: מה הדבר החמור שעשיתם פה?

דוד אמסלם: אתה מזלזל בנו, יואל.

קריאות: – – –

יואל חסון: מה הדבר החמור שעשיתם פה?

יואל חסון: לצערי, אני לא מזלזל בכם.

יואל חסון: תאמין לי, אם הייתי מזלזל בכם לא הייתי עכשיו מדבר אתכם.

יואל חסון: עכשיו, תקשיב טוב, אל תפריע לי.

יואל חסון: תוסיפי לי, גברתי, עוד דקה.

יואל חסון: אני מבקש ממך עוד דקה, הם מפריעים לי כל הזמן.

יואב קיש: אני גם מבקש שתיתני לו עוד דקה.

טלי פלוסקוב: אני אוסיף לך, אבל אני באמת מבקשת מהיוזמים לא להפריע לי בדיון.

יואב קיש: אתה חושב שאנחנו לא יודעים לנסח חוקים?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חצי דקה ותסיים.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: דקה, גברתי.

יואל חסון: אם הייתם הגונים באמת, ובאמת היה לכם רצון לתקן, לייעל, לשמור, למנוע כסף זר, למנוע מעורבויות, למנוע התערבויות, למנוע את כל הדברים האלה – הרי הכול שקר, כי יש סעיף 41 בחוק.

יואל חסון: השר הנגבי, אל תפריע לי.

יואל חסון: אני מבקש ממך.

דוד אמסלם: הוא לא מפריע.

יואל חסון: הוא מפריע לי.

יואל חסון: אני רוצה שקיש יקשיב.

טלי פלוסקוב: אני לא מתכוונת להוסיף עוד זמן, אז בבקשה לסיים.

יואל חסון: סעיף 41, חברי חברי הכנסת, כל מי שמצביע בעד בחוק הזה, מצביע בעד, בעד סעיף 41 – סעיף מושחת, שמוציא את "ישראל היום" מהחוק הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: מחריג את "ישראל היום" מהחוק הזה.

יואב קיש: אין פה סעיף 41.

יואל חסון: אתה החרגת את ישראל היום מהחוק הזה.

יואל חסון: זה חוק מושחת.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יואל חסון: זה חוק שעוד יגיע לחקירת משטרה.

יואל חסון: זה חוק מושחת.

יואל חסון: אתם מנסים לחזק את עצמכם ומנסים לפגוע בדמוקרטיה הישראלית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

יואב קיש: יואל, אין סעיף 41, אני לא יודע על מה אתה מדבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן.

יואב קיש: איזה סעיף?

יואל חסון: סעיף 1(4) – קטן.

יואל חסון: אל תהיה לי קטנוני עכשיו.

דוד אמסלם: אה, 1(4) – – –

יואל חסון: סעיף 1(4) – – –

יואב קיש: זה הסעיף.

טלי פלוסקוב: אני שוב פונה לחבר הכנסת קיש.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שלא להפריע לנו, כי בסוף הדיון תהיה לך פה אפשרות לסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: זה סתם.

יואב קיש: בסדר.

דוד אמסלם: רק לדעת – – – לא מקשיבים – – –

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הדבר שבאמת מטריף אותי בחוק הזה זאת הצביעות.

מיכל בירן: כל התורמים שלכם מחו"ל.

מיכל בירן: כל הכסף שמממן את הפעילות הפוליטית שלכם בכל המפלגות שיש בהן פריימריז, באופן חריג בהשוואה למפלגות אחרות, הוא מחו"ל.

ציפי לבני: ו"ישראל היום"?

דוד אמסלם: אני לא מכיר שום תורם מחו"ל.

מיכל בירן: רגע.

מיכל בירן: כל הקונספציה: אנחנו לא רוצים שזרים יתערבו לנו במערכת הבחירות – כש-100% מהתורמים בפריימריז בכל בחירות של נתניהו הם מחו"ל, ו-95% מהתורמים של בנט הם מחו"ל.

מיכל בירן: אז אין בעיה בזה שכסף מחו"ל משפיע על המערכת הדמוקרטית שלנו.

מיכל בירן: אז אין בעיה.

מיכל בירן: "ישראל היום"?

מיכל בירן: כמובן, זה המתבקש.

מיכל בירן: מדברים על פרסום שיטתי בחוק שלך, אבל הוא לא כולל את העיתונים.

מיכל בירן: נו, באמת, יותר שיטתי מזה אין, בכמויות כסף שאי-אפשר לדמיין ושלא נמצאות בשום מקום אחר במערכת הפוליטית.

מיכל בירן: הצעת החוק שלך, מטרתה הברורה, יואב, היא להביא לך עוד קולות בפריימריז, תוך כדי זה שאתה דורס את הדמוקרטיה בישראל.

יואב קיש: מה הקשר לפריימריז?

מיכל בירן: מה הקשר לפריימריז, באמת.

מיכל בירן: יש תחרות בין חברי הכנסת של הליכוד למי יש הצעת חוק יותר מופרכת, יותר דורסת את הדמוקרטיה, בזמן שהמתפקדים שלכם צוהלים בבית על ההצעות המופרכות שלכם.

מיכל בירן: את הנזק כולנו נשלם.

מיכל בירן: גם ממש נראה שכתבת את הצעת החוק בשביל – היא ככה tailor made ל-V15, עם מאגרי המידע וזה.

מיכל בירן: כל הדברים האלה, בסופו של דבר – אתם אומרים את זה כל הזמן, ואתם צודקים כשאתם מפנים את זה כלפינו:

מיכל בירן: את נתניהו אנחנו צריכים לנצח בבחירות.

מיכל בירן: בסופו של דבר מפלגה שרוצה להוביל את המדינה הזאת צריכה ללכת, לקבל את אמון הבוחרים; לא טריקים ולא מערכות מידע ולא הסעות מחליפים את זה שאנשים בוחרים – אגב, אנחנו יודעים את זה היטב – – –

יואב קיש: – – –

מיכל בירן: כשאין תקווה, שום דבר לא יוציא את הבוחרים מהבית, וכשיש תקווה – בלי הסעות, בלי שום דבר, בלי טלפונים, הם יוצאים ומצביעים.

מיכל בירן: ברור שמטרת

מיכל בירן: כם היא אך ורק לפגוע בצד אחד של המפה הפוליטית, כי אם באמת הייתם רוצים שקיפות – אנחנו תמיד בעד שקיפות; זה אתם שתמיד נגד שקיפות – נגד שקיפות בוועדת שרים, נגד שקיפות בכל מקום שאתם יכולים.

מיכל בירן: בעד שקיפות – אנחנו בעד שקיפות.

מיכל בירן: אבל כאן המטרה שלכם ברורה לחלוטין, היא באה לנסות – גם לחבל אך ורק בצד אחד של המפה הפוליטית, וגם בכלל, לנסות שוב לפגוע במרקם העדין שמאפשר לכולנו להתקיים כאן ביחד במדינה הזאת תוך הסכמה על חוקי משחק סבירים והוגנים כלפי כל הצדדים.

מיכל בירן: אתה אולי תקבל על זה כמה קולות בפריימריז, יואב, אבל את המחיר תשלם מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת דב חנין ובצלאל סמוטריץ, ולאחר מכן יסכם את הדיון יואב קיש.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, זהו חוק טוב, ואם הוא לא היה מגיע מהכיוון של יואב קיש, קרוב לוודאי שכולנו היינו מצביעים עבורו.

יואל חסון: ממש לא.

יעל גרמן: זהו חוק שבפעם הראשונה בא ואומר שאי-אפשר לעשות monkey business; זהו חוק שבא ואומר שאי-אפשר להקים – – –

יואל חסון: – – –

יעל גרמן: יואל, אל תפריע לי.

