ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 202, 2017-02-07 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"א בשבט תשע"ז, 7 בפברואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום של שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 5), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 73), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

ירדנה מלר-הורוביץ: המלצת הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הפרשות חברי הכנסת לקופת גמל – רכיבים פנסיוניים ושאינם פנסיוניים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין יוכל להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר יפתח בבקשה את הנאומים.

יחיאל חיליק בר: נכבדי, זה לא אינסטרומנט, אל תיבהל, לא מחאתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מציינים היום את יום בעלי-החיים, וזה מאוד מרגש, גם כמי שגידל כלבים בעבר.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להכיר לכם את גור.

יחיאל חיליק בר: גור הוא גור כלבים בן חודשיים שהגיע להסגר, ובזמן הקצר שהוא שהה שם הוא נדבק בכלבלבת.

יחיאל חיליק בר: בימיו האחרונים הוא היה לבד, עצוב, בודד בתא קפוא בקור הזה.

יחיאל חיליק בר: גור הקטן לא הצליח לשרוד והוא מת, גם מאותה כלבלבת וגם משיברון לב, באותו תא סגור בהסגר עירוני.

יחיאל חיליק בר: קוראים לו "גור" כי הוא פשוט בלי שם, והוא אחד מתוך 60,000 גורים שלא זכו לחיות ומתו.

יחיאל חיליק בר: ואני, ביום החשוב הזה, קורא לכולם, לכל עם ישראל, מי שיכול, לאמץ את החיות החמודות וגם חביבות וגם נחמדות האלה, שמחפשות בית, כדי שמקרים כמו של גור לא יקרו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, לאחר המאורעות של אתמול בעזה, והטילים וההתקפות, אני קורא ששר החינוך אומר: סבב הלחימה הבא הוא שאלה של מתי ולא של אם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם הממשלה צריכה לדאוג שזה לא יהיה, או צריכה להגיד אם כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהשאלה צריכה להיות: מה צריכה הממשלה לעשות כדי שזה לא יהיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזו השאלה ההכרחית, כי גם אזרחים פה וגם אזרחים שם נפגעים, וזה לא לטובת אף אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני פונה לממשלה להסיר את הסגר שהוא כבר עשור, שהוא סגר פוליטי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש 2 מיליון אנשים שהם סגורים, והממשלה הזאת לא נותנת להם הרבה ברירות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא לטובת אף אחד, וצריך לדאוג שיהיו חיים נורמליים בעזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, האמת היא שהתפתיתי לענות, אבל אני רוצה לברך את השדולה שהרימה את היום הנפלא הזה, איציק שמולי, יעל כפול שתיים – גם גרמן וגם פארן – וגם שרן.

חיים ילין: באמת, זה לא קל.

חיים ילין: כל מי שיודע, זה לא קל להרים יום כזה ולשמור על הזכויות של בעלי-החיים כאשר אנחנו לפעמים לא יודעים לשמור על הזכויות של בני-אדם.

חיים ילין: הסיפור שלי הוא מאוד קצר.

חיים ילין: אנחנו מאוד אוהבים, הילדים שלי יחד אתי, לאכול חומוס – וזה לא פרסומת – בשדרות, בעוטף-עזה.

חיים ילין: ברגע שסיימנו שם יצאנו עם שני הרכבים וכלב חצה, כמעט דרסתי אותו.

חיים ילין: והבן שלי אומר: אבא, אבא, אבא, תסתכל.

חיים ילין: והוא אומר לי: על מה מתערבים שאחותי גיל – הבת שלי – לוקחת את הכלב הזה עכשיו ומביאה אותו הביתה?

חיים ילין: אמרתי לו: אני לא מתערב, כי הימורים זה לא בריא, ואני צריך גם לחנך את הילדים שלי.

חיים ילין: מחכים, מחכים, מחכים, מחכים, מחכים, הילדה לא מגיעה.

חיים ילין: בסוף היא מגיעה עם כלב בידיים – אותו כלב שאנחנו ראינו חוצה.

חיים ילין: אז אני אומר לכל ההורים: כשהילדים אומרים משהו, תאמינו להם, זה נכון.

חיים ילין: אני מאוד מקווה, ואני אומר לכם את זה, שאנחנו נוכל כולנו ביחד – אני אומר לכם את זה עכשיו – שנוכל לדלג על המתת הכלבים; שנחנך את הציבור.

חיים ילין: בקשה אישית לכל אנשי המילואים שמגיעים לצאלים: הכלבים הם כמו ילדים, אל תזרקו אותם כשאתם הולכים למילואים, או כי אתם עוברים דירה או נוסעים לחוץ-לארץ.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: זה גם בניגוד לחוק בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בימים האחרונים היינו עדים לפינוי של עמונה, פינוי כשלא הייתה ברירה.

איתן ברושי: ואי-אפשר שלא לגנות את האלימות ואת ההתנהגות שפגשנו שם, או כוחות הביטחון פגשו.

איתן ברושי: אני חושב שכולם גינו, אבל צריך לומר פעם נוספת שמצד אחד המשטרה הפגינה גם יכולת וגם איפוק, והיה שם ציבור שהגיע לשם ובכוונה תחילה יצר את המתיחות ואת העימות שהיה שם.

