ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 206, 2017-02-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ט בשבט התשע"ז, 15 בפברואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת הודעת שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת טלי פלוסקוב ונורית קורן בנושא: התפתחותו של שוק שחור בהמרת רישיון נהיגה לעולים חדשים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ביום רביעי אנחנו כמובן מתחילים עם שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר הבריאות, חבר הכנסת יעקב ליצמן, לעלות לדוכן לענות על שאילתה דחופה מס' 305, מאת חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: החזרי נסיעות מבית-החולים רמב"ם לחולי סרטן מהגליל.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ייגש למיקרופון באולם ויקרא את נוסח השאילתה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אתה ואני וכולנו יודעים שמכת הדור – אדוני השר, סליחה.

זוהיר בהלול: אדוני שר הבריאות, אדוני הרב ליצמן, אתה ואני וכולנו מכירים את מכת הדור הזה, מחלת הסרטן, ולפיכך אני מדבר על העניין הזה בשאילתה שאני מפנה אליך.

זוהיר בהלול: חולי סרטן מהגליל, ולא פעם דיברנו על כך, מיטלטלים לבית-החולים רמב"ם בחיפה לטיפולי הקרנות בשל היעדר מכון הקרנות בצפת, בבית-החולים זיו, שטרם נפתח.

זוהיר בהלול: הבעיה שההסעות בשלב הזה להקרנות ברמב"ם בוטלו, ועלותן, עשרות-אלפי שקלים לחולה, מושתת על החולים בעצמם.

זוהיר בהלול: ברצוני לשאול אותך, אדוני השר: 1.

זוהיר בהלול: האם נכון הדבר?

זוהיר בהלול: 2.

זוהיר בהלול: אם כן – מה תעשה להחזרת ההיסעים או ההסעות לאותם חולים שנאנקים בלאו הכי תחת נטל אותה מחלה מצמררת?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת בהלול, הזכאות במסגרת סל הבריאות הממלכתי לחולה האונקולוגי הנוסע לטיפול בבית-חולים היא קבלת החזר כספי מלא מהקופה של הוצאות הנסיעה מביתו לבית-החולים ובחזרה בגובה דמי תחבורה ציבורית.

יעקב ליצמן: במידה שהחולה האמור מוסע באמבולנס או במונית, הוא זכאי להחזר בגובה 50% מההוצאות.

יעקב ליצמן: בבית-החולים רמב"ם היה קיים שנים באופן וולונטרי מערך הסעות למטופלים אונקולוגיים, כשירות למטופליו.

יעקב ליצמן: מאחר שכאמור, בית-החולים אינו מחויב להסעות למטופלים, ניסה בית-החולים להגיע להסדר עם הקופות לשם המשך מערך ההסעות על-ידי בית-החולים.

יעקב ליצמן: הצדדים לא הגיעו לסיכום, ולכן בית-החולים הפסיק את ההסעות.

יעקב ליצמן: החולים האונקולוגיים זכאים באזור זה, כמו בכל מקום אחר בארץ, להחזר כספי מהקופות בגין הסעה, כפי שנקבע במסגרת סל התרופות, סל הבריאות הממלכתי כאמור.

יעקב ליצמן: בימים אלו בוחן המשרד את נושא ההחזרים עבור הסעות באמבולנס לחולי דיאליזה ולחולי אונקולוגיה.

יולי יואל אדלשטיין: האם שאלה נוספת לחבר הכנסת זוהיר בהלול?

יולי יואל אדלשטיין: כן, מהמיקרופון, אם אתה מעוניין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – גם חבר הכנסת יוסף ג'בארין רוצה לשאול שאלה נוספת.

זוהיר בהלול: דבר אחד, אדוני השר ליצמן, לא הבנתי:

זוהיר בהלול: האם הבדיקה הזאת תביא להחזר מלא של אותה הוצאה?

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אמרתי, לא.

יעקב ליצמן: על-פי החוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: זאת השאלה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לשבת, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, לפי הפרסומים שהיו בשבוע האחרון, קיים גם מחסור אקוטי באונקולוגים, וכנראה גם זאת הסיבה שמטופלים עוברים פשוט מהגליל לרמב"ם.

יוסף ג'בארין: השאלה, האם למשרד הבריאות יש תוכנית שתוכל לענות על המחסור הקיים באונקולוגים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואז נשמע את התייחסות השר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, היו רופאים שעבדו או עברו לעבוד בפריפריה, וקיבלו מענקים.

טלב אבו עראר: המענקים האלה שיפרו את הרפואה בפריפריה ואפשרו לתושבים רבים לקבל רפואה זמינה ואיכותית.

טלב אבו עראר: האם ימשיכו הרופאים לקבל מענקים אלו?

טלב אבו עראר: זו שאלתי.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת בהלול – לא מגיע לו יותר מ-50%, זה מגיע לפי הסל.

יעקב ליצמן: לפי החוק, לפי הסל, מגיע לו 50%.

יעקב ליצמן: עכשיו, בחיפה, ברמב"ם, היה נהוג שהייתה לו איזו דרך בינתיים להביא את שאר 50% הנוספים, לתת לו את זה.

יעקב ליצמן: הם ביטלו את זה, ואני לא יכול על-פי חוק לחייב אותם.

יעקב ליצמן: מה שכן, אנחנו עושים עכשיו בדיקה של כל נושא ההסעות, גם לדיאליזה וגם לאונקולוגיה, לראות כמה ניתן.

יעקב ליצמן: אולי נעשה איזה משהו כללי בכל המקומות.

יעקב ליצמן: לגבי האונקולוגים – הבעיה שם, בצפת – בצפת אמורים לפתוח מחלקה בקרוב.

יעקב ליצמן: דיברתי אתם אפילו השבוע, והיא תיפתח בקרוב.

יעקב ליצמן: זה לא העניין דווקא, שחסר – לא חסר.

יעקב ליצמן: סתם חסר.

יעקב ליצמן: הייתי רוצה שיהיה יותר, בוא נגיד ככה, אבל זו לא הסיבה למה לא נפתח שם.

יעקב ליצמן: שם נפתח, ובקרוב נפתחת המחלקה בשיתוף פעולה עם אחד מבתי-החולים הגדולים, ולכן זו לא הסיבה שבגליל חסר.

יעקב ליצמן: אני מקווה שברגע שייפתח בזיו, הכול יהיה בסדר.

יעקב ליצמן: לגבי מענקים – בוא אגיד לכם, פשוט מאוד: המענק לרופאים בפריפריה.

יעקב ליצמן: אני בדיונים עם שר האוצר על זה.

יעקב ליצמן: שר האוצר חושב על זה, אבל אני בכלל רוצה לשנות את זה שיהיו לפריפריה יותר רופאים בכירים, לראות אם אני יכול להצליח בנושא הזה, אפילו על יותר כסף.

יעקב ליצמן: ברגע שתהיה הסכמה על המענקים, אנחנו נבדוק גם לאיזה סוגי רופאים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נשאר אתנו גם לשאילתה הבאה, שמספרה 306, מאת חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הפעם: מבחן הרישוי ברפואה.

יוסף ג'בארין: מאות סטודנטים שסיימו לימודי רפואה בחוץ-לארץ נרשמו לפני חודשים לבחינת ההסמכה שתתקיים ב-2 במרס, והם נתקלים בסחבת: הרבה מהם עדיין ממתינים לאישור הזכאות לגשת לבחינה של משרד הבריאות; הרבה מהם בכלל לא יודעים מה המצב שלהם, איזה מסמכים צריך להשלים.

יוסף ג'בארין: אני אשמח אם השר, שאני מניח שהוא מודע לסוגיה הזו, יוכל להתייחס לכך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת ג'בארין, הבחינה ברפואה תתקיים ב-2 במרס 2017.

יעקב ליצמן: אין מאות בוגרים ברפואה שמחכים לתשובה לגבי זכאותם לגשת לבחינה.

יעקב ליצמן: עם זאת, יש בוגרים מארמניה שבעייתם מוכרת לי היטב, אני חושב שגם לכם.

יעקב ליצמן: כבר ענינו בהקשר הזה פעמים אין-ספור.

יעקב ליצמן: יש בוגרים נוספים שכשלו במוסד אחד ועברו לאחר, והתבקשו להמציא מידע ומסמכים נוספים כדי שנוכל לקבוע את זכאותם לגשת לבחינה.

יעקב ליצמן: כאשר יעשו כן, נמשיך ונדון בבקשתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – גם חבר הכנסת אחמד טיבי מבקש לשאול שאלה נוספת.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, היות שאנחנו מכירים את הסוגיה הזאת, התחושה שלי היא שאין כיום כוח-אדם מספיק במשרד הבריאות כדי לטפל בפניות של הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: יש מציאות שבה יש מאות סטודנטים שמסיימים בחו"ל, לרבות במדינות שהזכרת: ירדן, ארמניה, גאורגיה, רומניה.

יוסף ג'בארין: כנראה כוח-האדם לא מספיק לטפל בכל הפניות הללו בזמן סביר, ולכן צריך להתמודד עם הקושי הזה ולהגביר את כוח-האדם שמטפל בפניות הסטודנטים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני השר, באותו הקשר.

אחמד טיבי: לגבי בוגרי ארמניה, שלחתי לך שאילתה, ואדוני ענה ואמר: מקרב בוגרי ארמניה שניגשו לבחינה הממשלתית ועמדו בה בהצלחה, היו כאלה שקיים ספק לגבי לימודיהם, והם התבקשו להמציא מסמכים.

אחמד טיבי: לאחר שנקבל את הנדרש, וככל שהלימודים יאושרו, יוכלו בוגרים אלה לקבל הרשאה לסטאז'.

יעקב ליצמן: זאת בדיוק התשובה שעניתי היום.

אחמד טיבי: דקה.

אחמד טיבי: סעיף ב': בדיקה ראשונית של הבקשות החדשות שהגיעו למשרדנו תסתיים בתוך שבועיים.

אחמד טיבי: מי שלימודיו יוכרו יהיה זכאי לגשת לבחינה, גם אם מועד הרישום הרשמי לבחינה חלף, וזאת בהמשך לפנייתך ופניות אחרות בנושא.

אחמד טיבי: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, השר עונה לי – אני מאמין לך; אני גם מכבד אותך, אתה אדם אמין.

אחמד טיבי: אבל כל פעם אנחנו מקבלים מקרים שהטיפול בהם סותר את התשובה שלך, בגלל פקידים במשרד האוצר.

אחמד טיבי: לא יעלה על הדעת שהתשובה שקיבלתי לפני יומיים: בנושא ארמניה הכול מוקפא כי יש בדיקה בארמניה.

אחמד טיבי: תגיד, כמה אפשר להתעלל באנשים שלמדו?

אחמד טיבי: אם יש מקרים לא בסדר, תטפלו במקרים החריגים, אבל אי-אפשר לעשות עונש קולקטיבי.

אחמד טיבי: אתם רגילים לעונש קולקטיבי כנגד אנשים.

אחמד טיבי: אלה אנשים שלמדו שש שנים.

אחמד טיבי: הם והמשפחות שלהם חייבים טיפול מקצועי, אדוני השר, ואתה ער לנקודה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני, ואז נשמע את התייחסות שר הבריאות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, בהמשך לשאלה של חברי יוסף ג'בארין ואחמד טיבי, אנחנו כורעים תחת העול של הפניות הבלתי-פוסקות של סטודנטים שסיימו ללמוד, במיוחד בארמניה.

אוסאמה סעדי: באחרונה היו גם עשרות סטודנטים שפנו אלינו בעניין האוניברסיטה בגאורגיה.

אוסאמה סעדי: הסטודנטים היו צריכים לפנות לערכאות, לבית-המשפט המחוזי, והוא נתן פסק-דין שחייב את משרד הבריאות להכיר בלימודים בגאורגיה.

אוסאמה סעדי: עכשיו, בעניין ארמניה, לאחר מה שהקריא חברי חבר הכנסת טיבי, את מכתב התשובה, אנחנו פרסמנו את זה, ואמרנו לסטודנטים: חכו שבועיים-שלושה.

אוסאמה סעדי: אבל אתמול פניתי למשרד הבריאות, אדוני השר, בעניין מישהו ברומניה בכלל, לא גאורגיה ולא ארמניה.

אוסאמה סעדי: הטיפול שם אטי מאוד.

אוסאמה סעדי: סטודנטים שסיימו ופנו בבקשות לזכאות לפני חודשיים-שלושה, עכשיו מקבלים מכתב: תביאו לנו מסמכים.

אוסאמה סעדי: הבחינה היא ב-2 במרס, ואז התשובה היא שהם לא יכולים לגשת לבחינה במרס.

אוסאמה סעדי: צריך לטפל בזה.

אוסאמה סעדי: אי-אפשר שפקיד אחד או שניים יטפלו במאות בקשות כאלה ואז זה מעכב את כל התשובות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: קודם כול, תשובה לכולם: אין בעיה בכוח-אדם, זאת לא הבעיה.

יעקב ליצמן: אין-ספור פעמים הסברתי לכם לגבי מקום או שניים מסוימים שיש לנו בעיה שם.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה כרגע מעל במת הכנסת לפרט.

יעקב ליצמן: הסברתי לכם את זה בפירוט ודי במפורש.

יעקב ליצמן: אני לא חושב שצריך עוד פעם לפרט את זה.

יעקב ליצמן: זה לא הנושא.

יוסף ג'בארין: – – –

יעקב ליצמן: רגע.

יעקב ליצמן: אתם יודעים שאף פעם לא ברחתי מכם בתשובות, ואני ארצה לעזור לכם.

יעקב ליצמן: אני מבטיח לכם שבעזרת השם נשתדל בקרוב מאוד שהטיפול בבקשות יהיה הרבה יותר מהיר.

יעקב ליצמן: אנחנו עושים הרבה דברים בכיוון זה.

יעקב ליצמן: אני בטוח שכל הדברים יבואו על פתרונם.

יעקב ליצמן: אבל יש, כפי שאמרתי לכם קודם, מקום אחד או שניים שאנחנו בודקים ברצינות שלא לאשר להם בכלל.

יעקב ליצמן: לא יעזור.

אחמד טיבי: לא לאשר.

יעקב ליצמן: לא לאשר.

יעקב ליצמן: אם יש בעיה אז יש בעיה.

אחמד טיבי: לאנשים ספציפיים או מקום מסוים?

יעקב ליצמן: מקום מסוים.

אחמד טיבי: מקום ספציפי.

אחמד טיבי: אתה מתכוון לארמניה, אני מבין.

יעקב ליצמן: אני לא אמרתי.

יעקב ליצמן: אמרתי שיש מקום שאנחנו – – –

אוסאמה סעדי: זה לא צודק, אדוני השר.

אוסאמה סעדי: זה לא צודק.

אוסאמה סעדי: אנשים סיימו ללמוד.

יעקב ליצמן: בואו נשים את הדברים על השולחן.

יעקב ליצמן: רבותי, אל תעשו מזה שאני מתכוון לערבים.

יעקב ליצמן: גם יהודים שנבחנים – – –

אחמד טיבי: אנחנו מדברים על ביורוקרטיה של משרד.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: אחמד טיבי, אל תכניס אותי למקום שאתה יודע שהוא לא בעיה.

יעקב ליצמן: יש מקום מסוים שאנחנו בודקים לגבי המבחנים שם, שיש בעיה.

אחמד טיבי: אתה הודעת לי זאת לפני שנתיים.

יעקב ליצמן: יפה.

יעקב ליצמן: זה לא משנה, ואני עדיין עומד על זה עוד פעם – לא שנתיים, כי אני לא שר שנתיים.

יעקב ליצמן: לפני שנה, כן?

יעקב ליצמן: ואני עדיין עומד על זה.

יעקב ליצמן: אנחנו בודקים משהו רציני.

יעקב ליצמן: יש בעיה, ונודיע על זה.

יעקב ליצמן: לגבי הזריזות – כל הבקשות, אני מבטיח לכם שבקרוב יהיה יותר מהר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה נשאר אתנו לעוד שאילתה, שמספרה 307.

יולי יואל אדלשטיין: השואל הפעם הוא חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: אי-הקמת ועדת ערר לבחינה באופטומטריה.

יולי יואל אדלשטיין: שואלת נוספת תהיה חברת הכנסת יעל גרמן, שהגישה שאילתה דומה השבוע.

אחמד טיבי: בהחלט.

אחמד טיבי: חברתי יעל גרמן ואני הגשנו שאילתה דומה.

אחמד טיבי: פנו אלינו בוגרי האופטומטריה.

אחמד טיבי: גם העיתונאית טלי חרותי-סובר פרסמה ידיעה מפורטת בדה-מרקר.

אחמד טיבי: כמעט שנה מעכב משרד הבריאות את בוגרי מקצוע האופטומטריה שניגשו לבחינה המעשית במרס 2016, אך אינם יכולים להתחיל לעבוד במקצוע, כיוון שלא הוקמה ועדה לבחינת ערעוריהם על תוצאות הבחינה המעשית למרות צו בית-המשפט – כלומר, משרד הבריאות מפר צו של בית-המשפט.

אחמד טיבי: יש הרגשה שכאילו אתם מנסים לסחוב את התלמידים עד למועד הבחינה הבאה באפריל.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: מדוע?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: הייתכן, אדוני השר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת טיבי, משרד הבריאות אינו מעכב את בוגרי המקצוע באופטומטריה שניגשו לבחינות המעשיות שהתקיימו בחודשים מרס–מאי 2016.

יעקב ליצמן: בהתאם להסכמות שהוגשו לבית-המשפט בחודש נובמבר 2016, הוחלט להקים ועדת ערר אשר תדון בעררים שיוגשו על-ידי העותרים.

יעקב ליצמן: העררים הוגשו רק ביום 20 בדצמבר 2016.

יעקב ליצמן: במקביל מינה מנכ"ל משרד הבריאות ועדת ערר בהתאם להסכמות.

יעקב ליצמן: לאחר שנודע לעותרים כי הרכב הוועדה אינו כולל משפטן, הם פנו אל מנכ"ל משרד הבריאות בבקשה לשקול הוספת חבר ועדה משפטן.

יעקב ליצמן: בימים אלו משרד הבריאות עושה ככל יכולתו להשלים את המינוי לחבר ועדה נוספת – משפטן, שופט, בהתאם לדרישת העותרים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת טיבי, לחברת הכנסת יעל גרמן ולחבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: אדוני השר, האם תוכל לומר לנו, לחברי הכנסת ולציבור, האם הנבחנים האלה יוכלו לגשת לבחינה, או שאתם מתכוונים לדחות את כל הפניות שלהם מבחינת זמן ולמשוך אותם שייאלצו להיבחן באפריל – שלא כמתוכנן על-ידי האנשים האלה, שקופחו?

אחמד טיבי: לכן הם פנו על-ידי עורך-דין גלעד שר לבית-המשפט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני רוצה לחדד את השאלה.

יעל גרמן: מסתבר שכל הנושא של המבחן המעשי באופטומטריה – היו בו באמת הרבה מאוד ליקויים.

יעל גרמן: אני חושבת שאדוני השר מודע לכך שניתנה הודעה מראש להחמיר עם התלמידים.

יעל גרמן: אותו אדם שנתן את ההוראה היה גם הבוחן וגם זה שניסח את הבחינה וגם זה שלאחר מכן בדק את העררים; בתחנות השונות שהיו לא נרשמו, לא רשמו מה היו השאלות; השאלות לפעמים ניתנו – שאלות ותשובות, ביקשו אותם בכתב.

יעל גרמן: היו באמת הרבה מאוד כשלים.

יעל גרמן: בגדול, מעבר לשאלה שחבר הכנסת טיבי שאל, וגם אני, אני חושבת שצריך להוציא נהלים ברורים כיצד עושים את הבחינה המעשית, ואסור לעבור עליהם.

יעל גרמן: לגבי ועדת הערר – ועדת הערר נקבעה בנוהל מפורש.

יעל גרמן: זו לא בקשה שעכשיו הוגשה, לצרף את מי שצריך לצרף.

יעל גרמן: יש נוהל ברור.

יעל גרמן: לא יכול להיות שרק – – –

יעקב ליצמן: נוהל משפטן, עד כמה שידוע לי.

יעל גרמן: כן, הנוהל – – –

יעקב ליצמן: עד כמה שידוע לי, לא.

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: ועדת הערר צריכה להיות מורכבת מחמישה חברים: שניים הם באמת אופטומטריסטים, שניים רופאים ומשפטן.

יעל גרמן: כל מה שמבקשים זה רק למלא אחר – ועדת הערר נקבעה והורכבה שלא על-פי חוק, אבל זה תקנון.

יעל גרמן: אני רוצה לחדד את שאלתו של טיבי: בפברואר הובטח שייתנו לנבחנים לגשת למבחן.

יעל גרמן: בפברואר.

יעל גרמן: זה היה חלק מההסכמות עם בית-המשפט – גם שתוקם ועדת ערר, גם שהתשובות שלה יינתנו בדצמבר – ואנחנו היום בפברואר – וגם שהמבחן – שכל אותם עוררים יוכלו לגשת למבחן בפברואר.

יעל גרמן: אבל אנחנו כבר נמצאים באמצע פברואר, לא הוקמה ועדה, וכיצד הם יוכלו לגשת למבחן בפברואר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי שאלתו, השר יתייחס לכל השאלות.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, היום התפרסם פרק נוסף מסדרת התחקירים החשובה של אריאלה שטרנבך ב"ידיעות אחרונות" וב-ynet בנושא בתי-האבות.

דב חנין: מצוטטת שם עובדת בבית-אבות שאומרת כך: אם למישהו כאן היה אכפת מהקשישים והמשטרה הייתה פותחת בחקירה, הייתה אצלנו רעידת אדמה.

דב חנין: אתה אמרת לנו, אדוני השר, אמירה חשובה מאוד השבוע בוועדת הכספים, ואני מצטרף לאמירה הזאת:

דב חנין: הפתרון היחיד של הבעיה הזאת הוא הכנסת הביטוח הסיעודי לסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: השבוע התפרסמה ידיעה שגרמה לי לרגע של אופטימיות; הייתה ידיעה שהתפרסמה בעיתון שנפגשת עם שר האוצר, וכי שר האוצר הציע שהביטוח הסיעודי ייכנס לשנתיים הקרובות לסל הבריאות הממלכתי, ואחר כך ידובר, אולי בהמשך, שיעלו את המס וכדומה.

דב חנין: שאלת העלאת המס היא לא השאלה החשובה; השאלה החשובה היא הכנסת הביטוח הסיעודי לסל.

דב חנין: למרבה הצער, כמה שעות לאחר מכן התפרסמה הודעה מטעם שר האוצר שהוא לא עומד מאחורי הדברים.

דב חנין: איפה אנחנו עומדים?

דב חנין: האם יש איזו בשורה?

דב חנין: האם יש איזה אור בקצה המנהרה הזאת?

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב ליצמן, שר הבריאות.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת טיבי, אני לא מתכוון לדחות שום דבר.

יעקב ליצמן: גם לחברת הכנסת גרמן – אני אישית בדקתי.

יעקב ליצמן: פניתי לעוזר המנכ"ל, ראש המטה של המנכ"ל, ד"ר ספי מנדלוביץ.

יעקב ליצמן: הוא בדק אחד-אחד את המבחנים אם יש בעיה או לא, כדי לראות אם החמירו, לפנים משורת הדין.

יעקב ליצמן: עד כמה שידוע לי, הייתה באחד או אולי בשניים, אולי, איזו בעיה שהחמירו מדי, אבל לא בכוונה ולא שום דבר.

יעקב ליצמן: אנחנו נעשה את כל הדברים.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להבטיח לכם, כי אני לא מכיר את הנושא כדי להגיד לכם בדיוק לגבי התחייבות לגבי המבחן כאן, אבל אני בהחלט אבדוק את זה עם המנכ"ל אחרי התשובה כאן.

יעקב ליצמן: דב חנין, ברור לי שהפתרון לכל הנושא הזה של בתי-אבות זה סיעוד ממלכתי.

יעקב ליצמן: זה מה שאמרתי בוועדה.

יעקב ליצמן: עוד מעט אני אסביר לגבי מה שהיה – הייתה אי-הבנה, קצת, עם שר האוצר.

יעקב ליצמן: שוחחתי אתו, ואני אסביר עוד מעט מה היה.

יעקב ליצמן: קודם כול, צריך לדעת שמשרד הבריאות בכלל עשה בדיקה ב-14 המקומות שצוינו בעיתון; מתוכם לשני בתי-אבות היו תוצאות מצוינות, לעשרה – היה בסדר, ולשניים – גרוע מאוד.

יעקב ליצמן: השניים האלו, אנחנו הזמנו אותם.

יעקב ליצמן: אני לא עודכנתי אם זה כבר היה או לא; אני מניח שהיה כבר.

יעקב ליצמן: אני לא יודע את התוצאות כי המנכ"ל טיפל בזה, אבל ראינו את זה מאוד בחומרה.

יעקב ליצמן: תתפלא לשמוע, דווקא שמחתי על התחקיר, כי זה נתן לי אפשרות גם כן – לפעמים אני לא ער לבעיה, ודרך התחקיר דווקא נודע לי וטיפלנו מייד בבעיה.

יעקב ליצמן: ברור שהטיפול בכל הנושא הזה זה סיעוד.

יעקב ליצמן: מה שיצא ממני – ואני אשם במה שאמרתי בוועדת הכספים, ככה בדרך אגב, למי שהיה נוכח – אני שוחחתי עם שר האוצר שיחה רצינית ביום ראשון על נושא הסיעוד.

יעקב ליצמן: הוא לא אמר לי את זה כהצעה, הוא אמר לי את זה כאילו בדרך אגב, ואני אמרתי את זה גם כדרך אגב, אבל לא חשבתי שייקחו את זה הכתבים ויעשו מזה כותרת שכאילו שר האוצר הציע וסיכמנו.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אבל ראיתי גם בזה אור, בדבריו, כי אני מכיר את שר האוצר.

יעקב ליצמן: הוא מבין גם שבסך הכול יצטרכו להגיע לכאן לאיזה שלב של סיעוד ממלכתי.

יעקב ליצמן: לדעתו, כל הבעיה היא – כמו שהסברתי בוועדת הכספים, כשנכחת – הוא טוען שזה כרוך בהעלאת מסים, מה שאני מציע, להעלות את מס הבריאות ב-0.6%-0.5%, לממן את הסיעוד.

יעקב ליצמן: אני טוען שזה הורדת מסים, כי לאנשים היום יש ביטוח פרטי, יש להם שב"נים ומשלמים הרבה כסף והתוצאות לא כל כך טובות.

יעקב ליצמן: אני חושב שאני מוריד מסים.

יעקב ליצמן: אבל יש לשים דברים על דיוקם: שר האוצר באמת לא הציע לי את זה.

יעקב ליצמן: דיברנו בינינו והוא אמר:

יעקב ליצמן: אולי דרך ככה ודרך ככה; אבל לא כהצעה.

יעקב ליצמן: אבל אם אני יכול לשבח את שר האוצר, אני יכול להגיד ששר האוצר מאוד חברתי ושר האוצר מבין היטב שזו הבעיה לפתחנו.

יעקב ליצמן: לגבי הפתרון, לא הגענו לסיכום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת ליצמן על תשובותיו.

יעקב ליצמן: זהו?

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להישאר עוד?

יולי יואל אדלשטיין: שלוש שאילתות ביום אחד – אני חושב שזה לא רע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר במשרד ראש הממשלה, חבר הכנסת איוב קרא, לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 304, שהופנתה במקור לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרדכי יוגב יקרא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא כאן: עיכוב בריתות לגרים מבוגרים.

מרדכי יוגב: אני מוכרח לומר, השאילתה הזאת נוגעת גם לשר הבריאות.

מרדכי יוגב: אנחנו בשנים מבורכות עלייה וגיור – מאות מתגיירים, פוטנציאלים של אלפים – ובריתות מילה למבוגרים כרוכות גם בטיפול בבית-חולים.

מרדכי יוגב: השאילתה: זה יותר משלושה חודשים שאין עושים ברית-מילה לגרים מבוגרים, שסיימו את כל הליכי הגיור בבית-הדין הרבני ורק ממתינים, והדברים לא נעשים.

מרדכי יוגב: טרם נחתם חוזה חדש עם בתי-החולים העורכים בריתות.

מרדכי יוגב: הוויכוח הוא כנראה על גובה התשלום שדורשים המוהלים.

מרדכי יוגב: אוסיף ואומר שמינהל הגיור, שכפוף גם הוא למשרד ראש הממשלה, היה מוכן בעצמו לבצע את הדבר, להוציא את המכרזים ולקחת את הנושא לאחריותו.

מרדכי יוגב: אם כן, השאלה: 1.

מרדכי יוגב: האם הבעיה ידועה? 2.

מרדכי יוגב: אם כן – מה ייעשה לפתרונה?

מרדכי יוגב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: השר קרא, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, התבקשתי להשיב על השאילתה של חבר הכנסת יוגב בשמו של ראש הממשלה.

איוב קרא: אכן כבר חודשים רבים, לא רק שלושה חודשים כפי שנקבע בשאילתה, יש עיכוב בחידוש ההתקשרות, ומופנות למערך הגיור במשרד ראש הממשלה תלונות רבות בעניין זה, ואין בידינו להושיע.

איוב קרא: כידוע, באופן היסטורי, ההתקשרות בעניין עריכת בריתות למבוגרים נעשית על-ידי הרבנות הראשית.

איוב קרא: עם זאת, בשנים האחרונות, המשתמש העיקרי בהתקשרות זו הוא מערך הגיור, ואנחנו שולחים מאות מתגיירים לבריתות מדי שנה.

איוב קרא: הצוות שמלווה את הנימול הוא צוות של מערך הגיור ולא של הרבנות הראשית.

איוב קרא: גם כאשר ההתקשרות הייתה פעילה, הרי שהעובדה שנדרש תיאום בין שתי יחידות ממשלתיות, השייכות למשרדים שונים, יצרה באופן טבעי עיכובים בהליך.

איוב קרא: כל מועמד שעובר גיור צריך לעבור דרך בית-הדין לגיור, לשלוח בקשה להתחייבות לרבנות, ולאחר אישור ההתחייבות על-ידי הרבנות נקבע לו תור לידי מערך הגיור, ושאר התיאומים נעשים דרך מערך הגיור.

איוב קרא: מבחינת מערך הגיור, העובדה שיש מרכיב חיוני בשירות שבו הם מחויבים לתת למתגיירים שאינם תחת שליטתם ואחריותם מקשה מאוד על התנהלותם ומציבה אותם במצב בעייתי מול הפונים.

איוב קרא: למערך הגיור יש אינטרס וחשיבות במתן שירות יעיל וראוי למתגיירים, ולכן מתבקשת העברת האחריות להתקשרות זו למערך הגיור, וזאת כחלק ממכלול השירותים שהם נותנים למתגיירים.

איוב קרא: כפועל יוצא – אומר מערך הגיור – אנו סבורים שיש בכך כדי לייעל את ההליך ולשפר את השירות שאנו מעניקים למתגיירים.

איוב קרא: חבר הכנסת יוגב, נקבעה פגישה חשובה בין מנכ"ל הרבנות הראשית לראש מערך הגיור לשבוע הבא, כדי למצוא הסדר שיוכל – גוף אחד בעצם – להוביל את כל הביצוע של הליך הגיור, כמו שכתוב.

איוב קרא: ולכן המטרה בסופו של יום, עניין של כמה ימים – אני מקווה שיצאו מהפגישה הזאת מתואמים, כדי לפתור את הבעיה הזאת פעם אחת ולתמיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, השר קרא.

יולי יואל אדלשטיין: אין שאלות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה על תשובתך בשם ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר ישיב על שאילתה דחופה מס' 303 מאת חבר הכנסת איתן ברושי, הנושא: יישום מתווה חלופת האגודה לבנייה בקיבוצים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר יעלה לדוכן, ואז חבר הכנסת ברושי יקרא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שר התחבורה שנוכח, סגן השר וחברי הכנסת, השאילתה שלי מכוונת לשר האוצר והיא אומרת כך: מתווה חלופת האגודה לבנייה בקיבוצים קיבל את תוקף בג"ץ מיולי 2016.

איתן ברושי: קיבוצים רבים, לרבות בעוטף-עזה, מעוניינים ופועלים למימוש חלופה זו, וההחלטה עדיין לא יושמה אפילו במקום אחד.

איתן ברושי: אני שואל: 1.

איתן ברושי: הם תאפשר בנייה בקיבוצים על-פי חלופת האגודה?

איתן ברושי: 2.

איתן ברושי: אם כן – מתי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברי חברי הכנסת, כבוד השר, שאילתה דחופה של חברי איתן ברושי בעניין יישום מתווה חלופת האגודה לבנייה בקיבוצים.

יצחק כהן: איתן, בנייה בקיבוצים יכולה להתאפשר רק במקרים שבהם הקיבוץ הצטרף להסדר אופציית האגודה והשלים את העסקה – – אתה מכיר את זה בטח.

יצחק כהן: מכיר?

איתן ברושי: בוא נשמע.

יצחק כהן: – – לרבות תשלום בגינה וחתימת חוזה חכירה.

יצחק כהן: לשם קידום בנייה במקביל להתארגנות לביצוע שיוך על-פי אחת מהאופציות הקיימות, ניתן להתקדם על-פי הסדר הביניים הקבוע בהחלטת המועצה 1473, ואני אתן לך אותה.

יצחק כהן: יישום מתווה חלופת האגודה לבנייה בקיבוצים: חלופת האגודה בקיבוצים (החלטת מועצת מקרקעי ישראל מס' 1488) – – אני אתן לך את החומר הכתוב אחרי זה, איתן.

איתן ברושי: אני מכיר.

יצחק כהן: אה, אתה מכיר.

יצחק כהן: – – מאפשרת לקיבוץ שיחליט לאמצה לרכוש את זכויות המגורים בקיבוץ על-פי תוכנית מתאר ארצית 35 בהינף אחד – הכול – או באופן משולב – שניים או שלושה.

יצחק כהן: על מנת להצטרף להסדר זה, על אגודת הקיבוץ להגיש בקשה מלאה, שבמסגרתה יצורפו כלל המסמכים לביצוע העסקה כנ"ל.

יצחק כהן: כיום יש כ-20 קיבוצים – מתוך 100 שאנחנו מכירים – אשר הביעו עניין בחלופה הזאת וביקשו לקבל פרטים בדבר מימושה.

יצחק כהן: אגף חוכרים לדורות נועד עמם בעניין והבהיר את הנדרש בהחלת מהלך זה.

יצחק כהן: כ-13 קיבוצים מתוך רשימה זו החלו באיסוף המסמכים הנדרשים להגשת הבקרה.

יצחק כהן: ברם, עד כה רק קיבוץ אחד, מעלה-גלבוע, הגיש בקשה מלאה ובוצעה בגין העסקה שומה ביחס לכל יחידת דיור בקיבוץ.

יצחק כהן: אולם הקיבוץ בחר להגיש השגה על שווי עלויות הפיתוח אשר הוכרו בחלק ממתחמי המגורים בקיבוץ.

יצחק כהן: בימים אלה מתנהל בירור בנושא.

יצחק כהן: אשר ליתר הקיבוצים – הוגשו בקשות חסרות, אשר הוחזרו לשם השלמת מסמכים חסרים, ובהיעדרם לא יהיה אפשר להחיל את מהלך רכישת הזכויות.

יצחק כהן: עוד פעם, אני חוזר, בנייה בקיבוצים תתאפשר רק במקרים שבהם הקיבוץ יצטרף להסדר אופציית האגודה והשלים את העסקה, לרבות תשלום בגינה וחתימה חוזה חכירה.

יצחק כהן: לשם קידום בנייה במקביל להתארגנות לביצוע שיוך על-פי אחת מהאופציות הקיימות, ניתן להתקדם על-פי הסדר הביניים הקבוע בהחלטת מועצה 1473.

יצחק כהן: מה עוד תבקשי מאתנו מכורה ואין ואין עדיין?

איתן ברושי: זה שיר שאנחנו שרנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, בבקשה, אם אתה רוצה לשאול שאלה נוספת אתה יכול, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת טלב אבו עראר מתעניין בבנייה בקיבוצים, וגם חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יצחק כהן: כן, בהתיישבות.

איתן ברושי: אנחנו למכורה נתנו מספיק, ועכשיו אנחנו רוצים מהממשלה.

יצחק כהן: אבל לקחתם פי-שישה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שהתשובה היא מאוד חלקית והיא מגלגלת את האחריות למקום שאיננו נכון.

איתן ברושי: אני רק רוצה לומר – – –

יצחק כהן: לאן?

יצחק כהן: לאן?

איתן ברושי: אני אסביר.

איתן ברושי: הייתה התחייבות, גם בכתב וגם בעל-פה, ש-30 קיבוצים ישלימו את המהלך הזה עד סוף 2016.

איתן ברושי: אני חושב שהנימוקים שאנחנו מקבלים, גם מעל הדוכן וגם במינהל, הם לא ענייניים, ואני חושב שאנחנו נמצאים בנקודה שיש פה אינטרס למדינה לא פחות מאשר לנו, והחלטה שקיבלה תוקף בג"ץ, אף שמתוך המינהל היה מי שהתנגד לה, היא עכשיו לא מבוצעת, מאותם שיקולים של מי שהתנגד לה.

איתן ברושי: לכן אני קורא לשר, אחרי התוצאה העגומה, להחליף את הצוות שמטפל במושבים ובקיבוצים.

איתן ברושי: הצוות הזה שמטפל בהתיישבות לא הצליח לפתור את הבעיה.

איתן ברושי: ומדינה שרוצה לבנות לא יכולה לקבל תשובות כאלה, שהן לא נכונות ולא הולמות.

איתן ברושי: אני מבקש מסגן השר ומהשר שיתקיים דיון במשרד האוצר, שיבררו באמת מדוע לא בונים על חלופה שאושרה על-ידי הממשלה.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי סגן השר, ביום גשום זה, יום קר בנגב, בדרום, הרסה המדינה בתיהם של כמה תושבים, וביניהם זקן נכה ביישוב הבלתי-מוכר זערורה.

טלב אבו עראר: ואני חושב שרק במשטר שפל ביום כזה הורסים בתים.

טלב אבו עראר: אבל אני פונה אליך, מכובדי סגן השר, האם משרדכם יסכים להקפיא את הריסת הבתים לשנה, שנתיים, שלוש, ובמיוחד לזקנים האלו ביום גשום כזה?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואז נשמע את ההתייחסות של סגן שר האוצר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, מאחר שמשרד האוצר הוא האמון על רמ"י, רשות מקרקעי ישראל, אז שאלתי היא לגבי עסקות החליפין שמינהל מקרקעי ישראל מבצע בכלל, אבל בפרט ביישובים ערביים.

מסעוד גנאים: נודע לי, ושלחתי גם מכתב לרמ"י, לרשות מקרקעי ישראל, על עסקות חליפין עם אנשים פרטיים, באזורים – בסדר, אלה קרקעות של המינהל, אבל תחת שיפוט, למשל, עיר כמו סח'נין, כמו עראבה, כמו נצרת – והוא מבצע עסקאות חליפין באזורים שהם מיועדים לפרויקטים של דיור לפעמים.

מסעוד גנאים: אז שאלתי לגבי המדיניות הזאת שמעכבת את פתרון משבר הדיור בכלל, בכל מדינת ישראל, או בפרט ביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: אז שאלתי: האם כבוד סגן השר מודע לזה?

מסעוד גנאים: ומה עמדתו?

יצחק כהן: האומנם, האומנם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: טוב, ראשון ראשון – חברי איתן ברושי, א.

יצחק כהן: אני שמח לשמוע מדבריך גם את המילה "מושבים", כי עד עכשיו שמתי ממך רק "קיבוצים", "קיבוצים", "קיבוצים", "קיבוצים", והיום סוף-סוף אמרת גם "מושבים", אני שמח מאוד לשמוע את זה.

יצחק כהן: אשריך שסוף-סוף הבנת שיש גם מושבים.

יצחק כהן: ב.

יצחק כהן: זה לא יפה לומר שאתה מקבל נתונים לא נכונים.

יצחק כהן: תבדוק את הנתונים שאני מביא.

יצחק כהן: אני אומר את זה לפרוטוקול, אני אומר את זה קבל עם ועדה.

איתן ברושי: מה אמרת?

יצחק כהן: לא יפה שאתה אומר דברים, שאנחנו מוסרים לך נתונים לא מדויקים.

יצחק כהן: זה לא נכון, הנתונים שאתה מקבל מדויקים, תבדוק אותם לפני שאתה מאשים אותנו במיקרופון מול המצלמה.

יצחק כהן: לגבי טלב אבו עראר – המדינה גם הרסה 40 בתים לא חוקיים בעמונה.

יצחק כהן: אכיפה היא דרך בתי-המשפט.

טלב אבו עראר: עמונה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מאמין למה שאתה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מאמין למה שאתה אומר?

יצחק כהן: רגע, לא הרסה?

עאידה תומא סלימאן: אתה זוכר שהם – – – שטחים והם לא מתנחלים?

טלב אבו עראר: אל תשווה, אל תשווה, תעשה לי טובה.

יצחק כהן: בדרך כלל המדינה לא עושה הריסה אם זה לא עבר כמה אינסטנציות משפטיות.

יצחק כהן: כי אם זה עבר את כל בתי-המשפט – לא עבר משפטים?

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: במקרה של עמונה בית-המשפט העליון דרש מכם לפנות – – –

יצחק כהן: אבל הם הרסו או לא הרסו?

דב חנין: יש אפשרות.

דב חנין: זה לא אותו דבר.

דב חנין: מבחינה משפטית זה לא אותו דבר.

עאידה תומא סלימאן: חוץ מזה, כבוד סגן השר – – – על הדיוק בין קיבוצים ליישובים.

עאידה תומא סלימאן: אז נא לדייק: בין יישובים בתוך גבולות מדינת ישראל לבין התנחלויות – – – נא לדייק.

יצחק כהן: אני מדבר על האכיפה.

יצחק כהן: הוא דיבר על האכיפה.

יצחק כהן: האכיפה היא שווה בכלל מקום.

יצחק כהן: לגבי השאלה שלך, מסעוד גנאים, אין לי פרטים, אני שמעתי את השאלה.

יצחק כהן: אני אבדוק עם המינהל, ואני אחזור אליך.

יצחק כהן: ברגע שיהיו לי פרטים מדויקים אני אחזור אליך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל השואלים ולכל המשיבים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/3242/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), תשע"ו–2016, של חבר הכנסת דוד אמסלם וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אמסלם, כאמור, יציג את הצעת החוק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

דוד אמסלם: למה צריך להשיב?

דוד אמסלם: זאת הצעת חוק.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת עמדת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: איך נדע מה הממשלה חושבת?

דוד אמסלם: אבל זה עבר ועדת שרים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הוא צריך להציג לנו את העמדה.

יולי יואל אדלשטיין: לא נכחנו בוועדת שרים.

יולי יואל אדלשטיין: לא נותנים לנו להיכנס לוועדת שרים.

דוד אמסלם: בסדר גמור.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח להציג את הצעת החוק לגבי הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו.

דוד אמסלם: האמת היא שאני לא ידעתי בכלל שהמצב הוא לא כפי שהצענו.

דוד אמסלם: עד היום הייתי משוכנע לחלוטין שמדינת ישראל עושה לפחות דבר אלמנטרי – לא נותנת כסף – מקצה מקום חניה לבן-אדם נכה ליד מקום מגוריו.

דוד אמסלם: בעיקר מדובר על נכים שהם נכי גפיים, שמתניידים עם כיסא גלגלים.

דוד אמסלם: גם ככה החיים קשים להם, וגם ככה קשה להם בכלל ללכת.

דוד אמסלם: אני עשיתי דיונים – הם חונים על המדרכות, הם לא מסוגלים ללכת על המדרכות או להסיע את עצמם על המדרכות.

דוד אמסלם: אז אני הייתי משוכנע שזה המצב.

דוד אמסלם: הפלא ופלא הגיעו אלי ארגוני הנכים לפני חודש וחצי או חודשיים, סיפרו לי את הסיפור.

דוד אמסלם: אני הייתי בשוק.

דוד אמסלם: לא האמנתי שזה המצב.

דוד אמסלם: לכן הגשנו הצעת חוק שאומרת שכל רשות תקצה מקום חניה באזור מגורי הנכה במרחק שלא יעלה על 250 מטר מביתו.

דוד אמסלם: כמובן, אם אין כזה מקום – אז אין.

דוד אמסלם: אבל הרעיון הוא לעשות מאמץ כדי לעזור לאותו נכה, שגם ככה לא שפר עליו גורלו, וגם ככה קשה לו בחיים.

קארין אלהרר: – – – חניה – – –

דוד אמסלם: כן, בוודאי, אנחנו מדברים על נכה שאין לו חניה צמודה בבית.

דוד אמסלם: זאת אומרת אין לו חניה פרטית בבית שלו, אלא הוא נאלץ להחנות את רכבו מחוץ לבית.

דוד אמסלם: לרוב הוא מגיע וכבר אין לו מקום חניה כי תופסים, והוא מוצא את עצמו לפעמים משתרך על כיסא הגלגלים.

דוד אמסלם: זה יכול להיות גם בחורף, בלילה ובגשם – קילומטרים עד שהוא מגיע למקום מגוריו.

דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים על נכה שאין לו מקום חניה בבית.

דוד אמסלם: כמובן, אנחנו מדברים על כך שרשות התמרור העירונית תציב את התמרור במקום החניה המוקצה, וזה יהיה גם על חשבונה, הוא לא צריך לשלם את זה.

דוד אמסלם: בשביל זה אנחנו משלמים ארנונה.

דוד אמסלם: אין טעם להאריך בחוק הזה כי הוא – אני לא אקרא לו "מוסרי", אלא זה אפילו מעבר לזה – זה דבר בסיסי מאוד.

דוד אמסלם: אני מעריך שהוא גם חמק בין האצבעות.

דוד אמסלם: אני לא מאמין שמישהו לא רצה לקדם את זה אלא זה נפל, כנראה, ולא שמו לב.

דוד אמסלם: אני שמח שארגוני הנכים פנו אלי בעניין הזה, ונפלה הזכות בחלקי לקדם את הצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: אני לא חושב שלהצעה הזאת צריכים להיות מתנגדים, ואם יש, הייתי רוצה לדעת מי זה.

דוד אמסלם: דב חנין, לגבי הנושא של הריסות הבתים.

דוד אמסלם: אתה מכיר אותי בוועדה – אני בדרך כלל מנהל דיונים בלי קשר להבדלי דת, לאום, גזע ומין.

דוד אמסלם: זה לא מעניין.

דוד אמסלם: חוק זה חוק, ובמדינת ישראל אמורים לשמור על החוק כל אזרחי המדינה, בין שהם יהודים ובין שהם ערבים.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר שברמה היומית הורסים יותר בתים ומרפסות ליהודים, אבל זה לא בא לידי ביטוי בתקשורת, וזה לא מעניין אף אחד, וטוב שכך.

דוד אמסלם: אבל כשמדובר באיזה בית שהורסים אותו לאיזה ערבי אז כולם מזדעקים כאילו הורסים את הבתים רק לערבים.

דוד אמסלם: אז למען האיזון אני אומר לך: זה לא ככה.

דוד אמסלם: אני רוצה רק לחדש לך עוד דבר: לאף ערבי לא הורסים בית בלי שיש פסק-דין.

דוד אמסלם: אי אפשר.

דוד אמסלם: אז לכן הכול זה דרך פסקי-דין, דרך החלטות שיפוטיות – – –

אוסאמה סעדי: – – – צו מינהלי.

דוד אמסלם: גם צו מינהלי, דרך אגב, עומדת זכותו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אתה יודע יפה מאוד שצו מינהלי זה צו דרקוני, שבדרך כלל לא מוציאים.

דוד אמסלם: ואם מוציאים אותו, עומדת זכותו של אותו בן-אדם להגיע לבית-המשפט, ובאותו רגע הוא גם מוצא את הצו המינהלי.

אוסאמה סעדי: – – – 24 שעות.

דוד אמסלם: בסדר, 24 שעות זה הרבה זמן.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, בגדול, תשתדלו לא להביא כל דבר ליחסים יהודים–ערבים.

דוד אמסלם: זה לא שם.

דוד אמסלם: כאן הייתה עבירה.

דוד אמסלם: הבן-אדם בעצם, צריך לאכוף ביחס אליו את החוק.

דוד אמסלם: אני לא מכיר את המקרה הפרטי הזה.

דוד אמסלם: אני מניח שזה עבר, כמו שאמרתי, ערכאה שיפוטית כזאת או אחרת.

דוד אמסלם: אני חושב שכמו כל אזרח – צריך לשמור על החוק.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: ישיב להצעת החוק הזאת שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ – בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק חניה לנכים של חבר הכנסת דוד אמסלם ואחרים.

ישראל כץ: מטרת הצעת החוק הנה קביעת הסדר ארצי אחיד שלפיו רשות מקומית תקצה לנכה מקום חניה קבוע סמוך ככל האפשר למקום מגוריו אשר ייוחד לרכב אחד של הנכה ויוקצה לו ללא תשלום.

ישראל כץ: רשות תמרור מקומית תציב במקום החניה שהוקצה כאמור תמרור מתאים על חשבונה.

ישראל כץ: חוק חניה לנכים, התשנ"ד–1993, קובע הסדרים מיוחדים לחנייתם של כלי רכב המשרתים נכים מתוך הכרה בצורך החיוני לאפשר לנכים להתנייד באמצעות רכב ולהחנות את רכבם סמוך ככל האפשר למקומות שבהם הם צריכים לשהות.

ישראל כץ: החוק אינו מסדיר הקצאת מקום חניה קבוע לנכה סמוך למקום מגוריו, וכך נוצר קושי של ממש לנכים המגיעים לביתם ולעתים נאלצים לחפש מקום חניה פנוי או להחנות את רכבם במקום שהחניה אינה מותרת בו אך נכה רשאי להחנות את רכבו שם.

ישראל כץ: לעתים אף נוצר מצב שבו לא נמצא מקום חניה מותר או מקום אחר שבו הנכה רשאי להחנות את רכבו, והנכה נאלץ לחנות הרחק מביתו, דבר המקשה עליו את ההתניידות אל מקום מגוריו וממנו.

ישראל כץ: מתוך ראיית הצורך בהגברת הנגישות של ציבור הנכים ובמטרה להגביר את השוויון, אני משבח את הצעת החוק, ועמדת הממשלה היא לתמוך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

טלי פלוסקוב: אין מתנגדים להצעת החוק.

טלי פלוסקוב: לכן כעת, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: נצביע על הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ו–2016 עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

דוד אמסלם: לא.

טלי פלוסקוב: לאיזו ועדה אתה מבקש, אדוני?

דוד אמסלם: לוועדת הפנים.

טלי פלוסקוב: פנים והגנת הסביבה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מבקש כלכלה.

דוד אמסלם: אני מבקש פנים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שההצעה עוברת לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתמשיך לדון בהצעת החוק הנ"ל.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3174/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחיר קייטנה ציבורית), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דוד אמסלם וקבוצת חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת דוד אמסלם להציג את הצעת החוק – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לידיעתכם, יש לנו הצעה של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון שהוצמדה להצעה הזאת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שאשא ביטון, את תקבלי שלוש דקות להציג את ההצעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת אמסלם, עשר דקות לרשותך.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני באמת שמח להביא לפני הכנסת את הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחיר קייטנה ציבורית), התשע"ו–2016.

דוד אמסלם: דב חנין, רק כשירדתי בא אלי חבר הכנסת מלכיאלי, אמר לי שרק היום בירושלים הרסו בית-כנסת, לא בית פרטי, ואתם לא מזדעקים על העניין.

דב חנין: אני כן מזדעק.

דוד אמסלם: אני מניח שאם זה היה מסגד – –

דב חנין: לא, לא.

דוד אמסלם: – – בכלל כל הבית היה מזדעזע לגמרי.

דב חנין: לא, לא.

דוד אמסלם: אבל בכלל לא יודעים מה זה, אפילו לא קמצוץ של ידיעה.

דב חנין: – – –

דוד אמסלם: אבל אתם כל הזמן – לכן אני רוצה להראות לך – –

דב חנין: – – –

דוד אמסלם: – – שהריסת בתים יהודיים זה דבר שמדי יום ביומו – –

דב חנין: לא, לא.

דוד אמסלם: – – ובוודאי – אפילו בית-כנסת.

דוד אמסלם: אבל כשזה מגיע למגזר הערבי, אתה, חבריך, ואפילו כל הצד הזה עושים מהומות כאילו אנחנו – –

דב חנין: – – –

דוד אמסלם: – – כל היום הורסים רק את הבתים של הערבים.

דב חנין: אז אני מפנה אותך להתנגדות שלי להריסת בתי-כנסת בדרום תל-אביב.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דב חנין: לא מקרה אחד, כמה מקרים.

דוד אמסלם: מצוין, אתה צדיק.

דוד אמסלם: אתה יודע, אצל חיים הכט יצאת צדיק, תקבל מדליה בסוף.

דב חנין: – – –

דוד אמסלם: אני בעצם רוצה להסביר את כל מהות החוק הזה באופן כללי.

דוד אמסלם: עשיתי דיונים בוועדה.

דוד אמסלם: במהלך כל השנה עשינו לפחות שישה-שבעה דיונים, ושם הסתבר שהיום הורה ממוצע עם שלושה ילדים, זוג הורים עם שלושה ילדים, כשהם מגיעים ליולי-אוגוסט מתחיל סיוט חייהם.

דוד אמסלם: הבעל אומר לאשתו: מה נעשה, עוד מעט מגיע הקיץ.

דוד אמסלם: ואז היא אומרת לו: תקשיב, משה, קח אתה שבוע חופש תהיה עם הילדים, ואחרי זה אני אהיה עם הילדים.

דוד אמסלם: עברו שבועיים.

דוד אמסלם: מה עושים?

דוד אמסלם: רושמים אותם לקייטנה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו מדברים על קייטנות ציבוריות, שמי שמנהל אותן אלו העיריות והמתנ"סים.

דוד אמסלם: קייטנה ממוצעת שבדקנו עולה מ-1,200 עד כמעט 2,000 שקלים לשלושה שבועות, דבר שלא מתקבל על הדעת.

דוד אמסלם: רק זה לבד, בכפולות, ואנחנו מדברים כמעט על 6,000 שקל.

דוד אמסלם: מדובר, כפי שאמרתי, על משפחה עם שלושה ילדים.

דוד אמסלם: רק גומרים את זה, מתחילים הלימודים: מחברות, ספרים, וכו', אירוע של כמעט 20,000 שקל.

דוד אמסלם: מה עושה הזוג?

דוד אמסלם: אין לו הרי ה-20,000 שקל – שכירים, יש משכנתה.

דוד אמסלם: הולכים לבנק יהב, אם הם עובדי מדינה, לוקחים הלוואה, פורסים את זה לעשרה תשלומים, וכן הלאה.

דוד אמסלם: וככה בעצם הם שורדים כל שנה.

דוד אמסלם: אם אתם שואלים איך אני יודע זה, זה פשוט סיפור חיי, זה מה שאני עשיתי כשהיו לי ילדים קטנים.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שזו חוצפה ועזות מצח שעיריות אפילו עושות מרכזי רווח, יש להן סעיפים, חלק מהן, שנקראים "הכנסות מקייטנות".

דוד אמסלם: אז מילא, אל תפסיד, אבל למה אתה צריך להרוויח?

דוד אמסלם: וזה המצב היום.

עבדאללה אבו מערוף: זאת בעיה גם.

דוד אמסלם: נכון.

עבדאללה אבו מערוף: וצריך להתערב.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: עשינו, אמרתי, כשבעה-שמונה דיונים, ואז הסתבר לי כדבר הזה: אנחנו מזמינים את משרד החינוך ואת משרד הפנים.

דוד אמסלם: אני שואל את משרד הפנים: תגיד, למה אתם לא נכנסים לעניין?

דוד אמסלם: הוא אומר: זה לא אנחנו, זה משרד החינוך.

דוד אמסלם: אני עובר לנציג משרד החינוך, ואני שואל אותו: תגיד, למה אתם לא מתערבים במחיר הקייטנה?