יעל גרמן: אנחנו לא מסכימים, וזה מותר, ואמשיך לאהוב אותך ולכבד אותך, וכנראה שגם להפך.

יעל גרמן: זהו חוק שבא ואומר שמה שנעשה לפני הבחירות – שפעמים רבות זה העוגן והבסיס לשחיתות שלאחר הבחירות, כשכל התרומות בסופו של דבר אחרי הבחירות מגיעות לתמורות, כי כל מי שנותן תרומה רוצה בסופו של דבר תמורה – כל הדברים האלה לא יוכלו להיות, כי אנחנו נדע מי נתן, כמה נתן ולמי נתן, מה שהיום אנחנו לא יודעים.

יעל גרמן: כי כאשר קמות כל מיני עמותות שלא נמצאות בתוך החוק, נמצאות מתחת לרדאר, אז זורמים כספים – יכולים לזרום כספים קטנים ויכולים לזרום כספים גדולים, אבל אלה כספים שאנחנו לא יודעים עליהם; אלה כספים שבסופו של דבר, כאשר מגיעים לשלטון – ואגב, התורמים מפזרים את לחמם על פני המים, פן יכזיבו אותם; הם יודעים לתת גם למחנה הציוני וגם לליכוד; הם מהמרים, מפזרים סיכונים, ואז, אם המחנה הציוני מגיע לבחירות, הם באים למחנה הציוני ומתחילים לבקש את הטובות.

יעל גרמן: זה יכול להיות חוק שמיטיב עם מישהו וזה יכול להיות איזשהו ג'וב.

יעל גרמן: ואותו דבר גם בצד הזה, ואין הבדל בין הצדדים – כל הצדדים מחויבים בסופו של דבר לאותם תורמים, שאנחנו לא יודעים עליהם.

יעל גרמן: והחוק הזה בא לשים לזה קץ.

יעל גרמן: החוק הזה בא ואומר: כל תרומה מעל 100,000 – אני, אגב, רציתי מאפס; אני חושבת שגם מי שתורם 10,000 שקל, בסופו של דבר אני רוצה לדעת מיהו, למי הוא נתן וכמה הוא נתן, אבל הלכנו על 100,000.

יעל גרמן: מ-100,000 שקל – וזה מתחת לרדאר, מתחת ל-100,000 – עד 400,000 שקל כל מה שצריך לעשות, יואל, זה לדווח למבקר המדינה.

יעל גרמן: למה לא? למה שאני לא אדע?

יעל גרמן: למה שכל הציבור לא ידע שמישהו תרם 200,000 או 300,000 או 400,000?

יואל חסון: אני בעד.

יעל גרמן: אני רוצה לדעת את זה.

יעל גרמן: אני חושבת שאנחנו חייבים לדעת את זה.

יואל חסון: זה לא החוק.

יואל חסון: את מפספסת.

יעל כהן-פארן: זה לא החוק.

טלי פלוסקוב: לא להפריע, בבקשה.

יעל גרמן: בניגוד לכם, אני קראתי את החוק היטב, ואני חושבת שגם סייעתי קצת, לא הרבה, בשינויו, בין השאר בנושא הזה של ה-400,000, בין השאר בנושא של התרומות, כך שאל תלמדו אותי על החוק, כי אני מכירה אותו, ואני לא רוצה לפגוע באלה שעלו פה ודיברו בלי לקרוא אותו, בלי לדעת אפילו משפט אחד שלו.

יעל גרמן: רוצה לבוא ולומר – –

טלי פלוסקוב: לסיכום, בבקשה.

יעל גרמן: – – חוץ מהעניין בסעיף 1(4), של "ישראל היום", שעל כך אני מתרעמת, חוץ מהסעיף הזה, זהו חוק טוב, שאילולא היה מגיע מהצד הזה, אנחנו היינו מחוקקים אותו.

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: אני רוצה להוסיף עוד דבר אחד: מה אפשר לעשות?

יעל גרמן: בנושא "ישראל היום", לדאבוננו הרב, אפילו מבקר המדינה בא ואמר, לדאבוננו: באשר לקביעה שפרסום תכנים פוליטיים על-ידי עיתונים מסוימים מביא לכך שאותם עיתונים בכללם מהווים תרומות אסורות לסיעות – בדיוק מה שמדובר פה – מדובר בסוגיה, אומר מבקר המדינה, המעלה שאלות מורכבות ויסודיות בכל הנוגע לחופש הביטוי, חופש העיתונות ותעמולה פוליטית.

יעל גרמן: והוא מוסיף ואומר שאם נעז לגעת בזה, הרי שזה יהיה תקדים למדינה דמוקרטית.

יואל חסון: אז את בעד ההחרגה?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

יעל גרמן: יואל, אני מאוד מצטערת על הסיפה של 1(4).

יעל גרמן: מאוד מצטערת, ומקווה שעדיין נצליח להוריד אותו.

יעל גרמן: גם בלי זה אי-אפשר לפגוע לדאבוני ב"ישראל היום".

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: אבל חוץ מזה זה חוק שמתבקש, חוק דמוקרטי, חוק שקוף, ואני מקווה שגם ימנע שחיתות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו, אחרון הדוברים – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יואב קיש: דב, בלי הטלפון.

יואב קיש: קודם צלצל למישהו.

דוד אמסלם: תביא לי את הטלפון – אני אענה לך בינתיים.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: אומנם אני יודעת שאני צריכה להמתין עד שאתה תרים את המיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: חברת הכנסת חברתי יעל גרמן, את מאוד צודקת, אבל את גם מאוד טועה.

דב חנין: את מאוד צודקת בעיקרון.

דב חנין: אני חושב שהעיקרון שהציג חבר הכנסת קיש, אם זה היה אכן העיקרון, הוא עיקרון מצוין.

דב חנין: אנחנו לא רוצים שבעלי הון ינהלו את הפוליטיקה שלנו, ואנחנו לא רוצים שהם יעשו את זה לא במישרין, באמצעות תרומה למפלגות, אבל גם לא בעקיפין, באמצעות תרומות שמארגנות את המגרש הפוליטי לפי מה שהם מעדיפים.

דב חנין: בדמוקרטיה לכל אדם יש קול אחד, ולכל אדם יש הזכות להשפיע בצורה שווה.

דב חנין: אין בדמוקרטיה זכות למי שיש לו הרבה מאוד כסף להשפיע על המערכת הפוליטית ועל התנהלות הפוליטיקה הרבה יותר מכל אחד אחר מאתנו.

יואב קיש: אז תצביע בעד.

דב חנין: לכן, אם החוק הזה היה אכן כתוב כך מההתחלה ועד הסוף הייתי מצביע בעד; אולי אפילו הייתי יוזם אותו יחד אתך, חבר הכנסת קיש.

דב חנין: בכך צודקת חברת הכנסת גרמן.

דב חנין: איפה את טועה, לדעתי?

דב חנין: את טועה לדעתי בזה שבכל זאת, מה לעשות?

דב חנין: במרכז האולם שבו אנחנו מדברים ניצב פיל גדול.

דב חנין: אי-אפשר להתעלם מהפיל הזה.

דב חנין: הפיל הזה הרבה יותר גדול מ-V15 ואפילו מ-V15,000; הפיל הזה הוא פיל של מאות מיליונים, ואנחנו לא יכולים להתעלם ממנו.

דב חנין: הפיל הזה הוא "ישראל היום" למשל, אבל לא רק "ישראל היום".

דב חנין: אנחנו מדברים על מאות מיליונים – – –

דוד אמסלם: מה עם עיתון "הארץ"?