איתן ברושי: בעניין הזה עוד לא חידשתי הרבה, אבל אני רוצה כן לומר איזשהו דבר ביקורת.

איתן ברושי: ראיתי ושמעתי את הקולות של המפונים.

איתן ברושי: נדמה לי, כמה שאפשר לומר, שהפינוי – לא היה ברירה, אבל היה פינוי מתוכנן, ובוצע.

איתן ברושי: יושב פה השר לביטחון פנים, וצריך לומר לו על זה מילה טובה.

איתן ברושי: לא הייתה היערכות נכונה לפינוי האוכלוסייה.

איתן ברושי: ראית אנשים ומשפחות שעומדים שם – ואני, כידוע, תומך בפינוי עמונה, אבל דווקא משום שאתה מפנה, אתה צריך להתייחס אחרת לאוכלוסייה.

איתן ברושי: כמי שטיפל בפינוי מגרון, כעוזר שר הביטחון ברק בזמנו – לא הייתה פה הכנה ראויה לטיפול במשפחות ובאוכלוסייה.

איתן ברושי: לא סביר להביא משפחה עם שש–שמונה נפשות לחדר באכסניה.

איתן ברושי: ראית אנשים שעומדים שם חסרי אונים, כאשר האי-ודאות היא המציאות.

איתן ברושי: לא היה זמן להתכונן, כי כוחות הביטחון היו צריכים זמן להפתיע במצב שאין הפתעה, כדי למנוע כניסה של אנשים לא ראויים לשם.

איתן ברושי: אבל זה לא נכון, והמדינה לא פעלה פה נכון בכל מה שקשור להכנות לקליטת המשפחות.

איתן ברושי: צריך לומר את זה – דווקא כמי שדורש את הפינוי.

איתן ברושי: מעולם לא התכוונו למציאות כזאת, ולא היה צורך להביא את המשפחות למצב כזה דווקא בתקופה כל כך רגישה.

איתן ברושי: צריך ללמוד את הלקח וצריך לתקן ולתת על הראש למי שאחראי לתקלה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני שומע בדאגה גדולה על איומים על פינויים והריסות נוספים בכפר הערבי-הבדואי אום-אלחיראן בנגב.

דב חנין: הייתה שם טרגדיה איומה לפני לא הרבה ימים, ואסור לחזור על טרגדיה כזאת.

דב חנין: צריך לדבר עם התושבים שם ולא לבוא בכוח ולהרוס.

דב חנין: כמו חברי, גם אני רוצה להתייחס ליום בעלי-החיים בכנסת ולהביא את סיפורו של הכלב ברנדי, כלב בן שנה וחצי, שחי את חמשת חודשי חייו האחרונים בהסגר לאחר שנלכד מתרוצץ בפארק.

דב חנין: ברנדי התגלה ככלב מיוחד מאוד, עם אופי מקסים, ומייד כל המתנדבים התאהבו בו.

דב חנין: הוא נהפך לסמל ההסגר, והוא התפרסם ברשתות החברתיות, אבל משום מה, האימוץ לא הגיע.

דב חנין: בוקר אחד, כשאחד המתנדבים הקבועים הגיע להוציא כלבים לטיול, ברנדי לא היה; לא היה מי שירים את הראש שלו מהכלוב הכי רחוק מהכניסה ויתרגש כשהמתנדבים מגיעים.

דב חנין: ברנדי, שהיה מקנא כשליטפו כלב אחר, שהיה קופץ כמו איילה כשהתקרבו אליו עם הרצועה לטיול, שהיה נותן יד ונשכב כשהיו באים ללטף אותו – לא היה שם שום ראש שהציץ.

דב חנין: ברנדי שלנו, הסמל של ההסגר, הומת, וביחד אתו הומתו עוד כשמונה כלבים.

דב חנין: ברנדי הוא אחד מתוך 60,000 כלבים שלא זכו לחיות.

דב חנין: וכאן המסר הוא: מצד אחד, אמצו כלבים, הם חיות נפלאות; ומצד שני, בואו נפעל לעיקור וסירוס כלבים כדי שלא תהיה התרבות כל כך מיותרת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אתמול עבר פה בכנסת חוק ההסדרה, שהוא למעשה אחד הביטויים הקשים והמקוממים של איוולת שלטונית, חוק שבא לעולם בחטא, חוק המעיד על שיאים חדשים בסחטנות פוליטית.

יוסי יונה: סיעה קטנה ובתוכה תת-סיעה מכתיבה לממשלת ישראל להעביר חוק שפוגע באינטרסים הלאומיים החיוניים ביותר שלנו.

יוסי יונה: לא רק שהוא מסכל את האפשרות להגיע להסדר מדיני עם שכנינו, הוא מאיים להוביל אותנו לאופל, המשך מרחץ הדמים ואובדן אופייה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יוסי יונה: אני רוצה להסב את תשומת הלב של באי הבית לפנייה שהגיעה אלינו לא מארגון שמאל בין-לאומי חתרני, אלא מהליגה נגד השמצה.