דוד אמסלם: אז הוא אומר לי: זה לא אנחנו, זה משרד הפנים.

דוד אמסלם: אז אמרתי להם, כנראה נצטרך להזמין את משרד החקלאות ולדון אתם על נושא הקייטנות.

דוד אמסלם: רבותי, הסתבר שעד היום מחירי הקייטנות היו דבר וולונטרי; כל עירייה עושה מה שהיא רוצה, ואיפה?

דוד אמסלם: במתקנים העירוניים.

דוד אמסלם: לרוב זה בבתי-הספר.

דוד אמסלם: הילד מפסיד פעמיים, מי שלא בקייטנה: הוא גם לא יכול לבוא לשחק כדורגל בבית-הספר שלו, שהוא גר לידו, כי יש קייטנה.

דוד אמסלם: ומי עושה את הקייטנה?

דוד אמסלם: או שנותנים את זה ליזם פרטי, משכירים לו את בית-הספר לתקופת הקיץ כדי שיעשה קייטנה, או שהרשות עושה קייטנה במחירים גבוהים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הדובר שלי נמרוד, הדובר המסור, באמת נכנס לעניין, ועשינו עבודת עומק.

דוד אמסלם: פגשנו, קיבלנו באמת מחירים בכל הארץ, אבל בסוף גם בנינו סל קייטנה ועשינו בעצם תחשיב כמה באמת עולה קייטנה.

דוד אמסלם: הצגנו את זה בוועדה.

דוד אמסלם: העלות של קייטנה עם סל קייטנה סביר – לא באים, משחקים כל היום כדורגל ואוכלים שוקו ולחמנייה, העלות שלה היא בסביבות – בין 700 ל-800 שקלים.

מאיר כהן: הם נוסעים כמה פעמים למרכזי מים.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: לפארקים, וכו'.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בנינו באמת סל קייטנה סביר, הגיוני.

דוד אמסלם: אנחנו חושבים שהעלויות לא צריכות להיות יותר מ-750, מקסימום 900, 950 שקלים לקייטנה.

דוד אמסלם: ולכן, בעצם – רצינו בהתחלה להביא גם את המחירים בחוק, אבל ברור שזה בעייתי מפני שיש כל מיני השפעות על נושא העלויות, גם אם החוק הזה אמור לתת תשובות גם עוד 10–20 שנה, אינדקסים וכו'.

דוד אמסלם: לכן, מה שקרה, ובעצם אני חושב שהדבר הכי מאוזן שעשינו כאן, זה שנתנו בחוק הזה לשר הפנים את הסמכות להתקין תקנות ולקבוע את המחירים.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו הזדמנות כאן להודות לשר הפנים.

דוד אמסלם: בשנה שעברה השר אריה דרעי נכנס לעניין, הוא הביא 30 מיליון שקל, הוא הקצה 30 מיליון שקל מתקציב נגב וגליל, דבר שהוא לא מחויב, ולדעתי גם לא חונה אצלו.

דוד אמסלם: אבל בכל מקרה הוא נרתם לעניין הזה, ובאמת שאפו על היוזמה שהוא בעצם הוביל אותה, ביחד אתנו, בשנה שעברה.

דוד אמסלם: כך שבמקומות בנגב ובגליל ובפריפריה החברתית בעצם המחירים, כמעט, עמדו על 550 עד 600 שקלים לילד לקייטנה.

דוד אמסלם: דיברתי עם השר, הוא גם רואה את הדברים עין בעין אתנו.

דוד אמסלם: גם לא מדובר על איזה מחיר לינארי שיהיה, אלא משהו דיפרנציאלי.

דוד אמסלם: זה ברור שיש הבדל אם יש להורה ילד אחד, שניים או שלושה.

דוד אמסלם: אני מניח שככל שיהיו לו יותר ילדים שהוא יהיה אמור לשלם עליהם, ככה התשלום פר ילד ילך וירד.

דוד אמסלם: לכן, אני באמת חושב שזאת בשורה חשובה מאוד לכלל הציבור, מפני שמדובר – דרך אגב, זה חוק שנוגע לכל הציבור.

דוד אמסלם: לרוב – דרך אגב, מי שהתקשר אלי הכי הרבה הם דווקא הסבים והסבתות, כי הם בעצם הרבה פעמים משלמים וגם מביאים את הילדים לקייטנות.

דוד אמסלם: לכן זה באמת חוק שמבחינתי הוא מאוד חשוב.

דוד אמסלם: אני באמת מקווה שהנושא הזה יבוא על פתרונו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני בטוח גם, אני משוכנע שהשר אפילו לא יצטרך להפעיל את סמכותו.

דוד אמסלם: ברגע שתהיה האופציה הזאת על השולחן, אני מניח שראשי הערים כבר יתכנסו לכיוון המחירים, שהם לא ירצו שמי שיאזן להם את זה בחוק זה השר, ואז הם יצאו כאילו הם לא מתחשבים בתושבים שלהם.

דוד אמסלם: דרך אגב, היום בחוק, לפחות כיתות א' וב', משרד החינוך – כשאלו קייטנות של המשרד החינוך, העלות היא כ-820 שקלים פלוס מינוס.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזאת המסגרת שבסופו של דבר צריכה להיות: בין 750 ל-900 שקל, כל מספר זוכה, מה שנקרא, מפני שאנחנו נותנים tolerance גם לרמת הקייטנה.

דוד אמסלם: מי שרוצה לעשות קייטנה של רכיבה על סוסים, טיסנים וחוג לתספורות, אין שום בעיה, רק שישלם את זה מכיסו, ושאלו לא יהיו קייטנות ציבוריות.

דוד אמסלם: האבסורד הוא, כפי שאמרתי קודם, שהקייטנות מתבצעות בבתי-הספר ובמתנ"סים, שהציבור כבר שילם את העלות שלהם.

דוד אמסלם: לכן, זה בעצם בא להסדיר את העניין.

דוד אמסלם: אני שוב פעם – – –

אורלי לוי אבקסיס: איך אתה מגדיר קייטנה ציבורית?

דוד אמסלם: מה?

אורלי לוי אבקסיס: איך אתה מגדיר קייטנה ציבורית?

דוד אמסלם: קייטנה ציבורית – קייטנה שהעיירה בעצם מפעילה אותה במתקן ציבורי.

דוד אמסלם: קייטנה ציבורית – לא המפעיל הוא החשוב, אלא המתקן.

דוד אמסלם: אם זה בית-ספר, זה מתקן ציבורי, זו קייטנה ציבורית; אם זה במתנ"ס, בבקשה.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אם מישהו רוצה לעשות קייטנה בחוות הסוסים הפרטית שלו, מצדי הוא יכול לגבות 5,000 דולר, זה לא מעניין אותנו.

דוד אמסלם: אז אני כמובן מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: אני שוב פעם, לסיום, רוצה להודות לשר הפנים, גם על ההירתמות שלו – לא רק במילים, גם במעשים – בשנה שעברה, וגם כאן.

דוד אמסלם: אני דיברתי אתו, הוא מתכוון לפקח אישית ולבדוק שכל תלמידי ישראל או ההורים ישלמו מחיר הוגן.

דוד אמסלם: אף אחד לא מבקש פה צדקות.

דוד אמסלם: מחיר הוגן.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3096/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש הצעת חוק שהוצמדה, הצעת חוק הרשויות המקומיות (מחיר מרבי לקייטנה מקומית), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, יש עד שלוש דקות לרשותך להציג לנו את ההצעה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, הצעת חוק מאוד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהקייטנות הן בעצם מסגרת בלתי פורמלית עם ערך מוסך חינוכי, חווייתי, ערכי.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו יודעים שהיום זה גם לא רק בהיבט הזה של הערך המוסף, אלא זה גם לא מותרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שההורים זקוקים למענה הזה, וככל שהוא ניתן במסגרות הציבוריות – אנחנו מדברים על קייטנות שמופעלות על-ידי הרשות המקומית או באמצעות המתנ"סים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב מאוד שאנחנו נתחיל לפקח על המחירים, כי אנחנו מזהים שהרשויות המקומיות הרבה פעמים עושות הון על הגב של ההורים, ואנחנו חושבים שזה משהו שצריך לאזן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם להתייחס לתפיסה שלי לגבי מחירי הקייטנות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהרשות צריכה לקחת את זה כחלק מתפיסת השירותיות שלה ולאפשר עלות שהיא עלות התפעול פלוס בלתי צפוי – אנחנו לא רוצים שהרשויות יפסידו, אבל אנחנו גם רוצים שיהיו מחירים הוגנים להורים.

יפעת שאשא ביטון: כשאני הגשתי את הצעת החוק הזאת והתחלתי את השיח עם השלטון המקומי, זה לא היה פשוט.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי לא אוהב שמתערבים לו יותר מדי בהתנהלות, וגם הוא רוצה בעצם להרוויח מפעילויות שונות, כדי להחזיר את זה בחזרה לציבור בפעילות אחרת; על פניו זה נשמע לגיטימי מאוד, אבל כשאנחנו מדברים על פעילות, כפי שאמרתי, שהיא לא מותרות – אני חושבת שזה צריך להיות חלק מתפיסת השירות – לכן כן נדרשת התערבות שלנו כמדינה.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שהדיונים – דודי, חבר הכנסת דודי אמסלם, קיים כמה דיונים בוועדה שלו, ואני חושבת שהם נתנו דחיפה מאוד משמעותית לנושא.

יפעת שאשא ביטון: כבר שם ראינו שרשויות מקומיות מתחילות להתכנס לתוך הסיפור הזה, ובעצם כבר בשנה שעברה ראינו רשויות מקומיות שהורידו את המחירים.

יפעת שאשא ביטון: מפתיע היה שדווקא רשויות בפריפריה ידעו לעשות את זה הרבה פעמים יותר טוב מרשויות במרכז הארץ, אבל בסופו של דבר אני מניחה שהשיח האינטנסיבי יוביל את כולם להתכנס למחיר שהוא הוגן, ולראות את זה כחלק מהשירות הבסיסי שניתן לתושבים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו על שתי הצעות החוק הללו סגן שר הפנים משולם נהרי – בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לקבוע ששר הפנים יקבע את המחיר המרבי לקייטנה ציבורית, כהגדרתה בהצעת החוק, לפי ההסדר שנקבע לעניין קביעת מחירים בחוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, התשנ"ו–1996.

משולם נהרי: בהמשך לכך, מוצע לקבוע ששר הפנים יהיה ממונה על ביצועו של חוק זה ויהיה רשאי להתקין תקנות לביצועו.

משולם נהרי: מקור ההצעה בטענות המועלות בדברי ההסבר, ולפיהן שוק הקייטנות הוא שוק פרוץ לחלוטין, שבו כל רשות מקומית קובעת מי יפעיל את הקייטנה, מה יהיה מחירה, וכן כמה יש לשלם לרשות המקומית תמורת הזכות לקיים את הקייטנה במבנים של אותה רשות – ועלות זו מגולגלת בסופו של דבר על ההורים.

משולם נהרי: בנסיבות אלה, סבורים המציעים כי על שר הפנים לקבוע מחיר מקסימלי בגין שירותי קייטנה ציבורית כאמור.

משולם נהרי: כידוע לכם, בשנה שעברה החליט שר הפנים ושר הפריפריה, הנגב והגליל להקצות 30 מיליון ש"ח לקייטנות דווקא לאוכלוסייה המוחלשת, במיוחד כאשר משרד החינוך החליט שקבוצות שלמות לא ייכללו במסגרת הקייטנות, לא לכלול אותן, ומה שעשה שר הפנים זה להביא רווחה לקבוצות שלמות שמוגדרות כמוחלשות, וגם קבע תעריף מקסימלי מרבי.

משולם נהרי: זה לא היה תקציב חד-פעמי, אלא זה תקציב שגם השנה יוקצה, בעזרת השם, כדי לתת ליותר ויותר ילדים את האפשרות להשתתף בקייטנות.

משולם נהרי: ועדת שרים שדנה בנושא החליטה – ואני מביא את דבריה: לתמוך בקריאה טרומית בלבד, ובתנאי שהליכי החקיקה ייעשו בהסכמה עם משרד האוצר, משרד החינוך ומשרד הפנים.

משולם נהרי: כמו כן, יוחרגו קייטנות המתקיימות על-ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, והחקיקה תקודם במסגרת חקיקה ייעודית של משרד הפנים.

משולם נהרי: האם מסכימים?

טלי פלוסקוב: האם היוזמים מסכימים להצעה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמסלם, ההצעה של משרד הפנים, לא שמעת?

טלי פלוסקוב: שכל הצעדים שלכם יהיו מתואמים וההצעה תצא מטעם משרד הפנים.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

משולם נהרי: אתה רוצה שאני אומר את זה שוב?

טלי פלוסקוב: בבקשה תחזור על המשפט שלך מה התנאי, כדי שהכול יהיה פה מתואם.

טלי פלוסקוב: דקה.

טלי פלוסקוב: תקשיב, בבקשה.

משולם נהרי: אני אומר את מה שוועדת שרים לענייני חקיקה החליטה.

משולם נהרי: ההחלטה שלה היא לתמוך בקריאה טרומית בלבד, ובתנאי שהליכי החקיקה ייעשו בהסכמה עם משרד האוצר, משרד החינוך ומשרד הפנים.

משולם נהרי: כמו כן, יוחרגו הקייטנות המתקיימות על-ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, והחקיקה תקודם במסגרת חקיקה ייעודית של משרד הפנים.

מאיר כהן: למה יוחרגו?

יפעת שאשא ביטון: למה להחריג – – –

דוד אמסלם: לא הבנתי מה זה להחריג.

יפעת שאשא ביטון: – – –

דוד אמסלם: אני לא מכיר את הסידור הזה.

דוד אמסלם: אנחנו נדון – – –

משולם נהרי: זאת החלטה כתובה של הוועדה.

דוד אמסלם: אני מסביר לך.

דוד אמסלם: לא הבנתי למה צריך את ההחרגה או לא החרגה, אנחנו מדברים על קייטנות – – –

משולם נהרי: אתה רוצה, תקיימו דיון אחר כך, במסגרת הוועדה.

דוד אמסלם: יפה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – הדיון בוועדה.

משולם נהרי: אז אתה מסכים – – –

טלי פלוסקוב: – – – שלושה משרדי ממשלה.

משולם נהרי: אני מסכים רק לדבר אחד, שבדיונים הוועדה יבוא משרד הפנים ויגיד את עמדתו.

משולם נהרי: זאת החלטת הוועדה.

טלי פלוסקוב: תודה לסגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, ויהיו עכשיו שתי הצבעות רציפות.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי מבקשת להתנגד – בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: כאשר הממשלה תומכת, אפשר התנגדות.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה פה לקבוע מי מהקואליציה ומי מהאופוזיציה.

טלי פלוסקוב: בבקשה גברתי, שלוש דקות לרשותך.

יוליה מלינובסקי: תודה, כבוד היושבת-ראש, חברת הכנסת מירב בן-ארי, חברת הכנסת שאשא-ביטן, חבר הכנסת דודו אמסלם, ההתנגדות שלי היא לא מהותית לחוק ולמהות.

יוליה מלינובסקי: אני נלחמתי פה בכנסת ודיברתי גם אתכם ואתך כבוד חבר הכנסת דודו אמסלם, שזה דבר נחוץ ונכון, ומזמן כבר היו צריכים לעשות את זה.

יוליה מלינובסקי: ההתנגדות שלי היא מהותית בנושא של מיקום הפיקוח.

יוליה מלינובסקי: אני סבורה ובטוחה, שקייטנות הקיץ, שהן קייטנות ציבוריות ומתקיימות בבתי-ספר או במתנ"סים או בכל מקום שקשור לשלטון מקומי, הן ברצף החינוכי של ילדינו.

יוליה מלינובסקי: עקב כך, אני חושבת שהמקום הטבעי לכל הנושא של ההסדרה, הפיקוח, התכנים וקביעת המחירים זה משרד החינוך, וגם כן ועדת החינוך של הכנסת, שתהיה מפקח-על לכל קביעת המחירים; כי פיקוח פרלמנטרי נותן גם שקיפות וגם נראות ציבורית.

יוליה מלינובסקי: אני מבינה שאתה, חבר הכנסת דודו אמסלם, חשבת שזה צריך להיות אצלך בוועדה, כי אתה יושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת, אבל במהות, כשאנחנו מסתכלים, יש לנו בתי-ספר, יש לנו אחר כך צהרונים, ואנחנו רואים שהילדים שם – זה לא בייביסיטר, כפי שגם את אמרת.

יפעת שאשא ביטון: צהרונים זו סוגיה אחרת.

יוליה מלינובסקי: לא, סליחה, אני אומרת את דעתי.

יוליה מלינובסקי: אני מסבירה את עצמי עכשיו, ואחר כך בהמשך אנסה לשכנע את חברי הוועדה שהמקום הטבעי לכל ההליך ולרצף החינוכי זה ועדת החינוך של הכנסת, וזה גם משרד החינוך, כי כבר היום יש בית-ספר של הקיץ, שזה לכיתות א', ב' וג', וזה מפוקח ומוסדר על-ידי משרד החינוך.

יוליה מלינובסקי: אז כרגע אנחנו מדברים על כיתות גן וכיתות ד'.

יוליה מלינובסקי: אין שום סיבה שכיתות א, ב' וג' יהיו תחת משרד החינוך וכיתות אחרות יהיו תחת משרד אחר.

יוליה מלינובסקי: זה לא נכון, במהות, זה עושה בלבול במערכות.

יוליה מלינובסקי: הרשויות יצטרכו לעבוד בו זמנית עם כמה משרדי ממשלה, וזה גם פוגע בעיקרון שאת דוגלת בו של רצף חינוכי.

יוליה מלינובסקי: אז אני רוצה להבהיר, שהנושא של ההסדרה, של השקיפות, של הנראות הציבורית, וגם שילדי ישראל הם לא פרה חולבת – העיקרון הזה מקובל עלי.

יוליה מלינובסקי: מה שלא מקובל עלי ומה שאני חושבת שלא נכון, ועשית את זה, כבוד חבר הכנסת דודו אמסלם, מטעמים אחרים – המקום הטבעי זה ועדת החינוך; זה משרד החינוך, וגם כן פיקוח פרלמנטרי, בהמשך, בוועדת החינוך של הכנסת.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: גברתי חברת הכנסת מלינובסקי, לאיזה הצעת חוק את מתנגדת?

יוליה מלינובסקי: שתי הצעות החוק.

טלי פלוסקוב: יש פה שתי הצעות חוק, את יכולה להתנגד רק להצעה אחת, את צריכה להגיד לאיזה הצעה את מתנגדת.

יוליה מלינובסקי: שתי הצעות החוק מדברות על משרד הפנים.

טלי פלוסקוב: נכון, אבל את צריכה להגיד – לראשית?

יוליה מלינובסקי: לראשית, כן.

טלי פלוסקוב: הראשית – אוקיי.

יוליה מלינובסקי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת אמסלם.

טלי פלוסקוב: זכותך להשיב.

טלי פלוסקוב: יש לך שלוש דקות.

דוד אמסלם: חברת הכנסת מלינובסקי, אני – כשאני מגיש הצעת חוק, זה לא קשור.

דוד אמסלם: רוב הצעות החוק הן לא רק הצעות חוק שנדונות בוועדת הפנים.

דוד אמסלם: צריך להבין, אני מגיש הצעת חוק מפני שזו הצעת חוק שאני חושב שצריך להסדיר אותה במדינה, וזה עובר לפי הנושא.

דוד אמסלם: אני עשיתי למעלה מעשרה דיונים בנושא הזה.

דוד אמסלם: הקדשתי מאות שעות, מאות.

דוד אמסלם: דרך אגב, הבאנו את משרד החינוך בכל ישיבה, הבאנו את משרד הפנים.

דוד אמסלם: כל ארגוני ההורים היו.

דוד אמסלם: את לא היית.

דוד אמסלם: אבל אני אספר לך, זה עוד לפני שהגעת לכנסת.

יוליה מלינובסקי: – – – לא הייתי – – –

דוד אמסלם: תני רק להשיב לך.

דוד אמסלם: תבינו, אנחנו פנינו בישיבות למשרד החינוך.

דוד אמסלם: משרד החינוך טען שזה לא הוא.

דוד אמסלם: טען.

דוד אמסלם: היות שמדובר בקייטנות שמי שמפעיל אותן זו הרשות המוניציפלית, אם היה מפעיל אותן משרד החינוך – את צודקת.

דוד אמסלם: היות שבעצם מפעילה אותם הרשות המוניציפלית, וזה בעצם הנושא, אז לכן שר הפנים, היות שיש לו מנופים על הרשות המוניציפלית והוא מנחה אותם בחוזרי מנכ"ל באופן שוטף כל הזמן, אז לכן הוא צריך בעצם להגביל ולתת את תקרת המחיר.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אדיש.

דוד אמסלם: לא אכפת לי מי, רק שיהיה.

דוד אמסלם: אבל אני אספר לך – דרך אגב, משרד החינוך גם יושב בוועדת שרים ומביע את עמדתו.

דוד אמסלם: אם הוא היה רוצה הוא היה אומר: זה אני.

דוד אמסלם: אז לכן זו החלוקה.

דוד אמסלם: מכיוון שהנושא המוניציפלי – דרך אגב, עד היום אף אחד לא מטפל בקייטנות.

דוד אמסלם: אז לכן הנושא המוניציפלי, בעצם הם מטפלים.

דוד אמסלם: הרשויות מטפלות בקייטנות, ובגלל זה כל רשות יש לה מחיר שונה, מכיוון שראש הרשות הוא הגורם שבעצם משפיע.

דוד אמסלם: את תתפלאי – רק התחלנו את הדיונים והתחלנו לבוא לקצה עם הצעות החוק, את ראית, פתאום הרשויות מתחילות להוריד מחירים.

דוד אמסלם: קראתם בעיתונים?

דוד אמסלם: פתאום ההוא אומר: תשמע, אני עושה ב-900; ההוא אומר: אני עושה 800.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו הזדמנות – טוב שהחזרת אותי – הזדמנות: שאפו גדול ל"ידיעות אחרונות", שלקח את הנושא הזה, מכיוון שאני מבין – אנחנו יכולים לדבר פה הרבה, אבל אם זה לא עושה רעש ציבורי אז זה לא קורה.

דוד אמסלם: ובאמת שאפו כאן לעיתון עצמו, שלקח את הנושא הזה, שם אותו בחזית, והוא היה אחד הגורמים המרכזיים לזה שהגענו עד הלום.

דוד אמסלם: אז לכן הנושא יהיה במשרד הפנים גם אם אני לא אנהל.

דוד אמסלם: יוליה, זה לא כי אני מנהל את הוועדה.

דוד אמסלם: תצאי מהראש הזה, אנחנו לא נמצאים שם.

דוד אמסלם: בכלל, אני לא מבין מאיפה הבאת את הרעיון ההזוי הזה.

דוד אמסלם: אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: כנראה את באה מעירייה.

דוד אמסלם: איך אני תמיד אומר?

דוד אמסלם: כל אחד מביא לכאן את הרעיונות מהבית, שהוא רגיל אליהם.

דוד אמסלם: אני לא רגיל לרעיונות כאלה, לא מכיר.

דוד אמסלם: אבל כנראה איפה שהיית, ככה זה היה עובד.

דוד אמסלם: לא אצלי.

יוליה מלינובסקי: – – –

דוד אמסלם: אז לכן, אני מבקש מכולם, באמת מכל החברים, לתמוך בהצעה הזו.

דוד אמסלם: אני חושב – – –

קריאה: – – –

דוד אמסלם: זה אחרי זה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה, וכעת יהיו שתי הצבעות רצופות.

טלי פלוסקוב: ההצבעה הראשונה היא הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחיר קייטנה ציבורית), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 53 בעד ההצעה להסיר את הצעת החוק מסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחיר קייטנה ציבורית), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 53 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחיר קייטנה ציבורית), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על הצעת החוק השנייה שהוצמדה, הצעת חוק הרשויות המקומיות (מחיר מרבי לקייטנה מקומית), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 56 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מחיר מרבי לקייטנה מקומית), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 56 חברי הכנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מחיר מרבי לקייטנה מקומית), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית, וגם היא עוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חברי הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר ביקשו להסיר את שמם מהצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות עובד שבן-זוגו משרת שירות מילואים בנסיבות חירום), התשע"ה–2015, שמספרה פ/1710/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3029/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן, חבר הכנסת רועי פולקמן, אני מזמינה אותך להציג את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עשר דקות לרשותך.

רועי פולקמן: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, טוב, היה לנו פה תקדים קודם, אז אולי אפשר לאמץ אותו, שבעצם מעבירים שלא בהסכמת ועדת שרים.

רועי פולקמן: זה יפה.

רועי פולקמן: אני אעשה משהו קצת שונה.

רועי פולקמן: תכף אתייחס בכמה מילים לחוק, וגם חבר הכנסת יוסי יונה – אני לא רואה אותו כרגע – הבטחתי לו שאני אתייחס לאיזו נקודה בחוק הזה של דיור בהישג יד.

קריאה: – – –

רועי פולקמן: מאה אחוז.

רועי פולקמן: אני מייד אתייחס לנושא ה-35%.

רועי פולקמן: אבל אני דווקא רוצה להתחיל מהתודות, כי יש כאן סאגה אדירה מבחינתי בחצי השנה האחרונה סביב החוק הזה.

רועי פולקמן: יש עוד דרך ארוכה כדי להשלים אותו, אבל אתחיל רגע מהתודות, כי הן מציגות קצת את המורכבות של הסוגיה הזו ולמה עד עכשיו היא לא קודמה.

רועי פולקמן: אז כמובן אני פותח באמירת תודה לשר האוצר משה כחלון, יושב-ראש מפלגתי, ולצוות הדיור של משרד האוצר: ארז קמיניץ ומעיין נשר; לשר השיכון יואב גלנט ולצוות המשרד: חגי טולדנו, נדב לחמן ועינת גנון, שמתעסקים בכל נושא ההתחדשות העירונית; לשר הפנים וצוותו, שהיו מעורבים בעניין הזה; לראש מינהל התכנון שירי ברנד וצוותה שהיו מעורב בעניין; לצוות משרד המשפטים ארז קמיניץ וכרמית ואנשיהם, שהיו מעורבים בנושא; למרכז לשלטון מקומי, שהיו שותפים לדיונים; למרכז הגר למדיניות חברתית, סבסטיאן, אורי ופרופסור נטע זיו; כמובן לרן מלמד; למנכ"ל משרד השיכון לשעבר חיים פיאלקוף ולפרופסור אמילי סילברמן, שהרבה שנים מתקיים השיח אתם על דיור בהישג יד.

רועי פולקמן: ואחרונות חביבות, כמובן, ליועצת שלי גילית רובינשטיין, שסיימה את תפקידה בשבועות האחרונים ועבדה אולי חצי שנה באינטנסיביות על החוק הזה, ולמחליפתה אילה לנדנר, שהמשיכה אותו בשבועות האחרונות.

רועי פולקמן: וכמובן לחותמים – אמסלם, גפני, מירב בן ארי, רחל עזריה ויואב בן צור.

רועי פולקמן: אבל למה התחלתי בתודות?

רועי פולקמן: כיוון שהסוגיה הזאת של דיור בהישג יד, בוודאי בהקשר של החקיקה, של חוק התכנון והבנייה, נמצאת בצורה מעורפלת, בוודאי מול השלטון המקומי.

רועי פולקמן: אני לפחות מתעסק עם זה מחוץ לכנסת כבר שש שנים – זאת אומרת, כולל השנתיים שאני פה – שש שנים הנושא הזה על השולחן, כמו ששמעתם, רק בעניין הזה של החוק הזה ולהגיע להסכמות.

רועי פולקמן: היו מעורבים בזה באינטנסיביות שלושה משרדים עם הערות רבות, עם התנגדויות רבות – סליחה, ארבעה: משפטים, אוצר, שיכון ופנים.

רועי פולקמן: ולכן, מבחינתי יש פה צעד ראשון להקשר של: 1.

רועי פולקמן: ההגדרה של דיור בהישג יד בחקיקה הישראלית, שמדובר על דיור במחירים מופחתים; 2.

רועי פולקמן: וזה מבחינתי האירוע הגדול – עד היום הדרך שבה אנחנו עובדים כדי לאפשר דיור מוזל היא דרך קרקעות המדינה.

רועי פולקמן: מה שעושה משרד האוצר בעידן כחלון זה פשוט לשווק קרקעות במחיר למשתכן במחירי אפס; עד היום 7.5 מיליארד שקלים שניתנו לציבור כדי להוזיל עלויות.

רועי פולקמן: אבל מה הבעיה?

רועי פולקמן: באזורי הביקוש בערים הגדולות בישראל, בסוף הרבה מהקרקע הוא פרטי.

רועי פולקמן: וכדי לעודד דיור בהישג יד על קרקע פרטית אין למדינה כלים אפקטיביים.

רועי פולקמן: ושני הכלים האפקטיביים הגדולים הם: 1.

רועי פולקמן: סיוע כספי, שעליו אני עובד בהצעת חוק נפרדת של הטבות מס לדיור בהישג יד; 2.

רועי פולקמן: וזו ההצעה הזו – הקלות תכנוניות למי שישווק דיור בהישג יד.

רועי פולקמן: החידוש הנוסף שיש בחוק הזה הוא שפעם ראשונה אנחנו מדברים על תמהיל.

רועי פולקמן: לא בניין שלם של דיור בהישג יד, כמו דיור ציבורי, שמייצר גטאות של שכבות חלשות ושכבות חזקות, אלא תמהיל.

רועי פולקמן: כלומר, באים ליזם – וכאן אני גם פונה לשאלה שהגיעה מהמחנה הציוני – ההתייחסות ל-35% הקלות הייתה בנוסחים מוקדמים, היא מופיעה גם בכיתוב בנוסח של סדר-היום, אבל זה לא בנוסח שעבר בוועדת השרים.

רועי פולקמן: אנחנו לא מדברים על הקלות של 35% תוספת, אלא אנחנו מאפשרים ומעצימים את השלטון המקומי.

רועי פולקמן: אין כאן, בשונה בהרבה ממדיניות אחרת שמועברת כאן, כפייה של המדינה.

רועי פולקמן: מה שאנחנו אומרים כאן זה מאפשרים – לא כתבנו "35%"; מה שאמרנו זה שהשלטון המקומי, הוועדה המקומית יכולה לקיים דיון עם יזם על זכויות בנייה, כמו שדרך אגב נעשה היום בכל הערים הגדולות, בכפוף לתב"ע, לתמ"א – לא הגדרנו הקלות – בכפוף לכל דין קיים אחר, אבל היא יכולה לבוא ולהגיד ליזם – – –

מרב מיכאלי: – – –

רועי פולקמן: זה היה בנוסחים קודמים; איננו בנוסח שעבר ועדת שרים.

רועי פולקמן: לכן מה שאמרנו, הוועדה יכולה לקיים דיון ולהגיד: אדוני היזם, התב"ע שלך הייתה שש קומות, עכשיו אנחנו יכולים לדבר על שמונה – זה קורה בהרצליה, ברעננה – – –

מרב מיכאלי: לדין קיים, בלי תוספת.

רועי פולקמן: לדין קיים, בהחלט.

רועי פולקמן: תוספות קיימות – שבס, שבס-כחלון.

רועי פולקמן: בדין קיים, לא חדש.

רועי פולקמן: לא חדש.

קריאה: – – –

רועי פולקמן: לא, נכון.

רועי פולקמן: לא תוספת מעבר לזה, זה הנוסח כרגע שעבר.

רועי פולקמן: אכן, מה שאתם אומרים, לא תוספת מעבר לדין קיים.

רועי פולקמן: אבל החידוש הוא שפעם ראשונה יכולה ועדת התכנון – ניסיתי את זה בתקופתי בירושלים כמה פעמים – להגיד ליזם: אתה רוצה שמונה קומות במקום שש, ואפשר לתת לך?

רועי פולקמן: אנחנו רוצים ש-15% מהדירות בפרויקט הזה יהיו דיור בהישג יד; במקרה שאנחנו דיברנו עליו, שכירות מוזלת.

רועי פולקמן: עד היום, כשעשינו את זה – אני הייתי שותף פעמיים בירושלים עם סגן ראש העיר דאז קובי כחלון, ואני יודע על ניסיונות בתל-אביב וברעננה – באו היועצים המשפטיים ואמרו: אי-אפשר, אתה לא יכול להגיד ליזם 15% דירות מוזלות.

רועי פולקמן: ואת זה אנחנו מתקנים בחוק הזה פעמיים: 1.

רועי פולקמן: מגדירים מהו דיור בהישג יד; 2.

רועי פולקמן: מאפשרים לוועדה המקומית להכניס הגדרה שחלק מהפרויקט יהיה דיור בהישג יד.

רועי פולקמן: זה החידוש בחוק הזה.

רועי פולקמן: אנחנו נצטרך עוד לדון בכמה פרטים שמדברים מי הם הזכאים, והתייחסתי לזה בגדול – זכאי משרד השיכון, כפוף לתנאים מסוימים; צריך לדון בסוגיית הזכאים; זה צריך להיות אחיד, ארצי; לא מניפולציות; לא לפתוח את זה לקומבינות של השלטון המקומי, אם יהיו כאלה כמובן, אלא אחיד, כי השלטון המקומי רוצה גם בני מקום, גם צעירים, גם משפחות שיש להן יכולת מוגבלת שיוכלו לגור גם בערים הגדולות.

רועי פולקמן: לא רק במקומות מרוחקים, אלא גם בתל-אביב, וברעננה, ובהרצליה, ובראשון-לציון, בפתח-תקווה, חיפה, ירושלים.

רועי פולקמן: אנחנו רוצים לראות גם את מעמד הביניים גר בערים האלה, ובשביל זה צריך חוקים כמו החוק הזה שעוסק בדיור בהישג יד – אז זו המטרה, קודם כול, של החוק.

קריאה: – – –

רועי פולקמן: כן, אני כמעט מסיים.

רועי פולקמן: החידוש השני כאן, ואני דייקתי אותו שוב, הוא שמדובר בקרקע פרטית.

רועי פולקמן: פעם ראשונה אנחנו באים ואומרים: אנחנו רוצים שגם על קרקע פרטית יהיו לנו כלים חוקיים לתמרץ דיור מוזל, כי אין מה לעשות, הקרקע הציבורית נגמרת.

רועי פולקמן: בגוש-דן אין הרבה קרקע ציבורית, אולי שדה-דב, אין הרבה קרקע ציבורית.

רועי פולקמן: ולכן, אם נרצה דיור מוזל בשנים הבאות בערים הגדולות, אם לא ניתן תמריצים ליזמים, לא יהיה דיור מוזל, והמדינה חייבת לשנות דיסקט בעניין הזה.

רועי פולקמן: מבחינתי, זו התחלה של הכיוון.

רועי פולקמן: יש כאן עוד עבודה שצריכה להיעשות בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רועי פולקמן: כן, אז הגדרנו 20 שנה.

רועי פולקמן: כרגע, בחוק, ההגדרה היא 20 שנה שכירות.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רועי פולקמן: לא, הגדרנו שכירות – חוזה עד חמש שנים – בחוק.

רועי פולקמן: אמרנו 20 שנה שכירות, שאחריה יכול היזם למכור.

רועי פולקמן: עוד פעם – – –

אורלי לוי אבקסיס: 20 שנה ליזם, חמש שנים לשוכר.

רועי פולקמן: נכון, מדויק.

רועי פולקמן: 20 שנה ליזם, חמש שנים לשוכר.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

טלי פלוסקוב: הדיון בוועדות, בטח אתם תדונו בדברים האלה.

רועי פולקמן: אני מסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רועי פולקמן: הבנתי.

רועי פולקמן: חברת הכנסת אורלי לוי, זו סוגיה נכונה, צריך לדון בה בוועדה.

עבדאללה אבו מערוף: רועי, גם – – –

רועי פולקמן: בסדר.

רועי פולקמן: צריך לדון בזה בוועדה.

רועי פולקמן: אני רק אומר, המהות של החוק הזה, ועל זה הגענו להסכמות אחרי עבודה של חצי שנה, זה על קרקע פרטית, תמהיל דירות, שכירות במחיר מופחת שיוסף לתוספת השישית לחוק התכנון והבנייה.

רועי פולקמן: אלה החידושים, יש כאן סוגיות לגבי התוספת, עניתי על זה.

רועי פולקמן: אין כאן 35% האלה.

רועי פולקמן: אני מקבל את זה, זה לא תוספות נוספות, וזה בסמכות השלטון המקומי.

רועי פולקמן: ואני אומר את זה כי הם שותפים לחוק הזה.

רועי פולקמן: אלה הדברים.

רועי פולקמן: אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת.

רועי פולקמן: זו פריצת דרך חשובה, יש לנו עוד הרבה עבודה, ונעשה אותה בוועדות.

רועי פולקמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו על הצעת החוק הזאת סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי סיעת הרשימה המשותפת וחבר הכנסת אכרם חסון – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, ישיבות מסוג זה אפשר לקיים מחוץ לאולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש, הצעת חוק תכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד), התשע"ו–2016, של חברי רועי פולקמן.

יצחק כהן: הוא מציע להסמיך ועדות מקומיות עצמאיות וועדות מקומיות עצמאיות מיוחדות לאשר בתנאים המנויים בהצעת החוק שלו תוספת שטח המותר לבנייה, שאינה עולה על 35% מהשטח הכולל המותר לבנייה למגורים במגרש לפי תוכנית, מבלי שהתוספת תיחשב לסטייה ניכרת.

יצחק כהן: הוא מציע גם, חברי פולקמן, בין היתר, לשנות את ההגדרה של דיור בהישג יד, מדיור להשכרה לטווח ארוך לדיור להשכרה לטווח ארוך במחיר מופחת המיועד לבעלי הכנסה בינונית ונמוכה – איך יגדירו את זה, איך תמצאו אותם – ולהסמיך את הרשות המקומית.

יצחק כהן: רועי, נבשר לך שוועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בכפוף להסכמות המציע עם משרדי האוצר, פנים, בינוי ושיכון.

יצחק כהן: ועוד דבר, שסעיף 3 בהצעת החוק, שעניינו פקודת העיריות, ייגרע.

יצחק כהן: מקובל עליך?

יצחק כהן: אוקיי, אז אבקש מכולם, מחברי, מכולם, להצביע בעד ההצעה.

יצחק כהן: הצעה מצוינת.

יצחק כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד), התשע"ו–2016, מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 55 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתמשיך דיון בהצעת חוק הנ"ל.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני סגן השר, לא הספקת להצביע?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק כהן מבקש לפרוטוקול להצטרף כתומך, וחבר הכנסת אראל מרגלית כנ"ל.

טלי פלוסקוב: גם חבר הכנסת יגאל גואטה מבקש להצטרף כתומך.

טלי פלוסקוב: שוב, אני חוזרת, ההצעה עוברת לוועדת הכנסת שתמשיך ותחליט איזו ועדה תדון או ועדת הפנים, או ועדת הרפורמות.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי.

טלי פלוסקוב: מי עוד?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין וחבר הכנסת איתן כבל גם מצטרפים כתומכים בהצעת החוק הנ"ל.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3354/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ה–2016, של חברת הכנסת סתיו שפיר וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: גברתי, בבקשה, לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: להצעה זו יש לנו הצעת חוק שהוצמדה, של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: אחרי תשובתה של הממשלה נצביע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, החוק שאני מעלה כאן עכשיו להצבעה, לא עולה בכנסת בפעם הראשונה.

סתיו שפיר: כבר עשרות פעמים ניסתה הכנסת לבקש דבר אחד פשוט מאוד מהממשלה – סליחה, גברתי, אבל אין פה – טלי, זה קשה לדבר כשאין פה הקשבה של חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין שיחסית להצעות אחרות באולם די רגוע, אבל אני מבקשת מהצוות של הקואליציה – אנחנו מבקשים קצת שקט באולם, וכמובן גם מחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, יש כאן חברת כנסת מהסיעה שלך.

יוסי יונה: קיבלתי את הנזיפה באהבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: כנסת נכבדה, הרבה מדובר פה בשבוע האחרון על חיזוק מעמדה של הכנסת.

סתיו שפיר: הוגשה הצעה לכנסת על-ידי השרה שקד והשר לוין בטענה שהכנסת היום לא מספיק משתמשת ביכולות שלה כגורם מפקח ועוסקת יתר על המידה בחקיקה – הפצצות בחקיקה, אלפי חוקים שמגיעים, וחלקם אולי לא מקצועיים מספיק או לא רציניים מספיק, ובסופו של דבר גם רובם לא עוברים ומעסיקים את הכנסת לשווא, ככה טוענים השרים.

סתיו שפיר: אבל חברים, לפני שאנחנו אומרים אם יש פה טירוף של חקיקה, צריך לומר האם הכנסת היום יכולה בכלל לעמוד במחויבות הבסיסית שלה לציבור.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל זכאים לדעת מהן ההחלטות שמקבלים חברי הכנסת והשרים בשמם.

סתיו שפיר: אני מניחה שכולם פה מסכימים על האמירה הזאת.

סתיו שפיר: כל החלטה שמתקבלת כאן, כל החלטה שמתקבלת בשמו של הציבור, על כספו של הציבור, כספי המסים של אזרחי ישראל, ועל חוקים שמשפיעים על החיים פה, על היום-יום של החיים כאן בישראל – כל החלטה כזאת חייבת להיות מדווחת לציבור באופן שקוף וברור, ללא כל סייגים.

סתיו שפיר: אבל מה קורה כאן?

סתיו שפיר: בתוך הממשלה מתנהלת לה ועדת השרים לחקיקה כוועדה חסויה וסודית.

סתיו שפיר: כל הצעת חוק, מהצעות חוק חשובות מאין כמוהן, כמו הצמדת קצבת הנכות לשכר מינימום, ועד להצעות חוק שנועדו לדאוג ולהשוות את התקציבים שמגיעים לפריפריה הרחוקה ביותר ולדאוג לחולים, לדאוג לנכים, לדאוג לדיור ציבורי – כל הצעות החוק האלה, כדי לעבור, צריכות לעבור דרך ועדת השרים לחקיקה ולקבל את אישורה.

סתיו שפיר: וההחלטה של ועדת השרים לחקיקה היא ההחלטה האמיתית לגבי מה שיקרה או לא יקרה לחוק הזה; לא כאן בכנסת.

סתיו שפיר: המשחק שמתנהל כאן בכנסת הוא משחק מכור.

סתיו שפיר: ההצבעות שאתם עכשיו הולכים להצביע נכתבו לכם בדפים, בעמדות שקבעה ועדת השרים לחקיקה, וכל חבר כנסת בקואליציה נדרש להצביע לפי מה שקבעה ועדת השרים ולא לפי מה שהוא חושב ומאמין, ומאמין שטוב ביותר לציבור הישראלי.

סתיו שפיר: אבל מה שמחליטה ועדת השרים לחקיקה נמצא בחשכה מוחלטת.

סתיו שפיר: אין לציבור שום דרך לדעת מה הצביעו השרים, מה התנהל במהלך הדיון, מה היו הטיעונים בעד ונגד, אפילו לא כמה זמן הושקע בדיון כזה.

סתיו שפיר: לפעמים הצעות חוק שיכולות להציל נפשות זוכות לדיון עלוב של 20 שניות בלבד בוועדת שרים לחקיקה, ואף אחד לא יכול לדעת מה קרה ולמה החליטו בסופו של דבר להצביע נגד.

סתיו שפיר: שום דין-וחשבון לבוחר.

סתיו שפיר: אין טענה אחת רצינית שנשמעה כנגד החשיפה של הדברים האלה.

סתיו שפיר: כבר היום באופן וולונטרי יש שתי שרות שבוחרות כן לחשוף את ההצבעות שלהן – איילת שקד וגילה גמליאל.

סתיו שפיר: אבל מדוע, מדוע לא חושפים את ההצבעות של כל השרים שנמצאים בוועדה הזאת?

סתיו שפיר: מדוע לא חושפים את הפרוטוקולים של כל מה שקורה בוועדה הזאת, את העמדות המקצועיות של המשרדים?

סתיו שפיר: אני בספק בכלל אם יש עמדות מקצועיות כאלה.

סתיו שפיר: אני, כשניסיתי לקבל את העמדה המקצועית של המשרדים לגבי חלק מהצעות החוק שלי, לא הצלחתי להשיג אותה.

סתיו שפיר: כלומר מגיעה הצעת חוק, אומרת הממשלה לא, מכריחה את כל הקואליציה להצביע לפי ההחלטה העלומה הזאת, ואפילו לא מסבירים לציבור למה ההחלטה התקבלה?

סתיו שפיר: כל מה שאנחנו עושים פה בכנסת זה משחק מכור?

סתיו שפיר: ואתם רוצים את הדוגמה הבוטה ביותר למשחק המכור הזה?

סתיו שפיר: בבקשה.

סתיו שפיר: 65 חברי כנסת חתמו על הצעת החוק שאני מציגה בפניכם עכשיו – 65 חברי כנסת מתוך 93 חברי הכנסת המכהנים, כלומר חברי כנסת שאינם בתפקידים של שרים וסגני שרים.

סתיו שפיר: יותר משני-שלישים מחברי הכנסת מסכימים על הצעת החוק הזאת.

סתיו שפיר: האם עכשיו הקואליציה תאפשר לחברי הכנסת שחתמו מהקואליציה – יותר מעשרה חברי כנסת – להצביע לפי צו המוסר שלהם?

סתיו שפיר: הם חתמו על הצעת החוק הזאת, הם חלק מהיוזמים שלה, הם מסכימים לה, הם יודעים כמה שזה נכון, אבל השאלה אם פה הם יוכלו להצביע לפי מה שהם מאמינים בו – או לפי המשחק המכור שקובעת הממשלה.

סתיו שפיר: יותר מזה אני אגיד לכם, גם השרים שדיברתי אתם לפני שעלתה הצעת החוק אמרו לי ברובם המוחלט שהם בהסכמה מלאה לכך שצריך לחשוף את ההצבעות ואת הפרוטוקולים, אבל מה הם הצביעו כשזה יגיע לוועדת השרים – אי-אפשר לדעת.

סתיו שפיר: זה בחושך מוחלט.

סתיו שפיר: איך נבחרי ציבור מעזים להסתכל לציבור בעיניים ולא לספר לו לאילו החלטות הם הגיעו על חוקים שכל כך חשובים לציבור?

סתיו שפיר: איך?

סתיו שפיר: איך אפשר לעמוד ולא לתת להצעת חוק כל כך ברורה מאליה – אפילו לא היה צריך לחוקק אותה, היא הייתה צריכה כבר לבוא כיוזמה של הממשלה – איך אפשר לא לתת ולהצביע נגד ההצעה הזאת?

סתיו שפיר: איך תסבירו לציבור שאתם לא רוצים להסביר לו על הצעות חוק: שאין לכם תשובות בשבילו?

סתיו שפיר: שאין לכם טענות?

סתיו שפיר: שאין עמדות מקצועיות?

סתיו שפיר: מדברים פה השרים על כך שהכנסת צריכה להתחזק, וצריכה לחוקק פחות, ויותר רציני.

סתיו שפיר: בבקשה.

סתיו שפיר: כדי שהכנסת תוכל לעשות את עבודתה – ואני משקיעה הרבה מאוד מהזמן שלי כאן

סתיו שפיר: בפיקוח על עבודת הממשלה, וכשאני מגישה הצעות חוק אני עובדת עליהן בצורה הכי מקצועית ורצינית שאני יכולה, ומגישה הצעות חוק ספציפיות שמאוד חשובות, ולא הולכת ומגישה 500, 600, אלפי חוקים – לא, רק מה שבאמת חשוב ומצדיק את המאבק ואת העבודה הזאת.

סתיו שפיר: והרבה מהזמן אני משקיעה בפיקוח.

סתיו שפיר: אבל האם אפשר לפקח באמת על עבודת הממשלה?

סתיו שפיר: לא.

סתיו שפיר: כי הממשלה באופן עקבי לא מעבירה לחברי הכנסת תשובות על שאילתות שאנחנו שואלים.

סתיו שפיר: גם כשעומדים פה שרים – הם שולחים לרוב את סגני השרים, ולא עומדים פה ומתייצבים ועונים על שאלות של חברי הכנסת; בטח ובטח ראש הממשלה, שמתחמק מלענות על שאלות של חברי הכנסת, לא מגיע לוועדות וגם לא לוועדות שאמונות על משרדים שהוא עצמו עומד בראשם.

סתיו שפיר: מידע על התקציב לא מגיע לחברי הכנסת.

סתיו שפיר: ההצבעה על תקציב המדינה נמשכה פחות משעתיים בסך הכול, ואת התקציב קיבלנו כמה שעות לפני ההצבעה הזאת.

סתיו שפיר: זה פיקוח?

סתיו שפיר: אפשר לעשות עבודת פיקוח ככה?

סתיו שפיר: לא.

סתיו שפיר: כשאנחנו אמורים ויכולים להשתמש בזכות שלנו להסתייג מהצעות חוק ולהתנגד להן, הקואליציה לפעמים כופה על הכנסת את סעיף 98, כדי לבטל את האפשרות שלנו להסתייג ולהתנגד להצעות חוק רעות, או אפילו לנסות לשפר אותן.

סתיו שפיר: פקידים במגזר הציבורי ושרים לא מתייצבים בפני ועדות הכנסת כשהם נקראים להתייצב מולן ולתת להן תשובות; הם חושבים שהם לא צריכים לתת תשובות, שאף אחד לא מחיל עליהם ביקורת.

סתיו שפיר: לא פעם נשאלתי בוועדת השקיפות – כששאלתי שאלות את פקידי הממשלה, שאלתי אותם שאלות על הנתונים שהם הביאו לי – נשאלתי:

סתיו שפיר: אבל למה את שואלת אותנו שאלות כאלה?

סתיו שפיר: למה את חוקרת אותנו ככה?

סתיו שפיר: ובכן, כי זה התפקיד שלי, וזה התפקיד שלנו כאן בכנסת.

סתיו שפיר: אנחנו הרשות המחוקקת והרשות המפקחת על עבודת הממשלה.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת לא רוצה שיהיה אפשר לפקח עליה.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת עוסקת באופן עקבי ועיקש כבר שנים בהחלשת הכנסת ובהחלשת כל מוסדות המדינה: בהחלשת בית-המשפט העליון ותקיפת בית-המשפט העליון, כדי שהשופטים לא יוכלו לקבל החלטות ראויות, מקצועיות ורציניות; בהחלשת אמצעי התקשורת, כדי שהתקשורת תפחד לפקח, לבקר, לחשוף עוולות, לחשוף שחיתויות; בהחלשת הכנסת, כדי שכל מה שיישאר לנו מהכנסת זה רק כל מיני צעקות וויכוחים שאנחנו רואים כאן, אבל לא דיון אמיתי, עקרוני, על מה באמת מדינת ישראל צריכה, על איך באמת משפרים את המצב הנוכחי, איך מתמודדים עם העוולות, איך מצמצמים פערים חברתיים, איך דואגים לחלשים.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת מחלישה את רשויות אכיפת החוק כדי למנוע חקירות נגד ראש הממשלה, כשחקירות כאלה חייבות להתבצע, ובמהירות האפשרית, כשברור שכרגע ראש הממשלה מקבל החלטות מאוד שנויות במחלוקת שנובעות מאינטרס אישי ולא מתוך האינטרס הלאומי, ומעמיד את כולנו בסכנה.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת עושה הכול כדי להחליש את מוסדות המדינה.

סתיו שפיר: למעשה, מעולם לא נראתה ממשלה שכל כך שונאת את מוסדות המדינה, שכל כך רוצה לפרק אותם, לחסל אותם ולהעיף אותם, וליצור פה מבנה שבו החוק הוא רק כלפי מי שלא עם הממשלה, בעוד כל מי שתומך בממשלה יכול לעבור על החוק כאוות נפשו, בעיקר אם הוא גם תורם לאותם פוליטיקאים שנמצאים בקואליציה.

סתיו שפיר: לא ככה הדברים האלה חייבים לעבוד.

סתיו שפיר: חברים, אני מבקשת מכם, ובעיקר אני פונה פה לחברי הקואליציה שחתמו על הצעת החוק הזאת; 65 חברי כנסת חתמו על הצעת חוק לשקיפות בוועדת שרים לחקיקה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

סתיו שפיר: הבקשה שלנו היא בקשה מאוד מאוד פשוטה: פשוט תגידו לציבור למה הצבעתם בעד או נגד ותראו לציבור שקיימתם על זה דיון רציני.

סתיו שפיר: נורא פשוט.

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: אני מבקשת ואני פונה אליכם – גם היושבת-ראש של הישיבה הזאת חתמה באומץ רב על ההצעה הזאת, ואני מודה לך, וגם חברים נוספים שיושבים כאן עכשיו – אני פונה אליכם ומבקשת: תצביעו את ההצבעה הזאת לטובת הציבור ולא לפי איזו הוראה שקיבלתם עכשיו מהקואליציה – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

סתיו שפיר: – – שלא ניתנה לה מעולם הצדקה או סיבה מפורשת.

סתיו שפיר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ20//486; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו הצעה שהוצמדה, הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך להציג את הצעתך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני חייבת להגיד שאני קודם כול חתומה – במקביל לכך שאני הגשתי את הצעת החוק שלי, חתמתי גם כמובן על הצעת החוק של חברת הכנסת סתיו שפיר, וצריך להגיד שיושבת אתנו חברת הכנסת ציפי לבני, יושבת-ראש התנועה, חברת המחנה הציוני, שכשרת משפטים ניסתה להנהיג את הדבר הבסיסי המתבקש הזה של מינהל תקין, של דיווח ציבורי מתבקש – –

יצחק הרצוג: – – –

מרב מיכאלי: – – של עבודת ממשלה ראויה.

מרב מיכאלי: באמת, לא נדרש פה מי יודע מה.

מרב מיכאלי: זה פשוט דיווח לציבור.

מרב מיכאלי: אגב, דיווח גם לחברות וחברי הכנסת שמציעות את הצעות החוק האלה, שאנחנו לא נצטרך לחפש דרכים-לא-דרכים לקבל את האינפורמציה, למה התקבלה לגבי הצעת החוק שהצענו החלטה כזאת או החלטה אחרת.

מרב מיכאלי: מעניין שהממשלה מתייחסת לעצם הבקשה לקבל את הדיווח על ההחלטה כאיזו מתקפה עליה.

מרב מיכאלי: ואני אומרת, הרי מה שאנחנו באות ואומרות הוא לא ביקורת על ההחלטה, אלא אך ורק בקשה לקבל את הנימוקים להחלטה ואת מי שהצביעו בעד ונגד ההחלטה.

מרב מיכאלי: זה באמת – את יודעת, גברתי היושבת-ראש, לפעמים כשדברים הם כל כך מובנים מאליהם, זה קשה להסביר למה בכלל את מבקשת אותם.

מרב מיכאלי: כי באמת מה יש להסביר בבקשה המתקבלת על הדעת הזאת, שפשוט החלטות ממשלה יהיו שקופות לציבור.

מרב מיכאלי: אגב – את יודעת – עודי עומדת פה על הדוכן, אני חושבת שאולי תחת חוק חופש המידע אנחנו, חברות וחברי הכנסת, יכולות לדרוש לקבל מוועדת השרים את האינפורמציה הזאת.

מרב מיכאלי: אבל גם אם כן, האם לא תסברי, גברתי היושבת-ראש, שיהיה זה מגוחך שאנחנו נצטרך להשתמש בחוק חופש המידע כדי לדרוש מוועדת השרים את האינפורמציה הבסיסית של מהם הנימוקים המקצועיים להחלטה ומהם הנימוקים הפוליטיים להחלטה ומי הצביע בעד ומי הצביע נגד הצעת חוק שעלתה לדיון בוועדת שרות ושרים?

מרב מיכאלי: חברותי וחברי חברות הכנסת, בממשלה שהולכת ורומסת את הפרדת הרשויות במדינת ישראל ולא מאפשרת לכנסת לתפקד ככנסת אלא הפכה בעצם את השלטון בישראל לשלטון של ממשלה שמנצלת את הרוב שלה באופן דורסני וקבוע מול אופוזיציה, לפחות לדעת איך החליטה הוועדה שקובעת את עמדת הממשלה, שמחייבת לא רק את הממשלה אלא גם את כל חברות וחברי הקואליציה, היא באמת דרישת-יסוד הכרחית.