דוד אמסלם: מה עם עיתון "הארץ"?

דב חנין: לא.

דב חנין: ממש לא.

דוד אמסלם: למה לא?

דב חנין: ממש לא דומה.

קריאות: – – –

דב חנין: ממש לא דומה.

דב חנין: חבר הכנסת – – –

דוד אמסלם: אני קורא אותו בכל בוקר – – –

דב חנין: חבר הכנסת קיש, אני אומר לך שאם אתה – – –

דוד אמסלם: אתה איש הגון.

דוד אמסלם: אני יודע.

דב חנין: אני אומר שאם אתם משווים את "הארץ" ל"ישראל היום" זה רק אומר לי שאתם לא קוראים את "הארץ".

דב חנין: מה ש"הארץ" עושה לאופוזיציה – – –

דוד אמסלם: אני מתחיל אתו בבוקר, בבחינת דע את האויב.

דב חנין: מה ש"הארץ" עושה לאופוזיציה בכנסת, איך ש"הארץ" מקרקס גם את המחנה הציוני, וגם את מרצ, וגם את יש עתיד – –

מרב מיכאלי: גם אתכם.

דב חנין: – – וגם אותנו, ברשימה המשותפת – כן, את כולנו, בסדר.

דב חנין: זה בסדר גמור.

דב חנין: זה לא עיתון שלנו.

דב חנין: ככה מתייחס "ישראל היום" להוד מעלתו הקיסר?

דב חנין: חברות וחברים, אנחנו קוראים את אותו עיתון?

דב חנין: אבל זה לא רק "ישראל היום".

דב חנין: כשאנחנו מדברים על הצד הימני של המפה הפוליטית, על מערכות אדירות של תרומות למנגנונים פוליטיים – מה זה כל התרומות ל"גוש אמונים", זה לא תרומות פוליטיות?

דב חנין: מה זה ארווין מוסקוביץ, זה לא תרומות פוליטיות?

דב חנין: "אמנה", נכון, מקבלת הרבה מאוד כספים ממדינת ישראל, לצערי הגדול.

דב חנין: כל הכסף מגיע למדינת ישראל?

דב חנין: לא מגיעים מיליונים, עשרות מיליונים, מאות מיליונים מכל מיני תורמים פרטיים בעלי הון אולטרה-ימניים בעולם?

דב חנין: אז כן – – –

יואב קיש: אז החוק הזה – – – צודק, אם ככה.

יואב קיש: הוא מונע מהם להתערב בבחירות.

יואב קיש: מה אתה רוצה?

דב חנין: אז כן, חברות וחברים, בואו נשים קץ למימון הפוליטי על-ידי בעלי הון, אבל נתחיל בגדולים, בענקים, ואחר כך נגיע גם לקטנים ולבינוניים.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: כאמור, אחרון הדוברים – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, אין שר.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, אני פעם שנייה כבר נדהם היום – אני אקדם בברכה את תלמידי כיתה י"ב מישיבת "אהבת חיים" כוכב-השחר שיושבים אתנו ביציע.

יואל חסון: הם לא אמורים לישון בשעה הזאת?

בצלאל סמוטריץ': לא, אתה רואה?

בצלאל סמוטריץ': הם באו ללמוד שיעור באזרחות.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש שלא לקלקל אותם.

בצלאל סמוטריץ': תספרי לי מעכשיו, גברתי, את שלוש הדקות.

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, אני קצת נדהם פעם שנייה היום, כי יש לי תחושה שלא היינו פה באותה מערכת בחירות במערכת האחרונה.

בצלאל סמוטריץ': דיברת, דב, קודם על "ישראל היום", ומי שלא ראה התגייסות של כל כלי התקשורת ללא יוצא מן הכלל להפלת נתניהו בבחירות האחרונות לא ראה התגייסות מימיו.

בצלאל סמוטריץ': "ידיעות אחרונות" – זוכרים?

בצלאל סמוטריץ': נוני מוזס – מכירים אחד כזה?

בצלאל סמוטריץ': השם שלו כיכב לא פעם אצלנו בחדשות בתקופה האחרונה.

בצלאל סמוטריץ': ynet, ו"הארץ" ו"וואלה" – –

מיקי לוי: ו"ישראל היום".

בצלאל סמוטריץ': – – קמפיין אחד גדול.

בצלאל סמוטריץ': אז אם דיברנו על פיל, אז אם "ישראל היום" זה פיל, אז קיש, מה יש יותר גדול מפיל?

יואב קיש: ממותה.

מיקי לוי: – – – "ישראל היום".

מיקי לוי: שכחת, בצלאל.

בצלאל סמוטריץ': ממותה.

בצלאל סמוטריץ': אז יש לכם פה ממותה במרכז החדר, לא פיל במרכז החדר.

בצלאל סמוטריץ': חברים, טלו קורה מבין עיניכם.

דוד אמסלם: בצלאל, זה לא במערכת הבחירות, זה גם היום קורה.

בצלאל סמוטריץ': גם היום.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': יואב, אתה מכיר את דעתי, ואני רוצה לומר אותה כאן.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להגיד איפה לפי דעתי החוק הזה קצת מפספס, ובסוף זה מתכנס אל תוך הסכום של בן-אדם עם סכום נמוך מדי.

בצלאל סמוטריץ': תראו, אנחנו מבכים, בצדק, תקופה מאוד ארוכה את הניסיונות לערוך דמוניזציה למערכת הפוליטית, לייצר איזו הפרדה בין מערכת של עשייה, של ממשלה, של אידיאולוגיה, של מפעלים, של התיישבות, של חקלאות, של צבא, של תעשייה, של היי-טק, לבין הפוליטיקאים האלה שיושבים ומשחקים עם עצמם.

בצלאל סמוטריץ': ואני חושב, יואב, שאנחנו דווקא צריכים לעודד מעורבות של החברה האזרחית גם בפוליטיקה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה שכל אותם ארגונים שעסוקים ביום-יום בעשייה, באידיאולוגיה – כל אחד, אגב, לפי השקפתו, זה בסדר גמור – כן, שיהיו מעורבים גם בפוליטיקה, שיעזרו גם למפלגות שהם מאמינים בהן לפני הבחירות.

בצלאל סמוטריץ': הנתק הזה שמנסים לייצר – עמותות, תורמים – תתרמו, אגב.

בצלאל סמוטריץ': דב, אתה קצת בלבלת בנקודה הזאת בין תורמים שתורמים לאידיאולוגיה – אגב, מכל קצוות הקשת הפוליטית – לבין פוליטיקה ממוקדת, אבל אני דווקא לא רוצה לעשות את ההבחנה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהחוק הזה מוריד מסך, ובזה הוא פוגע במערכת הפוליטית.

בצלאל סמוטריץ': כולנו, לפחות הצד הימני, אנחנו כואבים את העובדה שמנסים לאיין את המערכת הפוליטית, שמנסים לזלזל בה, שמנסים להפוך אותה למשהו כזה – נו, החבר'ה האלה, המושחתים האלה.

בצלאל סמוטריץ': אני מאוד רוצה לעודד מעורבות פעילה של חברה אזרחית, של עמותות, של ארגונים אידיאולוגיים, של תורמים, גם בעשייה פוליטית.

בצלאל סמוטריץ': ולכן, אני חושב שהסכום צריך להיות – התקרה צריכה להיות הרבה יותר גבוהה.

בצלאל סמוטריץ': אני מסכים שאי-אפשר לאפשר עכשיו לאיזה מיליארדר להיכנס כאן ולקנות את המדינה במיליארדי דולרים לפני מערכת בחירות, אבל לדבר על 100,000 או על 400,000 שקל – זה סכום קטן.