יוסי יונה: הליגה נגד השמצה הפצירה בנו: חברות וחברי הכנסת נכבדים, אנא, אנא, אל תיתנו את ידכם לחוק הזה, כי הוא מביע חוסר אחריות של ממשלת ישראל לגורל יהדות העולם.

יוסי יונה: והנה, אנחנו, אנחנו שתמיד אומרים שאנחנו ערבים גם ליהדות העולם, התעלמנו מהבקשה שלהם והלכנו והעברנו את החוק האווילי הזה, שבסופו של דבר פוגע, כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, באינטרסים החיוניים ביותר שלנו ומאיים לפגוע בהמשך קיומה של המדינה היקרה שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי השר, כנסת נכבדה, שמעתי את דבריך, ברושי, ואני חייב להסכים לחלק העיקרי שבהם.

אורן אסף חזן: לפעמים אני תופס את עצמי ואני אומר: מי הם אותם חכמי חלם שאחראים לפינויים מסוג זה, שבסופו של יום זורקים לתוך חדר, בלי לדעת מה יהיה מחר בבוקר, משפחה שלמה?

אורן אסף חזן: גם לרגע הרמתי גבה כששמעתי את חבר הכנסת חנין מדבר על הדאגה שלו מהפינוי הבא בכפר.

אורן אסף חזן: לרגע הייתי בטוח שהוא מדבר על כפר-תפוח, שהתבשרנו שכנראה גם לשם אנחנו צועדים.

אורן אסף חזן: אבל לא זו השיחה.

אורן אסף חזן: אתמול בשעה טובה עבר חוק ההסדרה.

אורן אסף חזן: זה עוד שלב אחד, אמיתי ונכון בדרך לסיפוח מלא, לריבונות, שהיום כבר קיימת ועכשיו רק נותר לקבוע אותה בחוק.

אורן אסף חזן: תראו איזה קטע, הפלא ופלא, אדוני היושב-ראש:

אורן אסף חזן: השמים לא נפלו, אף אחד לא נעצר, שום הליך לא נפתח, עולם כמנהגו נוהג, השמש במרום, הציפורים מצייצות, ואני חושב שאת אתמול אפשר לציין לא רק כמעבר היסטורי של חוק ההסדרה, אלא כיום שבו ההפחדה של השמאל הישראלי פשוט מתה.

אורן אסף חזן: וברשות אדוני היושב-ראש,I would like to welcome a friend of Israel, my friend Bob from Detroit, Michigan, and I would like to thank you in the name of the Knesset and our friends for all the things that you do for Israel.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: תודה, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול, כפי שהזכירו חברי, חוקק חוק ההסדרה.

מסעוד גנאים: נכון שיש כאלה שחושבים שהעולם כמנהגו ינהג, אבל ישראל – תראו, תראו את הפרדוקס: כאשר מועצת הביטחון מחליטה החלטה נגד ישראל, קמים וצועקים; בחוק ההסדרה חזרה ממשלת ישראל לאמירה המפורסמת "או"ם שמום", או לאמירה של בן-גוריון: לא חשוב מה אומרים הגויים, חשוב מה עושים היהודים.

מסעוד גנאים: אז אם אתם מצפצפים על העולם כולו, למה אתם כועסים כאשר מחליטים החלטות נגד ההחלטות המצורעות של ממשלת ישראל, הימין – שהוכיחה אתמול שכן, היא ממשלה של המתנחלים?

מסעוד גנאים: משום שכאשר אתה מכשיר התנחלויות בשטחים כבושים, אתה מכשיר את הגזלנות ואת הגנבה, כי כל הפרויקט ההתנחלותי הוא פרויקט של עבריינות בין-לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת הנכבדים, כבוד השר גלעד ארדן, אפילו בריטניה, אנגליה, שאנחנו מכירים את תפקודה הגרוע והשפעתה הגרועה ביותר על המזרח התיכון בכלל – ההתחלה בסייקס-פיקו, ההמשך בהצהרת בלפור ותקופת המנדט כאן עד 1947, 1948 – כנראה שיש חשבון נפש – אולי; אנחנו לא נהיה חפוזים ונסיק מסקנות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל בכל זאת, בשיחה אתמול של ראש הממשלה עם תרזה מיי היא אמרה: מה עם השלום?

עבדאללה אבו מערוף: מה עם פתרון שתי המדינות?

עבדאללה אבו מערוף: ובמקום שראש הממשלה יענה לשיח וידבר על השלום האמיתי, הוא העדיף לחזור על אותה דמגוגיה של הפחדה והתחיל לדבר על איראן.

עבדאללה אבו מערוף: מה הקשר בין מה שתרזה מיי ביקשה והציעה לראש הממשלה – הוא ענה שיש איום של איראן.

עבדאללה אבו מערוף: דמגוגיה ועוד דמגוגיה ועוד פחד.

עבדאללה אבו מערוף: האיום העיקרי על השלום ועל האזרחים הוא המשך הכיבוש, וראש הממשלה עוד לא רוצה להבין שאכן חייב להיות כאן סוף-סוף שלום אמיתי על בסיס שתי מדינות לשני עמים.