מרב מיכאלי: הלוואי שיהיה פה באמת ההיגיון הבסיסי, הבסיסי ביותר, שיגרום לכן ולכם, חברותי וחברי בקואליציה, להצביע אתנו בעד שקיפות החלטות ועדת שרות ושרים לחקיקה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: בשם שרת המשפטים ישיב לנו השר ישראל כץ.

טלי פלוסקוב: אדוני השר.

יואל חסון: אתה יודע, השר כץ, השר כץ, השר ישראל כץ, אני חייב להגיד לך שלך, לך, לא מתאים להקריא תשובות של אחרים.

יואל חסון: יש כאלה אולי שזה מתאים להם; לך זה לא מתאים.

ישראל כץ: מה לא מתאים?

יואל חסון: להקריא תשובות שלא רלוונטיות למה שאתה עושה, של שרים אחרים.

ישראל כץ: מתאים לי להקריא, לא מתאים לי לתמוך.

מיקי רוזנטל: אני חושב שבמקרה הזה זה גם וגם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני, בשמה של שרת המשפטים, בדחילו ורחימו, קורא את התשובה שהיא ניסחה לגבי הצעת החוק.

ישראל כץ: אין ספק שיש היגיון רב גם בחוק הזה או במגמה של לחשוף את דרך ההצבעה, אבל מנימוקים שונים שאותם הגדירה שרת המשפטים, הממשלה לא תומכת כרגע בדבר, ואני אקריא את מה שנכתב ונאמר כאן.

ישראל כץ: חוק-יסוד: הממשלה קובע כי הממשלה רשאית לפעול באמצעות ועדות שרים, ומכוחו היא קובעת את סדרי ישיבותיה ועבודתה.

ישראל כץ: ועדת השרים לחקיקה שבראשה היא עומדת, בדומה לוועדות השרים האחרות, פועלת לפי הוראות התקנון לעבודת הממשלה, שהוא המסגרת הנורמטיבית הקובעת את סדרי הדיון, התיעוד והפרסום של דיוני הוועדה.

ישראל כץ: בשונה מוועדות שרים אחרות, ועדת השרים לחקיקה אינה מקבלת החלטות אופרטיביות פרטניות, אלא כידוע היא מגבשת עמדה בשם הממשלה ביחס להצעות חוק שעולות לדיון כאן במליאת הכנסת.

ישראל כץ: הצעות חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה) מבקשות לקבוע בחוק ראשי הוראות שמקומן הרגיל בתקנון הממשלה.

ישראל כץ: יתר על כן, הן מבקשות לייחד דווקא לוועדת השרים לחקיקה הוראות המחייבות פרסום מפורט של הדיון ושל עמדות השרים אחד לאחד.

ישראל כץ: כאמור, אין זו המסגרת הנכונה לטעמי להסדרת הנושא.

ישראל כץ: לצד זאת, היא סבורה ששקיפות היא עיקרון חשוב ביותר והיא מיישמת אותו בכל שבוע בעת פרסום הצבעותיה בסיום ישיבת ועדת השרים לענייני חקיקה.

ישראל כץ: הסוגיה שבה נוגעות הצעות החוק אכן ראויה לליבון על-ידי חברי הממשלה.

ישראל כץ: לכן, הממשלה סברה שיש לדחות את הדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה.

ישראל כץ: משהחליטו המציעים להעלות את הצעת החוק לדיון מוקדם כבר עתה, עמדת הממשלה היא שיש להתנגד להצעות החוק.

סתיו שפיר: – – –

ישראל כץ: זו התשובה שאני מוסר כשר תורן, כשר תורן שמייצג בגאווה רבה את שרת המשפטים.

סתיו שפיר: מה אתה חושב?

ישראל כץ: אני חושב שנדרשת שקיפות.

ישראל כץ: אני חושב שאין סיבה, אבל אגב, גם שרת המשפטים אומרת, רק שהיא אומרת – –

סתיו שפיר: אז תצביע בעד?

ישראל כץ: – – שהדרך לעשות את זה היא לא בחקיקה ראשית וזה מחייב עדיין דיון של הממשלה, שלא התאפשר לה, ולכן הממשלה – והיא בשם הממשלה – מתנגדת להצעה.

מיקי רוזנטל: אדוני, רק לידיעתך – – –

קריאות: – – –

ישראל כץ: אני לא כל כך שומע.

סתיו שפיר: זה נדחה כבר שלוש פעמים.

מיקי רוזנטל: השר כץ.

מיקי רוזנטל: השר כץ, רק שתדע – – –

ישראל כץ: אין לי בעיה לאפשר לדבר, ואני אנסה – – –

מיקי רוזנטל: השר כץ, השר כץ – – –

ישראל כץ: אם היושבת-ראש תאפשר לדבר – – –

טלי פלוסקוב: לא, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: אתה לא חייב כמובן לענות על הערות מחברי הכנסת.

מיקי רוזנטל: לא, הוא לא חייב.

מיקי רוזנטל: הוא לא חייב.

ישראל כץ: הבעיה שאני לא שומע את מה שהיא אומרת.

סתיו שפיר: – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים שתדע, השר, שיש הצעות כאלה כבר חמש שנים.

קריאות: – – –

ישראל כץ: איך אני אשמע – – –

טלי פלוסקוב: גם אני לא שומעת, חברת הכנסת סתיו שפיר.

ישראל כץ: איך אני אשמע כשאת מדברת, והוא שואל – – –

ציפי לבני: אני יכולה להסביר משהו?

ישראל כץ: אין לי אין בעיה שידברו ברמקול גם, אין שום בעיה, גברתי היושבת-ראש, אני לא יודע מה התקנון אומר.

ישראל כץ: יש אפשרות שידברו בנושא כל כך חשוב גם במיקרופון תוך כדי?

מיקי רוזנטל: כן, כן, כן, אנחנו רוצים.

טלי פלוסקוב: אני יכולה לתת לשני אנשים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת סתיו שפיר, תיגשי בבקשה למיקרופון, שנשמע את שאלתך, ואחר כך מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: בסדר, שני אנשים.

ישראל כץ: תדמיינו שאתם מדברים לשרת המשפטים, אף שזה לא – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, המיקרופון – – –

סתיו שפיר: קודם כול, אתה שר חשוב ומכובד, ומאחר שהבעת עמדה בעד השקיפות אני גם בטוחה שאתה תצביע בעד הצעת החוק הכל-כך חשובה הזאת.

סתיו שפיר: עמדת שרת המשפטים, גם הנוכחית, וגם כפי שהוזכר ששרת המשפטים הקודמת ציפי לבני הייתה בעד ההצעה, והן גם חשפו את ההצבעות שלהן, אבל יותר מזה – –

ציפי לבני: אני רוצה להסביר.

סתיו שפיר: – – התקיים על זה דיון, לא פעם אחת.

סתיו שפיר: החוק הזה הוגש כבר כמה וכמה פעמים, חלק מחברי הכנסת המגישים של החוק יושבים היום בוועדת שרים לחקיקה בעצמם.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

ציפי לבני: – – – מתייחסים אלי – – –

סתיו שפיר: החוק הזה הוגש, התקיימו עליו דיונים.

סתיו שפיר: זה שאין לכם היום הצדקות או טיעון אחד שמסביר את חוסר השקיפות הזה, זה מאוד מאוד לא ברור, וזה מסביר שיש פה איזה הסבר אחר שהוא פשוט מנותק ממה שהציבור יכול לגלות עליו.

ישראל כץ: אגב, חברת הכנסת סתיו שפיר, בלי קשר לתוכן – – –

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אדוני השר.

ישראל כץ: אני אצביע בעד כשאת כאופוזיציה תצביעי בעד כל דבר שהקואליציה מביאה ונראה לך הגיוני, בניגוד לעמדת האופוזיציה – –

סתיו שפיר: – – – אני מצביעה בעד – – –

מרב מיכאלי: סליחה – – –

טלי פלוסקוב: אדוני השר, בוא נשמע, אני פשוט נתתי – – –

ישראל כץ: – – אף שבתוכן – אני לא חולק עלייך בתוכן.

ישראל כץ: בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, דקה.

ישראל כץ: גם חברת הכנסת לבני ביקשה להתבטא.

ישראל כץ: היא הייתה שרת משפטים.

מיקי רוזנטל: אדוני השר – – –

ישראל כץ: פשוט ביטן ביקש למשוך זמן.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אני קודם כול צריכה לבדוק אם אתה מהיוזמים.

מיקי רוזנטל: השר כץ, רק לידיעתך, התירוץ של שרת המשפטים שלפיו יש לדון בעניין הזה בממשלה ולא במסגרת הצעת חוק הוא מעליב, כי הרי אנחנו הגשנו את הצעת החוק כזאת כבר בכנסת הקודמת, והתחיל תהליך שהגברת לבני תדבר עליו אחרי.

מיקי רוזנטל: אבל הדבר הזה מעולם לא הובא לדיון בממשלה מהטעם הפשוט, שהשרה חושבת – שרת המשפטים הנוכחית חושבת – שאם תהיה שקיפות השרים לא יגידו את דעתם האמיתית בוועדת השרים, וזה כמובן הכי מעליב, הכי מלעיג והכי דוחה.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי רוזנטל: אם איש ציבור לא יכול להגיד את האמת, מה שהוא חושב, גם בפנים וגם בחוץ – יותר טוב שלא יהיה איש ציבור.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי לבני – – –

ציפי לבני: כן.

ציפי לבני: אני רק רוצה – – –

טלי פלוסקוב: דקה, דקה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי לבני, תקשיבו.

טלי פלוסקוב: עכשיו עשיתי משהו מאוד חריג, כי השר פשוט לא שמע את ההערות מהאולם.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי לבני היא אחת מהיוזמות.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נמצאים במצב שהממשלה מתנגדת לחוק, לכן אחד מהיוזמים או היוזמות יוכלו לחזור לכאן לשכנע.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להציע לך, גברתי, כשרת המשפטים לשעבר, לחזור כמשכנעת אחרי תשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: בשלב זה נגמר סדר הדוברים, גברתי היושבת-ראש?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אין דוברים כאן.

טלי פלוסקוב: אין דוברים.

טלי פלוסקוב: עשיתי פה צעד חריג.

ישראל כץ: קודם כול, מאוד נאה.

ישראל כץ: זה הפרה את הדיון הדמוקרטי.

ישראל כץ: אמרתי: התכנים עצמם נראים לי תכנים נכונים.

ישראל כץ: אני בעד שקיפות, אני חושב שכל שרה וכל שר צריכים להתגאות בהצבעות שלהם ובעמדות שלהם.

ישראל כץ: אבל הנימוקים ששרת המשפטים נתנה הם שילוב של נימוקים פרוצדורליים ודברים מהסוג הזה.

ישראל כץ: ולכן עמדת הממשלה, כפי שהיא מביאה אותה לידי ביטוי, היא להצביע כאן נגד הדבר הזה.

ישראל כץ: מה הנוהל, גברתי?

ישראל כץ: עכשיו ארד ואאפשר למישהו לדבר?

טלי פלוסקוב: בעיקרון כן.

טלי פלוסקוב: אתה יורד.

טלי פלוסקוב: ברגע שהממשלה מתנגדת, אחד מהיוזמים או היוזמות של החוק – – –

ישראל כץ: שרת המשפטים לשעבר, בבקשה.

ישראל כץ: כן.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: אז נבקש מחברת הכנסת ציפי לבני להביע את עמדתה ולשכנע.

טלי פלוסקוב: גברתי, יש לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

קריאה: ואחר כך – – –

טלי פלוסקוב: ואחר כך גם לחברת הכנסת מרב מיכאלי יש זכות לחזור לכאן ולשכנע, כהצעה שהוצמדה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: הדיון שהתקיים כאן היה דיון ענייני, ואמר השר ישראל כץ שהלוואי שגם אנחנו, באופוזיציה, היינו מצביעים עניינית, לפני נושאים שעולים – וכך אנחנו עושים.

ציפי לבני: אבל נשאלה שאלה למה חקיקה, כי התשובה אמרה: אולי כן לשקיפות, אבל לא בחקיקה, שזו בעצם הייתה השאלה.

ציפי לבני: אני רוצה להבהיר שעם מינויי לשרת משפטים בממשלה הקודמת הבאתי החלטה לוועדת השרים לחקיקה, שבה ההחלטות שלנו והדיונים שלנו יהיו שקופים לציבור – המובן מאליו.

ציפי לבני: בלי חקיקה, סתם החלטה שלנו.

ציפי לבני: נזעק מייד ראש הממשלה ואמר: לא יעלה על הדעת.

ציפי לבני: הרי אם ידעו מה אומרים בדיון ואיך מצביעים, מחר יבקשו, חס וחלילה, את אותו דבר על ישיבות הממשלה.

ציפי לבני: וכך הגיע גם – היום היועץ המשפטי לממשלה – מזכיר הממשלה דאז ואמר: אי-אפשר.

ציפי לבני: אתם, בוועדת השרים לחקיקה לא יכולים לקבל את ההחלטה הזאת, כי זה מנוגד לתקנון עבודת הממשלה, ולכן צריך דיון בממשלה.

ציפי לבני: דיון בממשלה, כשראש הממשלה לא רוצה משהו – לא יקרה.

ציפי לבני: לכן לא נותר לאלה שרוצים שקיפות אלא לעשות בחקיקה את מה שהממשלה משתדלת לא לעשות, על-פי החלטותיה הסוברניות.

ציפי לבני: לכן הדבר הענייני, הנכון, הציבורי, השקוף, הוא לאפשר לציבור לדעת מה קורה בוועדת השרים לחקיקה.

ציפי לבני: ולמה זה חשוב?

ציפי לבני: דווקא מתוך זה שכאן, בכנסת, ההצבעות בסופו של יום הן הצבעות שנקבעות במקום אחר.

ציפי לבני: הציבור מסתכל כאן ונדמה לו שעכשיו יש דיון שלפיו יצביעו.

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: ההחלטה איך יצביע הצד הזה – הקואליציה – נקבעת במקום אחר, במשרד ראש הממשלה, בחדר של ישיבות ועדת השרים, בוועדת השרים לחקיקה.

ציפי לבני: הכנסת עשתה הליך מדהים של שקיפות.

ציפי לבני: בוועדות יש מצלמות, שומעים מה אנחנו אומרים, רואים איך מצביעים.

ציפי לבני: הדבר המובן מאליו, שהדבר הפשוט הזה יקרה גם בוועדת השרים לחקיקה, כי אתם יודעים מה?

ציפי לבני: אני לא מעלה על דעתי ששר שמגיע לוועדת השרים לחקיקה, ויש לו עמדה, מצביע לפיה, לא רוצה שידע הציבור מה הוא מצביע ולמה, ולכן החקיקה נדרשת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: האם חברת הכנסת מרב מיכאלי גם מעוניינת?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות גם לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני רוצה, א.

מרב מיכאלי: להגיד לפרוטוקול לשר כץ – לשר ישראל כץ, סליחה, שלא יהיה ספק – שהאופוזיציה מצביעה באופן מאוד ענייני.

מרב מיכאלי: על הרבה מאוד מההצעות שהממשלה מביאה אנחנו מצביעות ומצביעים בעד, אנחנו חושבות שהן טובות; על הזוועות שהממשלה מביאה אנחנו מצביעות נגד, וכך הוכח.

מרב מיכאלי: ההצעה הזאת, בהיותה הכי הגיונית, הגונה וראויה בעולם, אני מזמינה את חברי וחברותי מהקואליציה להצביע בעד.

מרב מיכאלי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: כעת, רבותי, אני מזמינה אתכם להצביע שתי הצבעות רצופות.

טלי פלוסקוב: ההצעה הראשונה: הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ו–2016, כפי שהציגה חברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ו–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 39 חברי כנסת, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ו–2016, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על ההצעה שהוצמדה: חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ה–2015, כפי שהוצגה על-ידי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 40 חברי כנסת, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ה–2015, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מתכבדת לקדם כעת בברכה את הגברת תמר צ'וגושוילי, סגנית יושב-ראש הפרלמנט של גיאורגיה, ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית עם ישראל.

טלי פלוסקוב: (מחיאות כפיים) סגנית היושב-ראש הגיעה לכנסת לביקור עבודה, במטרה להעמיק את שיתוף הפעולה בין שני הפרלמנטים.

טלי פלוסקוב: השנה אנו מציינים חצי יובל לכינון היחסים הדיפלומטיים, וזוהי ההזדמנות להרחיב ולהעמיק אותם עוד יותר.

טלי פלוסקוב: אנחנו מודים לך ולמדינתך, גברתי סגנית יושב-ראש הפרלמנט הגאורגי, על יחסכם החם לישראל.

טלי פלוסקוב: בשם הכנסת וחבריה, אני מאחלת לכם ביקור פורה ומוצלח.

טלי פלוסקוב: ברוכים אתם בבואכם.

טלי פלוסקוב: (אומרת בגאורגית "ברוכים הבאים").

טלי פלוסקוב: אפשר מחיאות כפיים.

טלי פלוסקוב: (מחיאות כפיים)

טלי פלוסקוב: אני אמרתי בגרוזינית "ברוכים הבאים".

טלי פלוסקוב: אני רוצה גם לציין את יושב-ראש קבוצת הידידות מהצד הישראלי, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, שעושה את העבודה הנאמנה בתור יושב-ראש הקבוצה.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 49) (תלונה של עובד משרד מבקר המדינה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת דוד ביטן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3454/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת הגזענות), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת מסעוד גנאים וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת מסעוד גנאים להציג לנו את ההצעה – בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: וגם כאן, בשם שרת המשפטים, ישיב לנו השר ישראל כץ.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

מסעוד גנאים: תודה, גברתי.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זאת לא פעם ראשונה שאני עולה על הדוכן ומציג את הצעת החוק שלי – אולי זאת הפעם השלישית – והממשלה דוחה את ההצעה.

מסעוד גנאים: לפני שלושה או ארבעה חודשים שלחתי לשרת המשפטים וגם ליועץ המשפטי תלונה על פוסט שכתב בנצי גופשטיין – מנהיג, יושב-ראש, הראש של תנועת להב"ה הגזענית.

מסעוד גנאים: בפוסט הזה הוא מעליב את האסלאם ואת הנביא מוחמד, וכותב הרבה דברים משפילים, והוא מאשים את האסלאם בשפיכות דמים, בהרבה דברים, בזוועות.

מסעוד גנאים: אז בתשובתה, שרת המשפטים אמרה לי, אנחנו לא יכולים – לא מצאנו להעמיד אותו לדין, משום שהמעשים שלו לא מוגדרים כעבירות בחוק, משום שחוק העונשין של 1977 לא מגדיר השפלה או התקפה של קבוצת מאמינים או דת כחלק מהגזענות שמתייחס אליה החוק.

מסעוד גנאים: על-פי חוק העונשין הישראלי מוגדרת הגזענות כרדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עוינות או אלימות, או גרימת מדנים כלפי ציבור בני-אדם או חלקים של אוכלוסייה או יחידים, והכול בשל צבע או השתייכות לגזע או למוצא לאומי-אתני.

מסעוד גנאים: אין שם העניין, בכל העבירות האלה אין ההגדרה או המושג של קבוצת מאמינים או דת או נביאים או כל דבר אחר ששייך לדת.

מסעוד גנאים: ואני שואל: למה?

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: אנחנו חיים בעידן שבו, לצערי הרב, יש הידרדרות בשיח הפוליטי, באווירה הפוליטית.

מסעוד גנאים: יש גילויי גזענות בכל מקום.

מסעוד גנאים: זה התחיל נגד ערבים במקומות העבודה, במרחב, בשיח הציבורי, בלימודים, במערכת החינוך, איפה לא?

מסעוד גנאים: איפה לא?

מסעוד גנאים: כמה השפילו בני-אדם בגלל מוצאם הערבי, אבל כמה גם התייחסו בהשפלה או בהתקפה או בקריאה לאלימות נגד בני דת מסוימת, נגד קבוצת מאמינים.

מסעוד גנאים: כולנו היינו עדים ועדים עד היום, לצערי, למצב במגרשי כדורגל.

מסעוד גנאים: למשל, חלק – חלק – מאוהדי בית"ר ירושלים, שתמיד תקפו את הנביא מוחמד.

מסעוד גנאים: והם קיללו; לא תמצאו את זה במגרשים הערביים למשל.

מסעוד גנאים: אתם יודעים למה?

מסעוד גנאים: כי אני כמוסלמי, מאמין שאני צריך לכבד את כל הנביאים: את הנביא משה וישו ואת כולם ולא אקלל או אשפיל אותם.

מסעוד גנאים: אבל לצערי, אנחנו רואים שחלק במגרשי הכדורגל, ובמיוחד – לא רק האוהדים של בית"ר ירושלים, יש עוד אוהדים, לצערי; אבל כאשר חלק מהם מקללים ללא שום תגובה, מבחינת החוק, אני אומר – יש האנשים של להב"ה, שתמיד תוקפים את האסלאם, את הנביא מוחמד, את שאר הנביאים, גם את הנצרות.

מסעוד גנאים: ויש כל מיני ארגונים כאלה.

מסעוד גנאים: אז צריך להיות מענה.

מסעוד גנאים: לכן באה הצעת החוק שלי, כדי להוסיף רק – לא במקום, אני לא רוצה במקום; לכן ההוספה היא, שנוסף על גזע, על מוצא לאומי-אתני יבוא: קבוצה דתית או קבוצת מאמינים, כדי שאנשים כאלה – תהיה רתיעה, תהיה ענישה.

מסעוד גנאים: בני דת מסוימת – בני הדתות בכלל יהיו בטוחים שהחוק גם מגן עליהם, מגן על האמונה שלהם מפני מתפרעים, תוקפים וגזענים.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, העניין מאוד חשוב, ונוסף על היותו הצעת חוק הוא אמירה, הוא עמדה ערכית, שמדינת ישראל וחוקיה צריכים לכבד את האחר – האחר הדתי, האחר המאמין; שמגִנים על הרגשות הדתיים והאמונה שלו, וגם על הסמלים שלו, ובמיוחד הנביאים.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שלא לתת מענה, לא בהרתעה ולא בענישה, לגזענים, שכל יום מתחזקים, וכל יום השיח מידרדר.

מסעוד גנאים: אני מאמין שהעניין של הגזענות הוא גם עניין חינוכי ותודעתי, וצריך לחנך לסובלנות, לקבלת האחר ולשוויוניות.

מסעוד גנאים: זה צריך להיות גם במעשים ולא רק במילים, משום שאנחנו עדים בבית הזה להרבה הצעות חוק שבצורה ישירה או עקיפה מגבות ונותנות גב לגילויי גזענות – דרך הרבה הצעות חוק, כמו חוק ההדחה, כמו חוק האד'אן, ואני מקווה שהאד'אן לא יבוא בכלל להצבעה פה.

מסעוד גנאים: אז הצעת החוק שלי היא גם אמירה, כפי שאמרתי.

מסעוד גנאים: היא אמירה למוסלמי, לנוצרי, לכל מאמין אחר, שגם הדת שלו מכובדת, שאנחנו גם לא נרשה למי – גם לא נרשה – – –

יהודה גליק: גם היהדות.

מסעוד גנאים: בטח.

מסעוד גנאים: לא נרשה – אמרתי, כל הדתות.

מסעוד גנאים: גם היהדות, בטח, אין ספק.

מסעוד גנאים: אבל אתה יודע שהמדינה מגדירה את עצמה כמדינה יהודית, וכל החוקים הם כדי להגן גם על ההגדרה הזו.

מסעוד גנאים: אז אני רוצה את המיעוט.

מסעוד גנאים: אני רוצה להגן על המיעוט, משום שמבחנה של דמוקרטיה, המבחן של דמוקרטיה בסוף זה לא רק: אנחנו רוב אז מחליטים – לא, אלא להגן על המיעוט, לתת לו לבטא את עצמו.

מסעוד גנאים: חופש ביטוי לו, למיעוט הזה, וגם לתת לו להגדיר את עצמו כפי שהוא רואה עצמו, לא אתה תיתן לו.

יהודה גליק: שהמיעוט היהודי יוכל להתפלל במקום הקדוש לו, בהר-הבית.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת גליק – – –

יהודה גליק: – – –

מסעוד גנאים: חבר הכנסת גליק, אתה יודע ששם, אל-אקצא זה מקום כבוש.

מסעוד גנאים: אני לא מדבר על שם, אני מדבר בתוך מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: שם מקום כבוש.

מסעוד גנאים: בהתחלה שילך הכיבוש, אחר כך נדבר על חופש ביטוי.

יהודה גליק: – – –

מסעוד גנאים: עכשיו, בקשר להצעת החוק, גברתי היושבת-ראש, אמרתי שהגשתי את ההצעה כמה פעמים.

מסעוד גנאים: לצערי, הממשלה לא רוצה לחרוג מההגדרה הקלאסית של הגזענות.

מסעוד גנאים: וזה לא נכון, לפי דעתי, זה לא נכון.

מסעוד גנאים: צריך לחשוב טוב-טוב; מאחר שאנחנו מידרדרים, מאחר שהשיח מידרדר, וגורם לפגיעה בבני דתות וקבוצות דתיות ועדות אחרות, אז צריך לכלול את העניין הדתי – התקפה, השפלה, לקרוא לאלימות נגד דת מסוימת, להשפיל סמלים דתיים, כמו נביאים, כמו ספרי דת מסוימים – –

יהודה גליק: כמו תפילה בהר-הבית.

מסעוד גנאים: – – צריך שיהיה מענה.

יהודה גליק: כמו תפילה בהר-הבית.

מסעוד גנאים: זה לא שלך שם.

מסעוד גנאים: זה לא שלך.

מסעוד גנאים: זה לא שלך.

מסעוד גנאים: צריך לתת מענה לזה.

מרדכי יוגב: – – –

מסעוד גנאים: אז אני מקווה שהממשלה תתעשת באמת ותסכים להצעת החוק שלי.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: כאמור, בשם שרת המשפטים ישיב השר ישראל כץ – בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, , של חבר הכנסת מסעוד גנאים, מבקשת לתקן את חוק העונשין, התשל"ז–1977, ולקבוע כי בהגדרת המונח גזענות בסעיף 144א לחוק העונשין תיכלל גם קבוצה דתית.

ישראל כץ: אני מביא את תשובתה של שרת המשפטים, כפי שהיא נוסחה.

ישראל כץ: עבירה של איסור פרסום הסתה לגזענות, לפי סעיף 144ב(א) לחוק, שהעונש בצדה הוא חמש שנות מאסר, אוסרת פרסום דבר מתוך מטרה להסית לגזענות.

ישראל כץ: גזענות מוגדרת כרדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עוינות או אלימות או גרימת מדנים כלפי ציבור או חלקים של האוכלוסיה, והכול בשל צבע, השתייכות לגזע או למוצא לאומי-אתני.

ישראל כץ: בשנת 2004 נוסף לחוק סימן עבירות השנאה, ובו סעיף 144ו, הקובע נסיבה מחמירה כאשר עבירה אחרת נעברת מתוך מניע של גזענות או של עוינות כלפי ציבור מחמת דת, קבוצה דתית, מוצא עדתי, נטייה מינית או היותם של עובדים זרים.

ישראל כץ: במהלך השנים שחלפו נעשו ניסיונות להרחיב את הגדרת הגזענות, כך שתכלול ציבורים נוספים אשר אינם נכללים בהגדרת הגזענות.

ישראל כץ: ניסיונות אלו לא צלחו, בעיקר עקב רצון המחוקק לייחד את עבירת פרסום הסתה לגזענות, שהיא עבירת ביטוי, לאותם מקרים מובהקים של גזענות במובן הצר – כלומר, פגיעה בציבור מחמת צבעו, השתייכותו לגזע או מוצאו האתני.

ישראל כץ: הממשלה סבורה כי יש להתנגד לתיקון המוצע מהנימוקים הבאים: ראשית, הרחבת הגדרת הגזענות עלולה להביא לפגיעה בחופש הביטוי, שכן, כאמור, העבירה של פרסום הסתה לגזענות היא עבירת ביטוי.

ישראל כץ: כאשר מדובר בביצוע עבירה ממניע של שנאה או עוינות כלפי ציבור, יש הצדקה להרחבה מעבר לקבוצות המנויות בהגדרת הגזענות, וכך נעשה בסעיף 144ו לחוק.

ישראל כץ: אולם כאשר עצם הביטוי מהווה עבירה – ראוי להותיר את ההגדרה המצומצמת.

ישראל כץ: בנוסף, המונח "גזענות" אינו כולל קבוצות אחרות המועדות לפגיעה; הכללת קבוצות רבות נוספות במסגרת העבירה של פרסום הסתה לגזענות עלולה לרוקן את העבירה ממשמעותה החמורה והמיוחדת ועלולה להחמיר את הפגיעה בחופש הביטוי.

ישראל כץ: שנית, בסימן ז' לפרק ח' לחוק העונשין קבועות עבירות מיוחדות שנועדו להגן מפני פגיעה ברגשות דת או מסורת.

ישראל כץ: עבירות אלו נותנות, במידה רבה, מענה לדוגמאות לפגיעה בסמלי דת שהובאו בדברי ההסבר להצעת החוק.

ישראל כץ: כך, סעיף 170 לחוק קובע עבירה שעונשה שלוש שנות מאסר להורס, מזיק או מחלל מקום פולחן או עצם המוחזק מקודש לקהל אנשים בכוונה לבזות את דתם או בידיעה כי קהל זה יראה במעשה עלבון לדתם.

ישראל כץ: סעיף 173 לחוק קובע עבירה שעונשה שנת מאסר על מי שמפרסם פרסום שיש בו כדי לפגוע פגיעה גסה באמונתם או ברגשותיהם הדתיים של אחרים.

ישראל כץ: נוכח האמור לעיל, מתנגדת הממשלה להצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר המשיב ישראל כץ.

דוד ביטן: – – –

ישראל כץ: מה?

טלי פלוסקוב: השר רוצה להמשיך?

עיסאווי פריג': דבר עוד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עוד חמש דקות.

ישראל כץ: טוב.

ישראל כץ: אז באמת בהזדמנות הזאת, אני אנצל את הבמה כדי – –

עיסאווי פריג': דבר על ראש הממשלה.

ישראל כץ: – – לאחל הצלחה לראש הממשלה בפגישתו החשובה היום עם נשיא ארצות-הברית דונלד טראמפ.

ישראל כץ: פגישה ראשונה בין ראש ממשלת ישראל לבין הנשיא הנבחר של ארצות-הברית.

ישראל כץ: יש סוגיות נכבדות שעליהן יהיה צורך ועליהן יהיה הדיון.

ישראל כץ: קודם כול, סוגיית הביטחון: הצורך לצמצם את מעורבות איראן, את המעורבות החתרנית של איראן באזור, את התמיכה האיראנית בארגוני טרור באזור הזה, ובראש ובראשונה ארגון ה"חיזבאללה", שהוא ארגון טרור, עם מנהיגו חסן נסראללה, שהוא מנהיג טרור.

ישראל כץ: יש מצב מאוד מיוחד, שדווקא משתקף גם בכנסת הזאת:

ישראל כץ: מדינת ישראל רואה ב"חיזבאללה" ארגון טרור, הליגה הערבית רואה ב"חיזבאללה" ארגון טרור, מועצת מדינות המפרץ רואה ב"חיזבאללה" ארגון טרור, ויש גורם אחד, גברתי היושבת-ראש, בכל המרחב הזה שלא ראה ב"חיזבאללה" ארגון טרור, זו סיעת הרשימה המשותפת, כאן, בכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל כץ: אלה היו ההודעות שהוצאו בזמנו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל כץ: – – שתקפו את הליגה הערבית.

ישראל כץ: אכן, יצאה הודעה רשמית של הרשימה המשותפת, שתקפה את הליגה הערבית על זה – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל כץ: – – שהיא קוראת לפעול נגד ה"חיזבאללה" כארגון טרור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל כץ: כי ה"חיזבאללה" מאיים על משטרים ועל מדינות במרחב הזה.

ישראל כץ: ה"חיזבאללה" מאיים על סעודיה והוא מאיים על ירדן – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל כץ: – – וה"חיזבאללה" שלח, בהוראת איראן, מחבלים לוחמים לתימן, להילחם לצד החות'ים השיעים נגד הממשל התימני, שנלחם נגד סעודיה ומדינות ערביות אחריות, וגם ירה לא מזמן טיל לעבר ספינה סעודית.

ישראל כץ: כלומר, האזור הזה היה באנדרלמוסיה, באנדרלמוסיה משמעותית.

ישראל כץ: איראן בונה ציר שיעי, ציר שיעי של טרור, שהוא תומך במשטר הסורי, שהוא תומך ב"חיזבאללה", שהוא תומך בחות'ים בתימן, שהוא תומך בשיעים בעיראק, והוא בעצם מאיים על כל המרחב, על כל המדינות המתונות – –

דוד ביטן: ישראל – – –

ישראל כץ: – – על כל המשטרים ועל מדינת ישראל.

ישראל כץ: וחשוב מאוד שהיום ראש הממשלה, בפגישה החשובה, יביא עם נשיא ארצות-הברית להסדרה את העניין הזה.

ישראל כץ: ציר בהנהגת ארצות-הברית, בשותפות ישראל, ומדינות במרחב שהן נגד החתרנות האיראנית ונגד הטרור שמגובה על-ידי איראן: ה"חיזבאללה", ה"חמאס", "הג'יהאד האסלאמי", מול הציר האחר, כדי שאפשר יהיה להפסיק את החתרנות באזור הזה.

ישראל כץ: אני מאחל לראש הממשלה הרבה הצלחה.

ישראל כץ: ואם אני שומע כאן הערות, שחלק מהרשימה המשותפת מסתייג מה"חיזבאללה", אני מוכן על חשבון זמני לתת להם דקה לכל אחד לבוא ולהגיד את זה.

ישראל כץ: כי באמת, זה אבסורד ושערורייה שחברי כנסת במדינת ישראל תומכים באויבים מרים של המדינה – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

ישראל כץ: – – באויב שיורה כאן טילים על כלל האוכלוסייה, הוא גם לא הפלה בין אוכלוסייה יהודית לערבית.

עאידה תומא סלימאן: – – –

ישראל כץ: שראש רשימת בל"ד שעמד להיות – נעצר על רקע שיתוף פעולה וריגול ביחד עם ה"חיזבאללה".

עאידה תומא סלימאן: – – –

ישראל כץ: כן, ממפלגתה של חברת הכנסת חנין זועבי.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

ישראל כץ: שהוא ברח מכאן – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

ישראל כץ: – – ואתם עומדים ותומכים בארגון הזה.

ישראל כץ: בושה וחרפה שקורה דבר כזה בכנסת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר ישראל כץ.

טלי פלוסקוב: האם חבר הכנסת מסעוד גנאים מעוניין?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, באמת, מבין כל הטיעונים נגד החוק הצחיק אותי העניין של הגבלת חופש הביטוי.

מסעוד גנאים: אם אנחנו מוסיפים קבוצת מאמינים, או דתית, להגדרת הגזענות, זה יגביל את חופש הביטוי.

מסעוד גנאים: עכשיו מבכים את חופש הביטוי?

מסעוד גנאים: אתם רמסתם את אבו אבו אל-חופש-הביטוי" חוק ההשעיה, חוק ההסדרה, חוק העמותות – –

קריאה: – – –

מסעוד גנאים: – – חוק המואזין.

מסעוד גנאים: מה לא.

מסעוד גנאים: ולפני שבוע או שבועיים רק, מחוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7א, כבוד השר, סעיף 7א, שבו הגבלה של אנשים לרוץ לכנסת או מפלגות, בגלל התבטאות, ועכשיו אתה מבכה את חופש הביטוי, בגלל הוספת קבוצת מאמינים להגדרת הגזענות?

מסעוד גנאים: ואללה, דבר מוזר מאוד באמת.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת הגזענות), התשע"ז–2016, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

מסעוד גנאים: נגד הגזענות, בעד החוק – – – הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 44 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת הגזענות), התשע"ז–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 30 חברי כנסת, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת הגזענות), התשע"ז–2016, לא עברה.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחבר הכנסת אחמד טיבי מבקשים להירשם כתומכים בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: וחבר הכנסת חיליק בר גם כן.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/37/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור גביית עמלה בעסקה שבוצעה באמצעות האינטרנט), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת תמר זנדברג וקבוצת חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: אני כבר מציינת, כמובן, חברת הכנסת תמר זנדברג, כי תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עשר דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: חברות וחברים – – –

טלי פלוסקוב: לא שומעים אותה.

טלי פלוסקוב: משהו, מיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה תבדקו.

תמר זנדברג: עכשיו שומעים?

תמר זנדברג: לא?

טלי פלוסקוב: עכשיו שומעים.

טלי פלוסקוב: תודה.

תמר זנדברג: טוב, אז שוב תודה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: תודה, גברתי המזכירה, על הדאגה שקולי יישמע כאן במליאה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, החוק הזה, בואו נגיד את האמת, לא היה צריך להיות כזה חשוב.

תמר זנדברג: הוא חוק די מובן מאליו.

תמר זנדברג: למעשה, זה חוק בשביל 4 שקלים או יותר נכון 3.90 שקלים.

תמר זנדברג: ולמה אני מתכוונת?

תמר זנדברג: אני לא יודעת מי מכם לאחרונה הזמין כרטיסים לקולנוע, איזה בילוי כזה שהרבה מאתנו אוהבות ואוהבים לעשות מפעם לפעם.

תמר זנדברג: מחיר הכרטיס 39 שקלים, אבל אם דאגתם בעצמכם להזמין את הכרטיס באינטרנט מראש – לא 39 שקלים, אלא 42.90.

תמר זנדברג: עמלה של כמעט 10% ממחיר הכרטיס שמתווספת על כל כרטיס.

תמר זנדברג: כך שאם הלכתם בקבוצת חברים של עשרה אנשים – 3.90 כפול 10.

תמר זנדברג: אם הלכתם משפחה, ארבעה או חמישה אנשים לסרט – כפול ארבעה או חמישה.

תמר זנדברג: למעשה, העמלה הזאת, כבר התרגלנו אליה, היא הפכה להיות חלק ממחיר הכרטיס.

תמר זנדברג: היא לא בדיוק עמלה, היא יותר מין – אפשר לקרוא לזה חלק מהמחיר, כי אפשר.

תמר זנדברג: שיטת מצליח, עמלת מצליח: אם אפשר, אז נגבה.

תמר זנדברג: אם לא יהיה אפשר, אז אולי לא נגבה.

תמר זנדברג: וכאן אני מגיעה להצעת החוק הזאת, שבעצם באה לעשות דבר נורא פשוט ומובן מאליו: אין לעמלה הזאת שום היגיון, לא כלכלי, לא ארגוני, לא עסקי, לא אחר.

תמר זנדברג: אנחנו פשוט גובים אותה בגלל שאפשר לעשות את זה, כי אפשר להוסיף עוד 4 שקלים למחיר כל כרטיס, ויאללה, העלינו את המחיר ב-10% בלי שדיווחנו על זה לציבור.

תמר זנדברג: עכשיו, הנושא הזה חזר ועלה כאן, בכנסת, בשנים האחרונות.

תמר זנדברג: למעשה, בשנת 2014 כבר הייתה הודעה על איסור לגבות את המחיר הזה בתור עמלה.

תמר זנדברג: מעכשיו לא יהיה אסור לגבות אותו, אלא יהיה צריך להצהיר עליו כחלק מהמחיר.

תמר זנדברג: כלומר, מחיר הכרטיס הוא 42 שקלים אבל אם נבוא לקופה – רק 38 שקלים.

תמר זנדברג: עוד ארבעה שקלים זה ככה איזה פרס, או יותר נכון קנס, למי שעשה את הדבר הצרכני, האחראי ואפילו חסך כסף לבית-העסק – כי במקום לבוא לקופה, להעסיק את הקופאית, לעמוד בתור, לגרום לכך שהקופה, יהיו לה שעות פתיחה והיא תצטרך להיות פתוחה ולענות לטלפון וכו', הוא הצטרף למאה ה-21 ועשה את הדבר ההגיוני וקנה את הכרטיס הזה באינטרנט.

תמר זנדברג: עכשיו אומרים לנו, חברות וחברים, שאם אנחנו נבטל את העמלה הזאת, אז פשוט המחיר יעלה.

תמר זנדברג: זאת התשובה שתמיד נותנים לנו בכל דבר צרכני שאנחנו רוצים לעשות כאן בכנסת.

תמר זנדברג: מסבירים לנו שהמחיר יגולגל על מישהו אחר.

תמר זנדברג: רוצים להגביל את שכר-הדירה, המחיר יגולגל לשוכרים.

תמר זנדברג: רוצים לשמור על העסקה הוגנת, המחיר יגולגל לצרכנים.

תמר זנדברג: כל דבר פה יגולגל.

תמר זנדברג: אז אני אומרת: בואו נבדוק את זה, הרי העמלה הזאת כל כך אבסורדית, היא כל כך הזויה.

תמר זנדברג: אין בה שום טעם ושום היגיון.

תמר זנדברג: לכן גם אין שום סיבה להאמין שהיא תגולגל על מישהו אחר.

תמר זנדברג: ואתם יודעים מה, נותנים לנו תמיד את ההשוואה לחו"ל, שבהרבה מדינות אכן קיימת העמלה הזאת, אבל במדינות האחרות יש עוד דבר, יש תחרות על מחיר כרטיס הקולנוע.

תמר זנדברג: שמתם לב שבמדינת ישראל לא משנה לאיזה רשת אתם הולכים, תמיד המחיר אותו דבר.

תמר זנדברג: למה, מה קרה?

תמר זנדברג: זה עמלה ממשלתית?

תמר זנדברג: זה בנק?

תמר זנדברג: זה ביטוח לאומי?

תמר זנדברג: יש פיקוח על המחיר הזה?

תמר זנדברג: איך זה יכול להיות שיש כזה תיאום מחירים בין הרשתות השונות, שלמעשה מוביל כאן למצב שמצריך התערבות של ההגבלים העסקיים, כי יש כאן כשל שוק.

תמר זנדברג: ולכן, אין תחרות אמיתית, כי אני בטוחה שאם הייתה תחרות אמיתית במחירי הכרטיסים אז היינו רואים מחירים שונים, והיינו רואים תחרות על לב הצרכן, והיינו רואים רשתות שבהחלט מבטלות את העמלה הזו או מורידות את המחיר.

תמר זנדברג: ואגב, בתגובה על הצעת חוק של מיקי רוזנטל מלפני כשנתיים-שלוש, הסינמטק בתל-אביב, למשל, הסכים לעשות דבר כזה וגבה עמלה רק על קנייה ולא על כרטיס.

תמר זנדברג: כדאי לכסות עלות שכביכול קיימת, ככל שעולה היום כסף לדאוג למודם ולאתר אינטרנט מתפקד.

תמר זנדברג: אבל אין שום סיבה שאותה עמלה תיגבה על כל כרטיס ולא על כלל הקנייה.

תמר זנדברג: ולכן, אני רוצה לומר שני דברים: 1.

תמר זנדברג: באמת לפי יוזמה של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שאני שמחתי להצטרף אליה, אנחנו נגיש הצעת חוק כזאת נוספת, נוסף על הצעת החוק הזו, שמדברת על ביטול העמלות.

תמר זנדברג: אנחנו נגיש יחד הצעת חוק שמחייבת, אם נגבית עמלה, שהיא תיגבה פר-רכישה ולא פר כרטיס.

תמר זנדברג: כבר כך אני מאמינה שנוכל להוזיל את המחיר הזה בצורה משמעותית.

תמר זנדברג: והדבר השני שאני רוצה לומר זה ששר הכלכלה החדש, אלי כהן, שנכנס ממש בשבועות האחרונים לתפקידו, אכן הרים את הכפפה, לקח את הנושא הזה לתשומת לבו, עושה כרגע עבודה ממשלתית במשרד על מנת לבדוק האם אומנם יש באמת עלות כזאת ומה הסכום שצריך לגבות עליה, אם בכלל.

תמר זנדברג: ולכן, אני גם נעניתי לבקשתו ולבקשת הקואליציה בראשות יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, לא להצביע ולא לקבל תשובה על הצעת החוק הזו כרגע, עד שתתבצע אותה עבודה ממשלתית, ומשם להמשיך ולקדם את הצעת החוק הזאת ביחד.

תמר זנדברג: אז לסיכום אני רק אגיד שאומנם זו הצעת חוק ה-4 שקל או ה-3.90 אבל אני לא חושבת שיש הרבה דברים יותר מעצבנים מהעמלה הזאת, שאתה צריך לשלם אותה על כלום, שהיא מיותרת ובעצם כל מה שנשאר ממנה זה עמלת מצליח.

תמר זנדברג: אני בטוחה שביחד, יחד עם שר הכלכלה, עם צוות המשרד שלו ועם חברי הכנסת, אנחנו נבטל את העמלה הזאת ונעשה משהו קטן אבל טוב לטובת הרבה צרכנים במדינת ישראל.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3466/20; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 20437.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, שבעצם הוצגה כבר במליאה על-ידי חברת הכנסת קארין אלהרר, שהיא גם היוזמת, וקבוצת חברי הכנסת:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים), התשע"ז–2016.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו על הצעת החוק הזאת – חברת הכנסת קרין אלהרר, את ביקשת להביא את זה להצבעה?

קארין אלהרר: כן.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו ממתינים לתשובתו של שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ, למרות – – –

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה רוצה להגיד לנו משהו?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, יש לך איזו הודעה?

טלי פלוסקוב: ניתן לו כמה דקות, אולי יש שם פרטים שאנחנו לא יודעים.

דוד ביטן: רגע.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אתה מברר אם אתה צריך להשיב?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה, האם אני מקיימת – אני פונה ליוזמת של החוק חברת הכנסת קרין אלהרר, אני ממתינה לתשובתך האם להמשיך בתשובה והצבעה?

טלי פלוסקוב: טוב אני לא מקבלת תשובה, רבותי, לכן אני חייבת – – –

דוד ביטן: רגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה תחליטו, אני לא יכולה למשוך.

טלי פלוסקוב: למה הגעתם?

דוד ביטן: אני אענה.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה רוצה לתת תשובה.

דוד ביטן: אני אעלה למעלה או מהצד?

טלי פלוסקוב: מהצד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: ביחס להצעת חוק של קארין אלהרר – בישיבה הקודמת ראש הממשלה אמר דברים שנשמעו במליאה – רגע, תני לי – ואז לגבי תקופת הזמן שהוועדה תוכל לסיים את התפקיד שלה כדי שנוכל לתת תשובות ולסיים את ההצעה, ראש הממשלה אמר שהוא יברר עם שר האוצר ויחזור.

דוד ביטן: הוא חזר באמצעותי.

דוד ביטן: אני הודעתי בישיבה הקודמת שהמועד הוא שלושה חודשים.

דוד ביטן: בתוך שלושה חודשים לכל היותר אנחנו נביא את התשובות לעניין הזה, ואני מקווה שעד אז הבעיה תיפתר.

דוד ביטן: זה הכול.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, עכשיו ההחלטה – חברת הכנסת קארין אלהרר, אני רוצה לשמוע מה החלטתך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת ביטן, יושב-ראש הקואליציה, בואו נעשה סדר בדברים.

קארין אלהרר: החלטת ועדת השרים הייתה – דוד, אתה מקשיב?

קארין אלהרר: אחרי זה אתה שואל – החלטת ועדת השרים הייתה לדחות בשלושה חודשים.

קארין אלהרר: אני יודעת מה הייתה החלטת ועדת השרים.

קארין אלהרר: זו הייתה ההחלטה, לדחות בשלושה חודשים.

קארין אלהרר: עכשיו תגיד לי מה החידוש אם אתה אומר לי שתהיה ועדה – – –

דוד ביטן: אני אגיד לך.

קארין אלהרר: רגע, לא סיימתי.

קארין אלהרר: לא סיימתי.

קארין אלהרר: אתם אומרים: תקום ועדה.

קארין אלהרר: מי זו הוועדה?

קארין אלהרר: איפה היא?

קארין אלהרר: הוועדה שקמה היא לעניין של הצעת חבר הכנסת אילן גילאון.

קארין אלהרר: זו הצעה אחרת, על קצבה אחרת, אל תערבבו את הדברים.

קארין אלהרר: אז אני רוצה לדעת, קודם כול שלושה חודשים זה הרבה זמן.

קארין אלהרר: מדובר בסכום כסף קטן, אתם לא צריכים שלושה חודשים.

קארין אלהרר: ראש הממשלה ביקש שלוש דקות, לא שלושה חודשים.

קארין אלהרר: דבר שני, אני רוצה לדעת במה הוועדה הזו דנה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: טוב, אני לא מבין את הוויכוח הזה, ולדעתי הוא לא במקום.

דוד ביטן: כשנתתי את התשובה את לא היית באולם, זה היה סוף סדר-היום של הצעות החוק, ולכן הודעתי במקום וסיימנו את הדיון.

דוד ביטן: הוועדה הזאת תדון גם בהצעת החוק שלך, אין שום בעיה עם זה.

דוד ביטן: ושלושה חודשים – ועדת שרים שהחליטה, אין מחויבות, היא יכולה לדחות את זה שוב.

דוד ביטן: הפעם, לאור ההצהרה שלי, בתוך שלושה חודשים העסק הזה חייב להסתיים, זה הכול.

דוד ביטן: את לא רוצה, אז לא, מה אני אעשה.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, מה החלטתך?

טלי פלוסקוב: השר מוכן לתת לך תשובה.

קארין אלהרר: הצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהשר כבר כאן.

טלי פלוסקוב: כמובן ישיב על הצעת החוק הנ"ל שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, צר לי שעניין כזה צודק הופך להיות עניין של אגו ועניין פוליטי.

חיים כץ: צר לי שעניין כזה צודק הופך להיות עניין של אגו ועניין פוליטי.

חיים כץ: לא יכול להיות שאני מגיע ואומר: תני לי שבועיים לדבר עם ראש הממשלה, אם לא, תעלי להצבעה, ואומרים לי: לא, עכשיו.

קארין אלהרר: למה צריך לחכות שבועיים?

חיים כץ: כי צריך להביא תוצאה.

יצחק הרצוג: הוא אמר שלושה חודשים.

חיים כץ: כי צריך להביא תוצאה, בוז'י.

יצחק הרצוג: תגיד שבועיים.

חיים כץ: אמרתי.

חיים כץ: אמרתי לה: אם לא, תבואי להצבעה.

חיים כץ: היא אמרה: לא, אני לא רוצה, כי אני רוצה לנצח.

חיים כץ: כי אני רוצה.

חיים כץ: העניין צודק.

חיים כץ: מי שעשה את זה בפעם שעברה והביא את 100 המיליון זה הייתי אני.

חיים כץ: מי שהביא את 100 המיליון הייתי אני, וחילקנו את הכסף שלקחנו עם נציגי הנכים שחילקו את הכסף.

חיים כץ: והעניין צודק.

עפר שלח: בשבוע הבא אתה תצביע בעד?

חיים כץ: לא, הוא בחו"ל.

חיים כץ: אל תעשה לי התניות.

עפר שלח: אתה אמרת שבועיים.

חיים כץ: עפר, אני אמרתי: תני לי שבועיים ללכת לראש הממשלה, לנסות להביא תוצאה, כי העניין צודק.

חיים כץ: אני חלק ממפלגה.

חיים כץ: אמרתי: תנו לי צ'אנס.

אילן גילאון: חיים, שבועיים היא מוכנה.

חיים כץ: כשאתה נגעת במילואים, מה אמרת לי?

חיים כץ: תן לי זה, תן לי – בסוף הבאנו תוצאה, הבאנו תוצאה.

חיים כץ: אני לא רוצה לנצח, אני רוצה להביא תוצאה.

חיים כץ: מה אתם אומרים לי?

חיים כץ: לא, תקשיב, אנחנו רוצים לנצח.

חיים כץ: זה לא עובד.

אילן גילאון: היא מוכנה שבועיים.

יצחק הרצוג: יש לך שבועיים, חיים.

מירי רגב: אל תתחייב לשבועיים – – –

חיים כץ: אני מתנתק מדוד ביטן.

חיים כץ: מה שאני אומר, אני בשבועיים האלה אפנה לראש הממשלה, אגיד את מה שיש לי להגיד, והיה ולא – תביאי את זה בעוד שבועיים להצבעה ונצביע את מה שאנחנו חושבים.

חיים כץ: מוכנה?

קארין אלהרר: כן.

חיים כץ: מוכנה.

חיים כץ: תודה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, יש פה הצעה של השר לדחות בשבועיים.

חיים כץ: והיא מוכנה.

דוד ביטן: תישאר, אני מצביע.

דוד ביטן: או שלושה חודשים או עכשיו.

טלי פלוסקוב: שנייה.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

יצחק הרצוג: חיים, זה ביזיון לך.

חיים כץ: דוד, אני מקבל את הצעתה, אדבר עם ראש הממשלה, ייקח שבועיים.

חיים כץ: תודה.

יצחק הרצוג: זהו?

יצחק הרצוג: ואז יסכים?

טלי פלוסקוב: יש פה שר שכרגע אמר – רגע, רבותי, תנסו להיות קצת בשקט כדי שאני אעשה פה סדר קצת.

טלי פלוסקוב: השר עלה עם תשובתו והציע לדחות את ההצבעה בשבועיים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר, קודם כול שאלתי אלייך, האם את מסכימה לדחיית ההצבעה בשבועיים?

קארין אלהרר: כן.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: עכשיו בוא ניתן דקה ליושב-ראש הקואליציה מול השר כדי שנדע איך לפעול.

יצחק הרצוג: למה צריך לתת דקה?

יצחק הרצוג: למה?

יצחק הרצוג: למה לתת דקה?

יצחק הרצוג: איפה זה נמצא בתקנון?

יצחק הרצוג: סליחה, למה לתת דקה?

חיים כץ: דבריו של השר קובעים.

טלי פלוסקוב: הכול בסדר?

חיים כץ: הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: רבותי, לפי מה שאנחנו ראינו פה, ויש פה הסכמה של שני הצדדים, ההצבעה נדחתה על-פי בקשתו של השר והסכמתה של חברת הכנסת היוזמת.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חבר הכנסת אברהם נגוסה ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות עובד שבן-זוגו משרת שירות מילואים בנסיבות חירום), התשע"ה–2015, שמספרה פ/1710/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3394/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו בשם ראש הממשלה השר איוב קרא, אני מקווה שעד אז הוא יגיע לאולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, השרים, עמיתי חברי הכנסת, שמעתם?

אלעזר שטרן: שמעתם?

אלעזר שטרן: הצעת חוק הגיור – בשם הממשלה ישיב השר איוב קרא.

יריב לוין: אין לך בושה?

אלעזר שטרן: תגידו, אין גבולות?

יריב לוין: אתה לא מתבייש?

יריב לוין: אתה לא מתבייש?

מרדכי יוגב: הוא שר במשרד ראש הממשלה.

יריב לוין: מה זה הדבר הזה?

יריב לוין: תתנצל.

מרב מיכאלי: הם צודקים.

אלעזר שטרן: הם לא צודקים.

מרב מיכאלי: למה הם לא צודקים?

אלעזר שטרן: כי השר איוב קרא יעמוד פה ויעשה מלאכתו נאמנה ויקרא לא יודע את מה, ואין מה לעשות – – –

יריב לוין: תתבייש לך, שוויון – – –

אלעזר שטרן: יריב לוין, אל תלמד אותי שוויון מהו אחרי חוק ההסדרה.

יריב לוין: תתבייש לך.

יריב לוין: תתנצל ותחזור בך.

אלעזר שטרן: אל תלמד אותי שוויון מהו אחרי חוק הגזל שלך.

אלעזר שטרן: לך לחבר הכנסת בגין שיגיד לך מי צריך להתבייש.

יריב לוין: תתנצל ותחזור בך.

אלעזר שטרן: לך לחבר הכנסת בגין שיגיד לך מי צריך להתבייש.

אלעזר שטרן: יש פה מנהג בכנסת – חברי הכנסת הערבים לא משתתפים בהצעות של דת ומדינה.

יריב לוין: תתנצל ותחזור בך.