בצלאל סמוטריץ': אני מאוד רוצה שהתנועה הקיבוצית שלכם תעבוד לטובת המחנה הציוני בבחירות.

בצלאל סמוטריץ': זה בעיני דבר גדול – כן, שכל צי הרכבים שלהם יסיע את המצביעים לקלפי – –

טלי פלוסקוב: סיכום, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': – – ואני רוצה לראות את הקיבוץ הדתי מהצד השני.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה מעורבות, כי אני לא רוצה שהתחושה תהיה שיש עולם של עשייה, של אידיאולוגיה, ויש איזה עולם פוליטי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוד נדבר – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוד נדבר בין הקריאות על הסכום.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שבזה גם חבר הכנסת פולקמן – הם מסכימים אתי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ננסה להגביה את הסכום, כדי שמצד אחד לא יהיה אפשר לקנות מערכת בחירות, אבל שלא נייצר את המסך הזה, שכן נעודד מעורבות של חברה אזרחית בפוליטיקה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: כאמור, יסכם את הדיון חבר הכנסת ויוזם החוק יואב קיש.

יואב קיש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, אני פותח בהתנצלות לצד הזה של האולם.

יואב קיש: ישבתי פה בערך שעתיים, הקשבתי לכל אחד מהדוברים ורשמתי הערות – – –

יהודה גליק: – – –

יואב קיש: גם אתה, יהודה ידידי.

יואב קיש: – – – ורשמתי הערות ותשובות, ובכוונתי לענות לאותם חברים שדיברו.

יואב קיש: ולכן, אם אני אאריך טיפה, אני מקווה שתהיו סלחניים.

יואב קיש: זה לא ייקח יותר מדי זמן, ואני אשתדל לענות לחברים כפי שאני רואה אותם כאן.

יואב קיש: ראשית, אני רוצה להודות לנחמן שי ועמר בר-לב, שבחרו לדבר על נושאים אחרים.

יואב קיש: זה בסדר, זה לגיטימי.

יואב קיש: לי זה נתן הרגשה שאנחנו לא עוסקים פה במלחמה על הבית, ותודה שבחרתם לעסוק בנושאים אחרים.

יואב קיש: תמר זנדברג, את פתחת והיית ראשונת הדוברים, והדבר הראשון שאמרת זה "אתם משנים את חוקי המשחק" וניסית לייצר מצב כאילו – – –

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: קודם אמרתי שהשימוש שלך בבגין הוא מרגש.

יואב קיש: נכון, אבל אני אומר, לקחתי את הנקודה שאמרת שאנחנו משנים את חוקי המשחק.

יואב קיש: אני אומר לך: את צודקת, יש חוקים, והבית הזה – תפקידו לשנות את החוקים ותפקידו לטפל בלקונות.

יואב קיש: במקרה הזה הגיע הזמן לתקן, ולכן אנחנו משנים את חוקי המשחק, ואני בהחלט מצטרף לדבר הזה.

יואב קיש: חבר הכנסת חאג' יחיא, היית פה ואמרת: זה חוק שיפגע רק בשמאל.

יואב קיש: נתת לדוגמה את חוק העמותות.

יואב קיש: אין קשר בינו לבין חוק העמותות.

יואב קיש: שום דבר.

יואב קיש: מעבר לזה, אם אתה באמת מאמין שחוק העמותות פוגע רק בעמותות השמאל והחוק הזה יפגע רק בצד השמאלי של המפה – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – וההוצאות שלהם.

יואב קיש: – – אז אני רוצה רגע להגיד לך שאני באמת ובתמים מאמין שאם אנחנו לא נחוקק את החוק הזה, מהומת האלוהים שתהיה פה בבחירות הבאות, ב-2019, תהיה מהשמאל ומהימין יחדיו.

יואב קיש: אנחנו נראה פה עמותות מכל הכיוונים עם באמת באמת השפעות רוחביות עצומות.

יואב קיש: חברת הכנסת מיכל רוזין, אמרת שאנחנו בלחץ ואנחנו מפסידים ושזו הייתה הסיבה.

יואב קיש: אז אני אומר לך: אף אחד לא בלחץ.

יואב קיש: הבית הזה עושה את הדברים האלה בצורה שקולה.

יואב קיש: אני יכול לענות גם במידה מסוימת לחברי יואל חסון: כן, התייעצתי עם כמה משרדי עורכי-דין – ביניהם, דרך אגב, המשרד של עורך-הדין שמרון – –

יואל חסון: איזה עוד שמות?

יואב קיש: – – משרד אלמוג, משרד גולד.

יואב קיש: כן, אני מוכן לתת לך.

יואל חסון: תיתן, תיתן.

יואב קיש: אבל אתה יודע מה?

יואב קיש: אני אגיד לך דבר אחד: המשרד של שמרון הוא הכי מומחה בעניין הזה – –

יואל חסון: אהה.

יואב קיש: – – ולו רק בגלל התביעה שהוא הגיש כנגד V15.

יואב קיש: התביעה נגד V15– –

יואל חסון: נדחתה.

יואב קיש: – – נפלה, כי בית-המשפט, או לפחות התובעים, לא הצליחו להוכיח בבית-המשפט קשר ישיר בין V15 למחנה הציוני.

יואל חסון: כי לא היה.

יואל חסון: כי לא היה.

יואב קיש: יכול להיות שלא היה.

יואב קיש: יפה.

יואב קיש: לכן, החוק הזה לא בא להגיד עכשיו: יש פה גוף בתחפושת של מפלגה.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: הוא באמת תיקון של לקונה, שאני אומר שנוכחנו – ובאמת, אני אומר לך שבעניין הזה אני מודה שישבתי והתייעצתי עם עורך-הדין שימרון, והוא אמר לי: תשמע, מדובר בלקונה, שבא גוף שלא קשור למפלגה ולא קשור לסיעה, אבל עדיין נכנס ורוצה להשפיע על פעילות פוליטית בתקופת בחירות.

יואב קיש: ואת זה בחרנו לתקן.

אראל מרגלית: שאלת את שמרון מי הטיס – – –

יואב קיש: אראל מרגלית, אני רוצה לענות לך.

יואב קיש: אתה התחלת ב"לא מבין מה שאנחנו מנסים לעשות".

יואב קיש: קודם כול, אני אשמח לדבר אתך גם לאחר מכן, אבל יש נושא מרכזי – – –

יואל חסון: ראש הממשלה ביקש ממך – – – את החוק הזה?

יואב קיש: יש נושא מרכזי – יואל, אני אגיע אליך.

יואב קיש: יש לי רשימה כזאת ארוכה לענות לך.

יואב קיש: אני רוצה לענות עכשיו לחברי חבר הכנסת מרגלית.

יואב קיש: בנושא של עידוד פעילות פוליטית – ובזה גם אענה לחברי בצלאל סמוטריץ – אנחנו בעד עידוד פעילות פוליטית.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: אין מטרת החוק הזה לפגוע בפעילות פוליטית.

יואב קיש: ההפך, אנחנו רוצים שפעילות ציבורית, שבאמת באה מהשטח – ואתה יודע מה?

יואב קיש: אני הייתי שותף למחאה כזאת – לא צריכה להיפגע מהדבר הזה.

יואב קיש: איפה זה כן בא וזה משפיע?

יואב קיש: כשזה מתעסק בכסף הגדול; כשזה מגיע למצב שבא מישהו עם הרבה כסף ורוצה לתת את זה כבוכטה, מה שנקרא בשפת הרחוב שלנו, לטפל בנושא אחד, להגיד: חבר'ה, בואו נפגע בבוז'י שלא יהיה ראש ממשלה; קחו עכשיו צ'ק של מיליון דולר; אתם חבר'ה צעירים, לכו לאינטרנט ותעשו את זה.