עבדאללה אבו מערוף: והאיום העכשווי, יותר, לא רק הכיבוש – מה שיוצא מחוק ההסדרה שהיה אתמול.

עבדאללה אבו מערוף: זה האיום היחידי והיחיד.

עבדאללה אבו מערוף: איראן לא מאיימת ולא תאיים על השלום במזרח התיכון.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל תדבר אחריה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חברי חברות וחברי הכנסת, כידוע, היום אנחנו מציינים כאן בכנסת את יום זכויות בעלי-החיים למען אותם אלה שאין להם קול ואין להם ייצוג והם לא יכולים לבוא ולהביע כאן את מצוקותיהם.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה להצטרף ולדבר על המספרים של הכלבים הנטושים והמומתים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להכיר לכם את ג'סיקה, שהיא מתוקה בת שנתיים, שנמצאה משוטטת בדרום, נלכדה ונזרקה בהסגר.

יעל כהן-פארן: אבל ההסגר היה מלא, אז היא אפילו לא זכתה להגיע לכלוב, והיא פשוט הורדמה והומתה מייד, פשוט בשל העובדה שאין לה בית ובהסגר אין מקום.

יעל כהן-פארן: ג'סיקה היא רק אחת מתוך כ-60,000 כלבים שמומתים כל שנה בהסגרים ברחבי הארץ, ואנחנו כאן קוראים לכנסת, לממשלה, לשים לזה סוף.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: במסגרת יום זכויות בעלי-החיים אנחנו החלטנו להקריא סיפורים של כמה מבעלי-החיים שעברו מסע קשה ולקרוא מתוך כך לשינוי.

שרן השכל: אני רוצה לקרוא את הסיפור של רקסי, שננטש על-ידי בעליו כחפץ ישן שאין בו צורך עוד כשהיה בן חמש בלבד.

שרן השכל: בעקבות זאת הוא הושם בהסגר ומת משיברון לב.

שרן השכל: הסגר הוא לא מקום לכלבים שרגילים לחיות בבית.

שרן השכל: במקום לנטוש כלב, שבמקרה הטוב יגיע להסגר, אני מבקשת מכם מעל במה זו: אם אין ביכולת

שרן השכל: כם להמשיך להחזיק את בעל-החיים שברשותכם, עשו כל מאמץ כדי למצוא למי שהיה עד אתמול חלק מהמשפחה בית חדש, משפחה חדשה, חמה ואוהבת.

שרן השכל: אל תשאירו את בעלי-החיים חסרי הישע למות ברחוב או למות בהסגר, או למות בהמתה.

שרן השכל: גם בהלכה היהודית מופיע, ב"קיצור שולחן ערוך", בהלכות איסור צער בעלי-חיים, המשפט: "אסור מן התורה לצער כל בעל-חי, ואדרבה, חייב להציל כל בעל-חי מצער".

שרן השכל: רקסי הוא אחד מתוך 60,000 בעלי-חיים שלא זכו לחיות השנה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי, במסגרת יום זכויות בעלי-החיים אנחנו היום קיימנו דיון בוועדה לביקורת המדינה על דוח שהוציא מבקר המדינה בשנת 2010, ובדוח הזה ברור שלמדינת ישראל ולמשרד החקלאות אין בכלל תוכנית לגבי ההסגרים ברחבי המדינה.

יעל גרמן: יש מקומות שבהם יש הסגרים, יש מקומות שבהם אין הסגרים, ובכל המקומות צפוף ובעלי-החיים לא זוכים ליחס הראוי, ומכאן גם – לאותה הרדמה מכובסת, שהיא למעשה המתה חסרת רחמים.

יעל גרמן: מרלי הוא עוד סיפור כזה.

יעל גרמן: מרלי, כלב חמוד, צעיר, מלא חיים ועליז, לא נמצא לו בית חם.

יעל גרמן: בגלל הביורוקרטיה בהסגר שבו שהה הוא לא שוחרר, הוא לא חוסן.

יעל גרמן: הוא חלה והורדם.

יעל גרמן: מתנדב למען בעלי-חיים מצא אותו בפח אשפה, בתוך שקית זבל, עם עוד כמה כלבים מאותו הסגר, כלבים שהוא הכיר וביקר.

יעל גרמן: כדי שהסיפורים של כל בעלי-החיים ששמענו היום, של כל הכלבים הנפלאים האלה, לא יחזרו על עצמם, כדי שהם יזכו באמת לבית חם ואוהב, כדי שהם יוכלו לתת אהבה, אני מבקשת שגם משרד החקלאות וגם המשרד להגנת הסביבה יעשו הכול כדי שבהסגרים יהיו התנאים הנכונים ומספיק מקום לכל הכלבים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום זכויות בעלי-החיים

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנושא הבא: ציון יום זכויות בעלי-החיים – הצעות לסדר-היום מס' 6127, 5968, 5974, 6085, 6129 ו-6161.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל היום למען זכויות בעלי-החיים, המתקיים היום בכנסת ביוזמתם המבורכת של ראשי השדולה למען בעלי-החיים, חברי הכנסת איציק שמולי, יעל גרמן, יעל כהן-פארן ושרן השכל, וכמה חברי כנסת נוספים שהצטרפו ליוזמה החשובה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך היום קיימנו בכמה מוועדות הכנסת דיונים בהיבטים שונים של הטיפול בבעלי-החיים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני זמן קצר לקחתי גם אני חלק בכנס מרכזי ומשמעותי שנערך כאן באודיטוריום.