אלעזר שטרן: זה חדש לך?

אלעזר שטרן: אתה מנצל את זה.

יריב לוין: אני העברתי את החוק שמסדיר את מינוי הקאדים הדרוזים, אז מה?

אלעזר שטרן: אוקיי, שמעתי אותך.

יריב לוין: אז מה?

יריב לוין: מה, זו לא האחריות של כולנו כאן?

אלעזר שטרן: אל מי שצריך להתבייש – – –

יריב לוין: זו לא האחריות של כולנו כאן?

אלעזר שטרן: השר לוין, נגיע אל מי שצריך להתבייש.

יריב לוין: תתבייש.

אלעזר שטרן: בסדר?

יריב לוין: תתבייש.

אלעזר שטרן: נגיע אל מי שצריך להתבייש.

אלעזר שטרן: אני עומד פה – –

יריב לוין: תתבייש.

אלעזר שטרן: – – ואני מעלה את זה פעם ועוד פעם כדי שאתה תתבייש.

יריב לוין: תעלה.

יריב לוין: תעלה את זה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, היה כתוב בדפים של הכנסת – –

יריב לוין: תתנצל.

אלעזר שטרן: – – ישיב: השר יריב לוין.

יריב לוין: תתנצל בפניו.

אלעזר שטרן: ככה כתוב.

יריב לוין: תתנצל בפניו.

אלעזר שטרן: אז מי מתבייש?

יריב לוין: תתנצל בפניו.

אלעזר שטרן: למה כתוב?

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, מה כתוב?

אלעזר שטרן: מי יענה לי?

טלי פלוסקוב: זה לא חשוב, זה משנה בהתאם לנאום.

אלעזר שטרן: מי יענה לי?

טלי פלוסקוב: בהתאם – – –

אלעזר שטרן: מי יענה לי?

קריאה: גם כבוד השר.

אלעזר שטרן: אז מה אם הוא לא מתבייש?

אלעזר שטרן: אוקיי, אז עכשיו אני אחזור.

אלעזר שטרן: הממשלה מתביישת בעצמה, וישיב לי שר שלא נוכח כאן.

אלעזר שטרן: השר לוין, שכתוב שהוא ישיב נוכח כאן, אבל הוא מתבייש מעצמו, מפני שהחוק הזה – – –

יעל גרמן: הוא כבר לא נוכח.

יעל גרמן: הוא כבר ברח.

אלעזר שטרן: הוא כבר ברח.

אלעזר שטרן: זה מתאים.

קריאה: אבל הנה איוב קרא הגיע.

אלעזר שטרן: כן, אוקיי.

אלעזר שטרן: השר איוב קרא, אני מבין שאתה לא צריך להקשיב לי מפני שהתשובה כתובה.

אלעזר שטרן: אני יודע.

אלעזר שטרן: אז כאילו אל מי אני מדבר?

אלעזר שטרן: אבל אני אגיד אל מי אני מדבר, אל המוני עמך בית ישראל; אני מעלה את החוק הזה כבר פעם רביעית, כל שישה חודשים, זה המינימום שאני יכול, ובין הפעם הקודמת לפעם הזאת אני צריך להגיד לך, חברי השר איוב קרא – בוא, תעדכן את המספרים, בוא, אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: השר קרא, בוא, אני אעדכן אותך.

אלעזר שטרן: תכתוב: בין הפעם הקודמת שהשר יריב לוין עמד פה ודחה את זה לבין עכשיו נולדו עוד 2,520 תינוקות שלא רשומים כיהודים, כיוון שהחוק הזה לא התקבל.

אלעזר שטרן: השר לוין כנראה ישיב שכשהוא הולך לפתרון המדינה הדו-לאומית – איפה יהיו אחינו שבאו מחבר המדינות ואמרנו להם: אתם לא יהודים?

אלעזר שטרן: באיזה צד של הלאומיות תשימו אותם?

אלעזר שטרן: יהודים או לא-יהודים?

אלעזר שטרן: ראש הממשלה נמצא בארצות-הברית, אנחנו מחזיקים לו אצבעות ומברכים אותו, אבל אני גם רוצה לברך את הראשון-לציון, את הרבנות הראשית לישראל, שהתכוננה טוב לביקור של ראש הממשלה בארצות-הברית, והכירה ברב שגייר את הבת של נשיא ארצות-הברית איוונקה טראמפ.

אלעזר שטרן: "כי נפל פחד היהודים עליהם", ככה כתוב במגילת אסתר, שאנחנו עוד מעט קוראים.

אלעזר שטרן: אבל זה לא הפוך; פה נפל פחד הגויים על הרבנות הראשית, והם מכירים ברב שעד לפני חודשיים לא הכירו בו.

אלעזר שטרן: אבל הפחד מהעתיד שלנו – הוא לא נופל על אף אחד, מההתבוללות שאנחנו מביאים לכאן, מהבושה שאנחנו שמים על רבנים.

אלעזר שטרן: השר קרא, אתה לא יודע, אני אגיד לך: החוק שאני הבאתי משאיר את כוח הגיור בידי הרבנות הראשית.

אלעזר שטרן: אבל מה?

אלעזר שטרן: הוא קצת מפרק את המונופול.

אלעזר שטרן: הרי אנחנו יודעים, יש רב ראשי לישראל שהבית הזה בחר אותו, שעשה הסכם טיעון על זה שהוא מכר גיורים.

אלעזר שטרן: זה יותר טוב?

אלעזר שטרן: תגיד לי אתה את האמת.

אלעזר שטרן: רב ראשי שנבחר כי יש לו מונופול, והוא מוכר גיורים בכסף, ועל זה עכשיו הוא עשה הסכם טיעון והוא נכנס לשנים לבית-סוהר, על גיורים – אז איפה אנחנו עומדים בתוך הסיפור הזה?

אלעזר שטרן: באמת, אין לנו בושה?

אלעזר שטרן: עכשיו, למה מתנגדים?

אלעזר שטרן: הרי השר לוין, שברח מכאן – קיבלת עדכון, השר קרא?

איוב קרא: לא.

אלעזר שטרן: לא?

אלעזר שטרן: השר לוין שברח והשאיר אותך לענות לי, כי בדפים שחילקו לנו כתוב שהוא עונה; הוא עמד פה בפעם הקודמת.

אלעזר שטרן: אתה יודע מה הוא אמר?

אלעזר שטרן: זה החוק הכי חשוב שיש בכנסת, ככה הוא אמר, אבל יש שיקולים קואליציוניים ואנחנו מתנגדים, צריכים להתנגד – בזה אני מוסיף את הפירוש.

אלעזר שטרן: אבל בשורה התחתונה אתה, להבדיל מהשר לוין, יודע שאצלי כולם נולדו שווים והזכויות שוות.

אלעזר שטרן: אנחנו מכירים הרבה שנים, אני לא צריך לקבל ממנו ציונים.

אלעזר שטרן: על זה ששולחים שר דרוזי לענות על שאלת גיור, שלא ימשוך אותנו לפינה הזאת של הכאילו-אפליה, מפני שהצרחות שלו הן אלה שאומרות שזאת האפליה בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אבל באמת, סוגיית הגיור היא סוגיה שבגלל זה חברי הכנסת הערבים, ואני לא בא אליהם בטענה, עומדים בצד אף-על-פי שהם אופוזיציה; הם לא יצביעו אתנו, אבל הם יודעים שזאת סוגיה דתית יהודית, ולכן הם לא מצביעים.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה מנהג הכנסת הרבה שנים בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אבל לענות, להיות חשוף בצריח בשאלה רגישה כמו סוגיית הגיור, שמעליבה מאות אלפים של אחינו שבאו מחבר-המדינות – דרך אגב, היא גם אחרי זה מוליכה לעניין שיקברו אותם לחוד, גם אם הם חיילים; שתהיה להם תקנה, או חוק שונה, מפני שהם חיילים והם נפלו אחרי שלא הכרנו ביהדות שלהם.

אלעזר שטרן: וגם אם הם רצו, אמרנו להם שהם יכולים להיות יהודים רק אם הם יחבשו כיפה וילבשו ציצית כמו שאני לובש, בהקשרים האלה, אבל את זה לא רוצים לסדר.

אלעזר שטרן: ופרשת השבוע, לך אני לא צריך להגיד, אתה יודע, נבי שועייב, פרשת יתרו.

אלעזר שטרן: ככה כתוב: "וישמע יתרו כהן מדין חֹתן משה את כל אשר עשה אלוקים, – והוא נתן לנו אולי את אחת העצות הכי טובות שיש.

אלעזר שטרן: ואני אשאל אותך איזה גיור הוא עבר?

איוב קרא: אני לא יודע.

אלעזר שטרן: אתה לא יודע.

אלעזר שטרן: אם הוא היה עובר גיור לא הייתם הולכים לנבי שועייב, נכון?

איוב קרא: יש כאלה שאומרים כן.

אלעזר שטרן: יש כאלה שאומרים כן.

אלעזר שטרן: אז נגיד שהוא עבר גיור.

אלעזר שטרן: לא כתוב בשום מקום.

אלעזר שטרן: והוא נתן עצה נהדרת למשה.

איוב קרא: זה נשאר לך לדמיון.

איוב קרא: לדמיון.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, כיוון שאני רוצה לראות תכף את השר לוין חושב, ובטח אחרי זה אתה תתנגד ואני אענה עוד פעם – אנחנו צוחקים, אבל הסוגיה הזאת היא סוגיה כואבת.

אלעזר שטרן: היא לא רק סוגיה דתית, היא גם סוגיה של אנשים שמעליבים.

אלעזר שטרן: וגם, גברתי היושבת בראש מכירה את העיוותים הקשים האלה.

אלעזר שטרן: אני לא יודע איך היא תצביע, אבל אני אומר לך, כמו לרוב חברי הקואליציה, שאם זה היה תלוי בהם הם היו מצביעים בעד החוק הזה, מפני שהם מכירים את העוול שנגרם, בעיקר לעולי חבר-המדינות; את זה שהמבחן היחיד שיש להם, אם הם יהודים או לא יהודים, זה משהו שקובע, אם אתה רוצה, מישהו שחושב שלנשים אסור לשרת בצה"ל, והוא גם קובע אם הם יהודים או לא.

אלעזר שטרן: וגם בתוך הצעת החוק הזאת – זה משאיר את זה בתוך העולם האורתודוקסי, אבל קצת מפרק את המונופול, נותן גמישות גדולה קצת יותר לרבני עיר להקים עוד בתי-דין, ולא שאתה תהיה חייב ללכת לאותה עיר שלך.

אלעזר שטרן: גם את זה הממשלה הזאת לא נותנת.

אלעזר שטרן: ואם עכשיו תשאל את חברי הקואליציה למה, נראה מה התשובה שהם ייתנו לך.

אלעזר שטרן: ואני אמרתי לך, אתה תראה מי יבוא להצביע על ההצעה הזאת, ואני לא מתנצל בפני חברי חברי הכנסת שאני כל שישה חודשים מעלה את זה עוד פעם.

אלעזר שטרן: אני חושב שאת ההצעה הזאת היו צריכים להעלות שרת הקליטה, ושר הדתות, וסגנית יושב-ראש הכנסת, וכל מי שהעלייה הזאת וזהותה היהודית-דמוקרטית של מדינת ישראל חשובה לו בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אבל מה כולם יגידו בראש?

אלעזר שטרן: רפורמים, קונסרבטיבים.

אלעזר שטרן: בהקשר הזה דווקא צריך להגיד תודה אפילו לאחים הרפורמים והקונסרבטיבים שלנו – החוק הזה לא דן בגיורים שלהם, הוא דן רק בגיורים אורתודוקסים; אבל הם, בהכירם את חשיבות החוק, החליטו לעמוד בצד ולא להתנגד לו.

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני.

אלעזר שטרן: אני רואה שהשר קרא קיבל פתק.

טלי פלוסקוב: פשוט עשר הדקות שלך תמו.

אלעזר שטרן: אז אני מודה לך.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אני ארד, ואני אנצל את שלוש הדקות הבאות.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: כאמור, ישיב לנו בשם ראש הממשלה השר איוב קרא – בבקשה, אדוני.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אליעזר שטרן היקר – –

אלעזר שטרן: אלעזר.

טלי פלוסקוב: אלעזר.

איוב קרא: – – אצלנו הדרוזים, ברוך השם, חוקי הגיור ברורים מאוד.

איוב קרא: אין לנו בעיה, ברוך השם.

איוב קרא: אף אחד לא יכול להיכנס, אף אחד לא יכול – אני חייב להגיד.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: תודה על התשובה, אתה יכול לרדת.

קריאה: תודה רבה.

איוב קרא: אבל כחלק מכל העניין הזה, היות שאני צריך לייצג את ראש הממשלה פה, אני רוצה לומר לך שהצעת החוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ז–2016, שלך, אדוני, עלתה בתחילת ינואר בוועדת השרים לענייני חקיקה.

איוב קרא: עמדת הממשלה הייתה לדחות את הדיון בשלושה חודשים.

איוב קרא: למעשה, ועדת השרים לא קיימה דיון לגופה של ההצעה, ועל כן לא התקבלה עמדת ממשלה מסודרת של הממשלה בעניין.

יעל גרמן: – – –

איוב קרא: לא התקבלה עמדת ממשלה מסודרת בעניין אז, לפני שלושה חודשים.

איוב קרא: מכל מקום, לגופו של עניין אנו סבורים שעל הממשלה להתנגד ולדחות את ההצעה – כדלהלן: לפני כ-20 שנה התכנסה ועדת נאמן, ועסקה בתחום הגיור כשהעיקרון המנחה שעמד לנגד עיניה היה הצורך בשמירה על אחדות העם באמצעות גיור אחד המוסכם ומקובל על הכול ומאושרר על-ידי הרב הראשי.

איוב קרא: מסקנותיה של ועדת נאמן התקבלו על דעת הממשלה בסדרת החלטות ממשלה, ובהתאם לכך הקימה הממשלה את מערך הגיור ובתי-הדין לגיור הכפופים לרב הראשי; זאת, לשם קיומו של הליך גיור אחד המקובל על הרבנות הראשית ועל מוסדות המדינה, דבר שישמור על אחדות העם ועל כבודם ומעמדם של המתגיירים.

איוב קרא: לעומת זה, עיקרה ומטרתה של הצעת החוק הנ"ל לאפשר גיור על-פי מגוון הרכבי בתי-הדין שממומנים על-ידי עצמם ואשר אינם נדרשים להיות כפופים לרב הראשי.

איוב קרא: דבר זה יכול להוביל למגוון גיורים שעלולים לא להתקבל על-ידי הרבנות הראשית, וזה ייצור סוגי מתגיירים ורמות שונות של מתגיירים, וממילא יפגע במתגיירים שגיורם לא יוכר כראוי וכן יהיו פגיעה באחדות העם ויצירת מחלוקת וקיטוב.

איוב קרא: זו הייתה מטרה שהממשלה ראתה לנכון לאמץ, כאמור, בעקבות ועדת נאמן.

איוב קרא: אני רוצה לומר – הזכרת כאן את פרשת יתרו, האלוף במילואים, והיה לי הכבוד לעבוד לצדך ולהיות בקשר אתך עוד לפני שנכנסת לבית הזה.

איוב קרא: אני יודע עד כמה היה חשוב לך הקשר עם צאצאי יתרו.

איוב קרא: לפי מה שאנחנו יודעים, לפי התורה, יתרו היה היועץ מספר אחת למשה רבנו, וגם היום אנחנו, כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו, עושה הכול כדי לייעץ לעם ישראל, לפחות בכל מה שקשור במזרח התיכון – – –

אכרם חסון: לא קיבלנו תמורה.

איוב קרא: אבל לא קיבלנו תמורה.

איוב קרא: עד היום אנחנו עצמנו לא גילינו אם באמת הוא הפך להיות יהודי או נשאר דרוזי.

איוב קרא: לכן הפרשה השבוע והכבוד שהוא זוכה לו מחייבים אותנו להתייצב תמיד בנאמנות לדרך הזאת שהוא התווה וקיווה ועשה הכול כדי לסייע לעם ישראל.

איוב קרא: אני מקווה שהמחלוקת הזאת בעניין הגיור תהיה הבעיה האחרונה שאנחנו נצטרך להתמודד אתה.

איוב קרא: אני חושב שיש פה סוגיה שמחייבת מחשבה יותר רחבה בהמשך.

איוב קרא: כרגע עמדת הממשלה היא לדחות את ההצעה.

איוב קרא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, שלוש דקות שלך, שביקשת.

אלעזר שטרן: ידידי השר קרא, יתרו הביא עצה מבחוץ, לא בפתק.

אלעזר שטרן: השר לוין, צרחת עלי קודם אם אני לא מתבייש – – –

יריב לוין: לא צרחתי עליך.

אלעזר שטרן: אני אומר צרחת, עזוב אותך, אם אני לא מתבייש – –

יריב לוין: אתה מתלהם.

אלעזר שטרן: – – ואני אשאל אותך: מותר להתווכח, נכון.

אלעזר שטרן: באמת אתה לא רואה את האבסורד הזה?

אלעזר שטרן: אל תלמד אותי, אני מקווה שאתה לא רוצה ללמד אותי איך להתייחס בשוויון למי שלא יהודי.

אלעזר שטרן: אתה לא יכול ללמד אותי.

אלעזר שטרן: אמרתי לך, לא בגלל חוק ההסדרה, בגלל מה שאמר השר קרא – –

יריב לוין: אני חושב שכן.

אלעזר שטרן: – – על השנים שאני מכיר וחי עם הדרוזים ועם הבדואים ועם מי שאתה רוצה.

יריב לוין: חבל שזה לא – – –

אלעזר שטרן: אבל כשאתה נותן לו, כשאתה בורח מלענות על הגיור, כשאתה יודע מה אתה אמרת לי, וגם אני יודע על החשיבות – – –

יריב לוין: לא נכון.

אלעזר שטרן: לא, אתה יצאת מהאולם.

יריב לוין: – – – שום דבר.

אלעזר שטרן: וגם בניגוד למה שכתוב, אתה לא שמעת.

יריב לוין: אני לא בורח – – –

אלעזר שטרן: כתוב שאתה עונה לי, ואתה לא רצית לענות לי את התשובה הזאת.

יריב לוין: לא נכון.

אלעזר שטרן: ואני רוצה להגיד לך: תסתכל מי לא יהיה באולם הזה בהצבעה הזאת או מי יתבייש מלהצביע נגד החוק הזה.

אלעזר שטרן: אני יודע שגם אתה – לא מתבייש, אבל זה לא נעים לך.

אלעזר שטרן: אתה יודע את החשיבות, אתה יודע את המאמצים – –

יריב לוין: אני לא מתווכח על זה.

אלעזר שטרן: – – אתה יודע את ההסכמים שהגענו אליהם על זה – –

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: – – ולא משנה.

יריב לוין: – – – להגיע להבנה.

אלעזר שטרן: אבל הגענו להבנה.

אלעזר שטרן: זה שקר.

אלעזר שטרן: הגענו להבנה עם הבית היהודי – – –

יריב לוין: לא, זה לא – – –

אלעזר שטרן: זה שקר.

יריב לוין: – – – עובדה שזה לא אושר.

אלעזר שטרן: אז בוא נדבר.

אלעזר שטרן: היה אתמול דיון על מעמד הכנסת.

אלעזר שטרן: תכף נדבר עליו מילה.

אלעזר שטרן: אבל החוק הזה, שהגענו להסכמה עליו – עם ראש הממשלה, דרך אגב, אתה יודע שבלילה אחד בשתי דקות ביטלתם.

אלעזר שטרן: תגיד לי, מה זה כבוד הכנסת?

אלעזר שטרן: בית-המשפט העליון?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה זה כבוד הכנסת – שחוק גיור שעובדים עליו שנתיים או חוק גיוס שעובדים עליו שנה וחצי לא מבטלים אותם בהסכם קואליציוני של שתי דקות בלילה.

אלעזר שטרן: זה כבוד הכנסת.

יריב לוין: לא נכון.

אלעזר שטרן: זה הביזוי.

יריב לוין: באה הממשלה – – –

אלעזר שטרן: אתה יודע מה זה כבוד הכנסת?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך.

יריב לוין: באה הממשלה – – –

אלעזר שטרן: שיושב-ראש הכנסת יכול לדבר אתנו על איך זה שנשיא המדינה יושב פה, ויושב-ראש הכנסת יושב, ביום חג, ואין פה אפילו רבע מחברי הכנסת – זה כבוד הכנסת.

אלעזר שטרן: בית-המשפט העליון זה כבוד הכנסת?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה זה כבוד הכנסת – שחבר קואליציה אחד מאיים שהוא יצביע נגד, אז מקימים לו ועדה.

אלעזר שטרן: זה כבוד הכנסת.

אלעזר שטרן: כבוד הכנסת – זאת הבעיה, שבאה לפה אורחת חשובה כמו נשיאת בית-המשפט העליון, ואנחנו מנצלים את הזמן הזה לעשות אתה את ההתחשבנות הזאת.

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: אמרנו, ראש הממשלה בארצות-הברית – דיברת במקומו.

אלעזר שטרן: אתה חושב שאם ראש הממשלה היה עומד פה הוא היה משתלח בבית-המשפט העליון?

יריב לוין: אני לא יודע, אני לא יודע.

אלעזר שטרן: הרי אתה דיברת בשמו.

יריב לוין: לא יודע.

אלעזר שטרן: ניצלת את זה, או היושב-ראש רצה לנצל את זה, שבאירוע חגיגי אנחנו לא יכולים לענות, ואני אומר, לא הרגשתי נוח להתערב – –

יריב לוין: – – – אירוע חגיגי.

יריב לוין: זאת הדמוקרטיה – – –

אלעזר שטרן: – – לא הרגשתי נוח.

אלעזר שטרן: אבל מי שניצל את ההזדמנות זה אתה – –

יריב לוין: רק – – – שלכם – – –

אלעזר שטרן: – – והיושב-ראש שנתן לך.

יריב לוין: יושב-ראש האופוזיציה – – –

אלעזר שטרן: עכשיו אני רוצה – אני צריך לסיים, נכון?

טלי פלוסקוב: בדיוק עכשיו.

אלעזר שטרן: אז הנה, אני יודע לפני שאומרים לי.

אלעזר שטרן: השר לוין, אני מבקש ממך, באמת.

אלעזר שטרן: אני עומד פה כל חצי שנה, ואני לא יודע אם בעוד חצי שנה אני אעמוד פה, מפני שכנראה, יכול להיות, שכולנו נהיה בפגרה כפויה לקראת בחירות, יכול להיות.

אלעזר שטרן: ואני לא יודע אם אני אעמוד פה באותו כובע.

אלעזר שטרן: אבל תעשה אתה משהו.

אלעזר שטרן: אם אתה אמרת לי שזה הנושא הכי חשוב, בכנסת הקודמת – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אלעזר שטרן: – – לא עשיתם כלום חוץ מזה שמחאנו יחד כפיים ל-2,260 תינוקות לא יהודים – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אלעזר שטרן: – – יהודים, אבל אתם לא מכירים בהם – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

אלעזר שטרן: – – כיהודים, שנולדו כאן מאז.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: כעת נעבור להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ז–2016, כפי שהוצעה כאן על-ידי חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 37 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ז–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 26 חברי כנסת בעד, 37 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ז–2016, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חברת הכנסת עליזה לביא מבקשת להירשם כתומכת בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/284/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות המילואים (תיקון – מטרת שירות המילואים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, גברתי, חברי חברי הכנסת, לא חוק מז'ורי אני מבקש להביא בפניכם היום, אבל סיפור שההשלכות שלו בדרך שבה הצעת החוק הזאת – שתכף אני אפרט בפניכם – התגלגלה, מלמד כל כך הרבה על הממשלה הנוכחית, על ועדת השרים שלה לחקיקה ועל אחריותו של שר הביטחון היושב בתוכה.

עפר שלח: קודם כול, למהותה של הצעת החוק – הצעת החוק עוסקת בתופעה ידועה, שלפיה חיילי מילואים שבמהלך שירותם הצבאי אירע אירוע אזרחי או פלילי, שאחר כך מתברר בבתי-המשפט, והם נדרשים גם להכנה לעדות וגם אחר כך להופיע לעדות בבית-המשפט; חיילי המילואים האלה, היום הדבר הזה איננו נחשב להם ליום מילואים והם אינם מפוצים עליו, אף שהאירוע – ואני מדבר על עדים, חברי יענקל'ה פרי, אני מדבר על עדים, לא על נאשמים; נאשם זה סיפור אחר, אבל עד שהיה בשירות מילואים, ובאירוע הזה – וזה מה שהקפיץ אותי, סיפור של תאונת אימונים שאירעה במהלך שירות מילואים, ונקראו אנשים לעדות, וזה עוד פעם ועוד פעם, ויש הכנה לעדות הזאת וזה ימים שלמים, וזה בדרך כלל גם בבית-משפט שיכול להיות בפריפריה באיזה מקום, ועל הימים האלה הם לא זוכים לפיצוי; זה לא מוכר להם כימי מילואים.

עפר שלח: מה יותר אלמנטרי מזה?

עפר שלח: זה כל כך אלמנטרי, שעד 2012 היה הסדר שבמקרה של תביעה אזרחית, חייל כזה שנקרא לעדות, זה נחשב לו ליום מילואים.

עפר שלח: רק שההסדר הזה פקע.

עפר שלח: ואני ביקשתי בהצעת החוק הזאת לעשות שני דברים: א.

עפר שלח: להחזיר את המצב לקדמותו; ב.

עפר שלח: שגם למי שנדרש למשפט פלילי, כעד – אני חוזר ומדגיש, כעד ולא כנאשם – זה ייחשב לו, גם ההכנה לעדות וגם העדות עצמה ייחשבו לו והוא יקבל על זה ימי מילואים.

עמר בר-לב: וגם שיתייצב במדים.

עפר שלח: כן, מי כמוך, חברי עמר בר-לב, שהיית גם בכנסת הקודמת יושב-ראש ועדת המשנה לכוח-אדם – אנחנו יודעים מה המשמעות של שירות המילואים, כמה מעט אנשים משרתים במילואים, כמה העול היחסי שמוטל על האנשים האלה שמשרתים במילואים – ואגב, הנקראים לעדות הם בדרך כלל אנשים שמשרתים הרבה, זה מג"ד, זה מ"פ, זה אנשים שעושים 40, 60 ו-80 ימי מילואים בשנה, כמה העול היחסי הזה מקשה על חייהם היום, כמה המילואים הפכו להיות עניין של מתנדבים, ויש האומרים – ואפילו פורום כזה כבר קם, של חיילים – הפכו להיות הפראיירים של המדינה.

עפר שלח: אז התיקון של הדבר הזה, שאיננו נוגע להרבה אנשים ובוודאי איננו כרוך בכסף, אני העליתי אותו, השר קרא, ולתומי גם על-ידי דברים שנאמרו לי על-ידי חברים בוועדת השרים לחקיקה, כולל שרת המשפטים שעומדת בראשה – תיקון הגיוני, זה תיקון חיובי, אנחנו נהיה בעדו.

עפר שלח: ואז קרה מה שקורה בוועדת השרים לחקיקה בכנסת הזו – דחו בשבוע, הסכמתי; דחו בעוד שבוע, הסכמתי; דחו בשבועיים, הסכמתי.

עפר שלח: כל הזמן הזה אני מנהל משא-ומתן עם לשכת שר הביטחון.

עפר שלח: לשכת שר הביטחון אומרת לי: אנחנו בעד, זה דבר הגיוני, זה חשוב לנו, שירות המילואים חשוב לנו.

עפר שלח: וכל הזמן הזה לא קורה שום דבר.

עפר שלח: ובסוף ההצעה בשבוע שעבר מקבלת דחייה של שלושה חודשים, דהיינו יעמוד לגורלו לקץ הימים.

עפר שלח: כל הזמן הזה כמובן כל הרטוריקה היא: אנחנו בעד המילואים, אנחנו מודעים לצדק שבהצעת החוק, אנחנו מודעים לזה שזה לא עולה כסף, אנחנו נהיה בעד זה; רק הידיים ידיים אחרות לגמרי מן הקול.

עפר שלח: עכשיו, אני מחבר את זה ברשותכם למשהו שגם הוא אירע השבוע.

עפר שלח: השבוע הגיעו אלי, גם דרך הפורומים של ארגוני העצמאים וגם דרך פורומים של מילואימניקים, עשרות תלונות של עצמאים שמשרתים במילואים, שאינם מפוצים בפיצוי מוגבר, כפי שקבע שר הביטחון בעקבות הצעת חוק שלי, והודיע ברבים: אני אחראי לזה, יהיה פיצוי של עוד 25% כמו שהבטחתי, אנשי המילואים יפוצו.

עפר שלח: רק מה, בפועל לא קורה שום דבר, גרוש לא מקבלים.

עפר שלח: פניתי לשר הביטחון יחד עם ראש להב, ראש ארגון העצמאים הגדול.

עפר שלח: פניתי לשר הביטחון, אנחנו בשבוע הבא נביא את זה להמשך חקיקה, כי אין לי ברירה.

עפר שלח: אין ברירה, כשהדברים לא נעשים, הולכים עליהם בחקיקה.

עפר שלח: אני לא רוצה על שמי, אני רוצה שהדבר הזה יסודר, רק הוא איננו מסודר, ואני מחבר את זה להצעת החוק שלפניכם, כי פעם אחרי פעם הממשלה הזו, בכל עניין, ובטח בעניינים שעליהם יש קונסנזוס מוחלט שלכולם ברור כמה הם צודקים, אומרת דבר אחד ולא עושה שום דבר, קרי עושה דבר אחר.

עפר שלח: אז החוק הזה, שהוא חוק כל כך פשוט וכל כך צודק וכולם מסכימים אתו ולא נעשה בו דבר, רק מוכיח דבר אחד – המילואימניקים והעצמאים, כולם הפראיירים של הממשלה הזאת ושל שר הביטחון הזה ושל כל מי שמבטיח להם הבטחות ואיננו עומד בהן, ואני מניח גם כל מי שיצביע נגד הצעת החוק הזאת, כי זה מה שקבעה ועדת השרים לחקיקה, ואין לנו מושג למה.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו, בשם שר הביטחון, השר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת עפר שלח היקר, כנסת נכבדה, התבקשתי על-ידי שר הביטחון להעביר לך את תשובתו בעניין הצעת החוק.

איוב קרא: הצעת החוק מבקשת להוסיף מטרה למטרות הקריאה למילואים, כך שניתן יהיה לקרוא בצו לאזרח לשירות מילואים גם במקרים שבהם רוצים לזמנו לעדות או לבירור או לחקירה או להכנה לעדות מטעם המדינה בתביעות אזרחיות או פליליות בקשר לפעילותו בכוחות הביטחון.

איוב קרא: כיום, כאשר אזרח מזומן לעדות בבית-המשפט, הרי שבהתאם לתקנות ועל-פי החלטת בית-המשפט, הוא זכאי להחזר בגין הוצאותיו.

איוב קרא: לעומת זה, אזרח שהנו עד הנקרא לחקירה במשטרה או להכנה למתן עדות בפרקליטות אינו זכאי להחזר כלשהו.

איוב קרא: לעומת המצב בהליכים האזרחיים, הרי שמי שזומן להעיד בפני בית-דין צבאי זכאי כמובן להחזר הוצאותיו, אלא שלהבדיל, בהליכים בבית-הדין הצבאי הוא זכאי אף להחזר מסוים בחקירתו במצ"ח, בהכנה לעדותו, ואם הוא מעיד בפני ועדת חקירה וכדומה.

איוב קרא: בכל אלו משלם צה"ל את הוצאותיו של העד, בניגוד למצב של אזרח רגיל – כאמור לעיל.

איוב קרא: הנה כי כן, כבר כיום קיימת אפליה לטובת אזרח או חייל שצריך לתת עדות בבית-הדין הצבאי, לעומת מקבילו האזרח.

איוב קרא: אך יתרה מכך, משרד הביטחון וצה"ל קיימו עבודת מטה רחבה, אשר הסתיימה זה מכבר.

איוב קרא: בהתאם לעבודת המטה שתאושר בקרוב, יועלו החזרי הוצאות של העדים מעל החזר ההוצאות הניתנות כיום.

איוב קרא: כאמור, כבר היום החזר ההוצאות גבוה יותר וניתן במקרים שבהם לא ניתן באזרחות.

איוב קרא: אשר על כן, אני מציע כי מליאת הכנסת תתנגד להצעת החוק.

איוב קרא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: האם חבר הכנסת עפר שלח מעוניין לחזור?

עפר שלח: – – –

טלי פלוסקוב: לא מעוניין?

טלי פלוסקוב: לא מעוניין.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו נצביע כעת – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: הממשלה מבקשת הצבעה שמית, אז בבקשה, מזכירות.

טלי פלוסקוב: ניתן דקה אחת למזכירות להתארגן להצבעה השמית.

עפר שלח: דוד – – –

טלי פלוסקוב: כן, ההצבעה היא שמית, בבקשה להתארגן.

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה להתחיל בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – אינו נוכח יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעשות סבב נוסף של חברי הכנסת שעדיין לא השתתפו בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת אלי בן-דהן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת אראל מרגלית – בעד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח רויטל סויד – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח עודד פורר – נגד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: האם יש מישהו באולם, חברות או חברי הכנסת, שעדיין לא הצביעו ומעוניינים בכך?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: תמה ההצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם את ההצבעה ולהציג לנו את תוצאותיה.

טלי פלוסקוב: תוצאות הצבעה: בעד – 31 חברי כנסת, 43 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – מטרת שירות המילואים), התשע"ה–2015, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3530/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אפשר לבקש שקט?

טלי פלוסקוב: מרגישים בניסיון של סגן יושב-ראש.

מאיר כהן: של מנהל בית-ספר.

מאיר כהן: של מורה, מורה.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: מנהל בית-ספר ומורה, כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מאיר כהן: החיים שלנו בתוך הבועה הצינית של הפוליטיקה מובילים אותנו לעיתים לרגעים משמעותיים ומכוננים, לחוקים שיש להם השלכה ממשית על האזרחיות והאזרחים שהכי הכי צריכים אותנו, לחוקים שיש להם אמירה ערכית ויהודית ראשונה במעלה.

מאיר כהן: חברות וחברים, כמו רבים אחרים, הייתי מעדיף לוותר על נחיצותו של חוק זה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יצחק הרצוג, אתה מפריע לי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: כמו רבים אחרים הייתי מעדיף לוותר על נחיצותו של חוק זה.

מאיר כהן: הלוואי שהיה נמנע מאתנו הצורך להתמודד כאן במדינת ישראל עם תופעות של הדרה ואפליה עדתית כמעט 70 שנים לאחר הקמתה, אולם לצערנו, המצב אינו כך, וממש מתחת לאפינו מתרחשת אפליה של מוסדות חינוך חרדיים אשכנזיים כלפי תלמידים, ובעיקר תלמידות, ממוצא ספרדי.

מאיר כהן: מה זה מפלים?

מאיר כהן: מסרבים להכניס אותם לבתי-הספר, מסרבים לרשום את אותן בנות לבית-הספר מחשש, חלילה, שהן תשבנה ליד התלמידות האשכנזיות.

מאיר כהן: ולמה?

מאיר כהן: כי הן ספרדיות.

מיקי לוי: מה זה – – –

מאיר כהן: רק השנה הגיעו אלי 12 פניות של בנות ספרדיות שישבו בביתן ולא פתחו את שנת הלימודים כמו יתר בנות גילן.

מאיר כהן: התירוצים שנאמרו לאימהות של אותן תלמידות היו מקוממים, ולעתים אף נאמרה להן האמת בלא כל בושה.

מאיר כהן: אומר מנהל בית-ספר לתלמידה: מפני שאת ספרדייה.

מאיר כהן: ואומר לאימא שלה: אם את תמשיכי לעשות בעיות, גם הבת הגדולה שלך תורחק מבית-הספר.

קריאה: בושה.

מאיר כהן: העובדה שאותן אימהות פנו גם אלי מדגישה את עומק השבר, את עומקו של העוול.

מאיר כהן: אותן אימהות פנו אלי כי הן קצו בקשר ההסכמה שבשתיקה שבו עוטף העולם החרדי את התופעה הבזויה הזאת.

מיקי לוי: מוזס, תקשיב למה שהוא אומר.

מיקי לוי: תקשיב, תקשיב.

מאיר כהן: ונשאלת השאלה, רבותי חברי הכנסת: איזה צידוק יש לדבר המביש הזה?

מאיר כהן: איזה צידוק – הלכתי?

מאיר כהן: מוסרי?

מאיר כהן: חברי לקואליציה, במיוחד אנשי ש"ס, כולנו, הליכוד, תארו לעצמכם את המצב הבא, מירב: תיכון "אליאנס" ברמת-אביב שבתל-אביב אינו מוכן לקבל לשורותיו את שלושת התלמידים האלה – מובן שהשמות הם פרי דמיוני:

מאיר כהן: דודו דוד ביטן, אריק מכלוף דרעי, מירי סיבוני.

מאיר כהן: מה הייתם עושים, תגידו לי?

מאיר כהן: הייתם שותקים?

מיקי לוי: – – – מרוקאים – – –

מאיר כהן: השרה רגב-סיבוני, את היית שותקת?

מאיר כהן: אריה מכלוף דרעי, "פֵין תינה"?

מאיר כהן: איפה אתה?

מאיר כהן: אריה מכלוף דרעי, אתה היית שותק?

מאיר כהן: כחלון, היית שותק?

מאיר כהן: חזן, היית שותק?

מאיר כהן: אמסלם, היית שותק?

מאיר כהן: מועלם, היית שותק?

מאיר כהן: ביטן, היית שותק?

מאיר כהן: נגוסה, היית שותק?

מאיר כהן: ביטון, היית שותקת?

מאיר כהן: אתם הייתם שותקים?

מאיר כהן: ובכן, סליחה, זו המציאות, רק שהיא לא מתרחשת בתיכון "אליאנס" ברמת-אביב ולא בתיכון "זינמן" בדימונה, אלא בבית-שמש, בירושלים, ובעוד יישובים שיש בהם אוכלוסייה חרדית.

משה גפני: למה מנעת מהתלמידים הספרדים תקציבים?

משה גפני: למה מנעת מהם תקציבים – – –

מאיר כהן: יתרה מזו, ולידיעת שר החינוך, סגנו ואנשי הקואליציה, גם בשעה זו – – –

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: קייטנות לא נתתם לספרדים החרדים, קייטנות.

משה גפני: ילדים בשדרות – מנעת מהם – – –

מאיר כהן: גפני, גפני, גפני, גפני, גפני, יש פעמים שגזענים מורידים – יש פעמים שגזענים מורידים את הראש.

מאיר כהן: תתבייש לך, גזען שכמוך.

מאיר כהן: אתה עוד בא לכאן?

מאיר כהן: צא החוצה, תתבייש.

מאיר כהן: צא החוצה, תתבייש.

משה גפני: אתם צבועים, אתם צבועים.

מאיר כהן: צא החוצה, תתבייש.

מאיר כהן: גזען שכמוך.

מאיר כהן: צא החוצה, תתבייש.

משה גפני: לא.

משה גפני: אני פה, אני פה.

משה גפני: אתה תתבייש, אתה תתבייש.

משה גפני: מנעתם מהספרדים החרדים – – –

מאיר כהן: אתה לא מקבל בת משפחה שלי כי היא מרוקאית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, תודה, תודה.

מאיר כהן: תתבייש לך, תתבייש לך.

מאיר כהן: גזען, לך הצדה.

מאיר כהן: לך הצדה, תתבייש.

מאיר כהן: לך, תתבייש, גזען שכמוך.

מאיר כהן: גזען שכמוך.

מאיר כהן: הגזענים מדברים, תגיד לי?

מאיר כהן: הגיע הזמן שיסבירו לגזען כמוך.

מאיר כהן: מקומך לא בכנסת ישראל.

מאיר כהן: אני לא מתווכח אתך על תקציבים.

מאיר כהן: אני מרוקאי, אתה לא מקבל את בת המשפחה שלי, יא גזען שכמוך.

מאיר כהן: תתבייש לך.

מאיר פרוש: את, היושבת-ראש – – –

משה גפני: – – – שטויות – – –

מאיר כהן: גזען שכמוך.

מאיר כהן: תתביישו לכם, גזענים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני מבקשת להפסיק.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכם להפסיק.

מאיר כהן: אני לא מדבר על חרדים, אני מדבר עליך.

מאיר כהן: אתה גזען, לא החרדים גזענים.

מאיר כהן: אתה גזען.

מאיר כהן: אתה יכול לענות כמה שאתה רוצה.

משה גפני: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת כהן, אני חוזרת על בקשתי.

טלי פלוסקוב: תפסיקו.

מיקי לוי: עצם זה שעלה זה בושה.

מאיר כהן: חברי השר אריה דרעי – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע מה הצעת החוק של חבר הכנסת כהן.

טלי פלוסקוב: זה לא צריך להיות דו-שיח כאן.

מיקי לוי: – – – עצם העלאת הנושא – – –

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש – – –

טלי פלוסקוב: בסדר, גפני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור למקום ולהירגע.

עליזה לביא: אנחנו בשנת 2017 – – –

מאיר כהן: קשה לשמוע את זה, אה?

מאיר כהן: קשה לשמוע את זה.

מאיר כהן: חשבתי שאתה תעדיף ללכת לשתות קפה, כי מה תוכל לענות על זה, תגיד לי?

משה גפני: ממש לא קשה.

מאיר כהן: מה תוכל לענות לנערות האלה, שגבן, חרצת בו חריצים של בושה?

מאיר כהן: מה אתה יכול לענות להן, תגיד לי?

מאיר כהן: אתה עוד עולה לדבר?

מאיר פרוש: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר, תהיה לך עכשיו אפשרות לענות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

מאיר כהן: תישאר פה, סגן שר החינוך.

מאיר כהן: אויה לכם, אויה לבושה שלכם.

מאיר כהן: אויה לבושה שלכם.

מאיר פרוש: – – – אני אענה.

מאיר כהן: ראו מה עזות המצח שלכם.

מאיר כהן: אתם עומדים כאן

מאיר כהן: ומפריעים לי במקום להתבייש וללכת הצדה.

מאיר כהן: אני רוצה לראות כאן את כל אנשי ש"ס.

מאיר כהן: זו המלחמה שלכם כמו שהיא שלי.

מאיר כהן: המלחמה גם שלכם.

מאיר כהן: ממה אתם מפחדים?

משה גפני: – – – בין הספרדים לחרדים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני.

מאיר כהן: ממה אתם מפחדים?

משה גפני: מנעתם מהם – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני מבקשת להפסיק להפריע.

עיסאווי פריג': למה אתה נגד הצעת החוק?

מאיר כהן: כי מה יש להם להגיד?

מאיר כהן: אני רוצה להמשיך, גברתי.

משה גפני: – – – אתה תשמע, אני עוד מעט עולה.

משה גפני: הוא אמר שאני גזען?

קריאה: מה, זה שקר?

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: התופעה הזאת, על-פי משרד החינוך – ואם תגיד שזה שקר, אני עכשיו נותן לך נתונים – על-פי משרד החינוך התופעה הזאת התעצמה בשנים האחרונות.

מאיר כהן: התופעה גדלה ב-300%, גברתי היושבת-ראש, כאשר 70% מהתלונות שנבחנו נמצאו מוצדקות.

מאיר כהן: אומרים לי את זה אנשי משרד החינוך.

מאיר כהן: אני אומר להם: רבותי, למה אתם לא פועלים?

מאיר כהן: הם מורידים את העיניים ואומרים לי: מאיר, זה גדול עלינו.

מאיר כהן: זה לא נגד חרדים, זה לא נגד דת; זה נגד אפליה.

מאיר כהן: בבית-הספר שלי קיבלתי ילדים ערבים.

מאיר כהן: לא העז אף אחד להגיד להם: מפני שאתם ערבים אתם לא תלמדו.

מאיר כהן: ואם מישהו היה אומר דבר כזה, אני הייתי מתייצב בפתח בית-הספר ולא נותן לו לדרוך בבית-הספר.

למה פגעת בהם?

מאיר כהן: אבל אצלכם הכול מותר.

מאיר כהן: ואם לא די, במקום לפחות לבלוע את הבושה ולשתוק, אתם גם עומדים כאן וצועקים ולא נותנים לדבר.

מאיר כהן: זה לא יעזור לאף אחד מכם.

מאיר כהן: אני אמשיך לעמוד כאן בכל הזדמנות.

מאיר כהן: אין בזה פוליטיקה.

זאת לא פוליטיקה.

למה בגדת בהם?

למה בגדת בילדים האלה?

מאיר כהן: זה לא הליכוד, זה חבר כנסת וקבוצה של חברי כנסת שאכפת לנו.

אתה היית בממשלה.

מאיר כהן: כשאני הייתי בממשלה טיפלתי ועצרתי את התופעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אשר, אני מבקשת שלא להפריע.

זאת צביעות, זאת צביעות.

מאיר כהן: אשר, זה לא יעזור לך, אתם גזענים.

אתה צבוע.

מאיר כהן: ואתה גזען.

מאיר כהן: אתה יודע מה?

מאיר כהן: הולך.

מאיר כהן: אתה גזען.

מאיר כהן: בגלל מי – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אני פעם אחרונה מבקשת ממך לא להפריע.

מאיר כהן: אתם התרגלתם לזה שאתם חושבים שאתם מלכי הכנסת.

מאיר כהן: אנחנו נגיב לגזענים ונילחם בגזענים.

מאיר כהן: ואתה לא תצליח להשתיק אותי, בטח ובטח, וגם לא אחרים.

מאיר כהן: לא יעזור לכם.

מאיר כהן: אני נולדתי במרוקו, עליתי למדינה הזאת ולא האמנתי שישבו אצלי בחדר אימהות מרוקאיות בשנת 2017 ויגידו לי: אנחנו מפחדות ללכת לשם כי מאיימים עלינו.

מאיר כהן: אמרתי: אתן רציניות?

מאיר כהן: הן אמרו לי: כן, מאיר.

מאיר כהן: לא נותנים לנו ללמוד כי אנחנו עיראקיות; לא נותנים לנו ללמוד כי אנחנו ספרדיות; לא נותנים לנו ללמוד כי אנחנו מרוקאיות.

לנו לא נותנים ללמוד כי אנחנו חרדים.

מאיר כהן: מה שההצעה שלי מבקשת, גברתי היושבת-ראש – אגב, אני מבקש שההצבעה תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: שמית, אנחנו צריכים רשימה.

מאיר כהן: אני אגיש לך.

מאיר כהן: במרוקאית יש משפט שאומר: תבע אלגדב תה לבאב דר.

קריאה: תבע אלגדב תה לבאב דר.

טלי פלוסקוב: עכשיו תתרגם לנו.

מאיר כהן: לך אחרי המשקר עד לפתח ביתו.

מאיר כהן: אני רוצה הצבעה שמית.

מאיר כהן: אני רוצה שכל מי שבכנסת הזאת שמצביע נגד, שמו יתנוסס לדיראון עולם.

מאיר כהן: זאת הזדמנות לתקן את המציאות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מאיר כהן: אני חוזר שוב: לא חרדים, לא שמאל, לא ימין, מדינה יהודית ודמוקרטית, שבראש ובראשונה צריכה לעשות חשבון נפש.

טלי פלוסקוב: תודה.

מאיר כהן: מה שאני מבקש, שמוסד שממשיך עם האפליה הזאת, לא יתקצבו אותו, יפסיקו את תקצובו.

מאיר כהן: ושמשרד החינוך לא יספר שיש תקנה 5.

מאיר כהן: לא מפעילים את תקנה 5, אדוני סגן השר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: בושה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/379/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לנו הצעה שהוצמדה להצעה הזאת, היא הצעה של חברת הכנסת מרב מיכאלי: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – שלילת השתתפות בתקציב עקב אפליה), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: גברתי, עד שלוש דקות לרשותך להציג את ההצעה.

טלי פלוסקוב: אם יהיה צורך בהצבעה שמית, אז כמובן אתם צריכים להגיש לנו רשימת 20 חותמים להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: אני רוצה להוסיף על דבריו, איך להגיד, שבאו מהלב, של חברי חבר הכנסת מאיר כהן, שבאמת דיבר פה מדם לבו.

מרב מיכאלי: אני חושבת שאי-אפשר היה לטעות בזה.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה לדבר, נוסף על המקרים שחבר הכנסת כהן דיבר עליהם, על התלמיד, שאני לא רוצה לנקוב דווקא בשם שלו, התלמיד בן העדה האתיופית שמתחילת השנה – הוא גר בפתח-תקווה, אגב; עיר שהייתה לי הזכות להיוולד ולגדול בה.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להגיד עליה שהיא עיר חרדית, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: היא עיר גדולה, עיר כאילו נורמטיבית לכל דבר ועניין.

מרב מיכאלי: תלמיד בית-הספר היסודי הזה, יוצא העדה והקהילה האתיופית, ארבעה חודשים מתחילת שנת הלימודים לא הצליח להתקבל לאף בית-ספר בעיר, למרות ניסיונות ראש העיר.

מרב מיכאלי: פתח-תקווה – שלושה בתי-ספר סירבו לקבל אותו.

מרב מיכאלי: שלושה בתי-ספר בפתח-תקווה סירבו לקבל אותו.

מרב מיכאלי: לא הועילה התערבות התקשורת ולא הועילו מאמצים בתוך העירייה ולא הועילה מודעותו של ראש העיר.

מרב מיכאלי: בתי-הספר האלה סירבו לקבל את התלמיד.

מרב מיכאלי: את רק יכולה לנסות – באמת, אני מעדיפה שלא לנסות ולדמיין את המצב הנפשי שלו, אחרי ששלושה בתי-ספר הרשו לעצמם שלא לקבל אותו, לא לרשום אותו ללימודים.

מרב מיכאלי: אין דבר ברור יותר מזה, שהמדינה לא יכולה לממן אפליה.

מרב מיכאלי: יש חוק חינוך ממלכתי במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: יש חוק חינוך חינם, שבגללו המדינה מממנת את החינוך של חברות וחברים.

מרב מיכאלי: אתה הפסדת את תחילת דברי, אני דיברתי על התלמיד האתיופי שלא התקבל לשלושה בתי-ספר בפתח תקווה.

מרב מיכאלי: לצערי, המוסדות שאתם מזוהים אתם הם לא לבד באפליה, בגזענות, בעזות המצח והחוצפה לא לקבל תלמידות ותלמידים.

משה גפני: אתם דואגים לזה שיתקבלו תלמידים למוסדות החרדיים.

משה גפני: מה שאמרו ב"צוק איתן", שר החינוך הקודם אמר: למה אתם צריכים ללמוד במקום שאין לכם מקלט?

משה גפני: תעברו לממלכתי.

משה גפני: הוא אמר את זה באשדוד.

משה גפני: מה אכפת לך מהילדים האלה, שיעברו לממלכתי.

משה גפני: התחלת לדאוג לחינוך החרדי?

קריאה: ואם הם רוצים להיות בחרדי?

משה גפני: הם יכולים להיות בגיל צעיר.

משה גפני: זה שקר, כל הדבר הזה.

מרב מיכאלי: מר גפני, לא מתאים לך הטיעון הזה.

מרב מיכאלי: יותר מתאים לאדוני לדרוש שיבנו מקלטים.

משה גפני: – – –

טלי פלוסקוב: אני ביקשתי ממך לא להפריע.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת על בקשתי.

טלי פלוסקוב: תהיה סבלני.

טלי פלוסקוב: ביקשת הודעה אישית.

משה גפני: זאת הסתה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – –

מרב מיכאלי: אני רק רוצה להבין אם הבנת את הטיעון.

מרב מיכאלי: לא צריך מקלטים בבתי-הספר החרדיים, העיקר שלא יכריחו אותנו לקבל את מי שאנחנו רוצים?

מרב מיכאלי: לא הבנתי.

מרב מיכאלי: זה מה שאתה אומר?

משה גפני: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני לא רוצה לבקש ממך לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: אי-אפשר ככה.

טלי פלוסקוב: להירגע, אני מבקשת.

משה גפני: להירגע?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: תהיה לך אפשרות להגיב.

טלי פלוסקוב: אבל בבקשה, כשחברי כנסת כאן מציגים את החוק, לא להפריע.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני הוספתי לך חצי דקה, בבקשה לסיים.

עיסאווי פריג': למה את לא קוראת אותו לסדר?

מרב מיכאלי: אני מודה לך מאוד, כי אני רוצה להבין את ההיגיון של חבר הכנסת גפני.

מרב מיכאלי: אתה אומר: אני מוותר על מקלטים בבתי-הספר החרדיים, העיקר שהם לא יצטרכו לקבל את מי שהם לא רוצים?

מרב מיכאלי: אני לא הבנתי.

משה גפני: ממש לא.

מרב מיכאלי: כי ככה השתמע מדבריך.

משה גפני: לא השתמע.

משה גפני: אני אעלה עוד רגע ואגיב.

מרב מיכאלי: אז אני אגיד לסיום דברי, כי נשארה לי באמת רבע דקה, שלא יכול להיות שהמדינה תממן גזענות ואפליה מכל סיבה שהיא.

משה גפני: נכון.

מרב מיכאלי: לכן, חד-משמעית, אם יש מוסדות שמה שהם עושים זה מפעילים גזענות ואפליה בקבלת תלמידות ותלמידים, הם לא יכולים להיות מתוקצבים.

מרב מיכאלי: זאת הצעת החוק שלנו, אנחנו מבקשות ומבקשים מכם לתמוך בה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: ישיב על שתי ההצעות הללו סגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: כאמור, על הצעת החוק הראשונה הוגשה בקשה להצבעה שמית.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מאיר כהן מציע – מבקש להציע תיקון בחוק לימוד חובה התש"ט–1949: בסעיף 10א.

מאיר פרוש: בסופו יבוא: ובלבד שלא קיימת במוסד פטור אפליית תלמידים אסורה, לפי סעיף 5(א) לחוק זכויות התלמיד, התשס"א–2000.

מאיר פרוש: כך הוא גם מבקש לתקן בחוק חינוך ממלכתי התשי"ג–1953, בסעיף 11: האמור בו יסומן (א), ואחריו יבוא: נוכח השר כי מוסד חינוך שהוכר כאמור בסעיף קטן (א), עבר על הוראות איסור האפליה שבסעיף 5(א) לחוק זכויות התלמיד, התשס"א–2000, תישלל ממנו השתתפות המדינה בתקציבו.

מאיר פרוש: אז קודם כול, גם חבר הכנסת כהן יודע שיש את חוק זכויות התלמיד, שאומר: רשות חינוך מקומית, מוסד חינוך או אדם הפועל מטעמם, לא יפלו תלמיד מטעמים עדתיים, מטעמים של ארץ מוצא, מטעמים של רקע חברתי-כלכלי, מטעמים של נטייה מינית או זהות מגדרית, או מטעמים של השקפה פוליטית, בין של הילד בין של הוריו.

מאיר פרוש: בכל אחד מאלה: ברישום; בקביעת תוכנית לימודים; בקיום כיתות נפרדות; בזכויות וחובות תלמידים, לרבות כללי משמעת והפעלתם.

מאיר פרוש: אני מתאר לעצמי, אבל בכל אופן, מאחר שזה לא נאמר פה, ובאה דרישה כאילו חוק זכויות התלמיד לא מספיק ברור, אומר לחברים שאולי לרגע נבהלו או התרגשו מהשאגות של חבר הכנסת כהן – שלרגע חשבתי שהוא היושב-ראש, כשהוא אמר לרב גפני: תצא מהאולם.

מאיר פרוש: ואת, גברתי, הערתי לך גם, ואמרתי: לא הוא היושב-ראש, אבל אולי יש כאלה שמתרגשים משאגותיו של חבר הכנסת כהן – ואני רוצה לומר: סעיף 32(א1) לחוק הפיקוח, נאמר בו כך: נוכח המנהל הכללי כי בבית-הספר הופר איסור האפליה כאמור בסעיף 5 לחוק זכויות התלמיד, התשס"ה–2000, רשאי המנכ"ל לצוות על סגירתו של בית-הספר.