יואב קיש: את זה צריך לעצור, אראל.

יואב קיש: את זה צריך לעצור, ואני חושב שבמקום הזה תסכים אתי.

יואל חסון: אבל אם נקים עיתון, לא תהיה בעיה.

יואב קיש: עכשיו, אני רוצה להתייחס לפיל בחדר, לממותה בחדר, לְמה שלא קראתם – –

יואל חסון: אז לא נקים עיתון.

יואל חסון: לא נקים עיתון.

יואב קיש: – – וזה נושא העיתון.

יואב קיש: בסדר, יואל?

יואב קיש: הנה, אני מתייחס לנושא העיתון.

איילת נחמיאס ורבין: אהה.

יואב קיש: הנה, את שמה משקפיים – אז עכשיו את שומעת.

איילת נחמיאס ורבין: – – – לשמוע.

יואב קיש: עכשיו את כבר שומעת.

יואל חסון: אולי נקים עיתון.

דוד אמסלם: יואב, יואב, היא קנתה ארבעה זוגות – – –

יואב קיש: אני רוצה להקריא – חבר הכנסת מרגלית, זה פשוט מופיע לי במשפט שלך, משפט שאתה אמרת.

איילת נחמיאס ורבין: דוד, זה אותו זוג.

איילת נחמיאס ורבין: זה אותו זוג.

דוד אמסלם: – – –

יואב קיש: עיתון עם אג'נדה פוליטית זה בסדר גמור, כי דיברנו על "הארץ", "ידיעות" ומן הסתם גם "ישראל היום", אבל לא שנותנים אותו חינם.

יואב קיש: אז בעצם אנחנו כאילו נכנסים לחוק "ישראל היום", מה שהיה בקדנציה הקודמת – זה קן צרעות.

יואב קיש: אני חייב להגיד שאני נזהר מלהיכנס אליו, אבל אני רוצה להגיד בצורה הכי ברורה – –

אראל מרגלית: אנחנו לא מקליטים אותך.

יואב קיש: – – והקריאה את זה חברת הכנסת יעל גרמן בצורה הכי ברורה, וזה גם נושא שבחנתי אם אני רוצה בחוק הזה להיכנס לנושא הזה; ומדובר לא רק על עיתונים – על גופי תקשורת בכלל: האם אנחנו עכשיו, בחוק הזה, הולכים לפגוע בחופש התקשורת במדינת ישראל, למנוע ולנסות כביכול לסגור עיתון כזה או אחר?

יואב קיש: חברים, זו תהיה טעות, כי אי-אפשר להתעלם מזה, וזה לא פיל או ממותה, שיש פה עיתונים, גם משמאל וגם מימין, עם אג'נדות פוליטיות והם מנסים לקדם אותן.

איילת נחמיאס ורבין: מצוין.

יואב קיש: כולנו ראינו מה קרה בבחירות האחרונות.

איילת נחמיאס ורבין: – – – מדינה, יואב.

אראל מרגלית: האם אתה – – –

יואב קיש: החוק הזה – אני מבין שהשמאל מנסה לפגוע בעיתון עם אג'נדה ימנית, שזה "ישראל היום".

יואב קיש: אני מבין את זה – –

יואל חסון: לא, לא, לא.

יואב קיש: – – אבל לא בחוק הזה.

קריאות: – – –

יואב קיש: תנסו, תריצו את חוק "ישראל היום".

יואב קיש: לא בחוק הזה.

יואל חסון: – – –

יואב קיש: אוסאמה סעדי ידידי – איפה אוסאמה?

יואב קיש: אמרת שבחוק הזה אנחנו רוצים לסתום פיות – –

אראל מרגלית: יואב, האם חוק "ישראל היום" הוא תרומה פוליטית?

יואב קיש: – – אז אני אומר לך: ההפך מזה, ההפך הגמור.

איילת נחמיאס ורבין: ההפך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – – –

יואב קיש: אנחנו רוצים לשמוע את כל הקולות.

יואב קיש: אנחנו לא רוצים שהכסף יסתום את הפיות.

רויטל סויד: רק – – – בכסף.

רויטל סויד: רק נעשה הפלה – – –

יואב קיש: עיסאווי פריג' – איפה עיסאווי?

יואב קיש: דווקא הוא לא נמצא?

יואב קיש: הנה, עיסאווי.

יואב קיש: דבר אחד לא מכובד – אתה שאמרת "שיק, שיק.

יואב קיש: יואב הגיע שיק היום", ואמרתי לך: נכון, אני הולך לעלות לבמה לדבר, אז קיש יהיה גם שיק.

יואב קיש: זה בסדר.

יואב קיש: אבל אל תגיד: כופפתי אותם.

יואב קיש: זה לא נאמר.

יואב קיש: אני לא רואה את זה כ"כופפתי אותם".

עיסאווי פריג': ניצלת שעת כושר.

יואב קיש: מה?

עיסאווי פריג': ניצלת שעת כושר וכופפת אותם.

יואב קיש: לא, לא.

יואב קיש: אז אני אגיד לכם ככה: זה לא חוק קואליציה–אופוזיציה.

יואב קיש: אתם רואים שיש תמיכה של – – –

דוד ביטן: – – –

יואב קיש: ביטן, אמרתי לך קודם, אתה לא היית: אני אתחיל בהתנצלות.

יואב קיש: ישבתי פה שעתיים והקשבתי לכולם.

יואב קיש: אני עונה להם ואני מסיים.

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: תמשיך, רוצה לשמוע.

יואב קיש: הנה, דודי.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: זה לא הרבה.

יואב קיש: תאמין לי, שאם היית מחכה פה שעתיים ולא רואה את "ארץ נהדרת", ביטן, בוטן, אז היה בסדר.

יואב קיש: יאללה, תחזור.

יואב קיש: תן לי לדבר.

דוד אמסלם: יואב, יואב, תענה להם אחד-אחד.

יואב קיש: אני עונה להם, זה מה שאני עושה.

קריאות: – – –

יואב קיש: נו, חבר'ה, אני לא משחק, אני לא מבזבז זמן; אני עונה להם אחד-אחד.

יואל חסון: אין לך בעיה שנקים עיתון, נכון?

יואב קיש: היינו בעיסאווי פריג'.

יואל חסון: אם היינו מקימים עיתון, אין לך בעיה.

יואב קיש: זה לא חוק קואליציה–אופוזיציה, וההוכחה הכי טובה לזה היא שמפלגת יש עתיד – אני לא יודע אם כולם, אבל לפחות חברת הכנסת יעל גרמן עלתה לפה ואמרה לך בצורה הכי ברורה – – –

יואל חסון: בוא, בוא, בוא.

יואב קיש: יואל, קשה לך לשמוע את זה – היא אמרה לך בצורה הכי ברורה – –

יואל חסון: יש – – –

יואב קיש: – – זה חוק טוב, זה חוק נכון, והיא אפילו הייתה הולכת למקומות שאני בחרתי לעצור אותם, כי אמרתי: אוקיי, אני מבין, אני רוצה לעשות את זה גם מאוזן, לפחות לתפיסתי – –

יואל חסון: אבל החוק הזה לא יעבור.

יואל חסון: אתה יודע שהוא לא יעבור.

עיסאווי פריג': – – –

יואב קיש: – – ואני רוצה לברך את חברת הכנסת גרמן באמת על שותפות בעשייה בחוק הזה.

יואל חסון: היא לא רוצה את – – –

יואב קיש: לא רוצָה.