יולי יואל אדלשטיין: היחס הנאות לבעלי-החיים הוא חלק מתפיסה מוסרית, אנושית וגם יהודית, בריאה ושלמה.

יולי יואל אדלשטיין: חמלה ואכפתיות כלפי בעלי-החיים, ובהם כלבים וחתולים – שהיום עומדים במרכז תשומת הלב – הן לא רק ראויות וטבעיות אלא גם מעידות על איכותה ועל רמתה של חברת בני-אנוש.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל התברכה בארגונים ששמו להם למטרה לסייע לבעלי-חיים, במיוחד לעזובים או לאלה שבמצוקה, ובהם אגודת צער בעלי-חיים, "תנו לחיות לחיות" ורבים רבים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: מעבר לכך, התברכנו במודעות גוברת והולכת להכרח להקדיש תשומת לב ומשאבים נאותים לבעלי-החיים סביבנו.

יולי יואל אדלשטיין: כמי שהיה, יחד עם חברי כנסת נוספים, בין היוזמים של תיקון חוק צער בעלי-חיים האוסר נטישת בעלי-חיים, אני מנצל את ההזדמנות הזאת, במיוחד אחרי ששמענו כמה סיפורים קורעי לב, לקרוא לערנות של הציבור וגם של מערכת המשפט.

יולי יואל אדלשטיין: החוק קיים: אסור לנטוש בעל-חיים.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בקנס, או אפילו, במקרים קיצוניים, במאסר.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני חושב שאם יהיו תלונות – והיו כבר מקרים כאלה – גם המשטרה וגם מערכת המשפט יפעלו, ונשמע קצת פחות סיפורים מהסוג ששמענו מכמה חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי מזדהה עם היוזמות החשובות שעולות כאן בהקשר זה מעת לעת, ובהן צמצום המתות הכלבים בסיטונאות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לברך גם על היוזמה של עיריית תל-אביב, שהנפיקה מעין כרטיס חכם לכל הכלבים כדי לעקוב ולעדכן את בעליהם.

יולי יואל אדלשטיין: תורת ישראל הציבה במקום המרכזי את איסור צער בעלי-חיים בשורה של ציוויים, וברוח זו אנחנו נקראים לפעול גם כיום: ברגישות, באחריות ובמוסריות כלפי כל יצור חי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לכל יוזמי הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: תודה על רשות הדיבור.

דב חנין: תודה על היום המיוחד הזה שאישרת לנו לקיים בכנסת, ותודה על המחויבות וההתייצבות שלך לאורך כל השנה במאבקים להגנה על בעלי-חיים, וככל הניתן למנוע צער בעלי-חיים.

דב חנין: הערכה גדולה לכם, חברי איציק שמולי, יעל גרמן, יעל כהן-פארן ושרן השכל, ראשי השדולה שאני גאה להיות חבר נאמן בה.

דב חנין: אני חבר בשדולה הזאת מאז נבחרתי לכנסת, ותמיד נהנה ללכת אחרי – בהובלתם של חברי כנסת נמרצים בתחום הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו לאורך היום קיימנו דיונים כמעט בכל ועדות הכנסת.

דב חנין: קיימנו דיון לא פשוט בשאלות של אכיפה.

דב חנין: אני שמח שהשר לביטחון פנים נמצא אתנו, כי יש עדיין מרחב גדול לעשייה בתחום האכיפה.

דב חנין: אנחנו באים בטענות קשות למשרד החקלאות, שהוא האחראי להגנת בעלי-חיים, אבל הטענות צריכות להיות מופנות גם למשטרת ישראל.

דב חנין: עדיין יש תחושה שעבירות שנוגעות לבעלי-חיים זוכות להתייחסות פחותה, ואת הדבר הזה צריך לשנות.

דב חנין: אנחנו עסקנו, ועוסקים, בנושא של חיות המשק.

דב חנין: גם כאן הפערים בין המקום שבו אנחנו נמצאים לבין המקום שבו אנחנו צריכים להיות גדולים מדי.

דב חנין: אבל אני רוצה לייחד את עיקר דברי למאבק נגד מה שקרוי "המשלוחים החיים", או "משלוחי ההתעללות בבעלי-חיים".

דב חנין: הכוונה היא לאותם משלוחים של עגלים ושל טלאים, שמובאים לישראל מחוץ-לארץ באוניות, לפעמים במטוסים, כדי שכאן הם יומתו לצורך מאכל.

דב חנין: המשלוחים האלה, אדוני היושב-ראש – אנחנו למדים לגביהם בכל יום מחדש עדויות מזעזעות נוספות.

דב חנין: אני לא רוצה מעל הדוכן הזה להקריא עדויות שהגיעו אלי.

דב חנין: די לי לומר שהעדויות האלה הן פשוט מצמררות, לא פחות מזה.