מאיר פרוש: כאשר נאמר בחוק שהמנכ"לית יכולה לצוות על סגירת בית-ספר כאשר היא נוכחת – כאשר נוכח, אם זה מנכ"ל – שבבית-הספר הופר איסור אפליה, לסגור בית-ספר, המשמעות היא גם להפסיק לתת תקציב לבית-הספר.

מאיר פרוש: אני רוצה להזכיר כאן לחברי הכנסת: הייתה ליש עתיד משמרת קצרצרה מאוד בממשלה.

מאיר פרוש: במשמרת הקצרצרה הזאת יש עתיד העבירו את החוק שמתנה תקצוב של תלמודי תורה, פטור, מול לימודי חול, והכניסו גם סעיף – את החוק הזה הם תיקנו.

מאיר פרוש: ואחר כך אנחנו הבאנו חוק אחר, ואמרנו שהאמירה הזאת והתוספת שבחוק שיש עתיד הביאו במסגרת חוק ההסדרים מיותרות, מכיוון שיש חוק זכויות התלמיד; יש גם, כמו שאני אמרתי עכשיו, את סעיף 32(א1) לחוק הפיקוח, ואנחנו באמת תיקנו את זה.

מאיר פרוש: אני רוצה להוסיף ולומר שבתקנות החדשות – כי הרי העברנו לפני חצי שנה את החוק שהוציא את מה שיש עתיד ביקשו להכניס לחוק, ובתקנות החדשות שהמשרד הכין יש גם פסקה ברורה ותנאי ברור שאסור לפעול בניגוד לחוק זכויות התלמיד.

מאיר פרוש: כשאני מדבר על מה שיש עתיד עשו במשמרת הקצרצרה שלהם, אני רוצה לומר את מה שאולי לא שמעו כאשר הרב גפני ניסה לומר לחבר הכנסת כהן.

מאיר פרוש: אתם לא התעסקתם בשאלה הזאת של מניעים עדתיים, כי אתם גרמתם – הוצאתם מהתקציב של משרד החינוך את האפשרות שבבתי-ספר של המוכר שאינו רשמי, לילדים שלהם, כיתות א' וב', תהיה קייטנה כמו לכל ילדי ישראל, ולא הלכתם לבדוק אם בית-הספר הזה שלא יקבל את התקציב – כאשר פירון היה שר חינוך – יש שם ספרדים או יש שם אשכנזים; לא, שללתם מכולם.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: לא מכיוון שיש שם מניעים עדתיים, אלא מכיוון שהם חרדים.

מאיר פרוש: מכיוון שהם חרדים.

מאיר פרוש: הרב ליצמן, אני מציע שיש עתיד ישמעו את מה שאני אומר להם עכשיו.

מאיר פרוש: על כל פנים, לא רק בקייטנות אתם מנעתם מהמגזר החרדי.

מאיר פרוש: יש מושג שקוראים לו "שעות תמרוץ וטיפוח"; אם הכיתה גדולה מדי וצריכים לעודד את המורה, צריכים לעודד את בית-הספר – שיהיה עוזר, מסייע למורה.

מאיר פרוש: גם שעות תמרוץ וטיפוח.

מאיר פרוש: פירון, במשמרת הקצרצרה שלכם, גרם לכך שהחרדים לא יקבלו את זה.

מאיר פרוש: וזה לא היה ממניעים עדתיים, חבר הכנסת כהן, או חברי הכנסת מיש עתיד, לא, לא מסיבות עדתיות, אלא מכיוון שמדובר בחרדים.

מאיר פרוש: אתם, במשמרת הקצרצרה שלכם, מנעתם מאתנו את זה.

מאיר פרוש: ולא רק זה – גם עשיתם רעה, גם הריעותם לילדי החינוך המיוחד של המגזר החרדי.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: ילדים מסכנים מהחינוך החרדי – – –

קריאה: – – –

מאיר פרוש: אני לא יורד.

מאיר פרוש: אני לא יורד, אני עונה, לא?

קריאות: – – –

מאיר פרוש: אני עונה.

מאיר פרוש: אתם מנעתם מילדים בחינוך המיוחד כי הם חרדים, לא כי הם אשכנזים, לא כי הם ספרדים.

מאיר פרוש: חבר הכנסת כהן, כן, אל תעשה לי כך.

מאיר פרוש: פירון גרם לכך שלא יהיו לנו קייטנות, ושלא יהיו לנו שעות תמרוץ וטיפוח, ושלא יהיה לחינוך המיוחד של הילדים החרדים.

מאיר פרוש: כן, במשמרת הקצרצרה שלכם.

מאיר פרוש: נכון, אנחנו תיקנו את זה – עשינו הסכם קואליציוני ותיקנו את זה.

מאיר פרוש: ולמה אני מזכיר את מה שאתם עשיתם?

מאיר פרוש: למה אני מזכיר את זה שאתם פגעתם בחרדים?

מאיר פרוש: כי זו השיטה של יש עתיד; זו האג'נדה שלכם.

מאיר פרוש: האג'נדה שלכם הייתה מאז ומתמיד לפגוע בחרדים.

מאיר פרוש: עכשיו, ליש עתיד יש תקופה חדשה, הם עוברים איפור מסוים, מתאפרים – שמים פודרה, מנסים להיראות כאילו הם בסדר עם החרדים.

מאיר פרוש: אז מה מצאת חבר הכנסת כהן?

מאיר פרוש: מצאת משהו חדש.

מאיר פרוש: באת לפה, סיפרת לכולם שאנחנו החרדים פוגעים בספרדים.

מאיר פרוש: כן, סיפרת לכולם.

מאיר פרוש: אני רוצה לספר לכולם שאותה הגברת בשינוי אדרת – האג'נדה שלכם היא נגד חרדים.

מאיר פרוש: אני אסביר גם למה עוד מעט.

מאיר פרוש: אתם נגד חרדים, ורוצים לפגוע בנו.

מאיר פרוש: זו המטרה, אין שום סיבה אחרת.

מאיר כהן: כשאין מה להגיד, אז – – –

מאיר פרוש: אני מבקש לומר לך שיש לי מה להגיד.

מאיר פרוש: ביקשו ממני לרדת – ויש לי מה להגיד.

מאיר פרוש: אתה, בדברי ההסבר, כותב כך: בשנת הלימודים התשע"ז, מעל 30 תלמידות לא התחילו את שנת הלימודים בבית-ספר, בעקבות אי-הסכמה של בתי-ספר וסמינרים לרשום אותן ללימודים במסגרתם בשל מניעים עדתיים.

מאיר פרוש: תגיד לי, אתה חבר כנסת, אתה היית ראש עיר מכובד, היית שר מכובד, שר רווחה.

מאיר פרוש: אתה יכול להסביר לי איך אתה מביא כזה נתון לכנסת בלי לבדוק אותו?

מאיר פרוש: אני אסביר לך למה לא בדקת את זה.

מאיר פרוש: אתה מספר פה לחברי הכנסת שדיברת עם אנשים ממשרד החינוך והם השפילו את פניהם.

מאיר פרוש: אני רוצה להקריא לך פסק-דין של בית-המשפט בנושא הזה מלפני חודשיים, פחות מחודשיים.

מאיר פרוש: בית-משפט כותב בפסק-דין: יודגש כי בא-כוח משרד החינוך – – –

מאיר כהן: – – –

מאיר פרוש: אני מבקש מגברתי, אל תיתני לחבר הכנסת מאיר כהן להשתלט פה, כן.

מאיר פרוש: – – – יודגש כי בא-כוח משרד החינוך אמרה במהלך הדיון, בהגינותה – כך היא אומרת, השופטת – כי התרשמותו של משרד החינוך היא שההתנגדות של מוסדות החינוך הרלוונטיים לקבלת התלמידות לא הייתה ממניעים פסולים של אפליה עדתית.

מאיר פרוש: מנהלי בתי-הספר שהופיעו לדיון הכחישו נמרצות, ובית-המשפט מקבל את הקביעה הזאת.

מאיר פרוש: בית-המשפט אומר במפורש שהדבר הזה לא היה מסיבות עדתיות.

מאיר פרוש: אז מה אתה בא לכנסת, מדפיס, נותן להדפיס, בדברי ההסבר דברים שאינם מציאות?

מאיר פרוש: דיברת עם משרד החינוך.

מאיר פרוש: עם מי דיברת במשרד החינוך?

מאיר פרוש: אני מקריא לך פסק-דין של בית-משפט שאומר שבאי-כוח משרד החינוך אומרים שלא הייתה סיבה עדתית.

מאיר פרוש: למה אתה מספר סיפורים פה?

מאיר פרוש: אני הייתי מצפה מחבר הכנסת מאיר כהן – כאשר אתם הייתם במשמרת הקצרצרה שלכם, וחבר הכנסת פירון דאג מאוד לחינוך בישראל, הצעתי פה הצעת חוק, אולי תחשבו על זה; אני לא אומר את זה דווקא על בתי-ספר שהם לא של חרדים – שיהיה איזה מדד, שיהיה מדד של תקצוב לבתי-ספר כפוף לרמת האלימות של התלמידים – מתנהגים.

מאיר פרוש: יש בתי-ספר שיש בהם הרבה אלימות, יש בתי-ספר שיש בהם הרבה תלמידים ששותים משקאות חריפים, ובבתי-הספר האלה, לצערנו הרב, יש הידרדרות נוראה בתחום החינוך.

מאיר פרוש: תבואו, תציעו להציל את החינוך, שמדד ההשתתפות של המדינה בבתי-ספר יהיה לפי: אם פחות אלימות – נותנים יותר כסף; יותר אלימות – צריכים לעשות סדר ובדק-בית מה קורה פה.

מאיר פרוש: או למשל, אני ראיתי – חברת הכנסת ברקו, גם את הצטרפת להצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: חברת הכנסת ברקו, את הצטרפת להצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת כהן, למה אתה לא בא בהצעת חוק שמדברת על מעשים שנעשים בבתי-ספר שיש בהם הסתה נגד המדינה?

מאיר פרוש: חוק הפיקוח אומר שמנהל כללי של משרד החינוך רשאי לצוות על סגירת בית-ספר – תשמע טוב, חבר הכנסת כהן, חברי ביש עתיד, תשמעו טוב – חוק הפיקוח אומר שהמנכ"ל רשאי לצוות על סגירת בית-ספר אם בבית-הספר מתנהלת או נסבלת הסתה נגד המדינה.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר, אני מבקשת לסיים.

זוהיר בהלול: – – –

מאיר פרוש: אני – – –

זוהיר בהלול: – – – מה אתה מקשקש.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: גם עשר דקות, אדוני ראש הקואליציה.

טלי פלוסקוב: גם עשר – – –

מאיר פרוש: למה אתה מגיש הצעת חוק נגד חרדים?

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

מאיר פרוש: בוא תגיש הצעת חוק נגד בתי-ספר שמתנהלת שם הסתה נגד המדינה, נראה אותך.

מאיר כהן: זה לא נגד חרדים.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: או שאתה מחפש קולות אצל הערבים, לכן אתה מפחד.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר, אני מבקשת לסיים.

מאיר כהן: זה – – –

מאיר פרוש: עם יד הלב.

מאיר כהן: זה בעד מזרחים.

מאיר פרוש: תשב, תשב.

טלי פלוסקוב: תודה.

מאיר פרוש: עכשיו תשב.

מאיר כהן: זה בעד ספרדים.

מאיר פרוש: עכשיו תשב.

מאיר כהן: זה לא נגד חרדים.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר, אני מבקשת לסיים.

מאיר כהן: זה בעד ספרדים.

מאיר כהן: זה בעד מזרחים.

טלי פלוסקוב: גם אתה מוגבל בעשר דקות.

טלי פלוסקוב: עשר הדקות שלך תמו.

מאיר כהן: זה בעד מרוקאים, זה בעד טריפוליטאים, זה בעד עיראקים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה מפריע לי לנהל מליאה.

מאיר כהן: זה לא נגד חרדים.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשבת ולהירגע.

טלי פלוסקוב: כבוד סגן השר, אני מבקשת לסכם.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר: לכן, הדברים האלה הם ממניעים נגד החרדים, כי אתה יודע באמת שכולנו מגנים בתי-ספר או מנהלים או כאלה שמתנהלים ופוסלים בנות מלהיכנס מסיבות עדתיות.

מאיר פרוש: שיהיה לך ברור: הדבר הזה פסול בתכלית.

טלי פלוסקוב: תודה.

מאיר פרוש: הוא פסול בתכלית, וכולנו ככה מתנהגים.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: יש סיבות דתיות שזה יכול להיות דבר שקורה בכל מקום ובכל מגזר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: לכן מן הדין שהחוק הזה יידחה, ושהכנסת תצביע נגד החוק.

מאיר פרוש: אני אומר לך: מי שמצביע בעד הצעת החוק שלך – מצביע נגד פסק-הדין של בית-המשפט מלפני חודשיים.

מאיר פרוש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן, אתה יכול לחזור.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאתה ביקשת הצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשה להצבעה שמית על הצעת החוק הזו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, צר לי שכל פעם שהסוגיה הזאת עולה, זה מתחיל – יש מי שמוביל את זה לחרדים וחילונים.

מאיר כהן: זה לא חרדים.

מאיר כהן: אין בלבי ולא היה מעולם כנגד חרדים, וכמו שתמיד אני אומר למגינת לבכם, של חלק מכם:

מאיר כהן: מה לעשות שחצי ממשפחתי הם חרדים.

מאיר כהן: אני כואב את כאבם, ואני מדבר מתוך הכאב שלהם.

מאיר כהן: זאת הצעת חוק בעד הספרדים ובעד בנות ספרדיות ובעד יהודים שגרים במדינה הזאת שרוצים ללמוד במוסדות ומגיעים לבית-הספר.

מאיר כהן: והרי אתה יודע, אדוני סגן שר החינוך, את מה שאני יודע.

מאיר כהן: אתה יודע שזה לא נכון.

מאיר כהן: אתה יודע שקשה לכם להתמודד עם זה.

מאיר פרוש: בית-המשפט – – –

מאיר כהן: יעיד כאן יושב-ראש ועדת החינוך – היה מנהל האגף החרדי, היו אנשים ממשרד החינוך – כיצד הם הסבירו שקשה להם לעסוק בזה.

מאיר כהן: זאת הצעת חוק שבאה להגן על האנשים האלה, ומי שמצביע בעד הצעת החוק הזאת ומי שיושב כאן – דבר אחד מחזק: את היותנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

מאיר כהן: כל מי שרוצה לקחת את זה לחרדים ולחילונים ולמפלגות, שיבושם לו, שזה יהיה המפלט שלו.

מאיר כהן: אבל אני מבקש ממך להאמין לי: כשכתבתי את הצעת החוק, לרגע לא חשבתי במושגים מפלגתיים ופוליטיים.

מאיר כהן: לנגד עיני היו הבנות האלה.

מאיר כהן: ובסוף, אתה אמרת, ככה במשפט: ויש דברים של הדת שאני לא אפרט כאן.

מאיר כהן: אז אם דת ישראל, שבה חביב האדם שנברא בצלם, אם הדת הזאת אומרת משהו על כך שצריך להפלות בנות ספרדיות – תפנה אותי בבקשה למקור הזה.

מאיר כהן: אני רוצה לראות אותו.

מאיר כהן: תודה רבה.

משה גפני: – – –

מאיר פרוש: גפני – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: לא, לא.

משה גפני: – – – בעניין הזה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, כשאתה מבקש הודעה אישית, היא תמיד יכולה להגיע רק לאחר ההצבעה.

טלי פלוסקוב: רשום אצלי שביקשת.

טלי פלוסקוב: כעת, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: אה, חברת הכנסת מרב מיכאלי, גם את מעוניינת?

טלי פלוסקוב: כמובן, גם לרשותך עד שלוש דקות.

משה גפני: מרב – – – את אומרת דברים חכמים.

משה גפני: למה עכשיו את צריכה לשנות את זה?

מרב מיכאלי: אני לא יודעת, אדוני מר גפני ואדוני מר פרוש, אם הקשבתם לדברים שאני אמרתי, מעבר לדברים שאמר חבר הכנסת כהן.

מרב מיכאלי: אני דיברתי על דוגמאות אחרות לגמרי.

מרב מיכאלי: החוק, צריך להגיד, מדבר על סוגי האפליה ולא מזכיר במילה, לא מוסדות חרדיים, לא לומדים חרדים ולא מלמדים חרדים – שום דבר מהמחלקה הזאת.

משה גפני: – – –

מרב מיכאלי: אפילו לא מדובר שם על שוויון מגדרי, שזה אצלכם בכלל – בוא נגיד – בת מלך, כבוד בת מלך וכל זה – – –

משה גפני: – – – למאיר כהן.

מרב מיכאלי: אפילו לא נכנסות לדבר הזה.

מרב מיכאלי: אבל על ראש – – –

משה גפני: אז מה – – – מאיר כהן – – –

מרב מיכאלי: כשהיינו ילדים וילדות בבית-ספר, היו אומרות: על ראש הגנב בוער הכובע.

משה גפני: הכובע.

משה גפני: כן.

מרב מיכאלי: למה אתם עולים לפה וצועקים: "חוק נגד החרדים"?

יעקב ליצמן: גם זה לא נותן – – –

מרב מיכאלי: אוה.

מרב מיכאלי: אדוני באמת בא למליאה בלי כובע, אבל בחוץ מחזיק כמה.

מרב מיכאלי: בכל זאת, חוששתני שההתגוננות של המפלגות החרדיות – המפלגה החרדית הספציפית, כי המפלגה החרדית השנייה בחרה להיעלם בהצבעה הזאת – אבל ההתגוננות התוקפנית, מר גפני, הצעקות המתגוננות והתוקפניות שלכם גורמות לזה – מה להגיד – שאתם מביאים על עצמכם, בדיוק חושפים – ואני אומרת "חושפים" בזכר – כנראה את האשמה שכנראה אתם עצמכם מרגישים אותה – –

משה גפני: – – –

מרב מיכאלי: – – משום שאלמלא כן אין לכם שום סיבה בעולם להתנגד להצעת החוק הכל-כך מתבקשת הזאת.

משה גפני: החוק קיים.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

משה גפני: יש חוק, קיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, ההצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת ממזכירת הכנסת להתחיל בהצבעה, ומחברי הכנסת – בבקשה לשמור על השקט באולם.

טלי פלוסקוב: על החוק של מאיר כהן כרגע אנחנו מצביעים, בוודאי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד

טלי פלוסקוב: חברות הכנסת היקרות, זה מאוד מפריע לנו כאן.

טלי פלוסקוב: המזכירות עובדת, וזה מפריע.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעבור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו עדיין בהצבעות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח

קריאות: – – –

קריאה: זה נורא מפריע.

טלי פלוסקוב: חברים, אני לא מבינה מה קורה באולם.

טלי פלוסקוב: ההצבעה בעיצומה, והצעקות שלכם מפריעות להתרכז כאן.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) אראל מרגלית – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, גברתי, דקה.

טלי פלוסקוב: תני לי דקה בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכל הצוות שנמצא בצד שמאל של האולם או לצאת החוצה או להפסיק לדבר.

טלי פלוסקוב: מאיר כהן, ידידי היקר, אנחנו לא שומעים את ההצבעות על הצעת החוק שלך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד

משה גפני: – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מה קורה שם?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אני מבקשת לחזור למקומכן.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: מי מחברי הכנסת הנמצאים באולם מעוניין להצביע?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – נגד.

קריאה: רגע.

קריאה: רגע.

קריאה: רגע.

קריאה: רגע.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, שנייה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת מסיעת יש עתיד.

קריאה: אני לא יכולה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים להרגיע את חברי הכנסת המפריעים להצבעה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: שנייה.

טלי פלוסקוב: אנחנו רואים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) מירב בן ארי – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: גברתי מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, איך את מצביעה?

אורלי לוי אבקסיס: את לא חייבת, מירב.

טלי פלוסקוב: מה עמדתך?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מי מחברי הכנסת מעוניין להצביע?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: למזכירה.

טלי פלוסקוב: למזכירה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני קוראת בשם, ואתם צריכים להגיד איך אתם מצביעים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: נגד, אמרה.

קריאה: – – רגע.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, חבר הכנסת יואב בן צור – נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) יואב בן צור – נגד

טלי פלוסקוב: מי עוד?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יגאל גואטה, אתה מעוניין להצביע?

טלי פלוסקוב: כן.

קריאה: נגד.

טלי פלוסקוב: מה עמדתך?

טלי פלוסקוב: נגד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: יגאל גואטה – נגד.

טלי פלוסקוב: רשום?

קריאות: – – –

יואל חסון: זה לא מקובל.

יואל חסון: זה לא עובד ככה.

קריאות: – – –

יואל חסון: מה זה הדבר הזה?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו נוציא אתכם מהאולם, רבותי.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – – –

יואל חסון: – – – מה זה הדבר הזה?

יואל חסון: – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – – חבר הכנסת יואל חסון, אני מבקשת להירגע.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: אין דבר כזה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת שמעוניינים להצביע – – –

קריאות: – – –

קריאה: מה שקורה – היא אמרה, וזה מופיע בתקנון, שמי שבאולם ועוד לא הצביע יכול להצביע, אז אמרה מירב, אמר זה, ועכשיו אני מחכה לדעת אם גואטה רוצה להצביע, זה הכול.

קריאה: וזה לפי התקנון.

יואל חסון: – – – את לא אמורה לקרוא בשמות שלהם – – –

איציק שמולי: אסור לך לעשות את זה.

קריאות: – – –

קריאה: אבל זה לפי התקנון.

קריאה: מה אפשר לעשות?

קריאה: שישבו בשקט.

קריאה: אני גם לא שומעת.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להרים יד – מי מעוניין להצביע, רבותי.

קריאות: – – –

יואל חסון: לא אומרים את השמות ולא חוזרים שלוש פעמים, וחזרת שלוש פעמים.

קריאות: – – –

יואל חסון: את חזרת שלוש פעמים.

טלי פלוסקוב: אתם לא יכולים להפריע לנו.

קריאות: – – –

נחמן שי: אתם עושים צחוק מהעבודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת – אני קוראת אותך לסדר.

נחמן שי: אל תקראי אותו לסדר, תעשי את העבודה שלך.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – – צחוק מהעבודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – –

קריאות: – – –

יואל חסון: לא מצביעים ככה.

טלי פלוסקוב: – – אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: סידור ההצבעה אומר ככה: בפעם הראשונה – – –

יואל חסון: קראת להם שלוש פעמים, לא עושים את זה.

טלי פלוסקוב: אדוני.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לשבת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בפעם הראשונה מקריאים את שמות חברי הכנסת – –

קריאה: בושה.

יואל חסון: זה לא עובד ככה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – בפעם השנייה מקריאים את שמות חברי הכנסת שלא נכחו באולם, ובפעם השלישית קוראים בשמות חברי הכנסת שמעוניינים – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בפעם השלישית – –

נחמן שי: תלמדי את העבודה שלך – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – מי שמעוניין להצביע ואומר שהוא מעוניין להצביע – –

קריאה: לא נכון – – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: – – – בלי להגיד שמות – – –

טלי פלוסקוב: – – רשאי להצביע – –

קריאה: לא נכון – – –

טלי פלוסקוב: – – הוא יכול להרים יד וזה מספיק.

טלי פלוסקוב: גברתי – – –

קריאה: – – – משכת את ההצבעה בכוונה, גברתי.

קריאה: הצבעה לא חוקית.

יואל חסון: את משכת בזמן – – –

קריאות: – – –

קריאה: היא שאלה.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: אני קראתי בשמם של חברי הכנסת שהרימו יד, רבותי – – –

קריאות: – – –

קריאה: אבל היא אמרה שהיא נגד.

קריאה: מירב בן ארי אמרה לי שהיא נגד.

קריאה: יואב בן צור אמר – – –

נחמן שי: אתם עושים צחוק מהעבודה – – –

טלי פלוסקוב: חברי האופוזיציה, חברי האופוזיציה, אתם לא תגידו כאן ולא תנהלו פה את העניינים.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשבת ואני יכולה להסביר בשמות איזה חברי הכנסת אני קראתי – – –

קריאה: – – –

קריאה: כן, שהוא רוצה להצביע.

קריאה: היא אמרה לי – – –

קריאה: זה לא עובד ככה.

טלי פלוסקוב: אני קראתי בשמות חברי הכנסת שהרימו יד, רבותי.

איציק שמולי: זה בניגוד לתקנון – – –

מיקי לוי: זה לא בסדר – – –

קריאות: – – –

קריאה: הוא רוצה להצביע או לא?

טלי פלוסקוב: אני שוב שואלת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני ראיתי ידיים של חברי הכנסת שהיו מעוניינים להצביע.

קריאה: אתם לא נותנים, אני לא רואה מתי שהוא מצביע.

קריאה: היא שואלת אותו אם הוא רוצה להצביע.

קריאות: – – –

מיקי לוי: זה לא נכון.

מיקי לוי: משכת את הזמן.

מיקי לוי: זה לא נכון – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מלכיאלי, אתה הצבעת בסיבוב השני.

טלי פלוסקוב: אתה הצבעת בסיבוב השני.

קריאה: מי?

קריאה: זה לא נכון – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מלכיאלי הצביע בסיבוב השני.

טלי פלוסקוב: רק מי שלא הצביע בסיבוב הראשון והשני ומעוניין להצביע, שירים יד.

נחמן שי: מה זה להרים יד?

קריאות: – – –

קריאה: זה חוקי.

קריאה: זה חוקי.

קריאה: הוא צריך – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, רבותי, רבותי.

טלי פלוסקוב: אל תנהלו כאן את העניינים.

נחמן שי: מה זה לא לנהל?

נחמן שי: את לא מנהלת – – –

טלי פלוסקוב: אני שוב חוזרת ואומרת: מי שמנהלת כרגע את המליאה זו אני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכולם לשבת ואני אסיים את ההצבעה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני שואלת את חברי הכנסת.

קריאה: הוא הצביע או לא הצביע?

טלי פלוסקוב: מי?

קריאה: גואטה.

קריאה: אני לא יודעת.

קריאה: זה נראה לך הגיוני – – –

נחמן שי: זה לא הליך מקובל בכנסת – – –

טלי פלוסקוב: המזכירה שואלת האם חבר הכנסת יגאל גואטה.

מיקי רוזנטל: היא לא שואלת, אין דבר כזה – – –

טלי פלוסקוב: אתה מעוניין להצביע?

קריאות: – – –

נחמן שי: מה זה?

נחמן שי: מה זה?

קריאה: אין הליך כזה – – –

יואל חסון: – – –

טלי פלוסקוב: לא, חבר הכנסת יואל חסון, אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: לא, אדוני, זו פעם שלישית שאתה מפריע לי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: נקודה.

נחמן שי: – – – חברים, מה זה?

טלי פלוסקוב: לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: (חבר הכנסת יואל חסון יוצא מאולם המליאה.)

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איציק שמולי: זה בניגוד לתקנון – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יגאל גואטה מצהיר שהוא הצביע בעד.

טלי פלוסקוב: נגד, סליחה.

קריאה: הוא לא הצביע.

קריאה: הוא לא הצביע.

קריאות: – – –

קריאה: מה עכשיו אתה מצביע?

קריאה: אתה מצביע?

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: מה זה?

מיקי רוזנטל: למה?

מיקי רוזנטל: כי טעית – – –

נחמן שי: מה זה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יגאל גואטה, אני מבקשת לגשת למיקרופון ולהגיד מה עמדתך.

קריאות: – – – מה זה, מה זה – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני לא שומעת.

קריאה: אי-אפשר לשמוע.

טלי פלוסקוב: אם עוד מישהו רוצה לצאת מהאולם, אני אעשה את זה עכשיו.

קריאות: – – –

קריאה: אל תתערבו.

קריאה: זה לא בסדר מה שאתם עושים.

קריאה: היא מנהלת את ההצבעה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע במיקרופון – –

משה גפני: – – –

טלי פלוסקוב: – – מה הצבעתו של – – –

משה גפני: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, יגאל גואטה.

יגאל גואטה: כן, מה את רוצה לדעת?

טלי פלוסקוב: אתה רצית להצביע, זה הכול.

יגאל גואטה: כן.

טלי פלוסקוב: איך אתה מצביע?

יגאל גואטה: מתבייש ומצביע נגד.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: יש עוד כאלה?

יגאל גואטה: מתבייש, מתבייש, מה לעשות.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: הנה השר אזולאי רוצה להצביע, גברתי.

קריאה: אין דבר כזה, הוא לא היה באולם – – –

קריאות: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברי הכנסת) דוד אזולאי – נגד

טלי פלוסקוב: יש עוד חבר כנסת שמעוניין להצביע?

מיקי רוזנטל: מה זה, אין דבר כזה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: ההצבעה נעולה.

טלי פלוסקוב: גברתי, נא לסכם את ההצבעה ולהציג לנו את תוצאותיה.

טלי פלוסקוב: זהו, ההצבעה תמה.

נחמן שי: מה זה?

נחמן שי: – – –

קריאה: בושה – – –

איציק שמולי: משכת את ההצבעה – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, רבותי, כל מה שלא נראה לכם – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: – – – ככה לא מארגנים הצבעה – – –

טלי פלוסקוב: כל מה שלא נראה לכם, אתם רשאים להגיד, אבל לא בצורה כזאת, אני מצטערת.

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – – ראש הממשלה שיצביע – – –

קריאות: – – –

קריאה: לא, אתה לא יכול לעמוד כאן.

קריאה: מה זה?

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים מחברי הכנסת שלא להפריע לצוות לעבוד.

טלי פלוסקוב: מאוד קשה בצורה כזאת לעבוד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד לכם שגם על הצעת החוק הבאה – אדוני יושב-ראש הקואליציה, גם ההצבעה הבאה הצבעה שמית?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

דוד ביטן: – – –

נחמן שי: תסבירו לקואליציה – – –

קריאה: – – –

דוד ביטן: לא, לא, זה אותו דבר.

דוד ביטן: זה מחובר.

דוד ביטן: אל תבלבל את המוח.

דוד ביטן: אתה לא יכול לעלות.

דוד ביטן: לא יכול לעלות.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות של ההצבעה הראשונה – יש לנו מייד עוד הצבעה: 38 בעד, 43 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת לא התקבלה.

קריאה: – – – גואטה – – –

קריאה: בושה – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו דורשים הצבעה חוזרת, אדוני.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא מפריעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה שמית גם על ההצעה של חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהוצמדה להצעת החוק שמספרה פ/3530.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע בזמן ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: זה מאוד יעזור אם גם תשבו במקומות ולא תעמדו.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, אתם ערוכים?

קריאה: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נא להתחיל את ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי המזכירה.

יולי יואל אדלשטיין: זה מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הקואליציה, יושב-ראש הקואליציה, חברי הכנסת, זה מפריע.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: מפריע מאוד לנהל את ההצבעה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תמשיך.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו צריכים – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – אינו נוכח יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – לא משתתף בהצבעה תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד נורית קורן –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לחזור על שמות חברי וחברות הכנסת שלא ענו בסיבוב ההצבעה הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח ישראל אייכלר – נגד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת אלי בן-דהן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח נחמן שי – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש באולם מישהו שמעוניין עדיין להשתתף בהצבעה לפני שאני נועל אותה?

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) דב חנין – בעד

יולי יואל אדלשטיין: ישראל כץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) ישראל כץ – נגד

יולי יואל אדלשטיין: האם יש עוד חברי כנסת?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי המזכירה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מברכים את ראש עיריית נצרת-עילית, את ממלא-מקומו, כל פרנסי העיר, ביציע הציבור, ומודיעים להם שהדיון בנושא נצרת-עילית יתקיים רק בעוד כשעה, שעה וחצי, לפי סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תוצאות ההצבעה: בעד החוק – 35, נגד החוק – 42.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת החוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי שהוצמדה להצעה הקודמת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה אישית – חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות, עם טקסט מדוד, להתייחס.

יולי יואל אדלשטיין: אם תנצל פחות, נשמח.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, מכיוון שמאיר כהן אמר עלי שאני גזען – זה שאני חוצפן זה בסדר, לא הייתי מבקש על זה הודעה אישית, אבל על שאני גזען, אני מבקש הודעה אישית.

משה גפני: אני רוצה להתחיל קודם בו.

משה גפני: רק לפני שנתיים – יש בית-ספר של החינוך העצמאי בשדרות, כולו ספרדי, אין שם אשכנזי אחד.

משה גפני: הממשלה שלו, בשדרות מוכת ה"קסאמים", והילדים האלה הם ילדים ספרדים, לא נתנו להם קייטנה.

מאיר כהן: מה אתה אומר?

משה גפני: אפשר שלא להפריע?

משה גפני: אני הולך להגיד את האמת היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: לא נתנו לספרדים בבית-הספר בשדרות, לא נתנו קייטנה; רק לבית-הספר החילוני שנמצא ליד, או בית-ספר של הממ"ד, אבל החרדים הספרדים – לא מגיע להם.

קריאה: – – –

משה גפני: כל הקייטנות – ואני אדבר על עוד כמה דברים – כל הקייטנות שיש בהם ילדים ספרדים, גם בתי-ספר של "מעיין החינוך התורני" וגם בית-ספר – – –

יואל חסון: למה אתה שואל מאיזו עדה הם?

מאיר כהן: – – – בנות ספרדיות.

משה גפני: אני מבקש יותר זמן.

משה גפני: אני לא יכול לדבר עם השאגות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני אכן אעצור את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מכירים את המנהג.

יולי יואל אדלשטיין: יהיו הפרעות – יהיה יותר זמן לדובר.

משה גפני: גם בית-ספר – אין לי ילדים היום בבית-ספר יסודי.

משה גפני: היו לי.

משה גפני: גרתי באופקים, והילדים שלי למדו באופקים, למדו בכל האזור.

משה גפני: כמובן, יש לי נכדות, והנכדות שלי לומדות בבית-ספר "כהנמן" בבני-ברק.

משה גפני: 1,400 תלמידות, 65% מהתלמידות – אפשר לבדוק את זה – 65% מהתלמידות הן ספרדיות.

מיקי רוזנטל: למה לדבר ככה?

משה גפני: ככה, מפני שאתם מדברים.

משה גפני: אין לכם משהו אחר לדבר עליו.

מיקי רוזנטל: למה לדבר במונחים כאלה?

מיקי רוזנטל: כולם ישראלים.

מיקי רוזנטל: למה אתה מדבר במונחים כאלה?

משה גפני: אני מבקש לדבר, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: הם דיברו, לא אני.

משה גפני: המציאות הזאת – אני הצבעתי בעד החוק שהיה פה בכנסת לפני הרבה שנים, שאסור להפלות על רקע עדתי.

משה גפני: הזכיר את זה סגן השר פרוש.

משה גפני: הם באים עכשיו לעשות הון פוליטי והם רבים מי מהם דואג יותר לילדים הספרדים.

משה גפני: המציאות היא שהבנות, הנכדות שלי, שלומדות בבית-ספר "כהנמן", ש-65% מהבנות בו הן ספרדיות – ואני גאה בכך – לא נתתם להן קייטנה, מפני שאתם גזענים.

משה גפני: אתם נגד חרדים – –

מאיר כהן: אתה גזען, ואתה יודע את זה.

משה גפני: – – וזה לא משנה בכלל – אני לא יכול ככה – זה לא משנה בכלל אם החרדים הם אשכנזים או ספרדים.

משה גפני: אצלנו אין הבדל.

מאיר כהן: זה משנה, מרוקאים אתם לא מקבלים.

משה גפני: אצלכם יש הבדל.

משה גפני: אתם מקוששים קולות אבודים.

משה גפני: אתם רוצים לעשות את עצמכם מגִני היושר.

מאיר כהן: תתבייש לך, אתה.

מאיר כהן: ככה אתה מדבר על ילדים?

משה גפני: תתביישו לכם.

משה גפני: אנחנו והספרדים נלחמנו יחד נגד זה – –

מאיר כהן: תקבל אותן, הגיע הזמן שתקבלו ספרדיות.

משה גפני: – – שאתם ניסיתם לערטל אותנו מהיהדות – –

מאיר כהן: תקבלו ספרדיות, הגיע הזמן.

משה גפני: – – ניסיתם לפגוע במסורת שלנו, של אלה מארצות המזרח.

משה גפני: ניסיתם לפגוע בכל מה שקדוש ויקר – –

מאיר כהן: תתבייש לך.

מאיר כהן: למה אתה לא מקבל אתיופים?

מאיר כהן: למה אתה לא מקבל מרוקאים?

מאיר כהן: למה אתה לא מקבל עיראקים?

משה גפני: – – לתלמיד ולתלמידה ספרדים ולתלמיד ולתלמידה אשכנזים.

משה גפני: התורה שלנו היא אחת.

משה גפני: אנחנו מתחנכים יחד.

מאיר כהן: אתה גזען.

מאיר כהן: אתה יודע שאתה גזען.

מאיר כהן: תתבייש לך.

משה גפני: לכם יש תורה אחרת, גזענית, מושחתת, שרוצה לפגוע ביהדות.

משה גפני: הם הוכיחו לכם היום, אנשי ש"ס – – –

קריאות: – – –

כהן, שב.

משה גפני: – – – תקבלו אצלנו איזשהו מוסר, איזשהו – – – אתם שקרנים, גזענים, חוצפנים ומושחתים.

מאיר כהן: – – – לא מקבלים ספרדים.

מאיר כהן: תתביישו לכם.

מאיר כהן: אתם לא מקבלים ספרדים, ספרדים מוקצים אצלכם.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/3339/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא, הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – שכר מינימום למאבטחים חמושים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מיצינו את הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אשר ומיקי לוי, מיצינו את הנושא, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עוד לא.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כפי שאתם ודאי יודעים, אני עושה כל מאמץ לחפש דרכים שישמשו מנוף וישמשו מנוע חשוב לצמצום הפערים במדינת ישראל.

עמיר פרץ: והמפתח הוא בראש ובראשונה פרנסה בכבוד; המפתח הוא להתפרנס כאשר יש לך יכולת להתמודד עם הדרישות המינימליות המצופות מהמשפחה שלך.

עמיר פרץ: נכון, דנים הרבה מאוד ביוקר המחיה, אבל יוקר המחיה הוא צד אחד של המטבע.

עמיר פרץ: יש כיס אחד שהוא הכיס של ההכנסה, ויש הכיס שני שהוא הכיס של ההוצאה.

עמיר פרץ: אי-אפשר להתעלם מהעובדה שאחת הבעיות הקשות במדינת ישראל היא העובדה שהאינפלציה – שהיא לא מגדירה במיוחד את הצרכים המיידיים של כל משפחה ומשפחה – אבל בממוצע היא נשארת אינפלציה מאוד נמוכה, ולכן כל אותם עובדים במשק שצמודים למדד מוצאים את עצמם במצב שיש קיפאון של עליית השכר שלהם.

עמיר פרץ: אך בתוך כל זה, השוק הישראלי הוא שוק מגוון, ושוק העבודה, לצערי הרב, יש בו אלמנטים של ג'ונגל, ג'ונגל.

עמיר פרץ: ראיתם כולכם אתמול את המנופים הענקיים האלה שהרוחות בבת-ים הפילו, ורק בנס לא היה לנו אסון כבד של הרוגים ושל אירוע שיכול להיות אירוע מקיף מאוד.

עמיר פרץ: ואתם חושבים על כך שבמנוף הזה, למעלה, עשרות מטרים, ברוחות העזות שנושבות שם – –

מאיר כהן: 60 מטר גובה.

עמיר פרץ: 60 מטר גובה.

עמיר פרץ: – – יושב לו אדם שעובד כל כך הרבה שעות, בסיכונים כל כך גדולים, ובסוף מגיע הביתה עם עיניים מושפלות כלפי הילדים שלו, כי הוא צריך – – –

חיים כץ: ברישיון מזויף.

עמיר פרץ: ולעתים, כמו שאומר שר הרווחה, ידידי – – –

חיים כץ: 1,500 מנופאים הם עם רישיון מזויף, וכל השאר עובדים תחת קרטל של חברות כוח-אדם.

עמיר פרץ: הנה, מפי הגבורה אנחנו שומעים זאת.

חיים כץ: אבל נעשה סדר.

עמיר פרץ: מפי הגבורה אנחנו שומעים זאת.

עמיר פרץ: אני מאוד מכבד את חברי חיים כץ.

עמיר פרץ: צעדנו יחד דרך ארוכה בנושאים רבים.

עמיר פרץ: היום הוא שר, אז הוא מחויב לעובדות, הוא מחויב לפרטים.

עמיר פרץ: הוא אומר 1,600 מנופאים – – –

חיים כץ: 1,500.

עמיר פרץ: 1,500 מנופאים ללא רישיון בכלל, שעל מנת להשיג פרנסה הם מקבלים בדרך לא דרך רישיון.

עמיר פרץ: הוא יפרט אם הוא ירצה.

חיים כץ: לא כולם ישראלים – – –

עמיר פרץ: בסדר, לא זה הנושא המרכזי.

עמיר פרץ: רק רציתי להצביע על אותם מנופאים כדי להסביר ולהמחיש את הבעייתיות של שוק העבודה בישראל, שחייבים, אין ברירה, להתחיל לפלח אותו ולהגיע למקומות הנכונים.

עמיר פרץ: נכון שההצעה הכי הכי משמעותית שהגשתי לכנסת, שאני מקווה שיום אחד היא תעבור – ואני מודיע לכם כאן:

עמיר פרץ: ביום שזה יהיה תלוי בנו, ויום אחד נחליף את הממשלה הזאת, אחת מהצעות החוק הראשונות שיהיו במדינת ישראל זה ביטול חברות כוח-אדם בישראל והוצאתן אל מחוץ לחוק.

עמיר פרץ: לא תהיה חברת כוח-אדם שתעסיק עוד.

עמיר פרץ: תפקידה המקורי של חברת כוח-אדם זה להכשיר אנשים; תפקידן המקורי של חברות כוח-אדם זה לעשות השמה.

עמיר פרץ: אסור בשום פנים ואופן שהן ימשיכו לגדול כמעסיק – לא המעסיק הישיר, אבל המעסיק העקיף.

עמיר פרץ: והיום אני רוצה להתמקד בקבוצה אחרת, קבוצת המאבטחים.

עמיר פרץ: תחשבו רגע: יש היום בישראל 100,000 מאבטחים, שהשכר שלהם צמוד לשכר המינימום; מאבטחים שאנחנו נותנים להם אחריות לשאת נשק, שלעתים, בימי משבר, בימים קשים מבחינה ביטחונית, הם הופכים המוצב האזרחי הראשון של כל אזרח ואזרח בישראל.

עמיר פרץ: עליהם אנחנו סומכים, עליהם אנחנו מטילים את יהבנו שהם אלה שימנעו את הפיגועים, שהם אלה שיזהו ראשונים את הפיגוע שבדרך.

עמיר פרץ: חברי חיים כץ וחברי ביטן.

עמיר פרץ: יש לך גב רחב.

עמיר פרץ: אם היה לך גב צר, היינו מתעלמים ממנו, אבל יש לך גב רחב, חביבי.

עמיר פרץ: ולכן אני מנסה היום לשכנע את מליאת הכנסת: בואו לפחות ניקח קבוצה אחת וניתן לה איזה אופק חדש.

עמיר פרץ: 100,000 מאבטחים בישראל שמרוויחים שכר מינימום.

עמיר פרץ: אנשים שעוסקים בתפקידים רגישים ביותר, וחלקם, לצערי הרב, מכיוון שהם לא מקבלים שעות אבטחה, גם מקבלים פחות משכר מינימום.

עמיר פרץ: יש כאלה שמועסקים לפי שעות, ואין להם מספיק שעות להשלים את המשרה כולה.

עמיר פרץ: ואני חושב שאנחנו צריכים לתת להם את המעמד המיוחד שלהם.

עמיר פרץ: אנחנו פוגשים אותם בכל מקום – במוסדות הציבור, בבתי-הספר, בבתי-החולים, במרכזי הקניות, ברחובות – בכל מקום אנחנו פוגשים את אותם אנשים, שברגעים מסוימים הם יהיו חומת המגן של הילדים שלנו, של ההורים שלנו.

עמיר פרץ: הם אלה שיבואו ויצטרכו לתת מעצמם כדי להגן על כל אחד ואחת מאזרחי ישראל.

עמיר פרץ: לכן הצעתי אומרת שאנחנו נקבע בחוק שמאבטחים עם רישיון – אותם מאבטחים שהוגדרו וקיבלו רישיון לשאת נשק, והם אלה שיכולים להיות בכל מקום ומקום – אנחנו נגדיר שהשכר שלהם יעמוד על 80% מהשכר הממוצע במשק, ואז אנחנו נראה כיצד הטובים ביותר רוצים להיות מאבטחים.

עמיר פרץ: אנחנו נמצא את עצמנו לפתע כשאותן חברות שמירה שיכולות להתפשר על איכות של מאבטחים כי אין להן ברירה, חייבות להשיג את המספר הנדרש – פתאום נראה שהרמה עולה, פתאום נרגיש הרבה יותר בטוחים.

עמיר פרץ: לפתע.

עמיר פרץ: זה לא רק הצורך של המאבטחים עצמם, זה הצורך של מדינת ישראל, זה הצורך של כל אחת ואחד מאתנו, כי אני חושב שכאשר מדברים על שכר ממוצע במשק, הרי הם לא הולכים להיות מיליונרים – הם יגיעו לשכר של 8,500 שקל ברוטו.

עמיר פרץ: זה יהיה השכר שלהם; זה לא יהיה שכר של מיליונרים.

עמיר פרץ: אני מאמין שאם תשאלו כל אזרח שהולך למוסד ציבורי אם הוא מסכים שהעלות של השירותים שהוא מקבל תעלה בעוד אחוז או שניים אבל הוא ירגיש יותר בטוח – בואו לא נחכה לימים כשלצערי הרב היו פיגועים ברחובות וכל מסעדה הייתה חייבת לשים מאבטח, ובכל פינה שהלכת ראית מאבטח, ואז גייסו אנשים שהם לא מוכשרים, לא מאומנים, ולצערי נשק פוזר בכל מקום.

עמיר פרץ: בואו נעשה סדר בענף הזה, אבל נדאג לאותם מאבטחים, כי אני חושב שאנחנו חייבים להם.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני מכיר גם את רגישותך.

עמיר פרץ: אני יודע גם כמה אתה עצמך נמצא בכל מיני מקומות ופוגש את האנשים האלה, ואני בהחלט מקווה שגם השר חיים כץ, שאין לי ספק שהוא בהחלט מפגין את הרגישויות ומפגין עמדות עצמאיות ולא נכנע רק לעמדות ועדות השרים – אני מקווה שהיום המאבטחים האלה ששומרים עליך גם בבית היום כשר, הם גם מחכים לבשורה.

חיים כץ: – – – מקבלים – – –

עמיר פרץ: אוכל לא מספיק, הם רוצים אוכל למשפחה.

עמיר פרץ: אוכל לא מספיק.

עמיר פרץ: אני בטוח שאתה מטפל בהם יפה, כאדם לאדם, אין לי ספק.

עמיר פרץ: אבל הם רוצים, אדוני השר, הם רוצים להגיע הביתה ולהצליח לשלוח את הילדים שלהם לחוגים, ולהצליח לקנות אופניים, ויש – חלקם לצערי הם גם כאלה מבוגרים שנאלצים לעשות זאת כהשלמת הכנסה, אז הם רוצים שיהיו להם כמה פרוטות, כמה שקלים שיוכלו לקנות גם מתנה לנכד.

עמיר פרץ: כשאתה עולה להשיב כאן אל תשיב לי את התשובה הפורמלית ששלחו לך מוועדת השרים, או של אנשי המקצוע שלך.

עמיר פרץ: לא מתאים לך.

עמיר פרץ: לא מתאים לך.

עמיר פרץ: אם אתה יודע שאנחנו צודקים, אז תבוא באומץ ותאמר זאת.

עמיר פרץ: אני מסיים בברכה למנכ"ל הכנסת לשעבר, חברנו.

עמיר פרץ: אני מסיים בברכה למנכ"ל הכנסת רונן פלוט, שלקח על עצמו משימה מאוד גדולה, לעמוד בראש עיריית נצרת-עילית, שאני מקווה ששם הוא עושה גם את העבודה החברתית, גם את עבודת השיקום, גם את עבודת הפיתוח וגם את העבודה של דו-קיום – אחד המקומות שאתם יכולים להצליח להפוך לדוגמה איך מקיימים שירותים לכל האזרחים בישראל.

עמיר פרץ: ואני מקווה מאוד שיחד עם חבריך שהגיעו אתך – יושב-ראש המרחב וקבוצה גדולה שהצלחת לאחד – אני מאחל לכם הצלחה מכל לב.

עמיר פרץ: כל טוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני השר, בבקשה.

מאיר כהן: וכשהשר בדרך לכאן, אני מבקש להגיד משהו אישי.

מאיר כהן: טלי, תודה רבה לך.

מאיר כהן: אני הייתי צריך לעלות לתורנות בשעה 14:00 ואת אפשרת לי להעלות את הצעת החוק, וסליחה שהיית במוקד הצעקות.

מאיר כהן: תודה רבה, תודה רבה לך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי עמיר פרץ, גם אתה יודע שאתה לא צודק.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: אני אגיד לך למה אתה לא צודק.

חיים כץ: ואתה – אני אגיד לך.

חיים כץ: אני אגיד לך בצורה חברית, כי אף אחד לא ייקח ממך את הרגישות החברתית, אף אחד לא רוצה לקחת ממך את הרגישות החברתית, אבל כשאתה עושה את סדר העדיפויות, ואני מסתכל על המאבטחים שאני חתמתי להם על צו הרחבה והם מרוויחים 5,300 שקל – חלילה, אני לא אומר שזה הרבה; חלילה, אני לא אומר שזה יותר מדי.

חיים כץ: אבל אם נסתכל על סדר העדיפויות, 70%–80% מהעובדים במגזר הציבורי מקבלים השלמה לשכר מינימום.

חיים כץ: לא מגיעים ל-4,000 שקל.

חיים כץ: לא מגיעים.

חיים כץ: אז לפני שאנחנו מדברים על מאבטחים, בואו נדבר על עובדי עיריות, עובדי המשרדים הממשלתיים.

חיים כץ: המשרד עובד על הצעת חוק, אני מקווה שהיא תונח במושב הזה, ששכר תחילי במשק יהיה שכר מינימום.

חיים כץ: תחילה, כי לא יכול להיות שבן-אדם במגזר הציבורי – אנחנו עדים לתופעה בלתי סבירה, שמגיע בן-אדם לגיל 28, 29, 30, לא חשוב – נכנס למעגל העבודה, גם בעירייה, בנצרת-עילית, ויש לו מתח דרגות – כן, בכל העיריות, אבל יושב כאן מנצרת-עילית רונן פלוט, אז אנחנו מדברים לרונן פלוט.

חיים כץ: ולעמיר.

חיים כץ: עמיר?

חיים כץ: עמיר, אני אליך.

חיים כץ: אני אתן לך זמן לעשות גיוס.

חיים כץ: אני אתן לך זמן לעשות גיוס, נו.

חיים כץ: עכשיו, במתח הדרגות הזה – דוד ביטן, דוד ביטן, היא יושבת מולך, עושה לך היסח דעת, שם עמיר פרץ עושה גיוס, ואתה ישן.

יחיאל חיליק בר: אמרת שתיתן לו לעשות גיוס.

יחיאל חיליק בר: לא יפה, לא יפה.

חיים כץ: אני אתן לו.

חיים כץ: אני אתן לו, הכול יהיה ברוח טובה.

חיים כץ: אני אתן לו לעשות גיוס, ברוח טובה.

חיים כץ: מתי שתגיד לי שאני יכול להמשיך, אני אמשיך אליך.

חיים כץ: עכשיו מגיע עובד – ואתה היית מזכ"ל ההסתדרות, ואני חלק מהעניין הזה, אני לא חלילה אומר שום דבר.

חיים כץ: אתה – – –

קריאות: אה, אתה עושה שמי, עמיר?

קריאות: לעזור לך?

חיים כץ: טוב, אני אחכה לך, עמיר.

חיים כץ: אתה חייב להקשיב לי.

חיים כץ: אני, יש לי זמן.

איתן כבל: מה יש לו להקשיב לך, חיים?

איתן כבל: אתה נותן לו תשובה שלילית.

איתן כבל: מה יש לו להקשיב?

חיים כץ: כי הוא יודע שמגיעה לו תשובה שלילית במקרה הזה.

חיים כץ: שמעת, איתן?

חיים כץ: מגיעה לו תשובה שלילית, כי בסדר העדיפויות גם הוא מבין שעובד שבא למגזר הציבורי והוא בן 28 ו-29, ויש לו מתח דרגות, והוא בתוך ארבע שנים או חמש שנים מגיע לשיא סולם הקידום שלו, שהוא מתחת לשכר המינימום, ויש לו 30 או 32 או 34 שנים לחכות עד גיל 67 כשהוא מועד להיות בעתיד נזקק, כי השכר במגזר הציבורי הוא מתחת לשכר המינימום וכולם מקבלים השלמת הכנסה, וכשהוא מקבל דרגה הם עוד מקזזים את השלמת ההכנסה, וכשהוא מקבל עוד דרגה מקזזים עוד את השלמת ההכנסה.

חיים כץ: אז כשאנחנו באים ומדברים על השומרים שמקבלים 6% מעבר לשכר המינימום בצו הרחבה, ואנחנו קובעים את סדר העדיפויות – אם אנחנו לא רוצים לשחק פוליטיקה ואנחנו רוצים להביא תוצאה, אז הצעת החוק הזאת הייתה מכוונת אחרת; היא הייתה צריכה להיות מכוונת לקשישים בישראל, כי 234,000 קשישים בישראל חיים מתחת לשכר המינימום – סליחה, מתחת לקו העוני.

חיים כץ: וכשאתה מסתכל על קו העוני – ומה – אני מקשר את זה להצעת החוק של עמיר – אם אנחנו מעדכנים את הבסיס שלהם ב-662 מיליון ומשנים את ההצמדה מהצמדה למדד להצמדה לשכר חברי הכנסת או לשכר הממוצע במשק, אנחנו מוחקים מדוחות העוני – מעכשיו ואילך ולעתיד ובכלל – את כל האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

חיים כץ: כי קבעת קו, והורדת את דוח העוני ב-14%, ב-662 מיליון.

חיים כץ: ועמיר, שהוא רגיש חברתית, והוא עושה את סדר העדיפויות, היה אומר: יש לי זמן עם המאבטחים – חשוב, אבל יש לי זמן – ואני הולך על האזרחים הוותיקים.

עמיר פרץ: אני אתמוך בך.

עמיר פרץ: אני אתמוך בך.

חיים כץ: אני עובד על זה.

עמיר פרץ: אבל – – –

חיים כץ: אני יודע שאתה תתמוך, כי אתה באופוזיציה.

עמיר פרץ: לא, גם בקואליציה.

חיים כץ: לא יודע.

עמיר פרץ: – – –

חיים כץ: אני לא יודע.

עמיר פרץ: תעמיד – – –

חיים כץ: אני לא יודע.

עמיר פרץ: תצביע בשבילנו לכנסת, תעמיד במבחן, נו, מה.

חיים כץ: טוב, בסדר, אתה יודע מה, ואללה, זו הצעה יפה, אני אשקול את זה.

חיים כץ: להצביע לו לכנסת ולהעמיד במבחן, כשאנחנו נהיה – – –

עמיר פרץ: – – –

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: אני אדבר עם מאיר כהן שגם יצביע לך אולי.

חיים כץ: בסדר, מאיר?

חיים כץ: אנחנו נשקול את זה.

חיים כץ: אנחנו נשקול את זה.

חיים כץ: אנחנו נשקול את זה בצורה – אני לא רוצה להגיד אוהדת – חברית; אנחנו נשקול את זה בצורה חברית.

חיים כץ: מאחר שגם אתה מבין – מאחר, עמיר, שגם אתה מבין, ואני אומר לך עוד פעם, אני לא אומר, חלילה, שאתה לא רגיש חברתית לפחות כמוני, בסדר?

חיים כץ: לפחות כמוני.

חיים כץ: אני לא מתווכח מי יותר, אנחנו לא שם.

חיים כץ: גם אתה יודע שבסדר העדיפויות של הצמדה לשכר הממוצע במשק המאבטחים זה לא המקום הראשון.