יואב קיש: אני רוצה רגע – – –

עיסאווי פריג': – – –

יואב קיש: טוב, בסדר.

יואב קיש: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, את הזכרת – שימי משקפיים.

איילת נחמיאס ורבין: שמתי, שמתי.

יואב קיש: את הזכרת את "ביבי טוב ליהודים", ואמרת את "פרס יחלק את ירושלים".

יואב קיש: אני אגיד לך, בצורה הכי פשוטה – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יואב קיש: – – ביום הזה, אם היינו מריצים את הקמפיינים האלה, זה היה פגיעה בחוק – –

עיסאווי פריג': – – –

יואב קיש: – – ולכן החוק הזה ימנע גם את התופעות האלה.

עיסאווי פריג': גם את ביטן?

יואב קיש: אני מסיים.

יואב קיש: אני מסיים.

יואל חסון: – – – להוריד את החוק הזה.

קריאה: תן ליואב להמשיך.

קריאות: – – –

יואב קיש: חבר הכנסת יואל חסון, אתה יודע מה?

יואב קיש: אתה תהיה אחרון הדוברים שאני אתייחס אליהם, אף שבאמת התייחסתי לכל אחד, ואני מתנצל שבגלל השעה אני לא אאריך.

יואב קיש: ראשית, היו לנו דיונים ארוכים באמת.

יואב קיש: אני יודע שאתה מאמין בשקיפות בלבד, והתשובה שלי לך בנושא השקיפות בלבד הייתה: נכון, אם היינו לפני תופעת V15 הייתי מוכן ללכת אתך לשקיפות בלבד.

יואב קיש: אבל מכיוון שכבר ראינו מה קרה בבחירות הקודמות – ואני אומר לך: אני מבין.

יואב קיש: אני לא נביא, אבל רמת הסיכון למה שיהיה בבחירות הבאות אם לא נעשה את זה תעלה משמעותית, וחייבת להיות פה חקיקה שתמנע את התופעה.

יואב קיש: אנחנו לא בשלב של "זה קרה" או "לא קרה".

יואב קיש: זה קרה וזה יקרה אם לא נעצור את זה.

יואב קיש: לכן – זה לגבי נושא השקיפות.

יואב קיש: אני אומר לכל מי שאמר קודם: אנחנו לא מנתקים את האזרחים ממעורבות פוליטית-חברתית.

יואב קיש: יש לנו אינטרס שזה יקרה, יש לנו אינטרס לכבד את זה, ואנחנו נוביל ונבהיר בחקיקה הזאת שזה לא ימנע את זה.

יואב קיש: אני אענה לך עוד, במילה אחת, על נושא כסף זר, ואמרתי לך את זה גם ברמה האישית: נכון, בפריימריז לוקחים תרומות, מועמדים כאלה ואחרים, מאנשים בחוץ-לארץ, כסף זר.

יואב קיש: אני יכול להגיד לך שבמידה מסוימת אני מרגיש יותר נוח לקבל תרומה ממישהו שלא נמצא בארץ מאשר ממישהו בארץ.

יואל חסון: – – –

יואב קיש: נכון, כי אז אתה אומר: הוא גר בארץ – יש לו אולי יותר אינטרסים.

יואב קיש: עכשיו, יכול להיות שגם בחוק הזה – הרי מה הבעיה?

יואב קיש: אנחנו רוצים למנוע את הכסף הגדול.

יואב קיש: בפריימריז מדובר על כסף קטן.

דוד ביטן: – – –

יואב קיש: אני מסיים.

יואב קיש: אני מסיים.

יואב קיש: כסף קטן.

יואב קיש: יכול להיות שגם בחוק הזה נוכל להוביל.

דוד אמסלם: תדבר, תדבר.

יואב קיש: לכן, חברים, אני רוצה לסכם בזה את דברי.

דוד אמסלם: – – – רוצים כסף חופשי.

יואב קיש: אני רוצה לסכם את דברי.

יואב קיש: חברים, החוק הזה הוא לא חוק של שמאל וימין; הוא לא חוק של סתימת פיות.

יואב קיש: הוא חוק של שמירה על הדמוקרטיה; הוא חוק שנולד בעקבות דברים שקרו פה, והוא חוק שאם לא נממש אותו – אנחנו בסוף נגיע למציאות של בחירות כמו בארצות-הברית, של מיליוני דולרים שהולכים להשפיע על הבוחר, וזו לא מערכת הבחירות שמדינת ישראל רוצה לשמר.

יואב קיש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 34) (גוף פעיל בבחירות), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 26 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 34) (גוף פעיל בבחירות), התשע"ז–2017, לוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 37 חברי כנסת, 26 מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 34) (גוף פעיל בבחירות), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לדיון בוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/684); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מסי 51) (שינוי תוכנית הטבות לצרכן או סיומה), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה אדוני, ההצעה היא של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, הצעת החוק הזאת באה לקבוע הסדר חדש לעניין שיש בתוכנית הטבות מסוג מועדון לקוחות או בסיומה.

איתן כבל: ההסדר המוצע יחול על עוסק, לרבות חברה המנפיקה כרטיסי אשראי.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעה זו באה להסדיר את כל השוק שאנחנו קוראים לו "מועדוני לקוחות".

איתן כבל: אנחנו מכירים את זה שאתה היום מגיע לרשתות והן פותחות לך כרטיס של חבר מועדון, ולאחר זמן, כשאתה כבר צובר או יכול לצבור כמות כזאת או אחרת של נקודות, הם מודיעים לך, או אתה – פתאום נודע לך ששינו את הכללים.

איתן כבל: או לחלופין – כמו למשל עכשיו מקרה שקרה לי, חברת הכנסת שולי, שאני חבר ב"שופרסל".

איתן כבל: הרי אתה לא יכול להתחמק מזה.

איתן כבל: ואתה, מעודדים אותך לרכוש ואומרים לך: ככל שתרכוש יותר אתה תקבל גם יותר נקודות, ודאי, ולאחר זמן אתה מקבל – וקיבלתי לאחרונה – שובר זיכוי של 60 שקלים על נקודות.

איתן כבל: יפה מאוד.

איתן כבל: אלא שמה כתוב בשובר – ואני חייב להראות את זה – דבר פשוט.

איתן כבל: דוד ביטן, ביטן.

איתן כבל: סיימת לככב במרקע ועכשיו באת לככב לנו פה?

קריאה: חיקוי עלוב.

קריאה: חיקוי עלוב.

איתן כבל: אני מבקש.

יהודה גליק: איתן, מה אתה מקנא – – –

איתן כבל: אני רוצה שתביא בחשבון שהגב שלך מסתיר חצי מהקואליציה פה.

עודד פורר: איתן, לא – – –

איתן כבל: אז מה – – –

דוד ביטן: איתן, לא קרה, ואם קרה אז קרה.

איתן כבל: גברתי, מה שאני אומר לכם – למשל, במועדון הלקוחות של "שופרסל", מה הם כותבים לי?

איתן כבל: בתוקף עד 28 בפברואר 2017.

איתן כבל: לא מספיק שאני נכנסתי להיות חבר במועדון, הנקודות – את יכולה ללכת, מיכל – – –

מיכל רוזין: אני רוצה להצביע לך – – –

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אגב, זה יעבור, אני מודיע לך, גם בלעדייך.

איתן כבל: בלי לחץ.

מיכל רוזין: – – – לתמוך בך – – –

איתן כבל: המתנתי.

איתן כבל: גם את – אנחנו נוסעים באותו כיוון.