דב חנין: מדובר בהתעללות ובהתאכזרות לבעלי-חיים.

דב חנין: וכאן צריך לומר שלוש אמירות.

דב חנין: האמירה הראשונה היא אמירה ערכית: הדבר הזה איננו מוסרי.

דב חנין: אם אנחנו רוצים להיות ראויים לתואר בני-אדם, אנחנו צריכים להתנהל ולהתנהג בצורה אנושית.

דב חנין: מבחן ההתנהגות האנושית הוא תמיד מבחן היחס שלנו למי שחלש מאתנו, ובעלי-חיים, שאין להם יכולת להתגונן מול כל היכולות העצומות שבני-האדם פיתחו לאורך ההיסטוריה, חלשים מאתנו, ראויים להגנה שלנו, ואנחנו חייבים להגן עליהם.

דב חנין: זו האמירה הערכית.

דב חנין: האמירה השנייה היא אמירה חוקית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש לנו חוק צער בעלי-חיים.

דב חנין: סעיף 2(א) שלו אומר אמירה ברורה: "לא יענה אדם בעל-חיים, לא יתאכזר אליו ולא יתעלל בו בדרך כלשהי".

דב חנין: נכון, אדוני היושב-ראש, בחוק יש חריג.

דב חנין: יש החרגה.

דב חנין: סעיף 22 לחוק אומר: אנחנו מחריגים מהחוק "המתה של בעלי-חיים שנעשתה לצורכי מאכל אדם".

דב חנין: אבל משלוחים של בעלי-חיים מאוסטרליה הם לא המתה שנעשתה לצורך מאכל אדם, זו סתם התעללות בבעלי-חיים, ולכן, גם לפי החוק הקיים היום ההתעללות הזאת אסורה וצריך לפעול נגדה.

דב חנין: והאמירה השלישית היא אמירה מעשית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו חיים בחברה שבה, למרבה השמחה, יותר ויותר אנשים בוחרים באופציה שהיא אופציה מוסרית וראויה של טבעונות.

דב חנין: יש גם רבים שהם צמחונים, גם מטעמים עקרוניים ומוסריים.

דב חנין: אבל אנחנו עדיין בחברה שיש בה אנשים רבים שהם לא במקום הזה, והם אוכלים מן החי, כולל בשר.

דב חנין: גם לאנשים האלה יש תשובות, ויש מענה שאיננו מחייב את הדרך הזאת של התעללות בבעלי-חיים באמצעות המשלוחים החיים.

דב חנין: זה יותר זול, בשר שמגודל בארץ; זה יותר בריא, בשר שמגודל בארץ.

דב חנין: ואין שום סיבה שגם מי שאוכל בשר יאכל בשר לאחר שאותו עגל או אותו טלה עברו מסע עינויים במשלוח בדרך הים או היבשה.

דב חנין: לכן, אני רוצה מכאן, אדוני היושב-ראש, לפנות לממשלה.

דב חנין: שר החקלאות, לצערי, לא נמצא אתנו עכשיו, אבל באמצעות השר לביטחון פנים אני מקווה שהפנייה תגיע לממשלה: לעשות מעשה ולהביא את הפרקטיקה הזאת לסיום.

דב חנין: הגיע הזמן לשים סוף למסע ההתעללות בבעלי-חיים המובלים לשחיטה בדרך הים.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעשה הפסקה של דקה בדיון על מנת לנצל את ההזדמנות ולברך את אורחינו המיוחדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לקדם בברכה נציגות מקבוצת הידידות הפרלמנטרית של הכנסת והבונדסטאג בראשות יושב-ראש הקבוצה חבר הבודנסטאג מר וולקר בק.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) ברוכים הבאים לירושלים בירת ישראל ולכנסת, משכן הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: בקרוב יסיים מר בק את תפקידו, ואני מבקש להודות לך, אדוני, על פועלך רב השנים ועל העשייה הברוכה יחד ולצד קבוצת הידידות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה ידיד אמת של ישראל, ואנחנו מוקירים אותך על כך.

יולי יואל אדלשטיין: על אף העבר המורכב, יחסי ישראל וגרמניה חמים וידידותיים.

יולי יואל אדלשטיין: שתי המדינות חולקות ערכים משותפים וחברות דמוקרטיות חופשיות ושוחרות שלום, כמו גם רצון משותף לשמר את הזיכרון ולהעמיק את הקשרים ביניהן.

יולי יואל אדלשטיין: לכנסת ולבונד

יולי יואל אדלשטיין: סטאג יש מסורת ארוכת שנים של יחסים הבאים לידי ביטוי בכל רובדי העשייה הפרלמנטרית; זאת, במידה רבה, בזכות הפעילות הנמרצת במסגרת קבוצת הידידות.

יולי יואל אדלשטיין: כך, הבונדסטאג היה הפרלמנט הראשון שעמו גובשה מסגרת לדיאלוג בין-פרלמנטרי, P2P, המאפשר חילופי דעות ובמה ליוזמות חדשות.