עמיר פרץ: – – –

חיים כץ: יש, אני אומר לך, המטפלות – יש אחר כך הצעה לסדר-היום – המטפלות במשפחתונים; גם שם פתרנו את הבעיה, דרך אגב, עשינו שכר תחילי – 5,400 שקל.

חיים כץ: מ-1 בינואר 2017 הקפצתי מ-4,800 – 5,400; 600 שקל – 12%.

עמיר פרץ: 100.

חיים כץ: זה לא מעט.

עמיר פרץ: 100, 100 שקל.

חיים כץ: מה, למה 100?

עמיר פרץ: כי באפריל כל השכר – – –

חיים כץ: לא יודע באפריל.

עמיר פרץ: – – –

חיים כץ: – – –

עמיר פרץ: חיים – – –

חיים כץ: אני אגיד לך עוד פעם משהו.

עמיר פרץ: חיים – – –

חיים כץ: אתה יודע, אתה יודע מה עשינו שם, שאף פעם לא – מה שלא נעשה בעבר מעולם?

חיים כץ: אני אגיד לך מה עשינו: שהאוצר משלם את ההוצאות הסוציאליות, את ההפרשות הסוציאליות, ולא המעסיק.

חיים כץ: טוב, אמרו לי – מאחר שאתה מבקש הצבעה שמית ויש לנו עוד הצעות לסדר-היום, אמרו לי לרדת.

חיים כץ: אז – כמוני כמוך; אנחנו יודעים שצריך לתת למאבטחים.

חיים כץ: הם לא הראשונים בסדר העדיפויות שצריכים לקבל את ההצמדה למשק.

חיים כץ: אז אני מכיר את יושרך, תעלה לפה, תגיד: ואללה, אתה צודק, בואו נמיר את זה לקשישים בישראל.

חיים כץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: המציע, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד השרים, האמת, חיים ידידי, זו התשובה האחרונה שציפיתי לקבל ממך.

עמיר פרץ: זה הדבר הכי קשה שיכול לקרות למדינת ישראל – אם אתה תתחיל להעמיד אוכלוסייה אחת במצוקה מול אוכלוסייה אחרת.

עמיר פרץ: כי לפי תפיסת עולמך, בוא נגיד: קודם כול, נפסיק את עליות השכר לכל נבחרי הציבור, כי יש – קודם נתחיל במטפלות.

עמיר פרץ: בואו נפסיק את – – –

חיים כץ: – – –

עמיר פרץ: סליחה, סליחה, אדוני.

עמיר פרץ: כל עליות השכר בכל התעשיות הביטחוניות, כי – נתחיל קודם באלה שיש להם פחות.

עמיר פרץ: ואני יכול לרדת אתך בשורה.

עמיר פרץ: אתה יודע מה הבעיה?

עמיר פרץ: שעכשיו, כשאתה מעמיד את הקשישים מול המאבטחים, זה פשוט לא הוגן.

עמיר פרץ: כלומר – מחר, אם נעלה למאבטחים שקל, מישהו יגיד: לקחנו את זה מפת-לחמם של הקשישים, מהתרופות שלהם.

עמיר פרץ: שומו שמים, לאן הגענו?

עמיר פרץ: זה כמו שאני התנגדתי כל חיי, גם כשהייתי שר הביטחון, כשאמרו לי: אם נקנה טנקים, לא יהיה כסף לילדים.

עמיר פרץ: מה זאת אומרת?

עמיר פרץ: כל פעם כשרוצים לעשות מעשה, מביאים צרכים אחרים.

עמיר פרץ: ואתה צודק, הצרכים החברתיים במדינת ישראל הם רבים, ואתה עושה עבודה חשובה, אבל מה ההבדל?

עמיר פרץ: שהמטפלת, שהלוואי שתצליח, ותעלה לה עוד יותר; שהקשיש, שאני מאחל לך שתצליח ותעלה לו עוד יותר; ועובדי המדינה – הלוואי, אלה שמקבלים השלמת הכנסה; אבל המאבטחים הם הקבוצה היחידה שלא נשענת על תקציב המדינה.

עמיר פרץ: למה מאבטח בקניון, שהקניון מרוויח כל כך הרבה – מה יקרה לקניון אם הוא ישלם עוד 3,000 שקל?

עמיר פרץ: איך זה קשור לקשישים?

עמיר פרץ: איך זה קשור לעובדי המדינה?

עמיר פרץ: מה יקרה לאותו מפעל שמחזיק מאבטח?

עמיר פרץ: מה יקרה לו? זו קבוצה אחרת לגמרי.

עמיר פרץ: היא לא משפיעה על תקציב המדינה.

עמיר פרץ: היא לא נשענת על תקציב המדינה.

עמיר פרץ: אז יש מאבטחים לשרים, יש מאבטחים במשרדי הממשלה, אבל רוב המאבטחים הם בשוק הפרטי, ולכן הגיע הזמן שנאמר לאותן חברות שמירה: אנחנו דורשים מכן להתייחס אחרת למאבטחים שלכן.

עמיר פרץ: יכול להיות שהם יעלו את מחיר האבטחה.

עמיר פרץ: יכול להיות.

עמיר פרץ: ואז הקניון ישלם להם יותר.

עמיר פרץ: יכול להיות.

עמיר פרץ: אבל אני לא יודע כמה אתה חיית את חייו של מאבטח.

עמיר פרץ: היום אני שמח שאמרת מה שאמרת – כיצד אתה מטפל במאבטחים שנמצאים ליד הבית שלך.

עמיר פרץ: אתה רואה איזו עבודה קשה הם משקיעים.

עמיר פרץ: אבל תשאל אותם מה הם מרגישים כשהם מגיעים הביתה.

עמיר פרץ: תשאל אותם למה אחרים שעושים את אותה עבודה מקבלים תנאים ושכר אחר.

עמיר פרץ: אני לא רוצה להתחיל להשוות עכשיו עם אנשים שעושים כמעט את אותה עבודה, אבל נמצאים בשירות הביטחון, ואני בעד שייתנו להם את מה שמגיע להם.

עמיר פרץ: אני אומר לך, אדוני השר, אתה עושה עבודה חשובה.

עמיר פרץ: כל הנושאים שהצגת, תקבל תמיכה מאתנו בכול, עם הידיים והרגליים, אבל אני מבקש ממך שלא תיפול למקום הזה, שאומרים: בואו נבדוק מי במצב הכי קשה, נגמור אתו, נעלה למעלה.

עמיר פרץ: לא, באת לעשות מהפכה – תעשה מהפכה עם כל הקבוצות.

עמיר פרץ: תשדרג את כולם.

עמיר פרץ: ובמקום שבו המדינה לא מעורבת, אין שום סיבה שאתה תתנגד.

עמיר פרץ: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, התבקשנו לערוך הצבעה שמית.

מאיר כהן: הוגשו הטפסים.

מאיר כהן: גברתי מזכירת הכנסת, אנא קראי בשמות חברי הכנסת.

מאיר כהן: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו משתתף אורי אריאל – נגד יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – אינו נוכח יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח

מאיר כהן: חבר הכנסת לוי – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) שרן השכל – אינה נוכחת

מאיר כהן: – – בבקשה, זה מפריע למזכירת הכנסת.

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) יצחק וקנין – אינו נוכח

מאיר כהן: זה מפריע למזכירת הכנסת.

מאיר כהן: לא שומעים אותה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – נגד ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

מאיר כהן: בבקשה קראי שוב בשמות חברי הכנסת שלא נכחו כאן.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת אברהם דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת מרב מיכאלי – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח

חיים כץ: יעקב מרגי נוכח.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – בעד חמד עמאר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

מאיר כהן: יש חבר או חברת כנסת שקראו בשמו או בשמה או שנמצא כאן ולא הצביע?

אלעזר שטרן: אני – בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) אלעזר שטרן – בעד

מאיר כהן: ההצבעה תמה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: ובכן, בעד ההצעה – 23 חברי כנסת, נגד ההצעה – 38 חברי כנסת.

מאיר כהן: כמובן, הצעת חוק שכר המינימום לא התקבלה.

עמיר פרץ: כמה כמה?

עמיר פרץ: מה התוצאה?

מאיר כהן: התוצאה – אני חוזר שוב, ברשותך, המזכירה: בעד ההצעה – 23; נגד – 38.

מאיר כהן: תודה.

חיים כץ: על חודו של קול.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להודעה למזכירת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות) ובסעיפים מהצעת חוק ההסדרים; הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 13), התשע"ז–2017, והצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 46), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יוסי יונה, יוליה מלינובסקי ותמר זנדברג בנושא: אי-הקמתה של הרשות להתחדשות עירונית; בהצעתם של חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, איציק שמולי, נורית קורן, יגאל גואטה, אורי מקלב וטלי פלוסקוב בנושא: אי-מיצוי זכויות אזרחים ותיקים בקבלת הטבות ממשרד הבינוי והשיכון.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון בהצעתן של חברות הכנסת יעל גרמן ועאידה תומא סלימאן בנושא: אוזלת היד באכיפת חוק הסרטונים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי מזכירת הכנסת.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/2139/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך הצעות החוק: הצעת חוק הבוררות (תיקון – ערעור לפני בורר), התשע"ו–2015.

יואל חסון: ינמק חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, נמק בפנינו את ההצעה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, מהותה של הצעת החוק הזאת היא לזרז ולייעל את כל נושא הבוררות.

ניסן סלומינסקי: כולנו יודעים שבוררות זה דבר חשוב מאוד, ואנחנו רוצים לקדם את המוסד הזה, והמטרה פה היא לייעל.

ניסן סלומינסקי: מה שקורה, שסעיף 21א לחוק הבוררות מאפשר ששני הצדדים מופיעים לבוררות ונותן אפשרות, אחרי שיש פסיקה של הבורר, לאחד הצדדים – בדרך כלל לזה שהפסיד – להגיש ערעור.

ניסן סלומינסקי: ואז יש בורר שבודק את הערעור, ורק לאחר שהערעור הזה נבדק, ואו שמקבלים אותו או שלא, רק אז יכול הבורר הראשון לקדם את הפסיקה.

ניסן סלומינסקי: בחוק יש הסבר לגבי הנושא של הערעור, אבל חסרות בחוק הזה שלוש נקודות מרכזיות, והחוק שאני מביא בא לתקן אותן.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון זה הנושא של כמה זמן אפשר למשוך את קביעת המערער.

ניסן סלומינסקי: הרי באופן טבעי, זה שמפסיד ואומר: אני רוצה לערער, ונותנים לו, יש לו זכות – עכשיו צריכים לקבוע מי זה הבורר שיברור, שיטפל בערעור.

ניסן סלומינסקי: אז בחוק אין זמן, ולכן המפסיד יכול למשוך ולמשוך ולמשוך, וכל עוד לא נדון הערעור, ממילא הפסיקה של הבורר לא מתממשת, ואי-אפשר להגיש אותה.

ניסן סלומינסקי: כך, המפסיד בבוררות, דרך הערעור יכול למשוך ולמשוך.

ניסן סלומינסקי: אז החוק הזה בא לתקן את החוסר הזה ולקבוע שאם בתוך 60 יום לא נקבע בורר לערעור, לא יהיה אפשר לערער עוד.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, זה יאלץ את זה שהפסיד ורוצה לערער להתגמש ולהסכים בתוך 60 יום שייקבע בורר כדי לדון בערעור שלו.

ניסן סלומינסקי: זו נקודה אחת.

ניסן סלומינסקי: נקודה שנייה – גם לא נקבע כמה זמן הבורר יכול למשוך את הנושא של הערעור.

ניסן סלומינסקי: לגבי הבורר הראשון יש זמן, אבל אחר כך, אחרי שהבורר הראשון קבע וזה שהפסיד מגיש ערעור וקובעים בורר שידון בערעור, אין בחוק הגבלה כמה זמן זה צריך להיות, ויכול להיות ששוב – זה יכול להימשך ולהימשך, וכתוצאה מזה כל הבוררות יכולה להיכנס, איך אומרים – זמן ארוך מאוד.

ניסן סלומינסקי: אז החוק הזה בא לתקן והוא אומר שאותם זמנים שחלים לגבי הבורר הראשון, שלושה חודשים, יחולו גם לגבי הבורר שצריך לדון בערעור.

ניסן סלומינסקי: זה תיקון שני.

ניסן סלומינסקי: תיקון שלישי זה שכתוב בחוק שהבורר לא יכול להאריך מועדים.

ניסן סלומינסקי: בא הבורר של הערעור ואומר: זה מדבר על הבורר הראשון אבל עלי זה לא חל.

ניסן סלומינסקי: אז החוק הזה בא לתקן ולומר שאותו דבר חל גם על הבורר של הערעור.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול שלושה תיקונים חשובים מאוד, כדי לאפשר את מוסד הבוררות וכדי שהוא ירוץ ויהיה יעיל יותר.

ניסן סלומינסקי: הבורר הראשון קובע אם יש ערעור, יש הזמן הקצוב, יש המסגרת, כדי שכל מוסד הבוררות יוכל להתקיים.

ניסן סלומינסקי: אני פונה לחברי לאשר את ההצעה.

ניסן סלומינסקי: זה מייעל ומקצר את זמן הבוררות.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת סלומינסקי.

יואל חסון: השר אריאל אמור להשיב.

יואל חסון: בבקשה, אדוני שר החקלאות אורי אריאל, בשם שרת המשפטים.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, כולנו עובדים היום אצל שרת המשפטים, ואני, יש לי העונג להקריא בשמה את התשובה על הצעת החוק של חברי מהסיעה, חבר הכנסת סלומינסקי וחבר הכנסת יוגב.

אורי אריאל: הצעת חוק הבוררות מבקשת לתקן את ההסדר הקיים הנוגע להליך הערעור על פסק בורר בפני בורר אחר.

אורי אריאל: בהצעת החוק מוצע לערוך שלושה תיקונים.

אורי אריאל: בתיקון הראשון מוצע לקבוע כי אם לא התמנה בורר בערעור בתוך 60 יום מיום שפסק הבוררות הומצא לצדדים, לא ניתן יהיה לערער על פסק הבוררות לפני הבורר, אלא אם כן קבעו הצדדים אחרת, או אם אחד מבעלי-הדין הגיש בקשה לבית-המשפט למינוי בורר, או אם ניתן לכך היתר מבית-המשפט מטעמים מיוחדים שיירשמו.

אורי אריאל: התיקון השני מציע לקבוע, בתוספת לחוק, שפסק הבוררות יינתן בתוך שלושה חודשים מיום הגשת תגובה לתשובה.

אורי אריאל: כמו כן מוצע להסמיך את הבורר להאריך את התקופה למתן פסק הבורר בערעור עד לשלושה חודשים נוספים.

אורי אריאל: כמו כן מוצע, במסגרת התיקון השלישי, להבהיר בתוספת כי הוראות שנקבעו בהסכם הבוררות העיקרי בדבר הגבלת סמכות הבורר להאריך מועדים יחולו גם על הבורר בערעור, וזאת כדי לממש את רצון הצדדים להגבלת שיקול דעתו של הבורר להארכת מועדים בהליך.

אורי אריאל: הצעה זו מבקשת למלא פגמים וחסרים בתוספת לחוק הבוררות המקשים את יישומו של הסדר הערעור על פסק בוררות בפני בורר.

אורי אריאל: אין מחלוקת כי ההסדר הנוכחי מצריך תיקונים והבהרות.

אורי אריאל: יחד עם זאת, הליך הבוררות הוא הליך ייחודי המצריך איזון עדין בין רצון הצדדים מחד גיסא לבין שמירה על ייחודיות ההליך, המתאפיין במהירותו ויעילותו ללא התערבות בית-משפט, מאידך גיסא.

אורי אריאל: כמו כן, הליך הערעור בפני בורר מחייב הסדרים ייחודיים בסדרי הדין, שכן מדובר בהליך קצר יחסית, שבמסגרתו הבורר מכריע על סמך החומר שהיה בפני הבורר הראשון, על סמך כתבי הטענות והסיכומים שהוגשו, ואין בו שמיעת עדויות ובחינת ראיות מחדש.

אורי אריאל: התיקונים המוצעים אומנם נותנים מענה מסוים לקשיים שעלו מתוך יישום הסדר הערעור על פסק בורר, אך יש צורך בחשיבה נוספת ומתן משקל לאיזונים הצריכים להיעשות במסגרת התוויית ההסדר הדיוני בהליך הערעור בפני בורר.

אורי אריאל: נוכח האמור, הממשלה תומכת בהצעת החוק בכפוף לתיאום והסכמה עם משרד המשפטים.

אורי אריאל: יש הסכמה לתיאום?

אורי אריאל: חבר הכנסת יוגב, אתה מוכן לתאם עם השרה איילת שקד את ההתקדמות?

אורי אריאל: כן?

אורי אריאל: טוב, תודה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: סליחה שהתערבנו בהליך פנימי של הבית היהודי, אבל ברכות.

יואל חסון: ניגש להצבעה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הבוררות (תיקון – ערעור בפני בורר), התשע"ו–2015.

יואל חסון: הצבעה עכשיו, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבוררות (תיקון – ערעור בפני בורר), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק הבוררות (תיקון – ערעור בפני בורר), התשע"ו–2015, עברה.

יואל חסון: אני מוסיף לפרוטוקול את הצבעתם בעד של השר דוד אזולאי ושל חבר הכנסת אוחנה – בעד, נכון?

יואל חסון: עברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: תם פרק החקיקה של היום.

יואל חסון: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הקטל בדרכים ומספר ההרוגים הערבים הגבוה

יואל חסון: עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: עכשיו הצעה לסדר-היום מס' 6245 בנושא הקטל בדרכים ומספר ההרוגים הערבים הגבוה, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יואל חסון: לא תהיה תשובת שר.

יואל חסון: עשר דקות, אדוני, עומדות לרשותך, עד עשר דקות.

יואל חסון: Take your time.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

קריאה: יש הסכמה שזאת הולכת להיות הצעה לסדר-היום?

ג'מאל זחאלקה: כן, כן.

דוד ביטן: אתה רוצה שאני אגיד את שתי ההחלטות?

יואל חסון: לא לא, אין צורך, הכול בסדר.

דוד ביטן: לא, יש פה משהו נוסף.

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד שיש הסכמה ביני לבינו.

דוד ביטן: – – – כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: כן.

יואל חסון: ניתן ליושב-ראש הקואליציה.

יואל חסון: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גם עם איתן כבל יש הסכמה, אז הוא בטח יגיד את זה.

דוד ביטן: כיוון שאנחנו באמת רואים בעיה בכל הנושא של תאונות דרכים בקרב המיעוט הערבי, הגעתי להסכמה עם חבר הכנסת זַאחלַקֶה שנעביר את זה לוועדת הכלכלה – אני תמיד מחליק את השם, אין מה לעשות – אנחנו נעביר את זה לוועדת הכלכלה, ושם אנחנו נקים ועדת משנה מיוחדת, בראשותו, לתקופת זמן מוקצבת כדי שהנושא הזה יטופל כמו שצריך.

יואל חסון: זחאלקה – חבר הכנסת זחאלקה, שנדע את זה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: תודה, מכובדי היושב-ראש, לצערנו הרב, אנחנו שמענו את החדשות מהדרום, על תאונת דרכים קשה שבה נהרגו שני בני-אדם בשנות ה-40, ה-50, לחייהם, אחד תושב רמת-גן ואחד תייר צרפתי, חמישה פצועים, וזו הייתה תזכורת למצב הקשה.

ג'מאל זחאלקה: המצב מאוד קשה בעניין תאונות דרכים בארץ.

ג'מאל זחאלקה: בעשור שבין שנת 2002 לשנת 2012 ירד מספר ההרוגים בכל שנה – מ-548 ל-290.

ג'מאל זחאלקה: מאז 2012, כבוד היושב-ראש, יש עלייה כל שנה במספר ההרוגים, אף-על-פי שהובטח חגיגית, בשנת 2012, בישיבת ממשלה מיוחדת, שהנושא יטופל, ומספר ההרוגים ירד אפילו מתחת ל-290.

ג'מאל זחאלקה: ומה קורה מאז?

ג'מאל זחאלקה: אחרי 2012 הגיעה 2013 – 309 הרוגים; 2014 – 319 הרוגים; 2015 – 356 הרוגים; 2016 – 370, הרוג כל יום, יותר מהרוג כל יום.

ג'מאל זחאלקה: וזה נמשך.

ג'מאל זחאלקה: במקביל, יש ירידה בתקצוב המלחמה בתאונות דרכים.

ג'מאל זחאלקה: התקציב בשנת 2008 היה 550 מיליון שקל, זה ירד ב-2015 ל-230 מיליון, ונדמה לי סכום די דומה ב-2016.

ג'מאל זחאלקה: מבקר המדינה הוציא דוח קשה מאוד בעניין תאונות דרכים; הוא כתב בדוח שלו שמאז 2012 ירד התקציב לחצי – ירידה בתקציב הכללי; ירידה בהדרכה ובחינוך; הפחתה של מספר הניידות; של מספר השוטרים; אי-ניצול תקציב של 99 מיליון שקל לצמתים ולכבישים מסוכנים במיוחד.

ג'מאל זחאלקה: הדוח מאוד ברור וחד-משמעי.

ג'מאל זחאלקה: אומנם לא היו מסקנות, חבר הכנסת ביטן, מדוע הייתה ירידה, אין היום בפנינו.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה ללמוד, אנחנו, כפרלמנט – למה אני הצעתי ועדת חקירה?

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול למצוא חומר רציני כיצד הייתה הירידה במספר ההרוגים בין 2002 – מ-548 ל-290 ב-2012.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא יכולים ללמוד, אין מסקנות, לא היו דוחות שילמדו אותנו מה הדברים שהיו יעילים, בשביל לעשות, ועכשיו, מ-2012 יש עלייה, מצביעים על בעיות, אבל לעשות את הקישור הזה, את הלמידה המושכלת מה גורם יותר, מה חשוב יותר, איפה להשקיע יותר – אין את זה.

ג'מאל זחאלקה: וזו חובתו של הפרלמנט.

ג'מאל זחאלקה: בשנת 2017, שנה חשובה מאוד בעניין הזה, למה חשובה?

ג'מאל זחאלקה: כי הרשות לבטיחות בדרכים תהיה "פג תוקף".

ג'מאל זחאלקה: הקיום שלה, על-פי צו שעה, הוא עד 2017, והשנה צריכים להתחיל לחשוב מה עושים אחרי 2017.

ג'מאל זחאלקה: וצריך להשקיע מחשבה, כי אחת המסקנות, דרך אגב, של המבקר – ונדמה לי מהחשובות ביותר – שהוא אמר שהרשות הוקמה כלאחר יד, בלי מחשבה, בלי תכנון, בלי תוכניות, והתוצאות העידו, בפני עצמן.

ג'מאל זחאלקה: למה לחזור על אותה שגיאה?

ג'מאל זחאלקה: למה לא לעשות תכנון?

ג'מאל זחאלקה: ולמה שהפרלמנט בצורה מסודרת לא יקדיש לזה – לכן אני הצעתי ועדת חקירה – מחשבה, שיבואו כולם, כל הפקידים, כל החשובים, והוועדה יכולה להוציא דוח מסודר, כמו שעשינו בעניין, נגיד, רעידות אדמה, או בעניינים אחרים, ואז אפשר שב-2018 יהיו מסקנות, יהיו התוויות, תהיה התגייסות לתקציב מתאים, כי זה נושא בנפשנו.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אחת הסיבות העיקריות לעלייה המתמדת היא מה שקורה בציבור הערבי; בעשור האחרון, בממוצע, שליש מההרוגים הם ערבים.

ג'מאל זחאלקה: אפילו שאנחנו 20% מהציבור.

ג'מאל זחאלקה: למי שיודע קצת מתמטיקה – קצת מסובך החישוב – לפי המספר באוכלוסייה, פר-100,000 תושבים, מספר ההרוגים הערבים הוא פי-שניים.

ג'מאל זחאלקה: אבל הפי-שניים הזה ממוקד במקומות נוראים.

ג'מאל זחאלקה: ותקשיבו למספרים – לא שלי, של הרשות הארצית למלחמה – לבטיחות בדרכים: בגיל 0–4 פי-20, כבוד היושב-ראש, לא פי-שניים, פי-20.

ג'מאל זחאלקה: ההרוגים הערבים הם פי-20 מהיהודים.

ג'מאל זחאלקה: פי-20.

ג'מאל זחאלקה: יותר מ-90%.

ג'מאל זחאלקה: צעירים בגיל 17–24 – מספר ההרוגים הערבים הוא פי-עשרה מהיהודים.

ג'מאל זחאלקה: נורא.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול להביא בכל תחום, בכל עניין, אז הנושא הזה צריך טיפול.

ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, ברשות יש 60 עובדים.

ג'מאל זחאלקה: כמה עובדים ערבים?

ג'מאל זחאלקה: שלושה.

ג'מאל זחאלקה: והם עושים עבודת קודש, ועבודה מצוינת – אנשים ראויים וברמה גבוהה, והם – איך אומרים – במעט הכוח שיש להם מנסים להילחם ולעצור את הגוף המדמם, לעצור את שטף הדם, אבל הם לא יכולים.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, צריך לעשות מעשה, צריך לעשות משהו ממוקד, וזה אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: וזה אפשרי, זה לא – איך אומרים – בעננים.

ענת ברקו: אבל אתה לא משווה את זה לדברים אחרים, חבר הכנסת זחאלקה?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לרתום את החברה, אני רוצה תוצאה.

ג'מאל זחאלקה: ואני אומר שכל החברה שלנו צריכה להירתם לעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: ואכן, אנחנו מנסים לרתום אנשי דת, לרתום מחנכים, לרתום מנהיגי ציבור, רשויות מקומיות, חברי כנסת – אנחנו דורשים גם תקציב נוסף, כי התקציב, היום, שמוקצה למאבק בתאונות דרכים בציבור הערבי, על-פי הנתונים הממשלתיים, הוא 17 מיליון שקל מתוך 230.

ג'מאל זחאלקה: זה מעט.

ג'מאל זחאלקה: צריך להשקיע יותר בשביל להדביק.

ג'מאל זחאלקה: הייתה ישיבה של ועדת הכספים, ואני, כבוד היושב-ראש, היו לי שתי בקשות בעניין התקציב – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: העניין של תוכניות מפורטות כדי למנוע הריסה בגלל היעדר תוכניות ותקציב לזה; והדבר השני זה העלאת התקציב למאבק בתאונות דרכים.

ג'מאל זחאלקה: יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת גפני אומר: אני תומך בעניין הזה תמיכה מלאה.

ג'מאל זחאלקה: ואני פונה לחבר הכנסת ביטן: בוא ניקח את הנושא הזה ברצינות, בכוח.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאפשר להקטין בצורה דרמטית את מספר ההרוגים בתאונות דרכים באופן כללי ובציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, כשמקטינים בציבור הערבי מקטינים גם אצל היהודים – לפעמים יש התנגשויות; בכלל, זה תורם לאווירה בכביש.

ג'מאל זחאלקה: אז המאמץ הממוקד הוא בגלל שהבעיה היא קשה, ובגלל שצריך לעשות מאמץ מיוחד וספציפי בעניין הזה כדי למגר את התופעה.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה לסבר את אוזניכם עד כמה המצב חמור, רבותי חברי הכנסת: כביש 6 – כביש 6 הוא כביש שנאמר שהוא הבטוח ביותר בישראל.

ג'מאל זחאלקה: 2012, כמה הרוגים?

ג'מאל זחאלקה: שלושה הרוגים; 2016 – 12 הרוגים – פי-ארבעה.

ג'מאל זחאלקה: זה סימן.

ג'מאל זחאלקה: אז יש כאן התפרקות.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להמשיך עם זה.

ג'מאל זחאלקה: ואני שוב חוזר לעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול שתהיה ועדת משנה שתטפל בנושא הזה של תאונות דרכים בציבור הערבי; זה דבר אחד.

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: משפט אחרון.

ג'מאל זחאלקה: כן.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, אנחנו צריכים להיות מעורבים.

ג'מאל זחאלקה: אני ממליץ לכולם לקרוא מה כתב המבקר על המחדל הנוראי, כיצד קמה הרשות טלאי על טלאי בלי שום מחשבה, בלי שום אסטרטגיה.

ג'מאל זחאלקה: למה לחזור על אותה שגיאה?

ג'מאל זחאלקה: בשנת 2017 מסתיים המנדט שלה, צריכה לקום רשות חדשה, וצריכים להשקיע מחשבה להקים רשות מודרנית, אפקטיבית, פעילה, עם תוצאות; ללמוד מהניסיון ומהכישלונות, ללמוד מההצלחות בארץ ובעולם, כדי להביא למצב שבו תהיה מלחמה אפקטיבית בתאונות הדרכים ולמנוע קטל בדרכים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

יואל חסון: אין לנו תשובת שר.

דוד ביטן: אני מבקש להעביר את זה לוועדת כלכלה.

יואל חסון: אתה מבקש לוועדת כלכלה.

יואל חסון: נעבור להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד כלכלה יצביע בעד, מי שנגד הוא נגד – – –

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: להפוך את זה להצעה לסדר-היום, ולהעביר – – –

יואל חסון: את ההצעה לסדר-היום.

יואל חסון: מי שבעד הוא בעד ועדת הכלכלה.

יואל חסון: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום בנושא הקטל בדרכים ומספר ההרוגים הערבים הגבוה תעבור להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: המשבר החריף במחלקת אונקולוגיה ילדים ב"הדסה"

יואל חסון: הנושא הבא: הצעה לסדר-היום מס' 6124, המשבר החריף במחלקת אונקולוגיה ילדים ב"הדסה", של חבר הכנסת איציק שמולי.

יואל חסון: ישיב השר ליצמן, שנכנס לכאן.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי, בבקשה אדוני, שלוש דקות, אומרים לי כאן.

יואל חסון: אז תפעיל את כישוריך הרבים למצות את הנושא.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי להעלות לסדר-היום של המליאה בדיון דחוף נושא שהוא גם חשוב וגם דחוף.

איציק שמולי: דומה שכל הנושאים שקשורים במערכת הבריאות הם חשובים ודחופים.

איציק שמולי: אפשר לקטלג אותם ככאלה, כי לא פעם אנחנו עוסקים, אדוני היושב-ראש, בחיי אדם.

איציק שמולי: הנושא הזה הוא חשוב ודחוף במיוחד, מכיוון שמדובר בילדים שנאבקים במחלה אולי החמורה והארורה מכול, מחלת הסרטן.

איציק שמולי: לפי פרסומים שעלו בתקשורת יש משבר בבית-החולים "הדסה"; משבר שקשור במחלקה האונקולוגית.

איציק שמולי: בגלל חילוקי דעות מקצועיים בין מנהל בית-החולים – כך לפי הפרסומים – לבין מנהל אותה המחלקה, החליט מנהל המחלקה לעזוב את בית-החולים, ואתו כל הצוות הרפואי של אותה מחלקת אונקולוגיה ילדים בבית-החולים "הדסה".

איציק שמולי: הם פשוט החליטו לקום ולעזוב ולנטוש את בית-החולים.

איציק שמולי: יש דיבור אולי לעבור לבית-חולים אחר בירושלים; בזה אולי השר יוכל לעדכן אותנו, אבל בכל מקרה ההורים והילדים מאוד מודאגים.

איציק שמולי: אני בחרתי להביא לכאן למליאה רק חלק מהדברים שאותם מביעים ההורים; מביעים חשש כבד מאוד לגורל הטיפול שיהיה לילדים שלהם.

איציק שמולי: כך כותבת אחת האימהות, אם בשם קרן אור, אמו של יהודה יהורם: אין לנו כרגע מושג מה יהיה – כך היא אומרת – איפה נהיה במעקב.

איציק שמולי: בית-החולים לא מדבר אתנו.

איציק שמולי: לפני תשע שנים יהודה יהורם חלה בלוקמיה, בגיל שנה וחצי.

איציק שמולי: עברנו שנתיים של טיפולים במחלקה האונקולוגית לילדים ב"הדסה עין-כרם", תקופה קשה שבה ראינו את מלאך המוות בעיניים.

איציק שמולי: הצוות המדהים, ובראשו פרופסור מיקי ויינטראוב, היוו קרן אור בחשכה בטיפול המסור, בידע, בעזרה היומיומית.

איציק שמולי: שמענו בצער את העובר על המחלקה.

איציק שמולי: אנו ההורים לא נגיע לביקורת השנתית בעין-כרם אם מיקי לא יהיה – מיקי זה כמובן הרופא.

איציק שמולי: זו אימא אחת.

איציק שמולי: אימא אחרת אומרת: אני כותבת בין השאר כדי להסביר להנהלת "הדסה", למשרד הבריאות ולשר הבריאות שאנחנו ההורים לא מריונטות של אף אחד – טוב, אני אמנע מחלק מהביטויים – אנחנו מבינים מה נדרש כדי שהמחלקה תפעל כמו שצריך.

איציק שמולי: אנחנו לא מדברים רק מתוך הכרת תודה או מתוך היסטריה, אלא מתוך הבנה עמוקה מה ילד חולה בסרטן ומשפחתו צריכים, וכמה נדיר למצוא מנהל מחלקה ומחלקה שהצליחו לתת מענה לצרכים הללו.

איציק שמולי: אני, אדוני השר, ממש לא מתכוון להיכנס ולפסוק בין מנהל בית-החולים לבין מנהל המחלקה.

איציק שמולי: זה לא מקומי.

איציק שמולי: זה כמובן תפקיד המשרד ותפקידך.

איציק שמולי: אני לא יודע מה ברמה המקצועית נדרש כאן; אני כן יודע – וכאן בקשתי אליך – לעשות כל מאמץ שלא יקרה מצב שבשם הוויכוח המקצועי, חשוב ככל שיהיה, הילדים ואיכות הטיפול שמגיע לילדים חס וחלילה ייפגעו.

איציק שמולי: אם אתה רואה לנכון, ואם הכנסת רואה לנכון, אני גם מבקש להעביר לאחר מכן את הדיון לדיון נוסף בוועדת הבריאות של הכנסת.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי, רציתי לשאול אותך, זאת בעיה חדשה?

יואל חסון: זה משהו מהזמן האחרון?

יואל חסון: או שזה דבר שנמשך לאורך זמן?

איציק שמולי: זו בעיה שהיא יחסית חדשה.

איציק שמולי: היא עלתה בעבר בתקשורת, אבל ככל שידוע לי, לפני כשבועיים, ב-25 בינואר 2017 הנושא הזה עלה שוב בתקשורת, ומשכך בחרתי להביא את זה לכאן למליאה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יואל חסון: מצוין.

יואל חסון: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת שמולי, על העלאת הנושא החשוב הזה.

יואל חסון: השר ליצמן, אתה מוזמן להשיב.

יואל חסון: שלום לך, אדוני השר.

יואל חסון: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שמולי, מחלקת אונקולוגיה ילדים ב"הדסה" על אנשי צוותה נחשבת מחלקה מקצועית ומסורה מאוד.

יעקב ליצמן: כידוע, רישיון לפעילות תחום כלשהו כמו אונקולוגיה ניתן לבית-חולים ולא למנהל המחלקה.

יעקב ליצמן: לבית-החולים "שערי צדק" אין רישיון להפעלת מחלקה אונקולוגית, ולכן המחלקה לא תועבר אליו ולא תופעל בבית-חולים זה.

יעקב ליצמן: לצערי, איננו יכולים למנוע מעבר רופאים או צוות מבית-חולים אחד למשנהו, גם אם נצר על כך מאוד.

יעקב ליצמן: בכל מקרה, על הנהלת בית-חולים "הדסה" להבטיח מתן שירות רפואי טוב לטובת הילדים המטופלים בבית-החולים, גם אם תהיה עזיבה של חלק מאנשי הצוות, וכך הובהר לי שיהיה.

יעקב ליצמן: אני באופן אישי אשמח מאוד אם ד"ר ויינטראוב יחזור בו מרצונו לעזוב את "הדסה".

יעקב ליצמן: אני רוצה להבהיר כמה דברים בתשובה.

יעקב ליצמן: אני לבד ישבתי עם פרופסור ויינטראוב.

יעקב ליצמן: אמרתי לו שאני אשתדל לגשר שם.

יעקב ליצמן: גם המנכ"ל שלי ישב אתו וניסה לגשר בין שני הצדדים.

יעקב ליצמן: לצערי, לא כל כך הצליח.

יואל חסון: זה באמת מקצועי או שזה אישי?

יעקב ליצמן: לא, אני לא יודע, אל תכניסו אותי.

יואל חסון: לנסות להבין.

יעקב ליצמן: כן, אבל זה לא הפורום שאני אגיד את זה.

יעקב ליצמן: בכל אופן, אני רוצה להגיד מה עמדתי, ממה שנראה לי כאן.

יעקב ליצמן: אין מצב, לנוכח עשרות ילדים חולים, אולי הרבה יותר, במחלקה הזאת ב"הדסה", שאני אתן למחלקה שלמה לעבור.

יעקב ליצמן: אני אעשה חוקית את כל מה שביכולתי למנוע ממחלקה שלמה – יש פה ושם רופא שרוצה לעבור, זכותו, לא אמנע, אבל להגיד למחלקה שלמה ואז כולם יישארו בלי טיפול רפואי?

יעקב ליצמן: אין מצב.

יעקב ליצמן: מה עוד, קל וחומר של"שערי צדק" אין רישיון למחלקה, זאת אומרת, אני צריך לבנות מחלקה, ואחר כך כן לתת לרוקן מחלקה שלמה.

יעקב ליצמן: צריך להיות בן-אדם לא רציני לאשר דבר כזה, ואני לא אתן את זה.

יעקב ליצמן: אגב, הובטח לי על-ידי מנהל בית-החולים שהטיפול יימשך, גם אם פה ושם תהיה עזיבה, אבל זה לא אומר שאני אאשר מחלקה שלמה; גם אם יש ביקורת עלי, אבל לטובת הילדים חייבים להמשיך לקבל טיפול במחלקה.

יעקב ליצמן: מה שאני מציע כאן, רבותי – ביקשת שאני אעביר את זה לוועדה.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד, אין שום בעיה.

יעקב ליצמן: אם אני אוכל, אני אפילו אשתתף, ואם לא אז המנכ"ל.

יעקב ליצמן: אני חושב שהנושא הזה רציני מאוד.

יעקב ליצמן: נעביר את זה לוועדה, אדוני, בסדר?

איציק שמולי: תודה.

יואל חסון: בסדר גמור, תודה רבה לך.

יואל חסון: אנחנו נעמיד את זה להצבעה להעברה לדיון בוועדת הפנים.

יעקב ליצמן: לא, העבודה והרווחה.

יואל חסון: סליחה, ועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: מי שבעד להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה יצביע בעד.

יואל חסון: מי שמתנגד יצביע נגד.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום בנשוא המשבר החריף במחלקה האונקולוגית לילדים ב"הדסה" תועבר להמשך דיון בוועדת הרווחה.

יואל חסון: לראשונה לפלסטינים יהיו יותר נציגויות בעולם מאשר לישראל

יואל חסון: הנושא הבא הוא הצעות לסדר-היום בנושא: לראשונה לפלסטינים יהיו יותר נציגויות בעולם מאשר לישראל, שמספרן 6186, 6188, 6258 ו-6259.

יואל חסון: ראשון המציעים – חבר הכנסת כהן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, בעוד כמה שעות ייפגש ראש הממשלה ושר החוץ בנימין נתניהו עם הנשיא האמריקני הנכנס דונלד טראמפ.

מאיר כהן: שעות של דיונים ניהל הקבינט לקראת נסיעה זו במטרה לגבש את האסטרטגיה מול הנשיא הנכנס.

מאיר כהן: אנשי הבית היהודי ביקשו, דרשו מראש הממשלה לפעול לביטול המונח "שתי מדינות לשני עמים" – במילים אחרות, לבטל את הרעיון של הקמת מדינה פלסטינית.

מאיר כהן: חברי אנשי הבית היהודי, אם טובת ישראל לנגד עיניכם, הדרישה הבאה שלכם מראש הממשלה צריכה להיות מינוי שר חוץ במשרה מלאה.

מאיר כהן: אומנם לפלסטינים אין מדינה, אך מסתבר שיש להם – מר יוגב, תקשיב – יותר נציגויות ביותר מדינות בעולם מאשר לישראל.

מאיר כהן: שמעתם נכון, הפלסטינים גוברים עלינו בזירה הבין-לאומית.

מאיר כהן: יש להם יותר נציגויות הסברה, נציגויות לכל פעילות.

מאיר כהן: לישראל יש 102 נציגויות ב-72 מדינות העולם, לעומת 103 נציגויות ב-95 מדינות לפלסטינים.

מאיר כהן: המצב גרוע עוד יותר בהשוואה למדינות אחרות באזור, כמו איראן, למשל, שמחזיקה 142 נציגויות בעולם; טורקיה – 223 נציגויות; מרוקו 135 נציגויות; פקיסטן – 118; ערב הסעודית – 108; מצרים – 166 נציגויות בעולם.

מאיר כהן: בסך הכול לליגה הערבית ולאיראן יש ביחד, גברתי סגנית שר החוץ, 1,941 נציגויות ברחבי העולם, ולצערי, לנו יש הכי פחות.

מאיר כהן: רק בשנה האחרונה משרד החוץ סגר ארבע נציגויות ברחבי העולם: השגרירות באל-סלבדור, השגרירות בקריביים, הקונסוליה בפילדלפיה והקונסוליה במרסיי.

מאיר כהן: נזכיר כי רק במרסיי אירעו בשנה האחרונה כמה מקרי אנטישמיות של פגיעה ביהודים.

מאיר כהן: עד כדי כך המצב קשה, שנוסף על סגירת הנציגויות אין לנו שר חוץ במשרה מלאה.

מאיר כהן: עכשיו, זה לא לבוא לקנטר; זה לבוא ולהגיד: למה הפקרנו את מדינות העולם רק לנרטיב הפלסטיני?

מאיר כהן: למה אנחנו לא שמים דגש על כך שיהיו יותר ויותר נציגויות, ויותר ויותר דיפלומטים, ויותר ויותר אנשי הסברה?

מאיר כהן: מה קרה, הסיפור שלנו לא ראוי שיסופר?

מאיר כהן: אנחנו צריכים לתת ל-BDS לשלוט ברחובות העולם?

מאיר כהן: לנו אין מסבירנים?

מאיר כהן: לנו אין סיפור צודק – גם אם אנחנו כאן נתווכח עליו?

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בכך שפגשה אותי חברת פרלמנט – ענת, תקשיבי לי – ושאלה, ואני אומר שחלק מהעניין הוא זה שהסיפור הציוני, הסיפור של המדינה הזאת, הסיפור של המדינה היהודית והדמוקרטית והסיפור הצודק שלנו, לא מסופר דיו, ואני מציע לראש הממשלה לעשות הכול כדי למנות מייד שר חוץ למדינת ישראל.

מאיר כהן: אנחנו זקוקים לזה כמו אוויר לנשימה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר כהן.

יואל חסון: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

יואל חסון: עד שלוש דקות.

ענת ברקו: אוקיי, תודה לך.

ענת ברקו: – – נתחיל בזה שאנחנו לא משווים את עצמנו לפלסטינים, והם לא מודל בעיני לשום דבר.

ענת ברקו: משרד החוץ עושה את עבודתו נאמנה, והרבה מאוד נציגויות התכנסו – ואני יודעת שלאורך השנים, גם כשאנחנו באים היום כנציגים של מדינת ישראל, או אפילו לפני שהייתי בכנסת, תמיד היה ליווי מקצועי רציני של אנשי משרד החוץ; וזה בתחומים רבים – גם בתחומי המדע, התרבות, הקהילה היהודית, הביטחון, ויש הרבה מאוד שיקולים בקיום של הנציגויות הללו.

ענת ברקו: אבל מה, הפלסטינים – כשאתה מדבר על נציגויות, אלה נציגויות שאין מאחוריהן הרבה.

ענת ברקו: זאת דרך לעשות תעמולה, הסתה ובינאום הסכסוך, הצורך להפוך את הסכסוך לבין-לאומי ולהשתמש בתעמולה ישראלית; אני מסכימה אתך מאיר, גם ה-BDS, גם החרמות, גם להוביל מה שלא יהיה לך, ולהפוך את הסיפור הפלסטיני לקריירה של קורבנות ומסכנות, בלי רצון לקחת אחריות ולפתור את הבעיה.

ענת ברקו: זה הסיפור, ואלה הנציגויות, שנותנים להם בעולם, גם הרבה מאוד פעמים ללא כל תשלום – מדינות מארחות וכל מיני מדינות, שלחלקן יש אינטרסים כאלה ואחרים, ויש להם גם הרוב האוטומטי של המדינות הבלתי-מזדהות באו"ם, והם מנצלים את המוסדות הללו.

ענת ברקו: אני רוצה לספר לכם סיפור: אני ראש המשלחת ל-OSCE, הגוף שעוסק בנושאים ביטחוניים מטעם הכנסת.

ענת ברקו: לפני שנה בדיוק, בכנס בווינה, כשישבו כל הפרלמנטרים ממדינות המזרח התיכון, גם מאלג'יר וגם ממרוקו וגם ממדינות אחרות, גם ממצרים וגם מירדן, הגיע הנציג הפלסטיני ואמר: אני בקושי הגעתי.

ענת ברקו: הוא היה עם חליפה של ורסצ'ה, לבוש ככה מדוגם, אדוני היושב-ראש, כמו שצריך – בקושי הצלחתי לצאת משכם, כי היא תחת כיבוש.

ענת ברקו: מישהו רץ אחריך?

ענת ברקו: שאלתי אותו: מישהו רץ אחריך עם סכין לתקוע לך בגב כמו שאתם עושים אחרי אזרחי מדינת ישראל באותו זמן של גל הטרור?

ענת ברקו: זה הסיפור.

ענת ברקו: ואתה יודע מה – פעם ראשונה שראיתי שאמרו לו: אדוני היקר, שב, כרגע אנחנו לא עוסקים רק בזה, זה לא הסיפור.

ענת ברקו: והסיפור היום הוא הרבה הרבה יותר גדול.

ענת ברקו: אז כשאנחנו רואים נציגויות, או אחד כמו ג'יבריל רגו'ב, כשהוא בא במשא-ומתן עם פיפ"א, והוא בסך הכול טרוריסט, גם אם הוא לובש טרנינג, אז מה זה משנה, אז יש לו עוד נציגות – ולאן הולך הכסף?

ענת ברקו: הכסף שנותנים לפלסטינים, המדינות התורמות – הוא מגיע לפלסטינים?

ענת ברקו: כמו שהכסף בעזה לא מגיע לתושבי עזה, וגם כשמעבירים צמנט בשביל לשקם את עזה זה מגיע לבניית מנהרות, את מי מעניינים האזרחים בעזה?

ענת ברקו: אפשר לבוא בטענות לישראל; הנציגויות האלה לא מובילות לשום רצון למשא-ומתן אמיתי לשיפור המצב.

ענת ברקו: הקריירה הקורבנית הזאת לא תוביל לשום מקום, ולא משנה עוד כמה נציגויות יהיו להם.

יואל חסון: תודה.

ענת ברקו: אדוני היקר, רק עוד משפט אחרון.

יואל חסון: משפט אחרון.

ענת ברקו: במקום שימשיכו לבזבז כסף, שידאגו לבני עמם, ואנחנו נמשיך לשלוח את האנשים הכי טובים שלנו, סגנית שר החוץ, חברת הכנסת חוטובלי, לחזית הדיפלומטית, לעשות את העבודה.

ענת ברקו: צריך לתת לכם יותר, מגיע לכם, אתם עושים עבודה מצוינת.

ענת ברקו: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יואל חסון: בלי חליפת ורסצ'ה.

יואל חסון: לא מתאים לך, אגב.

יואל חסון: קצת מאוכזב מהלוק שלך היום, אדוני.

עאידה תומא סלימאן: הכסף לא מגיע לציבור.

ענת ברקו: התווית, התווית – – – היא רוצה שיראו שזה בצחוק.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא דואג לאזרחים, טיבי, אתה הולך לוורסצ'ה.

יואל חסון: אנחנו רגילים ללוק יותר אלגנטי.

ענת ברקו: הוא דואג לאזרחי ישראל.

ענת ברקו: הוא אזרח ישראלי, לא?

ענת ברקו: אנחנו מדברים על נציגויות של הרשות הפלסטינית – או שהתבלבלת?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, א.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות ליוזמים, שהעלו עובדה נכונה: יש יותר נציגויות למדינת פלסטין מאשר למדינת ישראל בזירה הבין-לאומית.

אוסאמה סעדי: לא רק נציגויות.

אוסאמה סעדי: יש יותר מדינות שמכירות במדינת פלסטין מאשר במדינת ישראל.

אחמד טיבי: נכון.

ענת ברקו: איזה יופי, אז יש לכם דגל.

אוסאמה סעדי: יש לנו דגל.

אחמד טיבי: ויש סיבה, יש הסבר.

אחמד טיבי: יש סיבה ויש הסבר.

אחמד טיבי: הסיבה היא שהעולם, א.

אחמד טיבי: מכיר בעוול ההיסטורי, וב.

אחמד טיבי: יש מדינות שלא נוח להן להזדהות עם ממשלה שהמדיניות שלה נוגדת את החוק הבין-לאומי, הפרות בוטות פעם אחר פעם, והשיא, או השפל, היה במה שקרוי חוק ההסדרה, או חוק גזל הקרקעות של הפלסטינים, שאני מודה שמאוד לא רציתי שאנשים יפנו לבג"ץ, כי חשבתי שהדרך הטובה ביותר היא שהעוול והפשע הזה יגיעו לבית-הדין הבין-לאומי לפשעי מלחמה בהאג; אבל אנשים הגישו.

אחמד טיבי: אפרופו בג"ץ, כשאני רואה את השופטים בבתי-המשפט בארצות-הברית בשבועיים האחרונים מבטלים צווים של נשיא נבחר ונמהר, אני אומר, תראו מה יש כאן – בית-משפט עליון שאישר הפקעות, חיסולים, סיכולים, גירוש, התנחלויות – אין עוולה של הכיבוש שבית-המשפט העליון לא אישר.

אחמד טיבי: בלעדי הגושפנקה של בית-המשפט העליון, מפעל הכיבוש הנורא והאכזרי הזה לא היה ממשיך להתקיים ולהתרחב בצורה הדרקונית הזאת.

אחמד טיבי: אני חושב שהמדיניות של הנשיא מחמוד עבאס, שהיא מדיניות שכלתנית, פרגמטית, של התנגדות שלא בדרכי אלימות, של הפעלת גופים בין-לאומיים, דוחקת אל הפינה את המדיניות הסרבנית של ממשלת ישראל, ואנשים משווים: יש עם שנמצא תחת כיבוש, וההנהגה שלו פועלת בדרכים מאוד תרבותיות ומשכנעות כלפי הקהילה הבין-לאומית, ויש ממשלה של הכובש, שפשוט עושה דברים בוטים, מכשירה גזל, שוד קרקעות, שהוא השוד המתמשך הגדול ביותר בהיסטוריה המודרנית – – –

יהודה גליק: איפה זה?

יהודה גליק: איפה המדינה שאתה מדבר עליה?

אחמד טיבי: ואם ישראל תסכים, היא תהיה בגבולות 67', ואם היא לא תסכים, בעתיד מדינת ישראל לא תהיה.

יהודה גליק: אתה מאיים עלינו?

יהודה גליק: אתה מאיים עלינו?

ענת ברקו: Wishful thinking, wishful thinking.

אחמד טיבי: כי מדינת ישראל, הערובה של הקמת מדינת ישראל זה הקמת מדינה פלסטינית.

אחמד טיבי: כי אם לא, היא תוביל למדינה דו-לאומית, כמו שאמר ג'ון קרי.

ענת ברקו: תחלום.

יהודה גליק: סליחה?

יהודה גליק: סליחה?

יהודה גליק: אתם מאיים עלינו?

יהודה גליק: ראינו – – –

אחמד טיבי: תקשיב לי, למה אתה מפסיק אותי?

אחמד טיבי: שאלת, ואני נותן לך כבוד ואני עונה לך.

אחמד טיבי: יש אנשים שאני לא עונה להם.

אחמד טיבי: אוקיי.

יהודה גליק: ראינו איך בששת הימים – – –

אחמד טיבי: אז ג'ון קרי אמר שאם לא יהיו שתי מדינות, תהיה מדינה דו-לאומית.

אחמד טיבי: הוא אמר את זה בחשש.

אחמד טיבי: אני לא אומר את זה בחשש.

אחמד טיבי: במקום שתי מדינות – לא רוצים שתי מדינות?

אחמד טיבי: שתהיה מדינה אחת דמוקרטית עם שוויון לכלל האזרחים, one person, one vote.

מאיר כהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: ואז ראש הממשלה – ובזה אני אסיים, בבשורה החשובה הזאת בשביל כולכם – ראש הממשלה יהיה טיבי, ולא ביבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יהודה גליק: אין סיכוי.

ענת ברקו: מה שנקרא, בחלום הלילה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, סגנית השר, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה בא בעיתוי מתאים וראוי.

יואל חסון: ממש עוד שעות ספורות ייפגש ראש הממשלה נתניהו עם הנשיא הנבחר החדש טראמפ, דונלד טראמפ.

יואל חסון: קודם כול, אני בטוח שכולנו מאחלים ומייחלים לפגישה טובה – לפגישה טובה בין ראש ממשלת ישראל לנשיא ארצות-הברית, שהיא באמת הידידה החשובה – הטובה והחשובה – של ישראל בעולם, והקשר האסטרטגי – תמיד חשבתי – הוא קשר שצריך וחשוב שיישמר, ללא שום קשר למי הדמויות שמובילות את שתי המדינות.

יואל חסון: לדעתי זה חזק – הקשר בין שתי המדינות חשוב מזה שבין כל אדם וכל איש, יהיה ככל שיהיה – ראש ממשלה, נשיא, זה לא משנה.

יואל חסון: אבל השאלה הגדולה היא עם מה ראש הממשלה מגיע לפגישה הזאת, מה ראש הממשלה באמת רוצה.

יואל חסון: וכשאני רואה פה כל הזמן את חבורות הימין והימין הקיצוני שהפכו את טראמפ לסוג של משיח עבורם, א.

יואל חסון: אני אומר להם, בואו נחכה ונראה, לשיטתכם, מה זה טראמפ, מי זה טראמפ, מה הוא מקדם, מה הוא לא מקדם.

יואל חסון: בעיני טראמפ הוא לא רפובליקני ולא דמוקרטי, הוא טראמפ, הוא איש עסקים, הוא לא פוליטיקאי, הוא לא מחויב למדיניות כזאת או אחרת, וכולנו צריכים להיות די צנועים, ולהגיד שאנחנו לא באמת יודעים לאן הנשיא הזה יוביל, ומה תהיה עמדתו, ואיך הוא רואה ומה יהיו הפתרונות שלו לגבי המזרח התיכון.

יואל חסון: אבל אנחנו צריכים לשאול מה אנחנו רוצים, מה לנו נכון, ולא מעניין אותי להתעסק במדינה הפלסטינית, לא מעניין אותי.

יואל חסון: מעניין אותי להתעסק בנו, במה נכון לנו.

יואל חסון: ואני מציע לכם מאוד מאוד לא לזלזל במשפט האחרון שנאמר על-ידי אחמד טיבי; המדינה הדו-לאומית היא סכנה אמיתית לחזון הציוני.

יואל חסון: אמיתית.

יואל חסון: אני בכלל שואל את עצמי: עד כדי כך כל איזה הר או פיסטין חשוב כדי לקלוט 2.5 מיליון פלסטינים ולהמציא כל מיני המצאות שאני רואה עכשיו בליכוד – כל אחד יש לו תוכנית מדינית חדשה; היום סיפר לי חבר הכנסת זוהר שיש לו תוכנית מדינית, וחבר הכנסת קיש – כל אחד ממציא תוכנית מדינית – זה נותן אוטונומיה, זה נותן קנטונים, זה נותן מוניציפליות – הכול כדי להכניס לפה 2.5 מיליון פלסטינים?

יואל חסון: מה, אתם עושים פריימריז לאחמד טיבי, ראש הממשלה הבא?

יואל חסון: אתם מקדמים אותו?