איתן כבל: ובשורה התחתונה, מה שאני אומר לכם בעניין הזה, יש להם החוצפה לבוא וגם להכתיב לי, זאת אומרת שאם אני לא אממש את זה עד 28 בחודש, אז השובר הזה בעצם לא שווה כלום.

איתן כבל: טוב, אני אבלבל לכם את המוח בקריאה השנייה והשלישית, בסדר?

מיקי לוי: אז מה עשית?

איתן כבל: אז אני מודה לכם מכל הלב.

מיקי לוי: אבל מה עשית?

מיקי לוי: ברברת, לא אמרת כלום.

איתן כבל: תשמע, אתה כנראה היית בחרופ.

קריאות: – – –

איתן כבל: טוב, אני, אין לי ברירה.

איתן כבל: מיכל, הוא לא הבין.

איתן כבל: זה מיקי לוי, אני חייב להסביר לו.

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: בשורה התחתונה, באים להסדיר ולקבוע כללים מסודרים מהו מועדון לקוחות, איך נכנסים, מתי יוצאים, מתי מותר להם לשנות, איך הם משנים את הדברים האלה – שלא יקרה, אם אתם זוכרים, כמו עם הכוכבים של "ישראכרט", שבוקר אחד התעוררת והכול נגמר לך.

איתן כבל: זה שהם הודיעו לבורסה שזה שווה-כסף – פתאום זה כבר לא היה שווה-כסף, אם אתם זוכרים.

איתן כבל: הגענו להסדרה אז, וכל מה שאנחנו מבקשים זה להסדיר בגדול את כל העניין הזה, שהולך ותופס תאוצה, של מועדוני חברים ומועדוני לקוחות.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: איתן – – –

יואל חסון: ראשון ברשימת הדוברים, חבר הכנסת זחאלקה – לא נמצא; חבר הכנסת מסעוד גנאים – לא נמצא; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – לא נמצא; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא; חבר הכנסת יהודה גליק – עושה שלום, שזה אומר מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – כמו שצריך, לא מוותר.

יואל חסון: איש עם עקרונות.

קריאות: – – –

איתן כבל: אל תוותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מוותר, מה אני אוותר.

יואל חסון: אני מבקש להירגע בספסלי הקואליציה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות עומדות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, החוק הזה – אני תומך בו, אבל רציתי לדבר על משהו אחר, ואני חושב שפה צריכים לשמוע את הדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אליפות – – –

יואל חסון: אני מבקש לשמור על שקט.

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אליפות ישראל במרוצי שדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו, נתין אריתריאי, הגיע למקום השני, ויש לו מדליית הכסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש תקנון: מכיוון שהוא בגיל 19, מעל 18, התקנון אומר שאזרח שאינו ישראלי לא יכול לקבל את המדליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה רשמתם אותו לתחרות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לפגוע בו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הגזענות הזאת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי זה שהכין את התקנון הזה ועל מה הוא הסתמך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה המשמעות של זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רצו יותר אנשים להשתתף במרוץ כי אין אתלטים פה בארץ?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הסיבה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה שהוא ישתתף, יגיע למקום שני ולא יקבל את הפרס שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה שטוב, אני אומר לכם – השם שלו תחלואיני מלקה, בן 19, אבל חשוב מאוד וצריך גם להעלות את השמות של שני החברים במקום הראשון ובמקום השלישי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא הסכימו לעלות לקבל את המדליות שלהם, וזה מעשה אצילי וזה מעשה מכובד – וכן, על זה אנחנו צריכים לתת את הדעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תקנון כזה, גזענות כזאת, אי-אפשר לעבור עליה בפשטות – אשטו וורקו וגטו אדאמסו, שסיימו במקום הראשון והשלישי, לא עלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר פה, יש הרבה דברים שמריחים גזענות, וצריך לסיים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אגיד לכם דברים מהמקורות שלכם: "וגר לא תלחץ וידעתם את נפש הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות לחשוב על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; אוסאמה סעדי – לא נמצא.

אוסאמה סעדי: למה לא נמצא?

יואל חסון: נמצא, נמצא.

יואל חסון: כי אתה לא בספסל – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: רוצה לספר לנו משהו?

יואל חסון: אתה עובר למרצ?

אוסאמה סעדי: – – –

יואל חסון: אל תוותר.

יואל חסון: בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – –

יואל חסון: אוסאמה – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אני – תודה רבה.

יואל חסון: מוותרת?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: מוותרת.

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד, מוותרת?

רויטל סויד: כן.

יואל חסון: באמת?

רויטל סויד: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: – – – אתה רוצה שננאם וננאם – – –

יואל חסון: אני נהנה לראות אתכם.

קריאות: – – –

יואל חסון: ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא.

איתן כבל: היושב-ראש עושה פיליבסטר.

יואל חסון: חברת הכנסת שרן השכל – לא נמצאת.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – בבקשה, גברתי.

קריאה: כל הכבוד ליעל.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, אני מבקש ממך לשמור על שקט.

איילת נחמיאס ורבין: יעל, אבל אפשר קצר, אפשר פחות משלוש דקות.

קריאות: – – –

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי, אני יודעת שכולם רוצים ללכת הביתה, ובכל זאת.

יעל כהן-פארן: החוק חשוב, החוק של איתן לגבי הצרכן הוא מאוד חשוב, אבל דווקא לא אליו אני אתייחס.

יעל כהן-פארן: אני אתייחס לחוק הקודם, כי פספסתי את התור שלי.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שלמרות שכבר הצבענו, עדיין יש לפנינו קריאה שנייה ושלישית וועדות.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהאופוזיציה והקואליציה ומציעי החוק מדמיינים להם איזה מין דמיונות שווא על זה שכל הארגונים כמו V15 ואחרים היו בקשר עם המפלגות ונתנו להם הנחיות, ואנחנו בעצם ניהלנו אותם.

יעל כהן-פארן: מעבר לזה שזה מנותק מהמציאות והזיה, מה שאתם מציעים בחוק הזה הוא כל כך מנותק, כל כך יחליש את החברה האזרחית בישראל.

יעל כהן-פארן: אני מגיעה מהחברה האזרחית, וזו זכותם של האנשים להתארגן ולעשות פעילות – אם בתחום הסביבתי ובתחום של הגנה על זכויות בעלי-חיים או זכויות של אנשים שנפגעים כך או אחרת, מוגבלים, קשישים, להט"בים – כל ההתארגנויות.

יעל כהן-פארן: וגם, זכותם של האנשים להתארגן ולהגיד: אנחנו רוצים משהו אחר פה, במדינה, להגיד אמירה פוליטית.

יעל כהן-פארן: זה לא צריך להישאר רק בבית שלנו כאן, רק המפלגות שמדברות על פוליטיקה.

יעל כהן-פארן: ומעבר לכך – וחברתי חברת הכנסת גרמן, שאומנם עמדה כאן והיא לא נמצאת כאן כבר, ולא יכולה להגיב – אבל הדברים שנאמרו כאן לגבי המספרים, מאות אלפים וכו' – החוק הזה מטיל הגבלות כל כך דרקוניות על העמותות שיכולות ורוצות לפעול במרחב הציבורי, שוב – לא באמירה של הצבעה למפלגה מסוימת, אבל כן, באמירה של אנחנו רוצים פה עתיד אחר למדינה – וההגבלות שהם מקבלים הן הרבה יותר גרועות ממה שיש היום בחוק מימון מפלגות, שמגבילים אותנו, המפלגות, במימון בחירות ובתעמולת בחירות שלנו.

יעל כהן-פארן: הן בעצם מסתכנות בשנת מאסר ועוד דברים איומים ונוראים שיש בחוק.