יולי יואל אדלשטיין: בחודש הבא נארח בכנסת שוב את נשיא הבודנסטאג פרופסור נורברט למרט, שמגיע לכאן במסגרת הדיאלוג המדובר, וכולי תקווה שנמשיך בעשייה מבורכת ומשותפת זו לטובת שני העמים.

יולי יואל אדלשטיין: היו ברוכים.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום זכויות בעלי-החיים

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יעל גרמן להמשיך בדיון בנושא יום זכויות בעלי-החיים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל גרמן: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל קודם כול בתודות.

יעל גרמן: זו לא הפעם הראשונה שאני אומרת שכאשר אנחנו מארגנים יום – יום זכויות האדם, יום זכויות הלהט"בים, יום זכויות בעלי-החיים – אני מגלה שמי שפעיל יותר מכול בארגון אותו יום זה היועצים שלנו.

יעל גרמן: צודקת?

איציק שמולי: מאה אחוז.

יעל גרמן: אוקיי.

יעל גרמן: אני רוצה להתחיל, ודבר ראשון להודות להילה, מורן, צפריר, יריב ואביבה, שהם היועצים המסורים שלנו, שבמשך החודשים האחרונים עמלו בצורה בלתי רגילה כדי שהיום הזה באמת יצא כפי שהוא יצא – ואני חייבת לומר שהוא היה יום מאוד מוצלח מכל הבחינות.

יעל גרמן: הוא היה יום מוצלח גם מפני שהיו בו תכנים מאוד מאוד מעניינים, בייחוד עכשיו באודיטוריום, אבל גם מפני שבניגוד למה שחושבים, שיום כזה הוא יום שיש בו הכרזות ונאומים – לא; היו בו דיונים אמיתיים ורציניים.

יעל גרמן: כל דיון היה דיון שגם אני, שאני חושבת שאני קצת מתמצאת בנושא, למדתי.

יעל גרמן: למדתי וגם הגעתי לתובנות.

יעל גרמן: ולא רק אני, אני חושבת שכולנו למדנו והחלטנו שיש מה לשנות וניתן לשנות, ואנחנו רתמנו כל כך הרבה גופים יחד אתנו, שאני באמת מאמינה שבנושאים המרכזיים שדיברנו עליהם נוכל לשנות.

יעל גרמן: אני רוצה להעלות כאן שני נושאים.

יעל גרמן: אני רוצה להעלות את הנושא שדיברתי עליו קודם, והוא תחנות ההסגר.

יעל גרמן: 60,000 כלבים שמומתים, שמורדמים מדי שנה, זה לא דבר שאפשר לעבור עליו לסדר-היום.

יעל גרמן: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת, וכולם צריכים להתקומם, וזה דבר שניתן להפסיק עוד לפני שנעביר את החוק.

יעל גרמן: אני לא יודעת אם ניתן יהיה להעביר את החוק, אבל ודאי שניתן יהיה קודם כול לעשות תוכנית מסודרת לתחנות הסגר בכל רחבי הארץ; לראות איך מאגמים את התקציבים – שקיימים גם ממשרד החקלאות וגם מהמשרד להגנת הסביבה – ובעזרת התקציבים האלה לסייע לעוד וטרינרים שיעבדו, שיסרסו, שיעקרו ושיטפלו בכלבים ובחתולים פצועים.

יעל גרמן: אם כולנו נטה שכם, אנחנו יכולים, בלי חוק, לשפר את תנאי חייהם של כלבים וחתולים ולהציל עשרות-אלפי כלבים ממוות מיותר.

יעל גרמן: הנושא השני שעליו דיברנו, וגם חברי דב העלה אותו, הוא המשלוחים החיים.

יעל גרמן: בשנה האחרונה ארגוני זכויות בעלי-החיים – במיוחד "אנונימוס", אבל לא רק הם – מדברים, מטפלים, עובדים ומוחים כנגד המשלוחים החיים.

יעל גרמן: והנה, בדיון שהיה היום בוועדה בראשותו של איתן כבל, בוועדת הכלכלה, התברר שלמגדלי המקנה יש פתרון; אני לא יודעת אם הוא הפתרון הטוב ביותר, אבל יש להם פתרון.

יעל גרמן: הם באו והציעו קודם כול להפסיק את הדואופול של "דבאח" ו"תנובה", שמסתבר שבגללו כל החיסכון שצריך היה להגיע לכיס שלנו מהוזלת הבשר בגלל הורדת המכס – כולו הגיע אליהם ולא אלינו; לא הייתה שום הורדה במחיר הבשר, אף שהייתה הוזלה ניכרת - - -

איתן ברושי: אבל הם אמרו ששר האוצר הקודם הוריד את המכסים.

יעל גרמן: אתה רוצה לריב או להיות בעד?

איתן ברושי: אני בעד - -

יעל גרמן: יופי.

יעל גרמן: אז גם אני.

יעל גרמן: אז עכשיו אני רק בעד.

איתן ברושי: - - אבל - - -

גלעד ארדן: אתה צודק.

גלעד ארדן: אני ניסיתי להיאבק נגד זה בממשלה - - -

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: שר האוצר הקודם הוריד.

איתן ברושי: עכשיו - - -

יעל גרמן: חברים יקרים, אנחנו ביום זכויות בעלי-החיים, לא ביום מריבות בין סיעות.