יואל חסון: אז לא, אני לא רוצה לראות את אחמד טיבי ראש ממשלה.

יואל חסון: אני רוצה שאחמד טיבי יישאר פה חבר כנסת וייצג את המיעוט הערבי במדינת ישראל, במדינה היהודית והדמוקרטית.

עאידה תומא סלימאן: מה הבעיה עם זה – – –

יואל חסון: זה מה שאני רוצה, ואני אומר לכם – – –

עאידה תומא סלימאן: מה הבעיה עם זה?

עאידה תומא סלימאן: למה זה כל כך מפחיד?

יואל חסון: אני אומר לחלוטין למה זה מפריע: מדינת ישראל, גברתי, היא מדינת ישראל, היא מדינת העם היהודי, בתוקף היסטורי, והוא תוקף רב מאוד – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יואל חסון: – – אבל גם מתוך זה שרוב אזרחי מדינת ישראל רוצים שהמדינה הזאת תהיה מדינה יהודית ודמוקרטית.

עאידה תומא סלימאן: תגיד את זה, אתה חושב שיש לנו זכות עד גבול מסוים.

יואל חסון: אני חושב – לא, אתם אזרחים שווי זכויות כמובן – – –

עאידה תומא סלימאן: לא, זה מה שאתה אומר – – –

יואל חסון: לא לא לא, אם אחמד טיבי ישכנע את הציבור הישראלי כולו – להיות ראש ממשלה, הוא יוכל להיות ראש ממשלה, חד-משמעית, אין ספק.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: לא, זה ברור.

יואל חסון: אתם לוקחים לי את הזמן.

יואל חסון: תן לי רגע, עוד דקה.

מאיר כהן: בבקשה.

יואל חסון: אני אגיד את זה בצורה ברורה: אם אחמד טיבי בהרכב הנוכחי של מדינת ישראל ישכנע יום אחד את הישראלים או את רוב הישראלים להצביע עבורו, הוא יכול להיות כאן ראש ממשלה, בוודאי.

יואל חסון: אבל הוא יכול להיות כאן ראש ממשלה בוודאות אם תהיה כאן מדינה דו-לאומית.

יואל חסון: ואני בא ושואל: האם אנחנו מקבלים את ההחלטה הזו ומבינים שמניעת המדינה הדו-לאומית היא הפרדה בינינו לבין הפלסטינים?

יואל חסון: ואל תתווכחו אתי על העיקרון של ההפרדה במדינה הפלסטינית.

יואל חסון: אני כן פתוח, גברתי, להתווכח על הגבולות.

ענת ברקו: אני בעד.

יואל חסון: בואי נדבר על גבולות; בואי נדבר על גושי ההתיישבות; בואו נדבר על גבול בר-הגנה; בוא נדבר על מדינה מפורזת; בוא נדבר על ערבויות בין-לאומית.

מאיר כהן: תודה.

יואל חסון: ומשפט אחרון, אדוני.

יואל חסון: תודה, תודה לך.

יואל חסון: וחשוב להגיד – בואו נדבר גם על מה שיודע היטב ראש הממשלה, על ההזדמנויות האמיתיות שיש היום במזרח התיכון, האמיתיות, של מדינות ערב, שהן רוצות ומעוניינות לנרמל את היחסים עם מדינת ישראל ולעשות כאן מין חבילת הסדר שלום עם הפלסטינים ועם מדינות ערב נוספות.

יואל חסון: בואו נדבר על זה, בואו נראה את ראש ממשלת ישראל מנצל ממשל אוהד, נשיא ארצות-הברית אוהד לישראל, כדי לייצר פה מזרח תיכון טוב יותר, שישמר את מדינת ישראל כפי שאנחנו אוהבים ומכירים.

יואל חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מאיר כהן: גברתי סגנית שר החוץ, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אתה גם אחד מחברי הכנסת שהעלו את הסוגיה הזו, ואני מאוד שמחה שאתם מעלים את הסוגיה הזו ביום החשוב הזה.

ציפי חוטובלי: היום בערב, 20:00 שעון ישראל, ייפגשו ראש ממשלת ישראל נתניהו עם הנשיא האמריקני הנבחר דונלד טראמפ.

ציפי חוטובלי: בפגישה הזאת, אני מאמינה, יש הזדמנות לראש הממשלה לומר לנשיא טראמפ את הדבר הבא: הפלסטינים שקרנים.

ציפי חוטובלי: הם אומרים לכל העולם שהם רוצים מדינה, אך מעולם בהיסטוריה של האנושות לא היה מיעוט שביקש מדינה והוא סירב לקבל אותה בגלל גודל הטריטוריה.

ציפי חוטובלי: מעולם.

ציפי חוטובלי: התנועה הציונית התחילה בחבלי ארץ שעל-פי דעתנו היו חלק מאוד קטן מארץ-ישראל, אבל רצינו ריבונות ומימשנו אותה.

ציפי חוטובלי: בשנת 1947 דחיתם את ההצעה; בשנת 2000 דחיתם את ההצעה; בשנת 2007 דחיתם את ההצעה.

ציפי חוטובלי: כמה תוכלו לשקר לעולם?

ציפי חוטובלי: אתם חושבים שלהקים נציגויות זאת באמת העבודה?

ציפי חוטובלי: תמשיכו להקים נציגויות, אין שום בעיה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

ציפי חוטובלי: לא תהיה לכם מדינה.

ציפי חוטובלי: אני אגיד את זה בצורה ברורה: לא תהיה לכם מדינה.

ציפי חוטובלי: לא תהיה – – –

עאידה תומא סלימאן: סליחה – – – על מה את מדברת?

אחמד טיבי: – – –

ציפי חוטובלי: אתה היית יועץ – להזכיר לך את התפקיד הקודם שלך?

ציפי חוטובלי: יועץ של ערפאת?

מאיר כהן: תאפשרו לסגנית השר.

מאיר כהן: תומא.

אחמד טיבי: תפני אלי, לא לעאידה.

אחמד טיבי: תפני אלי.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אחמד טיבי, אל תפחיד אותם עם מדינה דו-לאומית.

ציפי חוטובלי: יהיה כאן רוב יהודי בין הים לירדן.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא דואגים.

ציפי חוטובלי: תאמין לי, אנחנו לא דואגים.

ציפי חוטובלי: אנחנו סומכים על הרעיון הציוני.

אחמד טיבי: יואל, יואל מודאג.

אחמד טיבי: יואל מודאג.

ציפי חוטובלי: יואל מודאג – בגלל זה הוא יושב באופוזיציה, שם דואגים.

ציפי חוטובלי: בימין הפוליטי, שנמצא בממשלה, מחזקים את האחיזה שלנו בארץ.

יואל חסון: הלוואי שאני טועה.

יואל חסון: הלוואי שאני טועה.

ציפי חוטובלי: עכשיו אני רוצה לומר את הדבר הבא: מאחר שהפלסטינים שיקרו לעולם במשך כל כך הרבה שנים, ומה שהם באמת רוצים זה את שלילת הקיום של מדינת ישראל כמדינה יהודית, אפשר להתחיל לחשוב על פתרונות אזוריים שיהיו טובים לכל הצדדים.

ציפי חוטובלי: כן, מותר לחשוב מחוץ לקופסה.

ציפי חוטובלי: מותר אחרי 25 שנות כישלון – כישלון מהדהד, כישלון שעלה בדמים של ניסיון לחלק את הארץ בתפיסה של חברי באופוזיציה – כן, אפשר להתחיל לחשוב מחדש.

ציפי חוטובלי: דיבר חבר הכנסת מאיר כהן – חבר הכנסת כהן, אני רוצה לענות לך על שאלת הצדק.

ציפי חוטובלי: אמרת: למה לנו אין מסבירנים?

ציפי חוטובלי: אני רוצה להסביר לך משהו.

מאיר כהן: אין מספיק מסבירנים.

ציפי חוטובלי: תכף, תכף אני אגע בנקודה, כי דיברת על נקודה מאוד חשובה בעיני, נקודת הצדק.

ציפי חוטובלי: מה זה נקודת הצדק?

ציפי חוטובלי: נקודת הצדק זה להגיד: זאת הארץ שלי.

ציפי חוטובלי: במשך עשרות, באמת, עשרות שנים, היה כאן נרטיב – 25 שנה אפשר להגיד, בסדר?

ציפי חוטובלי: בוא נגיד את זה מדויק – היה כאן נרטיב שאמר:

ציפי חוטובלי: זאת לא באמת – חבלי הארץ האלה הם לא באמת הארץ שלנו.

ציפי חוטובלי: המסבירן הטוב ביותר בעולם – הייתי שולחת 5,000 מסבירים, היו שומטים את הקרקע תחת הצדק היהודי כשזה הסיפור שלהם.

ציפי חוטובלי: כשלא באנו וסיפרנו לעולם את הסיפור שזאת אדמת הנצח של העם היהודי, שם הפסדנו את המערכה, לא במספר האנשים.

ציפי חוטובלי: אנחנו חיים בעולם שבו – שמעתי פעם משפט יפהפה מאיש שיווק: העולם שייך למי שמספר את הסיפור הטוב ביותר.

ציפי חוטובלי: והסיפור של העם היהודי, הסיפור הציוני הוא אחד הסיפורים ההרואיים והיפים בעולם.

ציפי חוטובלי: סיפור של עם ששב לארצו לאחר אלפיים שנות גלות.

ציפי חוטובלי: חלק מרכזי מאותם חבלי ארץ שאתם רוצים להתנער מהם, היה בהם רצף התיישבותי של אלפי שנים: חברון, ירושלים, נווה-יעקב, מקומות שבהם ישבו יהודים ברצף.

ציפי חוטובלי: כן, אחמד טיבי, אתה תמיד שולח אותנו לפולין, לרוסיה, לתימן, למרוקו.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא נחזור לשם, כי מכאן המקור שלנו ואנחנו מחוברים לארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: כשאנחנו מדברים על צדק אנחנו קודם כול צריכים לספר את הסיפור הזה, כי יש איזו אשליה שאנחנו יכולים לחלק את הארץ ולהישאר, מה שנקרא, בשלום ולבטח.

ציפי חוטובלי: לא – הם דרשו מאתנו לחלק את ירושלים, הם דרשו מאתנו לוותר על העיר העתיקה, הם דרשו מאתנו לוותר על הר-הבית, הם דרשו מאתנו את זכות השיבה לחיפה, ליפו, לעכו, לרמלה ולוד.

יואל חסון: אז הם דרשו, את לא חייבת להסכים.

יואל חסון: תנהלי משא-ומתן, תגידי מה הקו האדום שלך.

ציפי חוטובלי: נכון, ומאחר שמנהיגים אחראים כמו נתניהו לא הסכימו – לצערי הרב, היו כאן מנהיגים כמו אולמרט וכמו אהוד ברק שכן הסכימו – אנחנו נמצאים היום במציאות פוליטית חדשה, וכדאי מאוד שתתרגלו, כי באמת זאת מציאות שמשנה את כללי המשחק.

ציפי חוטובלי: ואני אומרת לכם שאין אפשרות להסביר את ישראל.

ציפי חוטובלי: המילה "הסברה", אגב, אני מתנגדת לה.

ציפי חוטובלי: מה זה "הסברה"?

ציפי חוטובלי: צריך מדיניות, ואם המדיניות שלך היא לא מדיניות שמאמינה דה-פקטו שזאת הארץ שלך אלא אתה רק תשדר שאתה מת להיפטר מחבלי הארץ האלה.

ציפי חוטובלי: תעזרו לנו – איך אמרתם?

ציפי חוטובלי: – תעזרו לנו להציל את עצמנו.

ציפי חוטובלי: לא, זה לא מציל אותנו.

ציפי חוטובלי: זה פוגע בנו, זה פוגע בצדק ההיסטורי של העם היהודי ובשייכות העמוקה שלו לירושלים, בשייכות העמוקה שלו ליהודה ושומרון.

ציפי חוטובלי: איזו זכות יש לנו להיות בתל-אביב אם אין לנו זכות להיות שם?

ציפי חוטובלי: אין לנו.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שלדעתי המלחמה האמיתית היא המלחמה על שינוי הסיפור, הסיפור ההיסטורי שלא סופר.

ציפי חוטובלי: כל הזמן אמרנו טיעוני ביטחון: אנחנו חייבים להיות שם כי זאת הדרך היחידה להבטיח את הביטחון.

ציפי חוטובלי: אז באים כל מיני גנרלים ועושים לי קמפיין בכל כביש איילון ואומרים: אפשר לסדר סידורי ביטחון.

ציפי חוטובלי: הם צודקים.

ציפי חוטובלי: לכל דבר אפשר לסדר סידורי ביטחון.

ציפי חוטובלי: רק על דבר אחד אי-אפשר להגן בשיטה הזאת: על הצדק.

ציפי חוטובלי: וזאת מלחמה על הצדק, זאת מלחמה על הסיפור הצודק והמוסרי.

ציפי חוטובלי: והסיפור שלנו הוא הסיפור הכי צודק והכי מוסרי.

ציפי חוטובלי: עכשיו אתם מדברים אתי על פריסת נציגויות.

ציפי חוטובלי: אז אני רוצה לתת את הנתונים הבאים, שחבר הכנסת מאיר כהן לא הביא: ממשלת ישראל פתחה נציגויות חדשות בשנים האחרונות.

ציפי חוטובלי: הפריסה הדיפלומטית שלנו, לאלו מבין השומעים פה שלא מכירים: למדינת ישראל יש יחסים דיפלומטיים עם 158 מדינות; יש לה 102 נציגויות, מתוכן 79 שגרירויות, 22 קונסוליות כלליות, ושש נציגויות מיוחדות: לאו"ם, לאיחוד האירופי, ל-OECD, לסבא"א בווינה, למועצת זכויות האדם בז'נבה ולאונסק"ו.

ציפי חוטובלי: אלה הנציגויות המיוחדות שלנו במקביל לשאר הנציגויות שלנו.

ציפי חוטובלי: בשנים האחרונות פתחנו נציגויות במקומות אסטרטגיים, ואני כבר אפרט: פתחנו את הקונסוליה הכללית ב-2013 בבנגלור בהודו, הידועה כ"עמק הסיליקון" של הודו; ב-2014 פתחנו את הקונסוליה הכללית בצ'נגדו שבסין, מערב סין, אחד המרכזים הכלכליים הפיננסיים והתרבותיים החשובים ביותר בסין; ב-2011 נפתחה מחדש הקונסוליה הכללית במינכן, כדי לבסס ולהרחיב את אחד ממרכזיה הכלכליים החשובים ביותר באירופה; ב-2011 פתחנו נציגות בסנט-פטרסבורג; ב-2015 פתחנו נציגות בפרגוואי.

ציפי חוטובלי: כלומר, משרד החוץ הישראלי גם מרחיב את השורות.

ציפי חוטובלי: המחשבה כאילו הוא רק מצמצם את השורות היא פשוט לא נכונה.

ציפי חוטובלי: כמו כן, חשוב להבין, כשנסגרות נציגויות משיקולים תקציביים הפעילות המדינית באותם מקומות ממשיכה באמצעות נציגויות סמוכות, כך בפריז מול הזירה שטופלה על-ידי מרסיי, וכך בוושינגטון מול הזירה שהייתה באחריות הקונסוליה בפילדלפיה.

ציפי חוטובלי: כן, נכון, אתם צודקים.

ציפי חוטובלי: למשרד החוץ הישראלי אתגרים רבים.

ציפי חוטובלי: בקרוב תוגש תשובת המדינה לבג"ץ למה ראש הממשלה יכול להמשיך להחזיק בתיק החוץ.

ציפי חוטובלי: בתשובה המפורטת שמגיש משרד החוץ בעניין הזה מפרטים את שלל הפעילויות שאני, כסגנית שר החוץ, עושה ביחד עם ראש הממשלה בשבתו כשר חוץ.

ציפי חוטובלי: אין משלחת, אין שר חוץ, אין ראש ממשלה, אין נשיא, שלא מקבל או פני ראש הממשלה או את פני.

ציפי חוטובלי: המשרד מתפקד.

ציפי חוטובלי: הוא כן זקוק לתקציב נוסף, הוא כן זקוק להבנה שבעידן שלנו, המודרני, שבו מדינת ישראל פועלת כדי להרחיב את הקשרים, כשיש לנו כל כך הרבה אתגרים בתחומים רבים ושונים צריך יותר תקציב, ועל כך אני נאבקת.

גלעד ארדן: יש לי הצעה: ששר החוץ ידבר עם ראש הממשלה ויבקש ממנו להגדיל את התקציב.

ציפי חוטובלי: קודם כול, סגנית שר החוץ מדברת גם עם ראש הממשלה וגם עם שר האוצר כדי להגדיל את התקציב, ויש על זה מאבק גדול שלנו כמשרד.

ציפי חוטובלי: כן, זה נכון, אני מסכימה.

יואל חסון: אני מכיר אמירות של ראש הממשלה הנוכחי שהוא אומר שמה שהוא רוצה הוא מקבל.

גלעד ארדן: – – –

ציפי חוטובלי: אני רק אגיד, השר ארדן, כמי שמחזיק 100 מיליון שקל, תקציב מאוד מכובד למאבק ב-BDS, משרד החוץ ישמח לשיתוף פעולה עם התקציב החשוב הזה.

ציפי חוטובלי: אמרתי לך את זה גם בשיחות פרטיות, לא רק כאן על הדוכן.

ציפי חוטובלי: אז באמת, יש כאן נקודה שאתם נוגעים בה שהיא מאה אחוז נכונה, אבל חשוב במקביל לראות את העבודה החשובה של משרד החוץ אל מול אתגרים אדירים.

ציפי חוטובלי: חשוב במקביל לראות את הנושא של החלפת הדיסקט, שהיא בעיני הדבר החשוב ביותר.

ציפי חוטובלי: כי אם הדיסקט הוא דיסקט של נסיגות, ודיסקט של ותרנות, תאמינו לי, לא יעזרו גם 100,000 נציגויות ו-100,000 נציגים.

ציפי חוטובלי: כשיש לך תחושת הצדק ההיסטורי – היינו מדינה קטנה עם תחושת צדק והצלחנו לעמוד בהרבה מאוד אתגרים.

ציפי חוטובלי: ודאי שמדינת ישראל היום, כשהיא חזקה יותר, מבוססת יותר כלכלית, עם חוסן לאומי גדול יותר, יכולה לאתגר.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מה את מציעה, גברתי סגנית השר?

ציפי חוטובלי: מבחינתי, אפשר, אתה יודע, להעביר את זה לדיון במליאה.

ציפי חוטובלי: מה אתם מציעים?

יואל חסון: אני חושב שנציע ועדת חוץ וביטחון, כי זה ענייני חוץ, אבל לא יודע מה המציעים האחרים.

יואל חסון: מה את אומרת?

ציפי חוטובלי: בבקשה, אין לי בעיה.

יואל חסון: אין לך התנגדות.

אחמד טיבי: סגנית השר – – – אמרה שהיא שוחחה – – –

ציפי חוטובלי: לא.

ציפי חוטובלי: הוצאתי הודעה שנפגשתי עם זיאד אבו זיאד.

אחמד טיבי: – – –

ציפי חוטובלי: חס וחלילה, לא נכון.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור.

ציפי חוטובלי: שניהם אנשים מאוד חשובים ברשות הפלסטינית.

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: תודה, גברתי הסגנית.

יואל חסון: תודה לסגנית השר.

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: האם אתם, המציעים, מסכימים להצעת סגנית השר להעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון?

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, ברקו – ועדת חוץ וביטחון?

ענת ברקו: כן, ועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: מה אתה רוצה?

אחמד טיבי: ועדה למאבק בסמים.

ענת ברקו: כן, כן, ועדת סמים למען הסמים.

אחמד טיבי: יש פה אנשים מסטולים, זה המקום – – –

ענת ברקו: ועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש המכובד, גברתי סגנית השרה, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, אדוני סגן המזכירה, חברי המשמר, הרשמים וכו', הקהל באולם, גברתי סגנית השרה, אין שום ספק שהרוח הרעננה שאת הבאת למשרד החוץ בהחלט מרעננת.

יהודה גליק: עצם העובדה ששמעת פה שני חברי כנסת ערבים, שכשלרגע היה נדמה להם שאת רוצה לתת להם תעודת זהות פלסטינית, הם נעמדו על רגליים אחוריות: בחיים לא.

יהודה גליק: כלומר, אנחנו הצלחנו להידחף לאוטובוס, אבל הנהג: סע, אל תיתן לאחרים לעלות.

יהודה גליק: אז קודם כול – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יהודה גליק: – – אומרת סגנית השרה, ומביאה רוח רעננה ורוח ברורה לכל העולם כולו בשם משרד החוץ – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יהודה גליק: אבל גברתי סגנית שר החוץ, יש פה נקודה – אדרבה, נדמה לי שהיא נקודה לכנסת, והיא קשורה בדיוק לנושא שבסוף דנו לאן להביא את זה.

יהודה גליק: לצערנו, בכנסת אין באמת ועדה שעוסקת במשרד החוץ.

יהודה גליק: ועדת החוץ והביטחון, מבדיקתי, 94% מהדיונים שלה עוסקים בביטחון.

יהודה גליק: נפגשתי עם יושב-ראש ועדת החוץ של הקונגרס, והוא אמר לי: מה הקשר בין חוץ וביטחון?

יהודה גליק: היה מן הראוי שבכנסת יהיה מקום, שאדרבה, נציגי משרד החוץ הם מצוינים, יוכלו לבוא ולהציג את פעילותם, יוכלו לבוא ולקבל פידבק חיובי וביקורת בונה.

יהודה גליק: הם, לצערי, אין להם פה במקום הזה בית.

יהודה גליק: אפילו ועדת החוץ והביטחון – כאשר עוסקים בחוץ זה סודי.

יהודה גליק: נדמה לי שהיה מן הראוי שאת, משרד החוץ, יעודד את הכנסת להקים פה ועדת חוץ נפרדת.

יהודה גליק: הדברים האלה עלו גם במחקר אובייקטיבי שחקר את מדיניות החוץ של משרד החוץ.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אתה יושב-ראש מקסים, מתוק ואהוב.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אנחנו באמת רוצים להתקדם.

יואל חסון: את מציעה במליאה.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, גם אתה מציע במליאה אז אני אלך אתכם במליאה.

יואל חסון: מי שבעד המליאה – יצביע בעד; מי שנגד – יצביע נגד.

יואל חסון: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יואל חסון: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, אני קובע שהצעה לסדר-היום בנושא: לראשונה לפלסטינים יהיו יותר נציגויות בעולם מאשר לישראל תועבר להמשך דיון במליאה – נכללת בסדר-יום של המליאה.

יואל חסון: הודעת לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס' 4), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון מס' 6) (החמרת ענישה בשל מתן שירותי מורה דרך ללא רישיון), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת טלי פלוסקוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 5) (צמצום ההתרבות של כלבים משוטטים), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת נורית קורן וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת רועי פולקמן ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות עובד שבן-זוגו משרת שירות מילואים בנסיבות חירום), התשע"ה–2015, שמספרה פ/1710/20.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: בישראל 2017 אין פתרון לאנשים עם מוגבלויות בתחבורה הציבורית

יואל חסון: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: בישראל 2017 אין פתרון לאנשים עם מוגבלויות בתחבורה הציבורית, מס' 6194, 6197, 6241, 6242 ו-6261.

יואל חסון: ראשון המציגים, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, נכבדי רונן פלוט, מנכ"ל הכנסת לשעבר, ראש עיריית נצרת-עילית, ידידנו הטוב, אני מתאר לעצמי תושבי נצרת שאתו, ברוכות וברוכים לכנסת.

יחיאל חיליק בר: זכיתם בראש עיר שאנחנו מתקנאים.

יואל חסון: לפחות יכולנו ליהנות ממנו תקופה לא מעטה פה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, עד כמה שתתפלא, או שלא, מסתבר שבישראל בשנת 2017, אם אתה אדם עם מוגבלות, אין לך סיכוי להשתמש כמו שצריך במערכת התחבורה הציבורית.

יחיאל חיליק בר: בישראל, ה-start-up nation, אם אתה בן-אדם עם מוגבלות, אין לך סיכוי להשתמש כמו שצריך בתחבורה הציבורית.

יחיאל חיליק בר: אנשים עם מוגבלויות, שגם ככה מתקשים להשתמש בתחבורה ציבורית, מתבססים בעיקר על תחבורה ציבורית.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רגילים לראות אותם בכל מיני מכוניות גדולות כאלה וכו', עם הדבר הזה על הגג, אבל רובם, כדאי שנדע, משתמשים בתחבורה הציבורית: מערכות כריזה שלא תמיד עובדות; קווים בין-עירוניים שאין שום סיכוי לאדם עם מוגבלות לעלות עליהם עם כיסא גלגלים; תחנות בין-עירוניות שלא נגישות ללקויי ראייה ולקויי שמיעה; תחנות אוטובוס במקומות רבים נראות – במקומות רבים, לא תמיד, לא במטרופולינים הגדולות – כמו בעולם השלישי.

יחיאל חיליק בר: ואתם מכירים את תחנות האוטובוס האלה, כאלה שלא מתחשבות באנשים עם מוגבלויות: אין כריזה, אין סימון ברור, אין גישה לכיסאות ואין גישה לכיסא גלגלים, וגם אין לפעמים סימון ששמור לאדם נכה ובעל מוגבלויות.

יחיאל חיליק בר: מבדיקת עמותת "אור ירוק" באוקטובר 2016, עולה שתחנות רבות מדי בארץ לא מונגשות כראוי לציבור הנוסעים, ובעיקר לאלה כבדי הראייה והשמיעה – וזה, אדוני, נתון מבייש, מעבר לזה שהוא מסוכן, ומונע מהרבה מהם פשוט לצאת מהבית מפחד שהם יידרסו; גם זה קורה לאנשים עם מוגבלויות.

יחיאל חיליק בר: זו זכותם הבסיסית ביותר של אנשים עם מוגבלויות להתנייע ברחבי הארץ, כמו שכל אחד ואחת מאתנו רשאים בכבוד ובקלות וללא חשש.

יחיאל חיליק בר: צריך וחייבים לטפל בהנגשת התחבורה הציבורית לאנשים עם מוגבלות, הן מבחינת תשתיות והן מבחינת הגורם האנושי.

יחיאל חיליק בר: צריך להתאים את התשתיות של התחבורה הציבורית.

יחיאל חיליק בר: הפתרונות, אגב, אדוני היושב-ראש, ידועים; יש כבר עשרות, מאות ואלפי ניירות שמציעים כיצד לספק פתרונות שמתאימים את התשתיות לאדם עם מוגבלות, ואף אחד – או בטח לא מספיק – לא עושה עם זה כלום.

יחיאל חיליק בר: צריך גם לשפר את היחס והמודעות של מגישי השירות, של נותני השירות, של נהגים למשל – את הסובלנות שלהם, את היכולת לסייע להם.

יחיאל חיליק בר: המודעות לאנשים עם מוגבלות לא פחות חשובה – אולי לא יותר, אבל לא פחות חשובה – מהתשתיות הטכניות עצמן.

יחיאל חיליק בר: אדוני, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות קובע כי יש להנגיש קווים עירוניים בלבד.

יחיאל חיליק בר: מדהים.

יחיאל חיליק בר: במשרד התחבורה אומרים שאי-אפשר להנגיש אוטובוסים בין-עירוניים, בשל המבנה הטכני שלהם, ולכן החוק לא חל עליהם.

יחיאל חיליק בר: את זה אומרים במשרד התחבורה עם אותו שר תחבורה שקוראים לו – והרבה פעמים בצדק – בולדוזר.

יחיאל חיליק בר: דיברנו על זה היום, אני ומוטי יוגב, והחמאנו לשר התחבורה, אבל זה תירוץ שמשרד התחבורה נותן למה אוטובוסים בין-עירוניים, בגלל המבנה הטכני שלהם, אי-אפשר להנגיש.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שזה פשוט לא הגיוני.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שאפילו להפך; אוטובוס בין-עירוני הוא גבוה משמעותית מאוטובוס עירוני, וכניסתו אחרת בגודל, ולכן אני בטוח שאפשר למצוא לזה פתרון טכני ראוי.

יחיאל חיליק בר: אני קורא מפה לשר התחבורה לעשות מאמץ בעניין הזה.

יחיאל חיליק בר: אני גם שואל, בשניות שנותרו לי, מדוע לא מתקבלות תקנות חדשות שישוו את ישראל למדינות המפותחות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עדיין לא שווים להן – הרשויות מתנהגות לאנשים עם מוגבלות כאל חצאי בני-אדם, לפעמים כאל נטל, אבל אנחנו צריכים לזכור שהם בדיוק כמונו, שווים בין שווים, והם זכאים ורשאים לקבל תחבורה ציבורית הולמת ונגישה כמו כולנו, בכל מקום ובכל עת.

יחיאל חיליק בר: אדוני, צריך להנגיש את התחבורה הציבורית, וצריך לעשות את זה עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממך להעביר את ההצעה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כדי שנעשה דיון הולם ונקדם סוף-סוף נגישות ראויה לאנשים עם מוגבלות בתחבורה הציבורית בישראל.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שזה המינימום שאנחנו יכולים לעשות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת אליעזר מוזס – אינו נוכח.

יואל חסון: חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת.

יואל חסון: יש תשובת שר?

יואל חסון: אין לנו תשובת שר, ולכן אנחנו נעביר את זה להמשך דיון – –

יחיאל חיליק בר: עבודה, רווחה ובריאות.

יואל חסון: – – בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יואל חסון: מי שבעד – יצביע בעד.

יואל חסון: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: זה לא בכלכלה בדרך כלל?

יחיאל חיליק בר: מה?

יחיאל חיליק בר: זה מוגבלות.

יואל חסון: לא, זה מוגבלות, זה כן רווחה.

יואל חסון: מוגבלות זה רווחה בדרך – – –

יחיאל חיליק בר: אם היה השר מתכוון לבוא, היינו שואלים אותו.

יואל חסון: אתה מעדיף את זה בעבודה ורווחה, או בכלכלה?

יחיאל חיליק בר: אתה חושב שזה יותר כלכלה?

יחיאל חיליק בר: למה כלכלה?

ישראל אייכלר: יותר מתאים לרווחה.

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, אבל זו נגישות לאנשים עם – – –

ישראל אייכלר: נגישות – זה רווחה.

יואל חסון: אז למה שר התחבורה – – –?

יחיאל חיליק בר: נו, השר כץ הוא שר הרווחה, מה אתה רוצה?

יואל חסון: לא, השר ישראל כץ.

יחיאל חיליק בר: איזה כץ?

יואל חסון: ישראל, כי התחבורה הציבורית היא בסמכותו.

יחיאל חיליק בר: מה אתה אומר, אייכלר?

ישראל אייכלר: אני חושב שרווחה.

ישראל אייכלר: זה סוציאלי.

ישראל אייכלר: אם אתה רוצה שזה יישאר עוד שנה – – –

יואל חסון: טוב, אישרנו את זה לרווחה.

יחיאל חיליק בר: אין לי בעיה.

יחיאל חיליק בר: אני מכבד את נאזם – – –

יואל חסון: אז נעביר את זה לוועדת הכלכלה?

יואל חסון: בוא נצביע שוב.

יואל חסון: לא צריך להצביע שוב?

יחיאל חיליק בר: לא צריך.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אז הסכמנו פה: לא לוועדת העבודה והרווחה, אלא לוועדת הכלכלה.

יואל חסון: ההצעה, בישראל 2017 אין פתרון לאנשים עם מוגבלות בתחבורה הציבורית תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת חיליק בר.

יואל חסון: חוסרים משמעותיים במצבת המשפחתונים והמעונות לגיל הרך

יואל חסון: הנושא הבא: חוסרים משמעותיים במצבת המשפחתונים והמעונות לגיל הרך – הצעות לסדר-היום מס' 6225, 6228, 6239, 6250 ו-6251.

יואל חסון: יציג – ראשון המציגים, חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח.

יואל חסון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – נמצאת גם נמצאת.

יואל חסון: כמו תמיד.

עאידה תומא סלימאן: אחרת, למה מציעים?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: למה שלוש?

עאידה תומא סלימאן: חיליק לקח ארבע.

יואל חסון: חיליק, בואו – – –

יחיאל חיליק בר: לא, כי אני הדובר היחיד ואין שר, אז מגיע לי ארבע.

יחיאל חיליק בר: זה מה שאמרו לי.

עאידה תומא סלימאן: סתם, סתם.

עאידה תומא סלימאן: הנה, אורי הגיע.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני פה.

יואל חסון: אתן לך אחריה.

עאידה תומא סלימאן: האמת היא שההצעה שלי הייתה בנושא מותם של שלושה תינוקות בשבוע אחד במעונות-יום ומשפחתונים, דבר שהוא מזעזע כשלעצמו, אפילו אם זה תינוק אחד.

עאידה תומא סלימאן: זה מעיד על תופעת המוות בעריסה, אבל מצד שני זה גם מעיד על – אולי – המחסור הקיים בהכשרות מתאימות לנשים שעובדות במשפחתונים ובמעונות-יום.

עאידה תומא סלימאן: יש סדרה של פעולות שאפשר לנקוט במערכות הקיימות במעונות-היום, וגם בבתים, כדי להזהיר על מקרים שעלולים להגיע למוות בעריסה.

עאידה תומא סלימאן: כמעט לא קיימות המערכות המזהירות האלה במעונות-היום הקיימים.

עאידה תומא סלימאן: צורפתי להצעה הזאת, להצעה על מחסור במשפחתונים ועל מערך מעונות-היום, ואני רואה את הקשר בין שני הנושאים, כי כולנו יודעים שרק 20% מהילדים שאמורים להיות במסגרות נמצאים במעונות-יום, ולא משום שההורים לא רוצים, אלא בגלל המחסור האדיר הקיים.

עאידה תומא סלימאן: דיברנו הרבה פעמים על הנושא של משפחתונים ועל התנאים של העסקת מה שנקרא "מנהלות" המשפחתונים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שהכנסת תקדיש את הזמן הראוי לדיון רציני ביותר על מענה לצרכים הקיימים לטיפול בגיל הרך, אם במעונות-יום ואם בהרחבת המערך שנקרא משפחתונים, אבל תוך כדי ההרחבה הזאת, המתחייבת מהצורך להעלות את רמת השירות הניתן ורמת ההשתכרות, גם, של הנשים העובדות במערכות האלה, כדי שימלאו את העבודה מתוך – באמת – רצון אמיתי.

עאידה תומא סלימאן: להגיע למקום העבודה עם הרגשה של קיפוח, עם הרגשה של ניצול, אני לא חושבת שזה תורם.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני, לדעת שהמחסור הקיים גורם לתחרות בין ההורים על הרשמה לכל מקום שנחשב למעון-יום, בלי לדקדק, בלי לפקח, בלי לבדוק מה התנאים שהמקום הזה נותן, אני חושבת שהחוסר הקיים גורם למצב שההורים מסתפקים במה שקיים, ולא מנסים, אפילו, ללחוץ לכיוון אחר.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שנקיים דיון רציני, שהממשלה תיקח על עצמה את האחריות, ותספק גם את התקציבים וגם את הידע כדי לפתח את מערך מעונות-היום והמשפחתונים – את כלל מערך החינוך בגיל הרך.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סוּלימאן – צריך לומר: סַלימאן.

יואל חסון: עכשיו חבר הכנסת מקלב.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני מודה גם לחברי הכנסת הנוספים שהצטרפו להצעה לסדר-היום בעניין חוסרים משמעותיים ומצבת המשפחתונים והמעונות לגיל הרך.

אורי מקלב: ממש בתחילת בדברי, התנצלות של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, שלא יכלה, מסיבות מיוחדות, להגיע לכאן, והיא מצטרפת לכל מה שנאמר כאן על החוסרים ועל התוצאה: כשאין מעונות ואין משפחתונים, מה שקורה זה שיש הרבה גופים, אנשים פרטיים, שמפעילים, ושם אין בכלל פיקוח, וזה מגביר את הבעיה הקיימת ממילא בחוסר שיש במשפחתונים ובמעונות הממוסדים הניתנים על-ידי הממשלה או על-ידי הרשות המקומית.

אורי מקלב: אני מצטער באמת שהשר לא נמצא, לא כי הוא לא נותן את התשובה, אלא גם הוא היה גם שומע איזו מחמאה, שמהבחינה הזאת, בנושא משפחתונים והמעונות היא מחמאה משמעותית, מכיוון שאני לא חושב שקירות הבית הזה שמעו כמעט, בעשר השנים האחרונות, איזו מחמאה בנושא משפחתונים, בנושא המעונות.

אורי מקלב: אין ועדה – ומליאת הכנסת, וכל הפורומים שיש בכנסת, כולם דיברו ודנו בנושא המחסור, ובכל מיני היבטים של המשפחתונים.

אורי מקלב: הוועדה לקידום מעמד האישה, או למגדרים, איך שאנחנו היום קוראים לזה, דנה הרבה היום, לא מזמן, כמה דיונים.

אורי מקלב: והיום אפשר להגיד שיש איזה שינוי; יש שינוי ששר העבודה מוביל, גם בנושא הרישום, גם בנושא היחס.

אורי מקלב: מוקדי הרישום זה משהו אחר, אבל עדיין במהות של החוסר הבעיה נמצאת במלוא חריפותה ורק מוסיפה והולכת.

אורי מקלב: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אנשים לא משיגים בעיר שלהם משפחתון אחד לרפואה.

אורי מקלב: אישה ילדה, רוצה לחזור לעבודה, וכשהיא מבקשת לקבל סידור, סידור ממוסד מהרשויות – היא לא יכולה לקבל אותו.

אורי מקלב: בכוח דוחקים אותה למקומות פרטיים, כפי שאמרנו, והם בעייתיים ויקרים מאוד.

אורי מקלב: המחיר היום למשפחתון יכול להגיע בהרבה מקומות ל-3,000 ו-3,500; לא בתל-אביב, בערים שנחשבות באשכולות הנמוכים בסולם הסוציו-אקונומי.

אורי מקלב: מי יכולה לצאת לעבודה כשהיא צריכה לשלם 3,500-3,000 למשפחתון?

אורי מקלב: במעונות יש בעיה לא קטנה.

אורי מקלב: לבנות מעונות זה לא דבר קל.

אורי מקלב: משפחתון זה כבר לא בנייה, אלה נשים שרוצות להפעיל, וזה גם נותן מענה של עבודה להרבה נשים שיכולות להתפרנס.

אורי מקלב: זה מוסיף למעגל העובדים נשים רבות שעוברות את כל ההכשרה, יש להן רישיון להפעיל משפחתון.

אורי מקלב: זה רק תקן, לא יותר מזה.

אורי מקלב: את הבית, את המקום הם נותנים, את כל מה שצריך הם נותנים.

אורי מקלב: עברו את כל ההכשרה, רק תקנים, וגם לזה אין?

אורי מקלב: אנחנו נמצאים באמת במצוקה מיוחדת ואדירה, אנשים באים אלינו, אנחנו כנציגי ציבור – מה אני יכול לענות להם?

אורי מקלב: הם אומרים – אנחנו מחכים כבר חצי שנה, שלושת-רבעי שנה, אין מקום אחד.

אורי מקלב: לא בטווח של 100, 200, 300 – בטווח של שניים ושלושה קילומטרים גם אין להם, בעיר שלהם אין להם משפחתון אחד.

אורי מקלב: וזו לא עיר אחת, וזה לא דבר שהוא רק זמני, זה דבר מתמשך.

אורי מקלב: לכן אנחנו חושבים שכן, אנחנו צריכים היום לתת מענה – –

יואל חסון: נא לסיים.

אורי מקלב: – – גם בתוך הפתרון הארוך-טווח, של בניית מעונות ופתרונות כאלה, צריך את הפתרון המיידי.

אורי מקלב: יש אמירה ביידיש, שאני אוהב להשתמש בה – ביידיש זה נשמע יותר טוב, אבל – כשמישהו הולך, עד שהוא מגיע לבית-המרזח הוא צריך גם כן איזו כוסית קטנה לדרך.

אורי מקלב: עד שהוא מגיע למקום, הוא צריך גם כוס קטנה.

אורי מקלב: עד שאנחנו מגיעים לפתרון – והלוואי שהוא יהיה – לא הייתי מעלה את הנושא הזה, ואני אומר את זה בכנות, אדוני היושב-ראש, אם לא הייתי רואה שיש אווירה אחרת.

אורי מקלב: יכול להיות שאם זה היה בהמשך למה שהיה במשרד הכלכלה, ובצורה שהממשלה טיפלה בזה עד עכשיו, הייתי אומר:

אורי מקלב: חבל לבזבז את הזמן של האנשים בהצעה לסדר-היום בשביל – – –

יואל חסון: תודה.

אורי מקלב: אני גומר.

אורי מקלב: מסיים.

אורי מקלב: אבל היום, כשאנחנו כן רואים שיש תשומת לב, שיש שינויים בעניין הזה, מכירים ופועלים במצוקה – –

יואל חסון: תודה.

אורי מקלב: – – אנחנו קוראים לדבר אחד: המשפחתונים, שהפתרון להם הוא מיידי, אני מבקש מאוד, ואנחנו חושבים באמת שצריך לפתור את זה מייד.

אורי מקלב: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר, רצית דעה נוספת.

ישראל אייכלר: רק רציתי לבקש שזה יועבר לוועדת הכספים.

עאידה תומא סלימאן: איזו ועדה?

ישראל אייכלר: ועדת הכספים.

יואל חסון: גם המציעה מבקשת כספים.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: נעמיד את זה להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד כספים – יצביע בעד.

יואל חסון: מי שנגד – יצביע נגד.

יואל חסון: מאה אחוז, נעלה את זה להצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יואל חסון: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעה לסדר-היום, חוסרים משמעותיים במצבת המשפחתונים והמעונות לגיל הרך, תועבר לדיון בוועדת הכספים.

יואל חסון: נצרת-עילית זקוקה לטיפול נקודתי

יואל חסון: עכשיו, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא חשוב, שגם עבורו ובזכותו נמצא כאן ראש עיריית נצרת-עילית וכל בכירי העירייה, אני מתאר לעצמי, ומנהיגי העיר, ותושבים ואנשים שהם בעד העיר הזאת, כמו כולנו.

יואל חסון: הנושא הוא: נצרת-עילית זקוקה לטיפול נקודתי, מס' 6192, 6201, 6202, 6220, 6232, 6247, 6249 ו-6260, ואנחנו אכן מקיימים דיון חשוב כזה כאן, במליאת הכנסת.

יואל חסון: אני אבקש מחבר הכנסת, האלוף במילואים איל בן ראובן, להיות ראשון המציגים של הנושא.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, ראש העיר נצרת-עילית רונן פלוט והחברים מנצרת, אני מדבר כאן, יוגב, בשמי ובשם חבר הכנסת איתן ברושי, שנמצא כרגע באזכרה לחללי המסוקים בצפון.

איל בן ראובן: נצרת-עילית, שאני עובר לידה בדרכי ליודפת כמעט מדי יום, חשיבותה לגליל היא עליונה.

איל בן ראובן: עסקנו לאחרונה הרבה ביצירת עדיפות עליונה לצפון.

איל בן ראובן: נצרת-עילית חייבת להיות חלק מרכזי במאמץ החשוב הזה.

איל בן ראובן: המצב הנוכחי מצביע על איזו קריסה מתמשכת מהעבר, שבאה לביטוי בהגירה שלילית מדאיגה של אוכלוסיות חזקות וחשובות לעיר.

איל בן ראובן: העיר הולכת ומזדקנת, ומצבה הסוציו-אקונומי נמצא בירידה.

איל בן ראובן: למול זה אפשר לציין בהחלט שלאחרונה, תחת שרביטו של ראש העיר החדש רונן, יש ניצני התאוששות בנושאים שונים, ובראשם מערכת חינוך שמאפשרת אחוזים גבוהים של זכאי בגרות.

איל בן ראובן: נתון זה כשלעצמו מחייב יצירת תשתית בריאה לבני-הנוער, כדי שיסיימו את לימודיהם, ישתחררו מהצבא ויחזרו לעיר, כדי להרים אותה ולהפוך אותה לבירת הגליל, שמאפשרת מקומות עבודה הן לתושביה והן לפיתוח יישובים רבים בסביבתה.

איל בן ראובן: אם כך יהיה, יבואו גם אנשים מהמרכז ליהנות מאיכות חיים בעיר גלילית איכותית בצפון.

איל בן ראובן: לפיכך נדרש טיפול נקודתי של ממשלת ישראל, שייתן דחיפה הכרחית לעיר ויאפשר לראש העיר לקדם אותה למקומה הראוי.

איל בן ראובן: ומכאן המלצתי החמה והצעתי להעביר את הנושא לטיפול בוועדת הכספים, ואני בטוח שנמצא את הדרך הנכונה לעזור לעיר החשובה הזאת.

איל בן ראובן: ולך, רונן, אני מאחל הצלחה, לך ולאנשי נצרת.

איל בן ראובן: עזרת לנו הרבה כשהיית כאן, ועכשיו התור שלנו לעזור לך במשימת הקודש הכל-כך חשובה שלקחת על עצמך.

איל בן ראובן: בהצלחה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אתה צודק, אדוני.

יואל חסון: הדובר הבא – חבר הכנסת דוד ביטן – אני לא רואה אותו פה, הוא בטח עסוק בדברים חשובים, אבל צריך לומר שהרבה בזכותו ההצעה הזאת לסדר-היום עולה היום, וזה חשוב.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, ברוכים הבאים, ראש העיר, רונן פלוט, מנכ"ל הכנסת לשעבר, חברי העירייה ואנשי נצרת-עילית.

ישראל אייכלר: רבותי, לא נכחיש ולא נכחד כי בירת הגליל נמצאת בתהליך קריסה.

ישראל אייכלר: בשעתה, נצרת-עילית הייתה מעוז של התיישבות יהודית בגליל, אבל זה היה בימים שבהם המילה "ייהוד" הגליל לא הייתה מילת גנאי.

ישראל אייכלר: היום כבר ייהוד ירושלים, הס מלהזכיר, כי מדינה יהודית היא לא לגיטימית בלי להלביש לה מסכה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: הווי אומר, כל המושג של יישוב יהודי הוא היום באיזו מגננה.

ישראל אייכלר: אבל זכתה נצרת-עילית בראש עיר שכולנו מכירים ומוקירים, רונן פלוט.

ישראל אייכלר: הוא ישב בכבודו של עולם כמנכ"ל הכנסת, עם תקציב ענק; הוא בחר ונבחר בנצרת-עילית בידיעה מראש שמצב העיר בכי רע, והוא הלך לשם בעיניים פקוחות, והוא הלך לשם כדי לשקם, לבנות, לפתח את העיר הזאת, ואנחנו צריכים לעזור לו, ולא יעזור לנצרת-עילית שום דבר שהוא בנורמות המקובלות, אלא מה שנקרא "טיפול נקודתי", כי יש הרבה עיירות וערים וערי פיתוח שנמצאים במצב קשה מאוד, ואם לא יהיה להם טיפול נקודתי, והכול ילך בצורת flat, אף אחת מהן לא תשתקם.

ישראל אייכלר: זכתה נצרת-עילית לתקווה גדולה, למרות המציאות הקיימת, שקיבלנו פה דוח – נדמה לי שחבר הכנסת ברושי ריכז את זה – שיותר מ-50% מתושבי נצרת-עילית כבר עברו את גיל הפנסיה, ואחוז הילדים – מחצית מהמקובל בארץ כולה; משפחות חד-הוריות – כפול מכל ערי ישראל.

ישראל אייכלר: בקיצור, מצב שצריך ישועה גדולה.

ישראל אייכלר: ולכן, יש תקווה גדולה של אלפי משפחות צעירות מן הציבור החרדי שבחרו ללכת רחוק לגור בגליל, בנצרת-עילית, להפריח אותה ולהרבות אותה, ואם מותר לומר – גם לייהד אותה, תרתי משמע.

ישראל אייכלר: ובכל זאת, אם לא יכינו את התשתיות כפי ששמענו מראש העיר, שזעק מקירות לבו איך זורקים שם מאות משפחות בלי להכין בתי-ספר, בלי להכין תשתית, בלי להכין כבישים, בלי להכין מוסדות חינוך – –

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: אני אתן לך.

ישראל אייכלר: – – בלי להכין שום דבר – ובאמת הוא צודק, זה עוול גדול.

ישראל אייכלר: העיר בית-שמש גם הייתה במצב דומה, וכאשר בא הציבור החרדי הם הפריחו את העיר הזאת, גידלו את העיר הזאת, והיא תהיה עוד מעט העיר החמישית בגודלה בארץ.

ישראל אייכלר: נצרת-עילית וכל הגליל, יש להם תקווה, מפני שראש העיר פתח את לבו, שלא כמו ראשי ערים שפוחדים מהציבור החרדי.

ישראל אייכלר: אדרבה, הוא אומר; אדרבה, יבוא הציבור הזה.

ישראל אייכלר: הוא רוצה להכין להם תשתית, ולכן אנחנו צריכים לעזור לו.

ישראל אייכלר: והציבור הזה יבוא, ויבואו גם ציבורים אחרים.

ישראל אייכלר: במציאות של עיר שיש בה מגוון של ציבורים, כולם נהנים מזה, זה win-win situation.

ישראל אייכלר: אין עיר שמצליחה כשיש בה רק אוכלוסייה מסוימת.

ישראל אייכלר: לכן, אני תמיד בעד שכונות חרדיות בערים מעורבות ולאפשר לכל האוכלוסיות לגור, כי זה עוזר לכולם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לברך את נצרת-עילית, שנבוא ונתראה בעזרת השם בחגיגות כשתראו לנו את כל התשתיות ואת כל ההצלחה של הטיפול הנקודתי.

ישראל אייכלר: ואני מבקש להעביר לוועדת הכספים להקצות להם כסף לטיפול נקודתי.

ישראל אייכלר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה – בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: כבוד ראש העיר נצרת-עילית, אני רוצה להציג פה את העניין הזה, והצטרפתי לבקשה מכיוון שהשלטון המרכזי לא יכול להתנער מבעיות נקודתיות רק מפני שמדובר בשלטון מקומי, ובעצם זה לא דבר שהוא בסמכויות או בתקציבים שהשלטון המקומי צריך לתת.

דוד ביטן: לא יכול להיות מצב – ואת זה צריכים לשנות, זה עניין עקרוני – שראש עיר נכנס לעירייה ובעצם לא יכול לעשות כלום מכיוון שהגירעון הוא כל כך גדול, עד כדי כך שהוא לא יכול לתת שירות לתושבים.

דוד ביטן: ולכן, זה בדיוק המקרה שהשלטון המרכזי צריך להיכנס – לא באמצעות הקמת ועדה קרואה, כיוון שוועדה קרואה מוקמת, בדרך כלל, כשאין לעיר שום סיכוי לעשות את הרוויזיה הנכונה במסגרת נבחרי הציבור שלה.

דוד ביטן: אבל ראש עיר שרק נכנס ויש לו הניסיון והיכולת, ברור שהשלטון המרכזי צריך לתת לו את האפשרויות לעשות את הדברים הנכונים כדי שהעיר תצא מהמצב שהיא נמצאת בו.

דוד ביטן: ולכן, השלטון המרכזי חייב, לא בדיבורים אלא בתקציבים, לתת את התקציבים הנכונים, לאשר את התוכניות הנכונות במסגרת איזו תוכנית חומש, על מנת שעיר מסוימת תוכל לצאת מהבעיות שהיא נמצאת בהן, ובכלל לא משנה מה הסיבה שהם נמצאים בבעיות האלה.

דוד ביטן: זו הדרך – שהשלטון המרכזי ייקח מדי פעם עיר במצוקה ויעזור לה לצאת מהעניין, מכיוון שבסופו של דבר גם תושבי אותה עיר הם תושבי מדינת ישראל והם ראויים לאיכות חיים ברמה הנכונה, בדיוק כמו בתל-אביב, בראשון-לציון, בכל מקום.

דוד ביטן: דבר נוסף שמתבטא בעיר נצרת-עילית זה המצב הדמוגרפי שלה, מכיוון שבסופו של דבר היא גם עיר שקרוב ל-20% מתושבי העיר עצמה הם מיעוט מהמגזר הלא-יהודי, דבר שמצריך תקציבים מיוחדים לכל מיני דברים – בתרבות, בדברים מהסוג הזה.

דוד ביטן: והבעיה השנייה, שלא קיימת בערים מעורבות, שדווקא המגזר הלא-יהודי הקפיץ במידה מסוימת את הדירוג הסוציו-אקונומי של העיר.

דוד ביטן: זאת אומרת, אם העיר הייתה בהרכב של האוכלוסייה היהודית, היא הייתה זכאית לתקציבים נוספים כתוצאה מהצרכים של העיר.

דוד ביטן: מה קרה?

דוד ביטן: האנשים החזקים מהסביבה הערבית עברו לגור בנצרת-עילית, והיא עלתה בדירוג הסוציו-אקונומי מ-5 ל-6, אני חושב, נכון?

קריאה: – – –

דוד ביטן: או ירדה?

דוד ביטן: עלתה.

דוד ביטן: עלתה ל-5.

דוד ביטן: אנחנו יודעים היום שרוב התקציבים במדינה – מצאו שיטה מיוחדת.

דוד ביטן: לא בודקים מה הצרכים אלא אומרים: אם אתה סוציו-אקונומי 5 אז אתה יכול לקבל כך וכך; אם אתה 4 אתה יכול לקבל; זה הפך להיות איזה מדד "אובייקטיבי" על מנת לסייע לעיר מסוימת.

דוד ביטן: ודווקא בעיר מעורבת שהמגזר הלא-יהודי העלה את הדירוג הסוציו-אקונומי שלה, יוצא מצב מאוד מאוד מצחיק שהיהודים, שזקוקים לסיוע הזה, לא יכולים לקבל אותו מספיק מפני שהאוכלוסייה הערבית מצאה בנצרת-עילית איזו עיר נכונה לגור בה – להתגורר בה ולחיות בה.

דוד ביטן: ולכן, אני מבקש באמת להצטרף לבקשה.

דוד ביטן: אני חושב שהממשלה צריכה באופן מיוחד לתת תקציבים, להכניס יד לכיס ולתת כספים לנצרת-עילית, על מנת שראש העיר שנבחר על-ידי התושבים יוכל לתפקד, לתת לאזרחים שלו איכות חיים נכונה, ולתכנן את המסגרת התקציבית של העיר לחמש השנים הבאות, לשבע השנים הבאות, במסגרת פרויקטים מיוחדים שיאושרו.

דוד ביטן: זו גם עיר מעורבת, גם עיר שצריכה סיוע, גם מצב כלכלי לא טוב, וגם עיר בגליל.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לסייע לערים שנמצאות בפריפריה, אבל על אחת כמה וכמה לסייע לערים שהתקציב שלהן לא מאפשר לעיר לתת לאזרחים שלה איכות חיים.

דוד ביטן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ביטן.

יואל חסון: חבר הכנסת מרדכי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן, חברי מנצרת-עילית – ראש העיר רונן פלוט, סגנו אלכס גדלקין, כל הצוות העירוני, המנכ"לית חוה בכר – וחברי חברי הכנסת.

מרדכי יוגב: נצרת-עילית היא איננה רק משימה עירונית, כמו שאמרו פה כבר קודמי.

מרדכי יוגב: היום – ואני פונה פה בפירוש לידידי השר גלעד ארדן – זו משימה לאומית, משימה לאומית קריטית וחיונית.

מרדכי יוגב: כיושב-ראש השדולה לחיזוק הגליל והצפון – ואני מבקש להזכיר פה גם את חברי איל בן ראובן ואת איתן ברושי, שאולי יזם ודחף שנגיש את ההצעה כדחופה, משום שניסיונותינו הנוספים, בדרכים של העבודה הרגילה אל מול המשרדים ואל מול משרד ראש הממשלה ואל מול דברים אחרים, לא הזיזו עוד את הלבנה הגדולה הזאת, ולכן יש צורך להניע אותה גם בדרכים נוספות, ואני מצטרף יחד לאותה יוזמה.

מרדכי יוגב: נצרת-עילית חגגה בחנוכה 60 שנה, וכבת 60 היא לא זקנה, היא צעירה.