יעל כהן-פארן: כמובן, אני לא אומר פה שצריך לפעול בחוסר שקיפות, חס וחלילה.

יעל כהן-פארן: החוק, ככל שהוא היום – פעילות בשקיפות של כל ההתארגנויות האלה כבר קיימת בחוק, אז שלא יספרו לנו כאן סיפורים, וברור שהחוק הוא אך ורק לרווח פוליטי של מישהו אחד, שמפעיל עיתון אחד שפועל לקידומו, ושכל האחרים יישארו בחוץ.

יעל כהן-פארן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת פארן.

יואל חסון: חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; אחרון הדוברים, חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 51) (שינוי תוכנית הטבות לצרכן או סיומה), התשע"ז–2017, בקריאה הראשונה.

יואל חסון: עוברים להצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 51) (שינוי תכנית הטבות לצרכן או סיומה), התשע"ז–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: 36 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק אושרה ותועבר להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/678); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת החוק האחרונה – חבר הכנסת אמסלם, נא להירגע, נא להתנהג בהתאם.

דוד אמסלם: – – –

יואל חסון: אבל כשאתה תהיה פה גם אתה תשמור על הסדר, אדוני.

יואל חסון: יום אחד גם אתה תגיע לפה.

יואל חסון: כשתהיה חבר אופוזיציה, אתה תהיה סגן נהדר.

יואל חסון: נהדר.

דוד אמסלם: – – –

יואל חסון: תנסה את זה באופוזיציה.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: אני מזמין את חברת הכנסת קורן להציג את הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 5) (צמצום ההתרבות של כלבים משוטטים), התשע"ז–2017.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני יודעת שהשעה מאוד מאוחרת וכולנו רוצים ללכת הביתה, אז אני, ככה – הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מאוד הומנית ומאוד מאוד חשובה.

נורית קורן: היו כתבות בעבר שבמחנות צה"ל היו כלבים שהסתובבו והפריעו, ופשוט לכדו אותם ולקחו אותם ישר להריגה, לא נתנו להם אפילו אפשרות לאימוץ, ולכן באה הצעת החוק הזאת.

מרב מיכאלי: – – –

נורית קורן: שום דבר, לקחו והחליטו מה לעשות.

נורית קורן: לכן באה הצעת החוק, והצעת החוק אומרת שצריך לעקר או לסרס את הכלבים ואז לשחרר אותם חזרה, ובעצם על-ידי כך למנוע את התרבות הכלבים בצורה לא מבוקרת, אלא שהכול יהיה מבוקר על מנת שהם יוכלו לחיות בכבוד.

נורית קורן: לשר האוצר אני אומר תודה רבה על כך שהוא הקצה לזה 4.5 מיליון ש"ח, ואני מקווה שהצעת החוק הזאת תובא לקריאה שנייה ושלישית עוד במושב הזה, כי כולם מסכימים שזה מה שצריך, ולכן אני מבקשת מכם להצביע בעד.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: את יכולה לעלות לדבר.

יואל חסון: למה את צועקת קריאת ביניים?

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת קורן.

מירב בן ארי: – – –

נורית קורן: זה כל הכלבים, בעיקר – בכל הארץ.

נורית קורן: מדובר על כל הכלבים בכל הארץ.

נורית קורן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת קורן על הצגת החוק החשוב הזה.

יואל חסון: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מירב בן ארי, את לא רוצה לשאול מפה?

יואל חסון: אז לא.

יואל חסון: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – לא; חבר הכנסת נחמן שי – לא נמצא; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר?

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי, זה נושא שלך, מה זה מוותר?

יואל חסון: זה חשוב, אני לא אתן לך לוותר.

איציק שמולי: – – –

יואל חסון: מה פתאום, זה חשוב.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, יושב-ראש השדולה בכנסת למען בעלי-חיים בישראל.

יואל חסון: זה חשוב מאוד.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני עליתי לפה רק כדי לברך את נורית קורן על החוק החשוב הזה.

איציק שמולי: אנחנו נמצאים בתחום של המאבק למען בעלי-החיים בכנסת הזאת ממש במלחמה, ואני חושב שהחוק שלך, נורית, הוא נקודת אור באפלה.

איציק שמולי: בתקופה שבה הפליגו בדמיונות וכבר דיברו על טרנספר לחתולים, ואני לא יודע מה לעשות עם הכלבים, אז סוף-סוף – – –

נורית קורן: הצלחתי לשכנע את שר החקלאות.

איציק שמולי: אז יש בזה לא מעט ברכה, ואני חושב שבמקום שנמשיך להתעסק כל הזמן ברעיונות הזויים ולא אנושיים כמו הריגה, הריגה שיטתית של 60,000 כלבים וחתולים בריאים בשנה, רעיונות הזויים כמו טרנספר לחתולים ואני לא יודע מה, באמת, החוק הזה נותן תקווה.

איציק שמולי: אומנם התקצוב שלו הוא כ-4.5 מיליון שקלים, אבל הוא נותן פלטפורמה חוקית להגדיל את התקציב הזה בעתיד, ועל כך תבורכי, וכל הכבוד.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת שמולי.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; אוסאמה סעדי, חבר הכנסת, מעוניין?

יואל חסון: אתה כל פעם בשורה אחרת.

יואל חסון: ממש שובר שורות.

יואל חסון: אז אתה מעוניין או לא?

אוסאמה סעדי: לא.

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא.

יואל חסון: עולה?

יואל חסון: אמרת כבר מוותר.

יואל חסון: יש לנו אנרגיה, מה הבעיה?

יואל חסון: מה אתם עייפים?

יואל חסון: אני לא מבין.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', לא שמענו אותך הרבה זמן.

יואל חסון: מחוק.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין?

יואל חסון: לא נמצאת; חברת הכנסת בן ארי?

יואל חסון: סליחה, רויטל סויד – לא נמצאת?

יואל חסון: לא מעוניינת?

יואל חסון: את נמצאת; חבר הכנסת ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת טיבי – לא נמצא; חברת הכנסת שרן השכל – לא נמצאת.

נחמן שי: אל תמשוך, יואל, אל תמשוך.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יואל חסון: חשוב.

יואל חסון: בבקשה.

קריאות: – – –

יואל חסון: אני מבקש בספסלי הקואליציה קצת יותר סבלנות, אורך רוח ואנרגיה.

דוד אמסלם: – – –

יואל חסון: גם אתה לא פספסת הזדמנויות בחייך, חבר הכנסת אמסלם.

יעל כהן-פארן: בדיוק.

יעל כהן-פארן: אני רק רוצה לברך את חברתי חברת הכנסת נורית קורן על שהצלחת לשכנע את שר החקלאות לקדם את החוק החשוב הזה.

יעל כהן-פארן: אנחנו כבר עובדים כאן זמן רב, שנים – אני רק שנה וחצי כמעט פה, אבל שנים – על זה שיהרגו פה פחות כלבים.

יעל כהן-פארן: 60,000 כלבים בריאים מומתים כל שנה.

יעל כהן-פארן: הגיע הזמן לעצור את זה, וכל הכבוד, נורית, וכולם – תצביעו בעד.

יעל כהן-פארן: תודה.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אתם רואים כמה זה היה חשוב לשמוע את הדברים האלה.

יואל חסון: חברת הכנסת בירן – לא נמצאת; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על החוק החשוב הזה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 5) (צמצום ההתרבות של כלבים משוטטים), התשע"ז–2017, בקריאה הראשונה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 5) (צמצום ההתרבות של כלבים משוטטים), התשע"ז–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק אושרה ותועבר להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ה בשבט התשע"ז, 21 בפברואר 2017, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.