מרדכי יוגב: היא צעירה גם בזכות הכוחות הגדולים שבאו אליה – ואת כוחותיו של רונן וגם את כוחותיהם של האחרים אנחנו מכירים גם מהכנסת וגם משם – והיא בירת הגליל.

מרדכי יוגב: היא נוסדה על-ידי ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון מתוך חזון שכולו ציונות להתיישבות בגליל.

מרדכי יוגב: על הרי נצרת קמה עיר לתפארת, עיר מחוז שקולטת עלייה מכל קצוות תבל.

מרדכי יוגב: והחזון הזה, יש בו גם סיכונים בעת הזאת.

מרדכי יוגב: אינני רוצה לספר סיפורים, אינני רוצה להאריך, כי בנצרת-עילית קורים גם דברים מאוד טובים.

מרדכי יוגב: הזכיר פה לפני חבר הכנסת אייכלר את ההגעה של משפחות חרדיות לנצרת-עילית, ואני מזכיר פעולה קטנה יותר של השבה של משפחות צעירות, שהיא באיבה כרגע, בתוך תהליך, של מספרים קטנים יותר, אבל פריצת דרך שתשדר גם לאחרים שיש דברים טובים וקורים דברים טובים בנצרת-עילית.

מרדכי יוגב: והמקום הזה הוא מקום כל כך מרכזי וכל כך חשוב, וצריך לתת לו חיזוק, וזו לא רק משימה עירונית – זו משימה לאומית.

מרדכי יוגב: נצרת-עילית, כמו שאמרו פה, סבלה בשנים האחרונות מהגירה שלילית.

מרדכי יוגב: אני יכול לציין, למשל, בציבורים שאני הסתובבתי בעת שבאתי וביקשו ממני, על המדרכות – אם בשעת המנחה או בשעה זו של מעריב – ואין לבית-כנסת מניין, לבית-כנסת גדול, ונותרו בו רק שבעה ושמונה ושישה; ומספרים שאדון כהן כבר עזב למגדל-העמק, ואדון לוי כבר עזב לחיפה או לעפולה.

מרדכי יוגב: אז אנחנו רוצים להפוך את הדבר הזה.

מרדכי יוגב: ואני שוב אומר, אדוני שר הביטחון, כנציג הממשלה: אנא ממך, חשוב להעביר, תהיה פה לעניין, שיעבור גם למשרד ראש הממשלה וגם ליתר המשרדים, את אותה החלטה, שנאמר בה: לקדם טיפול נקודתי בעיר נצרת-עילית.

מרדכי יוגב: יש צורך למנות פה איזה צוות שרים מוביל, יחד עם מנכ"ל ראש הממשלה ומנכ"לי המשרדים, ולקדם – ויפה שעה אחת קודם – תקציבים משמעותיים, שיאפשרו לצוות העירוני, שהוא צוות מצוין ומתחדש, לקדם את העיר הזאת בכל ההיבטים – בהיבטי הבנייה, בהיבטי התעסוקה, בהיבטי החינוך ובהיבטי הקהילה והחוסן הקהילתי, בכל הקבוצות הנמצאות בה – עולים מכל הארצות.

מרדכי יוגב: ועוד העיר רוצה ומתאמצת לקלוט גם היום עולים מכל הארצות, ויש לתת לה את הכוח הזה.

מרדכי יוגב: שוב, אני מסיים בכך שנצרת-עילית היא לא משימה עירונית בלבד, והאלונקה הזאת, מתחתיה צריכה הממשלה להיכנס, ואנחנו, חברי הכנסת, נשתדל לעשות כל אשר לאל ידנו כדי לסייע לצוות העירוני, ויחד להצעיד את העיר הזאת למקום שבו היא צריכה להימצא – נצרת-עילית בירת הגליל, בירת הצפון, בעזרת השם תשגשג ותפרח.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת יוגב.

יואל חסון: חברת הכנסת טלי פלוסקוב – אינה נוכחת.

יואל חסון: אני מבקש מסגן השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, משולם נהרי, להשיב בשם הממשלה.

יואל חסון: בשורות טובות, בעזרת השם.

יואל חסון: אתה מגיע עם חיוך, זה אומר שיש בשורות לעיר.

יואל חסון: אפשר לחסוך את הדיון בוועדה; אם נפתור את הבעיה פה, במליאה, לא יהיה דיון בוועדה.

יואל חסון: הכול יהיה מצוין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, ברוכים הבאים האורחים היקרים, ובראשם רונן, ראש העיר.

משולם נהרי: יצא שדווקא אני צריך להשיב על הנושא הכאוב של נצרת-עילית.

משולם נהרי: צר לי עלייך, נצרת-עילית.

משולם נהרי: צר לי על נצרת-עילית, שרואים אותה היום בעליבותה.

משולם נהרי: אני זוכר את נצרת-עילית בתפארתה.

משולם נהרי: אני זכיתי להתחיל את הזוגיות שלי בנצרת-עילית – –

נחמן שי: למה עליבותה?

משולם נהרי: – – והייתי תושב נצרת-עילית תקופה ארוכה.

משולם נהרי: גם דרכי בהוראה הייתה כשהייתי בנצרת-עילית, ולא הייתי לבד, אלא המון המון צעירים, קהילה גדולה, קהילה של עובדי הוראה שראו את ביתם בנצרת-עילית – אהבנו את המקום, והעיר הייתה שוקקת.

משולם נהרי: לצערי, יותר ויותר זוגות צעירים עזבו את המקום.

משולם נהרי: אני זוכר שבאותה תקופה פנינו לראש העיר והצענו לו להביא קבוצות שלמות שמעוניינות לבוא לגור בנצרת-עילית – במקרה זה היה מהמגזר החרדי.

משולם נהרי: הייתה התעניינות עצומה, כי באמת – עיר יפה, אוויר טוב, מקום טוב, שקט, מטופח, והרבה רצו לבוא.

משולם נהרי: ואז בנו את שכונת בן-גוריון – עוד לפני שבנו את שכונת בן-גוריון והשכונה הדרומית היה הרבה מקום שהיה אפשר להביא קבוצות שאני בטוח שלא היו עוזבות את נצרת-עילית ואני בטוח שלא היו גורמות בסופו של דבר לעיר למטה להתרחב על חשבון נצרת-עילית.

משולם נהרי: זה שהגבולות – נקראות "נצרת" ו"נצרת-עילית", אבל התחומים האלה הולכים ומיטשטשים, במיוחד בשכונה הדרומית.

משולם נהרי: אז ראש העיר ענה לי – לקבוצה שהיינו אצלו: ביפיע בנינו קומות, והערבים לא רוצים את הדירות האלה, הם רוצים צמודי קרקע.

משולם נהרי: קח אותם לשם, קחו אותם לשם.

קריאה: את החרדים.

משולם נהרי: את החרדים, את החרדים, קחו אותם לשם.

נחמן שי: אתה מתחשבן אתם עכשיו?

משולם נהרי: אני לא מתחשבן, אבל אני אומר.

משולם נהרי: אני עכשיו רוצה לומר את הדברים הטובים.

מנחם אליעזר מוזס: למה שהוא לא יתחשבן?

מנחם אליעזר מוזס: נחמן, למה לא?

נחמן שי: כל עיר עם המבנה שלה.

משולם נהרי: ואז, רבותי – – –

יואל חסון: נא לא להפריע לסגן השר.

משולם נהרי: ואז לא באו חדשים, והישנים התחילו לעזוב את המקום.

משולם נהרי: היום יש פתח של תקווה.

משולם נהרי: אני מכיר את רונן – כולנו מכירים אותו, כולנו מכירים את אישיותו, כולנו מכירים את המסירות שלו ואת הראייה הנכונה שלו.

משולם נהרי: נצרת-עילית עכשיו אומנם – בהר-יונה, אני לא הייתי מעדיף שהם יהיו בהר-יונה, כל הבנייה החדשה – יש מספיק מקום בשכונה הדרומית, שאפשר לעבות אותה ולהחזיר אותה לתפארתה, אבל זוהי עובדה – היום בונים, והיום יש ראש עיר שרוצה להצעיד ולשדרג ולעשות הכול כדי שהעיר היפה הזאת תהיה בירת הגליל, תמשוך ציבור – ציבור צעיר, ציבור משכיל, ציבור שיוכל באמת להיות מוקד משיכה לכולם.

משולם נהרי: מאחר שאני מדבר בשם משרד הפריפריה, הנגב והגליל, אני רוצה לומר כמה דברים שכבר עכשיו המשרד עושה, וחשוב שכולם ידעו; אם בתחום החינוך, אז זה כיתות חכמות – המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, בשיתוף ארגון "קדימה מדע", הקים כיתות חכמות בעיר, שכוללות מקרן, מחשבים ניידים וחיבור לאינטרנט.

משולם נהרי: הכיתות החכמות חושפות את המורים והתלמידים לשינוי בדרכי הלמידה, ומטמיעות טכנולוגיות מתקדמות.

משולם נהרי: ססמה לכל תלמיד – מאות תלמידים בעיר משתתפים בפרויקט המאפשר להם להתחבר דרך ססמה מכל מחשב למערכי השיעור ולהשלים מרחוק פער לימודי.

משולם נהרי: yschool – המשרד מממן למאות תלמידי תיכון בעיר קוד לאתר yschool, שדרכו הם נחשפים למערכי שיעור מצולמים ולשיעורי און-ליין, במטרה להתכונן לבחינת הבגרות; דיגיטוב – מאות תלמידים בעיר זכו לשיעורי עזר מקוונים על-ידי סטודנטים, במימון המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.

משולם נהרי: התיישבות ומוסדות ציבור – המשרד תומך, בעשרות-מיליוני שקלים, בהקמת מוסדות ציבור לרווחת תושבי העיר, בין היתר בשכונת הר-יונה ג׳, ובהקמת מוסדות נוספים ברחבי העיר, בהם פארק קק׳׳ל, בריכת שחייה עירונית, שיפוץ מרכז הקליטה והכנסת גרעין התיישבות מקומי לתוכו, תמיכה בגרעיני התיישבות, מיתוג ושיווק העיר למשיכת אוכלוסייה להתגורר בה, מרכז תרבות ליוצאי אתיופיה ועוד.

משולם נהרי: תרבות ותיירות – המשרד תומך לאורך השנה באירועים ופסטיבלים שונים בעיר, בין היתר, פסטיבל השוקולד, אירוע 60 שנה לעיר, פסטיבל לעולים חדשים ועוד.

משולם נהרי: תעסוקה ותעשייה – המשרד משקיע רבות בשיפור התעסוקה, התעשייה והמסחר בעיר, ובחודשים האחרונים העניק הרשאה כספית לרשות לשיפוץ ושדרוג מרכז מסחרי "רסקו" בעיר.

משולם נהרי: הגיע הזמן, כל כך הרבה שנים עברו מאז – כבר היה צריך שיפוץ, כשהייתי שם.

משולם נהרי: מרכז צעירים – המשרד תומך – ומלווה את מרכז הצעירים בעיר, אשר במסגרתו מוענקים שירותים רחבים למאות צעירים גילאי 18–35 בעיר, בתחומי ההתיישבות, פיתוח קריירה, הכוון לימודים, קורסים והכשרות.

משולם נהרי: אלה דברים טובים, אבל זה לא מספיק כדי להוציא את העיר ולהצעיד אותה ממה שהיא נמצאת היום.

משולם נהרי: לצורך זה צריכה להיות החלטת ממשלה שנוגעת לקידומה של נצרת-עילית.

משולם נהרי: משרד הפנים והמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל יהיו ממובילי ההחלטה והראשונים לקדמה, אם תהיה כזו.

משולם נהרי: ואני, כתושב נצרת-עילית לשעבר, אין לי ספק שגם במשרד הפנים, שאני סגן שם, וגם במשרד הפריפריה, הנגב והגליל, נתמוך, נסייע ונקדם ככל האפשר, יחד עם ראש העיר וחברי מועצת העיר.

משולם נהרי: תודה.

יואל חסון: מה אתה מציע לגבי ההצעה?

יואל חסון: מה לעשות אתה?

יואל חסון: יש פה הצעות לוועדת כספים.

יואל חסון: אתה בעד?

משולם נהרי: אני בעד, כן.

יואל חסון: מאה אחוז.

מרדכי יוגב: אני רוצה לדבר.

יואל חסון: לא, אחרי – תכף, יש עמדות נוספות.

יואל חסון: הבעת דעה נוספת, עודד פורר.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני ראש העיר, חברי העירייה, שאני רואה אותם פה מעבר למעקה, אנחנו כבר קיימנו לא מעט דיונים על נצרת-עילית, גם בזמן חוק ההסדרים, גם השבוע קיימנו דיון בוועדת הכספים, אנחנו עכשיו מקיימים דיון בכנסת, ואנחנו נחזיר את הדיון הזה עוד הפעם לוועדת הכספים, אבל אני חושב שחברי העירייה מנצרת-עילית לא רוצים ללכת הביתה עם דיונים.

עודד פורר: הם רוצים ללכת הביתה בסוף עם תקציב לעיר הזאת.

עודד פורר: ממשלת ישראל חייבת למצוא את הפתרון, לצאת מהשבלונות האלה, שעכשיו פתאום היא עלתה במדד הסוציו-אקונומי, אז נשללים ממנו תקציבים, ויש לו תקציבים ואין לו תקציבים.

עודד פורר: אם מדינת ישראל רוצה את הגליל מפותח, היא צריכה לשים תקציבים בנצרת-עילית ובערים נוספות בגליל.

עודד פורר: אין מה לעשות, זה בא לפעמים על חשבון דברים אחרים.

עודד פורר: צריך לעשות את זה, צריך להוביל את זה.

עודד פורר: צריך להוביל החלטת ממשלה לעניין הזה ולהקצות תקציב נוסף לעיר נצרת-עילית.

עודד פורר: אני חושב שזה יועיל יותר מהדיונים שלנו פה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת יעקב אשר.

מרדכי יוגב: אני מבקש.

יואל חסון: לא, אתה דיברת, אתה לא יכול.

מרדכי יוגב: יש לי שאלה.

יואל חסון: אתה לא יכול.

יואל חסון: יעקב אשר.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, גם החלטת הממשלה להקצבת 15 מיליארד – – –

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב, אמרו לך לא.

יואל חסון: תשב במקום, ולא.

יואל חסון: סליחה, אדוני.

מרדכי יוגב: – – – בנגב ונצרת-עילית.

יואל חסון: יופי, מאוד בוגר, אדוני.

יואל חסון: מאוד בוגר.

יואל חסון: תשב בבקשה.

אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש העיר – אני לא רציתי לעמוד עם הגב לראש העיר.

אדוני היושב-ראש, אני חושב שיהיה לא נכון להגיד שמבקשים איזו תמיכה או שמבקשים איזו עזרה ראשונה.

יש כאן הזדמנות, וצריך כאן טיפול שורש.

אני אומר את זה כאחד שהיה כמה ימים בשלטון המקומי.

יש כאן הזדמנות לעיר הזאת, לעשות טיפול שורש אמיתי.

טיפול שורש אמיתי, שאתה יודע גם שיש מי שיבצע אותו.

אתה יודע שזה יכול להביא לשינוי אמיתי, ולא סתם עוד איזה פלסטר ועוד איזה סיוע תקציבי כזה קטן, כזה או אחר.

ראש העיר חייב להיות עם ראש שקט, ולהיות עסוק, איך להביא יזמים, איך להעיף תב"עות נוספות, איך להביא עוד תעסוקה לעיר הזאת, איך להביא את מוסדות החינוך – הרי יש דברים אובייקטיביים; מימון של משרד החינוך לכיתת לימוד בנצרת-עילית הוא אותו מימון שנותנים במקומות אחרים, והוא לא מספיק, בגלל הקושי של הבנייה.

שם הבנייה היא הררית וקשה, שיש בה השקעה הרבה יותר גדולה.

אי-אפשר שראש העיר יהיה במאבק של הישרדות.

חייבים להגיע לתוכנית שתביא בסופו של דבר להחלטת ממשלה על טיפול נקודתי בעיר, כדי שיהיה אפשר לפתח, ליזום, להביא משקיעים ולהפוך אותה לבירת הגליל באמת.

יואל חסון: בהחלט.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, מהמקום.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה תמיד מרענן לשמוע שחברים בקואליציה טוענים שהמדינה צריכה להשקיע יותר.

נחמן שי: קודם כול, עם כל הכבוד, אתם צריכים לעשות את מה שאתם יכולים לעשות שם.

נחמן שי: אנחנו באופן טבעי נחשוף את החולשות האלה, אבל אתם יושבים במקום, אז תקצו את המשאבים.

נחמן שי: זה בידיכם.

דוד ביטן: אנחנו לא שרים, אל תשכח.

נחמן שי: זה לא עניין של שרים.

נחמן שי: בוא נאמר שההשפעה מתחלקת בכל זאת לא ככה.

נחמן שי: חבר'ה, יש לכם דרכים לעשות את זה.

נחמן שי: מילים לא מסייעות וסימפתיה לא עוזרת.

נחמן שי: דבר שני, אני רוצה לומר משהו על נצרת-עילית.

נחמן שי: יושב פה ראש העירייה, וחברים אחרים.

נחמן שי: רונן הוא איש בעל יכולת בלתי רגילה.

נחמן שי: תראו, נצרת-עילית עומדת בחזית.

נחמן שי: כל אחד מבין את זה, היא בחזית.

נחמן שי: יש לה ערך אסטרטגי ממדרגה ראשונה, במקום, באזור, בסביבה.

נחמן שי: היא נועדה לשמור על איזון דמוגרפי בחלק הצפוני של מדינת ישראל.

נחמן שי: זה האינטרס הלאומי שלנו, והיא חייבת ליהנות ממשאבים מעל ומעבר למה שמקבלים יישובים אחרים באזורים אחרים בארץ.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה באמת לכל הדוברים המציעים, שהציגו באמת בצורה מהירה וברורה את הצרכים של נצרת-עילית.

יואל חסון: אני חושב שבאמת יש הסכמה, גם מצד סגן השר וגם מצד החברים, שראוי שזה יידון בוועדת הכספים, שם נוכל באמת לדון לפרטי פרטים.

יואל חסון: אני אומר זאת גם לאורחים ביציע.

יואל חסון: ראש העיר יבוא, יציג את הנתונים, יציג את הצרכים; אנחנו, כחברי כנסת, נוכל – אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני חושב שיש לך פה קונסנזוס, אופוזיציה וקואליציה, באמת לקחת את נצרת-עילית לטיפול נקודתי, כערך אסטרטגי חיוני וחשוב בצפונה של הארץ.

יואל חסון: אני אומר לך, יש לך פה הסכמה מקיר לקיר לדבר הזה.

יואל חסון: נצביע כרגע.

יואל חסון: מי שבעד ועדת הכספים – יצביע בעד, ומי שנגד – נגד, אבל אני לא מאמין שיש כאן מישהו שהוא נגד נצרת-עילית.

יואל חסון: בטח לא נגד היושב-ראש.

יואל חסון: למי יש אומץ להיות נגד יושב-ראש ועדת הכספים?

יואל חסון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יואל חסון: 11 בעד, אין מתנגדים, כמובן, גם אין נמנעים.

יואל חסון: הנושא עובר לוועדת הכספים, ושם, אני מקווה, נחולל את השינוי הנדרש.

יואל חסון: הנושא, נצרת-עילית זקוקה לטיפול נקודתי, עובר לוועדת הכספים.

יואל חסון: תודה רבה לאורחים ביציע.

יואל חסון: שיהיה לכם ערב טוב ותודה שהגעתם.

יואל חסון: המחאות האלימות וההסתה הגוברת נגד צה״ל וחייליו ברחוב החרדי

יואל חסון: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: המחאות האלימות וההסתה הגוברת נגד צה״ל וחייליו ברחוב החרדי.

יואל חסון: הצעות מס' 6196, 6211, 6219, 6203 ו-6215.

יואל חסון: ראשון המציעים, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פלג קטן, קומץ, חרדי ליטאי, שיש לו מנהיג רוחני משלו, בשם הרב אוירבך, מנהל מערכה נגד הגיוס לצה"ל.

נחמן שי: וזה אחרי שמדינת ישראל כבר עשתה את כל ההקלות האפשריות במה שקשור לציבור תלמידי הישיבות.

נחמן שי: אני חושב שאולי אפילו הלכו רחוק מדי, אבל החלטות וחוקים אנחנו נקיים.

נחמן שי: אבל גם המעט הזה מתקבל באלימות על-ידי הפלג הזה, שהוא לא קטן בכלל, והתופעה הזאת היא תופעה שיש לעקור אותה מהזירה הציבורית שלנו – אנשים פועלים באלימות נגד קיום החוק, אנשים מקיימים מצוד אחרי חיילים חרדים במדים, שנאלצים, על כן, להחליף את המדים שלהם בדרך הביתה, ולהחליף למדים אחרי שהם יוצאים משכונות מגוריהם, כדי שלא ידעו ולא יראו שהם חיילים בצבא ההגנה לישראל.

נחמן שי: האלימות הזאת היא במאגרי תמונות, שנצברו במקום שנצברו, ושם אפשר לדעת מי משרת בצבא ומי לא משרת בצבא.

נחמן שי: האלימות הזאת באה לידי ביטוי באתרים או ברשתות חברתיות כאלה ואחרות, שבהם משמיצים ותוקפים את אותם צעירים שהחליטו בכל זאת לשרת בצה"ל ועושים את התפקיד הממלכתי הזה מתוך רצון, לא מתוך כפייה.

נחמן שי: זאת תופעה בלתי נסבלת.

נחמן שי: אני מתפלא על מידת אורך הרוח שנוהגים בהם.

נחמן שי: מי שיוצא נגד חוק במדינת ישראל, אי-אפשר לנהוג בו במידת הרחמים.

נחמן שי: חוק הוא חוק, גם כשלא מסכימים אתו הוא עדיין נשאר חוק.

נחמן שי: זו לא שנה ראשונה, לא שנה שנייה ולא שנה חמישית או עשירית, זה כבר עשרות שנים שהקרב הזה מתנהל.

נחמן שי: אני מצפה – יושב פה השר לביטחון פנים, שמופקד על פעילות המשטרה – לא להסתפק אחר-כך במחילה וסליחה וחנינה, כי זה רק מזמין את הסיבוב הבא.

נחמן שי: זה בא בגלים, וצריך לעצור את הגל הזה.

נחמן שי: אנחנו עכשיו נמצאים בו, והוא מתפשט מהר מאוד, כמו אש.

נחמן שי: יש לפעול ביד חזקה – אני לא אומר באלימות, למשטרה, אבל לפעול ביד חזקה, כדי לבלום את האלימות של הציבור הזה ולהעניש את האחראים, למען יראו וייראו.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, גם אני ראיתי את המראה הקשה, שתוקפים חיילי צה"ל בצורה מאוד מבישה, לא אחראית ולא הוגנת, וזה כמובן מסוכן ומודל רע מאוד לחיקוי.

אכרם חסון: גם הלכתי ובדקתי מה חושבים גדולי התורה והרבנים, וגם חברי הכנסת החרדים, ולשמחתי הרבה, אין אחד שמצדיק את המעשה הזה, אין אף אחד שמצדיק את הקומץ שעושה מעשים חמורים ביותר, שגורמים נזק לכלל החברה, גם החרדית וגם כלל החברה הישראלית.

אכרם חסון: והבנתי שהחרדים, מאז ימי בן-גוריון, היה להם סיכום עם הממשלה, ולכן כל מי שהלך ללמוד תורה, היו דוחים לו את הגיוס לצה"ל.

אכרם חסון: אחרי זה היה מתחתן, מקים משפחה, ובאים לקראתו, והולך למילואים או שלא משרת בכלל.

אכרם חסון: ברגע שאנחנו החילונים – חלק מהחברים באו ורצו לגייס את החרדים, התחילו כל מיני מחלוקות, כל מיני בעיות, ואנחנו רואים שבסופו של דבר תוקפים את חיילי צה"ל.

אכרם חסון: ראינו את זה ב-2015, בשכונות חרדיות, כאשר תקפו מפקד שבא לבקר את חייליו, ומאז הדברים לא מסתדרים נכון.

אכרם חסון: אבל מאחר שגדולי התורה ורוב הרבנים ורוב חברי הכנסת החרדים, אם לא כולם, הם לא בעד הדבר הזה, אסור לנו לתקוף עדה שלמה, אסור לתקוף מיעוט.

אכרם חסון: לפי דעתי, צריכה להיות הידברות, צריכה להיות הסברה.

אכרם חסון: אנחנו צריכים גם להיכנס לישיבות וגם לדבר עם הצעירים, כי זה חלק מהתרבות, זה חלק מהחינוך, כדי שלא נביא לריחוק, לשנאה.

אכרם חסון: יש מספיק שנאה בחברה הישראלית, יש מספיק דברים שלא מוסיפים כבוד לכל מי שחי כאן.

אכרם חסון: ולכן אנחנו צריכים להיות מאוד אחראים.

אכרם חסון: אנחנו צריכים כמובן לנקוט, באמצעות השר לביטחון הפנים, את מלוא החומרה עם אלה שבאמת תוקפים חיילים ותוקפים אחרים, ולא מקבלים את האחר, אבל מצד שני אנחנו גם צריכים ללכת למערכת החינוך ולמערכת התרבות, ולחזק את העמדה שלנו.

אכרם חסון: גם להסביר להם ולדבר, כי לא נסכים, וגם הרבנים צריכים להשמיע את הדברים בצורה חדה, אחראית ועניינית.

אכרם חסון: אנחנו מחנכים את הבנים שלנו לשרת את המדינה, זו זכות, ולכן, גם החרדים שמשרתים ומתנדבים, אני חושב שהם עושים עבודת זכות גדולה מאוד, והם ראויים לכל הערכה וכבוד.

אכרם חסון: ומצד שני, אנחנו צריכים לא לתת יד לאלה שמזיקים לחברה להמשיך ולעשות אותם מעשים קשים וחמורים.

אכרם חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אכרם חסון.

יואל חסון: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

עודד פורר: תודה, אדוני, אולי אני אתחיל, קצת, דווקא, במקרה הזה, בפרשת השבוע.

עודד פורר: אולי דווקא כאן, בפרשת יתרו, יבינו, אותה חבורה, איזה חילול הקודש הם עושים בהתנהגות שלהם ובהתנהלות שלהם.

עודד פורר: בפרשת יתרו אנחנו שומעים על יתרו שבא אל המדבר ומגיע אל משה.

עודד פורר: וכתוב: ויאמר אל משה: אני, חותנך יתרו, בא אליך, ואשתך ושני בניה עמה.

עודד פורר: מפרש רש"י, שהוא שלח לו שליח, והוא אומר לו: צא אלי.

עודד פורר: אתה יושב במדבר עכשיו, לומד תורה – צא אלי.

עודד פורר: ואם לא בשבילי, צא בשביל אשתך.

עודד פורר: ואם לא בשביל אשתך, צא בשביל שני בניה.

עודד פורר: ואז כתוב: ויצא משה לקראת חותנו, וישתחו ויישק לו וישאלו איש לרעהו לשלום, ויבואו האוהלה.

עודד פורר: מה אומר רש"י על העניין הזה?

עודד פורר: הוא אומר: לא רק שיצא משה – יצא משה, ואחרי שיצא משה יצא אחריו אהרן, ואחריו יצאו גם בניו, וכל ישראל יצאו בעצם לקבל את יתרו.

עודד פורר: ללמדנו, שקבלה ומתן כבוד לחותן שלו היה חשוב יותר, באותה שעה שהוא עומד ומכין את עצמו לקבלת התורה, לא פחות מזה.

עודד פורר: ואנחנו נתקלים כאן בחבורה שבשם שמים ובשם התורה מרשים לעצמם להתפרע, לעלוב בחבריהם שמתגייסים, לקרוא נגד הגיוס לצה"ל, ולא רק נגד הגיוס לצה"ל, אפילו גם נגד השירות הלאומי, ולא רק נגד השירות הלאומי, גם נגד השירות האזרחי, והם עושים את זה תוך שהם יוצאים נגד החוק, החוק שחוקק כאן, שבסך הכול גם אומר, שיבוא אותו אחד ללשכת הגיוס ויצהיר שתורתו אומנותו, וידחו לו את הגיוס.

עודד פורר: נגד אלה הם יוצאים – אפילו אל תלכו ללשכת הגיוס לדחות את הגיוס.

עודד פורר: על זה יוצא הקצף של אותה חבורה קיצונית, שגורמת נזק – יותר משהיא גורמת נזק לחברה הישראלית כולה, היא גורמת נזק לעדה החרדית.

עודד פורר: זה הנזק שהם גורמים.

עודד פורר: ואני חושב, במובן הזה – א.

עודד פורר: מובן שהבית הזה צריך להוקיע את ההתנהגות הזאת, וממשלת ישראל צריכה להוקיע את ההתנהגות הזאת, ויעלה פה השר לביטחון הפנים, ואני מצפה ומקווה לשמוע עד כמה נוקטים יד קשה נגד אותם מתפרעים, ועד כמה נגד אותם מסיתים.

עודד פורר: ולא רק אותם מתפרעים שחסמו את הכבישים, אלא גם אלה שיצאו נגד אלה שהתגייסו ושעלבו בחיילים ובחיילות, ובמשרתים ובמשרתות.

עודד פורר: גם הם וגם המסיתים האלה, שעושים לכאורה שיימינג, או ביוש – אין מה להתבייש בזה, אבל מנסים ליצור ביוש בעניין הזה – צריך לצאת נגדם.

עודד פורר: אבל דבר אחרון, ובזה אסיים.

עודד פורר: היום התחוור לי שבעיתון שהוא השופר של אותה עדה חרדית, עיתון "הפלס" – הוא מתפרנס מממשלת ישראל, ומשרדי הממשלה עצמם מעבירים לו מודעות: גם המשרד להגנת הסביבה, וגם משרד הבריאות, וגם משרד הכלכלה.

עודד פורר: פניתי היום גם ללפ"מ, ופניתי לשרי הממשלה הרלוונטיים, ואני מבקש גם ממך, אדוני השר, תעביר את זה לממשלה: אותו עיתון לא צריך לקבל גם תקציב מממשלת ישראל כדי להסית את הציבור לצאת נגד החוק, להתפרע ולחסום כבישים, ולפעול נגד ממשלת ישראל ומדינת ישראל עצמה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת שרן השכל – אני לא רואה אותה פה, אז היא לא פה.

יואל חסון: אדוני השר, השר ארדן, השר לביטחון הפנים, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אני רואה שאתה משיב בשם שר הביטחון, בהקשר הזה.

גלעד ארדן: בשם סגן שר הביטחון, שמשיב בשם שר הביטחון.

גלעד ארדן: אל תגזים – – –

יואל חסון: לא, פתאום חשבתי שקיבלת איזה שדרוג.

יואל חסון: חיפשתי את ההמשך של שר הביטחון, וזה נעצר בשר הביטחון.

גלעד ארדן: שדרוגים זה רק מחוץ למפלגה.

גלעד ארדן: מצחיק, אה?

יואל חסון: עצוב בעיקר.

גלעד ארדן: לנו, לא לך.

יואל חסון: גם לי עצוב, אדוני.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: אני בעדך, אתה יודע.

יואל חסון: אני לא יודע אם זה טוב להגיד שאני בעדך.

גלעד ארדן: פרסונלית.

יואל חסון: חברית, לא פוליטית.

גלעד ארדן: תודה.

עודד פורר: אני חושב ששניכם הייתם יושבי-ראש צעירי הליכוד.

יואל חסון: תמיד החלפתי אותו.

יואל חסון: בכל תפקיד אפשרי, תמיד אני זה שהחלפתי אותו.

יואל חסון: אולי יום אחד – – –

גלעד ארדן: אבל הוא כבר בהקפאה כמה שנים, עם המנהג הזה.

יואל חסון: מתחיל לשכוח את המנהג, את ההרגל.

גלעד ארדן: טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אז כפי שנאמר, אני משיב כאן בשם שר הביטחון וסגנו, שהנושא הזה הוא רלוונטי בעיקר להם, אבל כמו שציין, בצדק, חבר הכנסת פורר, הוא רלוונטי בהחלט גם למשרד לביטחון הפנים ולמשטרת ישראל, ואני מברך את חברי הכנסת שהעלו את ההצעה החשובה הזאת.

גלעד ארדן: בהחלט – ככה אנסה לשלב בעל-פה בין התשובה שהוכנה על-ידי סגן שר הביטחון ובין מה שלי יש לומר בנושא הזה, כי אני עוסק בו ומשקיע בו זמן רב.

גלעד ארדן: אני קודם כול חייב לומר שאני מאוד מעריך ומכבד וחושב שלציבור החרדי במדינת ישראל יש תרומה חשובה מאוד.

גלעד ארדן: יש לציבור הזה גם מסירות וערכים ייחודיים, של דאגה לזולת, והרבה דברים שלכולנו יש מה ללמוד מהם, כמו למשל, כפי שאמרתי, בנושא של דאגה לזולת וסיוע לחלשים.

גלעד ארדן: אני גם בהחלט חושב שיש חשיבות גדולה מאוד ללימוד התורה, ולכך שנאפשר מסגרות של לימוד תורה.

גלעד ארדן: לימוד תורה, בכלל, זה דבר ששמר לאורך הדורות על קיומו של העם היהודי כעם ועל הזהות היהודית של מדינתנו, ולי באופן אישי יש בהחלט חלום לראות את הציבור החרדי משתלב כולו בחברה הישראלית ובמוסדותיה, בין שזה בכלכלה, במקומות העבודה, וגם – כן, בשירות הצבאי או בשירות הלאומי ובמסגרות שקיימות.

גלעד ארדן: בשנים האחרונות אנחנו פועלים רבות לשם כך, גם בשילוב בשוק העבודה וגם בהגנה על ארצנו.

גלעד ארדן: אבל חייבים לומר גם את הדברים בצורה ברורה: מרגע שיש מסלול ומסלולים שמאפשרים ומעודדים צעירים חרדים להתגייס לצה"ל, למי שבוחר זאת, אנחנו צריכים לעשות הכול, כמדינה, כדי לסייע לאותם צעירים שבחרו בשירות ובהגנה על חיי כולנו.

גלעד ארדן: אסור לאפשר לבזות אותם, אסור לאפשר להסית נגדם, ובטח ובטח אסור לאפשר לתקוף אותם פיזית, ולכן, בהחלט, האירועים בכלל, של החודשים האחרונים, ועוד יותר בשבועות האחרונים, של גורמים שתוקפים אותם, שמבזים אותם, שבעיני מתירים את דמם – אלה תופעות קשות מאוד, שאנחנו צריכים להיאבק בהן בכל הכלים.

גלעד ארדן: בשבועות האחרונים גם נחשפנו לפעולות של פלג בציבור החרדי בירושלים, פלג קיצוני, פלג שלא מייצג את העדה החרדית – דרך אגב, מי שרוצה יכול היה לראות תמונות באירועי חסימת הכבישים איך גם נהגים חרדים ונשים חרדיות יוצאים מהמכוניות בכבישים שנחסמים ומתעמתים עם אותם מפגינים.

גלעד ארדן: לצערי, אותם מפגינים נקטו אלימות שהמטרה שלה הייתה להלך אימים על – בעצם – מי שמשתף פעולה עם הגיוס לצה"ל, או עם פעולות אכיפה שננקטו אז על-ידי המשטרה הצבאית, שכפי שניסו להציג זאת באופן מעוות –הרי אין היום שום גיוס בכפייה, זה הכול הטעיה של הציבור והסתה כדי לעשות דה-לגיטימציה לשירות בצה"ל ולהגנה על חיי כולנו.

גלעד ארדן: לפני כשנה הוקם צוות משותף מיוחד לטיפול בהסתה נגד חיילים חרדים, אני אישית נפגשתי עם חברי הצוות כמה פעמים.

גלעד ארדן: חברים בו הצבא, פרקליט המדינה, המשטרה.

גלעד ארדן: תלונות של חיילים חרדים שמוגשות למשטרה מועברות גם לצוות הזה ומטופלות עד לדרגים הגבוהים ביותר.

גלעד ארדן: אני חושב שגם היה אפשר להתרשם מהימים האחרונים שמשטרת ישראל נוקטת שם מדיניות של אפס סובלנות, ולא מוותרת, וכאשר, לצערי, מושלכות אבנים כלפי כוחות המשטרה, מבחינתי המדיניות היא אותה מדיניות כלפי כל אוכלוסייה, ולמיטב ידיעתי יש גם כתבי אישום בהליכים מאוד מתקדמים שמוגשים ויוגשו נגד כל מי שהפר את החוק ונקט אלימות נגד כוחות המשטרה, נגד אזרחים, או הפר את הסדר.

גלעד ארדן: לכן, אני חושב שהנושא הזה, כפי שאמרתי, הוא חשוב מאוד, שחייב להיות כל העת על סדר-יומם של נבחרי הציבור, ולכן אני שוב מברך את המציעים על העלאת הנושא.

גלעד ארדן: אני מציע להעביר אותו לוועדת החוץ והביטחון, או הפנים והגנת הסביבה.

גלעד ארדן: סליחה?

עודד פורר: ועדת הפנים – – –

גלעד ארדן: ועדת הפנים, בסדר גמור.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד הצעת השר – לוועדת הפנים – יצביע בעד.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, לכן אני קובע שהנושא של המחאות האלימות וההסתה הגוברת נגד צה"ל וחייליו ברחוב החרדי יועבר להמשך דיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: דברי מנכ"ל הביטוח הלאומי הפורש על העוני, הקצבאות שנשחקו, העתיד שאינו מזהיר והמחאה החברתית הבאה

יואל חסון: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: דברי מנכ"ל הביטוח הלאומי הפורש על העוני, הקצבאות שנשחקו, העתיד שאינו מזהיר והמחאה החברתית הבאה, מס' 6231, של חבר הכנסת יואב בן צור.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: קיבלת פינאלה רציני, עד עשר דקות.

יואב בן צור: שר הרווחה לא פה?

יואל חסון: לא.

יואל חסון: השר ארדן ישיב.

יואב בן צור: השר ארדן ישיב?

יואב בן צור: אוקיי.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת שכבר גם עוזב – –

נחמן שי: אני מתנצל, יש לנו ישיבת סיעה.

יואב בן צור: בסדר, אין בעיה.

יואב בן צור: – – מכובדי השר, ביום שישי התפרסמה כתבה בעיתון "הארץ", על בסיס אמירותיו של מנכ"ל הביטוח הלאומי, פרופסור שלמה מור-יוסף, הפורש עכשיו מתפקידו, תפקיד שהוא לכל הדעות מהותי בתחום הרווחה, תפקיד שנמצא בצומת דרכים חברתי חשוב מאוד.

יואב בן צור: עמדות ודעות שמשמיע נושא התפקיד הזה יש להן משקל, ועל אחת כמה וכמה כשמדובר בשלמה מור-יוסף, וכאן המקום להזכיר מקצת שבחו.

יואב בן צור: במגבלות הקיימות הוא הצליח להביא את המוסד לביטוח לאומי למקום טוב יותר.

יואב בן צור: המדדים בכל הקשור לשירות לאזרח מעידים שחל שיפור ניכר, והדבר מבורך.

יואב בן צור: אבל, בל נשכח שלא פחות מהיחס לאזרח הפוקד את הלשכות, חשוב מאוד – האם המוסד עונה על הציפיות של הנזקקים לו?

יואב בן צור: האם אותו נכה מקבל מה שהוא אמור לקבל?

יואב בן צור: האם אותו קשיש מסוגל לחיות ממה שהוא מקבל מהביטוח הלאומי?

יואב בן צור: האם קצבאות הילדים שאמורות לסייע או אפילו במעט לעודד משפחות ברוכות ילדים, אכן מעודדות?

יואב בן צור: לביטוח לאומי, לצערנו, יש תדמית גרועה.

יואב בן צור: הוא לא מהגופים הכי אהודים במדינה.

יואב בן צור: יש טענות על חוסר רגישות, על חוסר נגישות, על ביורוקרטיה אין-סופית שבה נתקל אזרח שבא לסניף כדי למצות את זכויותיו.

יואב בן צור: אני מבקש להיות פה לאוכלוסייה גדולה שאינה חשופה ואינה נגישה לאינטרנט.

יואב בן צור: העולם, ואתו משרדי הממשלה, מתקדמים טכנולוגית.

יואב בן צור: לכאורה זה מעולה, זה משדרג את השירות לאזרח.

יואב בן צור: אבל יש צד שני, ובצד השני אסור לנו לשכוח את הקשישים ואת המוחלשים – כן, וגם את החרדים, שמדירים את עצמם מכל מה שקשור לאינטרנט, שאין להם גישה לאינטרנט, ובשבילם שטרודל זה בכלל שם של עוגה.

יואל חסון: גם בשבילנו זה עדיין שם של עוגה.

יואב בן צור: כן, אבל אתה משתמש בו – יותר מאשר אתה אוכל את העוגה הזאת אתה משתמש בו לצרכים אחרים.

יואל חסון: זה נכון, זה נכון.

יואב בן צור: כפי שכבר אמרתי, כיום הביטוח הלאומי רגיש יותר לנושא מיצוי זכויות, אם כי לא מספיק.

יואב בן צור: אבקש להתייחס לנושא הקצבאות.

יואב בן צור: הביטוח הלאומי הוקם כחלק מתפיסת עולם שמדינת ישראל היא מדינת רווחה, מדינה שחייבת לספק או מספקת לאזרחיה רשת ביטחון סוציאלי במגוון תחומי החיים.

יואב בן צור: כחלק מאותה תפיסת עולם, הביטוח הלאומי נותן קצבת ילדים, קצבת לידה, נכות וקצבת זיקנה, או ברוח החוק החדש של חברנו נחמן שי, שכבר הספיק לעזוב – קצבת אזרח ותיק.

יואב בן צור: אבל למרבה הצער, יש פער בין הרצוי למצוי.

יואב בן צור: אומנם, מאז פרוץ המחאה החברתית כולם נהיו חברתיים, והמושג "חברתי" הפך לסעיף במצע הבחירות של כל מפלגה.

יואב בן צור: אין מפלגה שלא משתמשת בנושא החברתי ורוצה לראות ולהראות להדגיש כמה היא חברתית.

יואב בן צור: אני שמח שאני שייך למפלגה שלא רק מצהירה אלא גם חרתה על דגלה ועושה את הדברים יום-יום כדי להציף את הנושא החברתי, לטפל ולעשות מעשים בנושא החברתי, בכל עניין ועניין.

יואב בן צור: אבל אם אנחנו מסתכלים על הנתונים המדאיגים, אין ספק שיש עוד הרבה עבודה.

יואב בן צור: כשבוחנים את היקף ההוצאה הלאומית על רווחה ובריאות בהשוואה למדינות ה-OECD, מדינת ישראל, כמו בתחומים רבים אחרים, נמצאת בחברה לא טובה; סמוך לה, תחתיה ברשימה, נמצאות המדינות טורקיה, קוריאה, צ'ילה ומקסיקו.

יואב בן צור: בעוד במדינות ה-OECD ההוצאה על רווחה ובריאות היא בשיעור 21.6%, מדינת ישראל מוציאה פחות מ-17% על רווחה.

יואב בן צור: הפער הקטן הזה, של 4.5%, מסתכם ב-70 מיליארד שקל.

יואב בן צור: זה המון, ובמדינה כמו שלנו זה המון המון.

יואב בן צור: זה לא מעט.

יואב בן צור: אז נכון שצרכיה הביטחוניים של מדינת ישראל גדולים, אבל מדינה שיש בה קשישים רעבים ונכים שאינם מסוגלים לרכוש תרופות, זה גובל בצורך ביטחוני.

יואב בן צור: חברה מוחלשת היא פגיעה.

יואב בן צור: מתהווה פגיעה אנושה בחוסן הלאומי שהוא מרכיב חיוני לא פחות מביטחון המדינה.

יואב בן צור: אני רוצה לציין בפניכם דוגמה אחת, שהביא אותה כאן במליאה לא מזמן חברי שר הרווחה חיים כץ.

יואב בן צור: בשנת 2003, בחוק ההסדרים, תיקון לחוק שנכנס ב-2006 קבע שקצבאות הביטוח הלאומי יפסיקו להיות צמודות לשכר הממוצע במשק ויהיו צמודות למדד המחירים לצרכן.

יואב בן צור: מאז חוקק התיקון לחוק, השכר הממוצע במשק עלה ב-30%, ובחמש השנים האחרונות עלה השכר הממוצע בכ-11%, ואילו מדד המחירים לצרכן עלה בחמש השנים האחרונות רק ב-2%.

יואב בן צור: כלומר, אנחנו מצפים מהנכים במדינת ישראל שאינם מסוגלים לעבוד להסתפק בקצבת נכות של 2,342 שקלים.

יואב בן צור: איך נכה יכול לחיות מקצבה כזאת, קצבה שאמורה להחליף את מקור ההכנסה שלהם, בלי שהיא תעודכן בהתאם?

יואב בן צור: לדעתי, זו מציאות בלתי נסבלת ובלתי נתפסת, ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להשאיר את המציאות הזאת על כנה.

יואב בן צור: זה גזר-דין מוות, וכך גם פחות או יותר ביתר הקצבאות.

יואב בן צור: חשוב להדגיש שהביטוח הלאומי לא עושה טובות – זה לא כסף שלו, אלא של הציבור.

יואב בן צור: זה כסף שנגבה מהציבור, שהפריש אותו ליום צרה, והנה מגיע יום צרה, ולא משחררים את כספו שלו.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש אני רוצה לומר, אין ספק שהממשלה הזאת היא חברתית הרבה יותר מקודמותיה, וההישגים שהביאה הממשלה הזאת לאוכלוסיית הקשישים והעניים, ובכלל לאוכלוסייה המוחלשת במדינת ישראל, ראויים לשבח, אך אסור לנו לשכוח לרגע שהזמן קצר והמלאכה מרובה, ואין אנחנו רשאים להיבטל ממנה או לומר לעצמנו שעשינו את המרב למען הציבור.

יואב בן צור: יש מה לעשות וחובתנו לעשות ומיד.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, הכנסת סערה היום בעקבות החוק שהעלה חבר הכנסת מאיר כהן.

יואב בן צור: דיברו סרה בסיעת ש״ס.

יואב בן צור: אני מבקש להתייחס לנושא.

יואב בן צור: ראשית, ברשותכם, אקרא תגובה שפרסמה סיעת ש״ס: הצעת החוק שעלתה היום למליאה בכנסת הובאה על-ידי אותה מפלגה שהמציאה את האפליה הגזענית שקיצצה בבשר החי של מוסדות הלימוד החרדי, ללא רחמים וללא הבדל בין ספרדים לאשכנזים.

יואב בן צור: זאת הצעת חוק שכל מטרתה לקנטר את הממשלה.

יואב בן צור: זה לא יעזור להם.

יואב בן צור: הממשלה הזאת תמשיך להתקיים, וש״ס תמשיך להיאבק באפליה במוסדות החינוך, כפי שהיא עושה עד כה בהצלחה.

יואב בן צור: עד כאן נוסח התגובה שלנו.

יואב בן צור: אני מעוניין, כשם שדברי הבלע הדמגוגיים שהושמעו כאן הונצחו בפרוטוקול הכנסת, כך תונצח התגובה שלנו.

יואב בן צור: ועוד מילה כואבת לי על הצביעות.

יואב בן צור: הרי יש עתיד היו בממשלה הקודמת.

יואב בן צור: הם יודעים מהי משמעת קואליציונית.

יואב בן צור: הרי אנחנו כבולים על-ידי אותה משמעת שבלעדיה אין קיום לקואליציה.

יואב בן צור: חברי הכנסת של יש עתיד, כולל ידידי ואהובי מאיר כהן, הצביעו בכנסת הקודמת על הצעות חוק שהם עצמם היו חתומים עליהן, כי הם היו בקואליציה.

יואב בן צור: אז – די לתמימות.

יואב בן צור: בוודאי די לצביעות.

יואב בן צור: מרגע שוועדת שרים החליטה שהממשלה נגד הצעת החוק, תהא הסיבה אשר תהיה, כל הסיעות מחויבות להחלטה הזו, ירצו או לא ירצו.

יואב בן צור: ואנחנו, אולי לא יהיה לכם נעים לשמוע את זה, חלק מהקואליציה.

יואב בן צור: ולא, אין לנו שום כוונה לכרסם בה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אמר כאן סגן שר החינוך שאין צורך בחוק, כי יש כבר סנקציות במשרד החינוך.

יואב בן צור: לא רק יש, אלא הן מופעלות.

יואב בן צור: מאיר כהן בכל זאת עמד על שלו.

יואב בן צור: אז תרשו לי לומר כאן בכל העדינות והחברות כמה מילים.

יואב בן צור: בקדנציה הקודמת העלה חבר כנסת אריה דרעי הצעת חוק ששמה היה חוק שירותי הסעד (תיקון – תוכנית למניעה, חילוץ ושיקום מעוני).

יואב בן צור: שר הרווחה ביקש אז מהכנסת להצביע נגד החוק.

יואב בן צור: ממש כך.

יואב בן צור: אתם יודעים מי היה אז שר הרווחה?

יואב בן צור: מאיר כהן.

יואב בן צור: תרשו לי לצטט אותו: אני חושב שלא ראוי שאנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת.

יואב בן צור: אתם תמיד מוזמנים לבוא, להציע, לדבר, אבל בחקיקה זה מיותר.

יואב בן צור: את זה אתה אמרת אז, מאיר ידידי.

יואב בן צור: היום אתה אומר אחרת, כי אתה באופוזיציה.

יואב בן צור: אבל, רבותי חברי הכנסת, זה הרבה יותר מזה.

יואב בן צור: הרי מה חשוב יותר, התכלית או הדמגוגיה?

יואב בן צור: אם היינו חושבים שהחוק יפתור את הבעיה, אולי היינו שוקלים איך לתמוך בו.

יואב בן צור: אבל החוק לא הוא שימנע את העושק והרשעות כלפי הבנות הספרדיות והבנים הספרדים, אלא ההידברות.

יואב בן צור: ימין מקרבת, אבל עם שוט ביד.

יואב בן צור: אין לנו עניין לפרוס את הכול פה במליאת הכנסת, כי לא זה המקום, אבל ברוך השם, בכל שנה מהשנים האחרונות התקדמנו כברת דרך גדולה במאבקנו למחיקת הקיפוח.

יואב בן צור: סיעת ש״ס חוללה מהפך בנושא, בשיתוף פעולה ובהידברות.

יואב בן צור: ממקרים של מאות הגענו למצב של מקרים בודדים.

יואב בן צור: כאן המקום לציין את ידידינו, יושב-ראש התנועה ושר הפנים, השר לפיתוח הנגב והגליל, הרב אריה דרעי, שלא נח ולא שקט, וכמובן את צביקה כהן מעיריית ירושלים, את אלי דדון מעיריית בני-ברק, את הגורמים הנכונים במשרד החינוך, ומעל לכל את מרן נשיא מועצת – – –

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואב בן צור: אני מסיים.

יואל חסון: לא, היו לך עשר דקות, אנחנו בלחץ זמן.

יואב בן צור: אני מסיים.

יואל חסון: תודה.

יואב בן צור: – – – ומעל לכול, את מרן נשיא מועצת החכמים הרב שלום כהן שליט"א, את הגאון הרב שמעון בעדני ואת כל חברי מועצת החכמים.

יואל חסון: תודה.

יואב בן צור: לא ננוח ולא נשקוט עד שהאפליה הזאת תימחק לחלוטין, והיא תימחק.

יואב בן צור: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: השר ארדן ישיב.

יואל חסון: בבקשה.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני משיב בשם שר העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ.

גלעד ארדן: הדברים שנאמרו על-ידי מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי אינם חדשים, ומובן שאת הפרשנות להם יכול כל אחד לתת לפי השקפתו.

גלעד ארדן: נושא העוני – חזר המנכ"ל על נתונים המפורסמים שנה אחר שנה בדוח העוני.

גלעד ארדן: נתוני האבטלה אשר ידועים לכול, והמנכ״ל רק חידד את ההבנה שלהם, אינם מתייחסים לחלקיות ואחוזי משרה, ולכן הם למעשה גבוהים מאלה שמופיעים בפרסומי הלמ״ס.

גלעד ארדן: הקצבאות נמוכות מדי ולא מספיקות, כפי שפורסם בדוח השנתי של הביטוח הלאומי כבר ב־2012.

גלעד ארדן: בשנים האחרונות הייתה שחיקה גדולה בקצבאות הביטוח הלאומי, כמתואר בדוח ממדי העוני שפורסם בדצמבר 2016.

גלעד ארדן: חשוב לציין שיש עבודה חשובה שנעשית על-ידי הממשלה בנושא זה.

גלעד ארדן: ב-2016 ו-2017 קיבלנו החלטות חשובות לשיפור המצב החברתי כלכלי.

גלעד ארדן: בין הצעדים החשובים היו התוכניות האלה: 1.

גלעד ארדן: הבטחת הכנסה בקרב חד-הוריות, הורדת שיעור הקיזוז מ-60%, שזה המצב שהיה, ל-25%; 2.

גלעד ארדן: חיסכון לכל ילד וילדה; 3.

גלעד ארדן: השלמת הכנסה של קשישים; 4.

גלעד ארדן: הגדלת קצבאות נכות כללית.

גלעד ארדן: נוסף על כך, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מטפל באוכלוסיות החיות בעוני והדרה ומפתח שירותים ומענים עבור אוכלוסיות אלו.

גלעד ארדן: אנו פועלים בכל עת לפתח תוכניות עבור אותן אוכלוסיות חלשות החיות בעוני ובמצוקה ונמצאות בסיכון לחיות בעוני.

גלעד ארדן: בין התוכניות הבולטות המקודמות בימים אלה אציין את תוכנית "נושמים לרווחה", תוכנית הדגל של המשרד בנושא העוני, המסייעת ל-3,020 משפחות שחיות בעוני ובהדרה.

גלעד ארדן: מרכזי עוצמה למיצוי זכויות, העצמה ושיקום כלכלי שמופעלים ב-95 יישובים בארץ.

גלעד ארדן: מרכזי תעסוקה.

גלעד ארדן: תוכנית "אשת חיל", המיועדת לאוכלוסייה הערבית ולאוכלוסיות העולים.

גלעד ארדן: תוכנית "תעסוקה לרווחה", תוכנית מפ"ה – משפחות פוגשות הזדמנות.

גלעד ארדן: ביטחון תזונתי – הטיפול בנושא זה הוא אחד הצעדים המשמעותיים שננקטים כדי להרחיב את הסיוע לנזקקים ולצמצם את תופעת העוני והפערים החברתיים.

גלעד ארדן: רק השבוע יצאנו במיזם לאומי לביטחון תזונתי, בשיתוף פעולה עם אש"ל ירושלים, חב"ד וארגון "לקט ישראל".

גלעד ארדן: המיזם יהיה בפריסה ארצית, ב-36 רשויות, ובמסגרתו יחולקו לכ-11,000 משפחות שסובלות מאי-ביטחון תזונתי חמור כרטיסים נטענים לרכישת מזון, ועלותו השנתית נאמדת כבר כיום ב-60 מיליון שקלים לשנה.

גלעד ארדן: במסגרת התוכנית ישולב נושא הצלת המזון עם הביטחון התזונתי במערך הסיוע למשפחות.

גלעד ארדן: כמובן, אלה חלק מהפרויקטים שהממשלה מקדמת, ויחד, בשיתוף פעולה עם המפלגות החברות בקואליציה ובהובלת, כמובן, משרדי הממשלה, ובראשם משרד העבודה והרווחה, נמשיך לקדם את המאבק בעוני כדי לצמצם את מספר האזרחים שנמנים עם האוכלוסיות החלשות והמוחלשות.

גלעד ארדן: הממשלה מברכת את המציע על יוזמתו ומציעה להעביר את הדיון להמשך דיון מעמיק בוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: אתה – בסדר?

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד הצעת השר יצביע בעד, מי שנגד נגד.

יואל חסון: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: שלושה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת יואב בן צור בנושא דברי מנכ"ל הביטוח הלאומי הפורש על העוני, הקצבאות שנשחקו, העתיד שלא מזהיר והמחאה החברתית הבאה תועבר להמשך דיון בוועדת – –

יואב בן צור: העבודה – – –

יואל חסון: – – העבודה והרווחה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ד בשבט התשע"ז, 20 בפברואר 2017, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.