איתן ברושי: - - - זכויות של - - -

יעל גרמן: למען בעלי-החיים – אני מבקשת להרגיע את הרוחות ולדבר למען בעלי-החיים - - -

גלעד ארדן: - - - שתגידי שאם תקבלו תפקידים משפיעים אז תתקנו - - -

יעל גרמן: הנה, הצטרפו אלינו בני-נוער, שגם להם חשוב, וגם הם מאוד מאוד פועלים למען בעלי-החיים, ואני מברכת אותם.

יעל גרמן: הם היו גם קודם, והם נמצאים עכשיו.

יעל גרמן: אז למען בני-הנוער ולמען כולנו, אם אנחנו נקשיב ונראה איך ניתן באמת להילחם בדואופול, ועל-ידי כך אולי באמת להביא להורדה; איך ניתן דווקא לשתף את מגדלי הבשר בפתרון, אפילו שהוא לא יהיה פתרון אידיאלי – אני מאמינה שאנחנו יכולים לעשות צעד עצום קדימה בהורדה דרסטית של מספר המשלוחים גם של העגלים וגם של הטלאים החיים.

יעל גרמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יעל כהן-פארן; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חברי חברות וחברי כנסת, קודם כול, אני באמת רוצה לברך את חברי ראשי השדולה למען בעלי-החיים חבר הכנסת איציק שמולי, חברת הכנסת יעל גרמן וחברת הכנסת שרן השכל, ובאמת הרמנו כאן יום בזכות הצוותים המדהימים של כל אחד ואחת מאתנו, בזכות הפעילים, ארגונים למען זכויות בעלי-החיים, ראשי הוועדות שנרתמו, פעילים שנמצאים גם כאן ביציע.

יעל כהן-פארן: באמת אני מברכת על היום הזה, ואני גם מצטרפת לדברים שאמרת כאן, חברתי חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל כהן-פארן: גם אני מרגישה שהיו תוצאות ליום הזה.

יעל כהן-פארן: זה לא היה רק דיבורים בעלמא.

יעל כהן-פארן: השגנו כמה דברים: הצעת חוק שעולה עכשיו לקריאה ראשונה; תקנות מינהליות של מכלאות חזירים, שיהיה יותר קל לאכוף שם את תקנות צער בעלי-חיים.

יעל כהן-פארן: חברים, אנחנו פה – לפחות אני, ואני מקווה שכל חברות וחברי הכנסת כאן – כדי לעשות את העולם טוב יותר.

יעל כהן-פארן: בעצם, כשאנחנו מסתכלים על מה אנחנו מדברים, אז קודם כול מדובר בלקיחת אחריות.

יעל כהן-פארן: לקיחת אחריות – קודם כול, הבנה של האחריות שיש לנו ולמעשים שלנו על דברים אחרים שקורים בעולם וההשלכות שיש למעשים שלנו על מה שקורה בעולם; לקיחת אחריות ושינוי.

יעל כהן-פארן: בתחום הזה יש המון היבטים, אבל בתחום של בעלי-החיים אני חושבת: ההבנה של המשמעויות האדירות של תעשיית הבקר, תעשיית החי, תעשיית המזון מהחי – ולא רק הבקר; הבקר, החלב והביצים – שהן אדירות, וההבנה שבכל פעולה, שבכל אכילה, שבכל ארוחה, אתה משפיע, ההחלטה שלך מה אתה אוכל ומה אתה שם בצלחת משפיעה על העולם ומשפיעה על הסביבה.

יעל כהן-פארן: תעשיית המזון מן החי, לא רק שיש בה אכזריות קשה; יש בה גם פגיעה אדירה בסביבה: במקורות המים, בניצול משאבי טבע מוגזם, בזיהום סביבתי, זיהום אוויר ופליטות גזי חממה והתחממות כדור-הארץ.

יעל כהן-פארן: כל הדברים האלה הם חלק מההצהרות של איך אנחנו מחליטים לשנות את העולם.

יעל כהן-פארן: אבל כל מה שאמרתי עכשיו – הכול בתחום השכל.

יעל כהן-פארן: בחינוך ובהשכלה אפשר להבין.

יעל כהן-פארן: אבל מה לעשות שאנחנו כבני-אדם פועלים, בדרך כלל, קודם כול מתחום הרגש.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, זה מה שמניע אנשים, זה מה שמניע אותנו.

יעל כהן-פארן: אולי, לצערנו, מה שמשפיע עלינו היום יותר מכול זה הפחד; יש גם פוליטיקאים שבונים על זה קריירה.

יעל כהן-פארן: אבל, בעיני, מה שצריך להשפיע עלינו יותר מכול זה החמלה.

יעל כהן-פארן: ומי שאכפת לו מבעלי-חיים, ויש לו חמלה כלפי בעלי-החיים, תהיה לו חמלה גם כלפי אנשים; לפחות אותי היא מניעה.

יעל כהן-פארן: ואם העולם שלנו היה מלא חמלה, הוא בוודאי היה מקום טוב יותר.

יעל כהן-פארן: זה התפקיד שלנו כאן:

יעל כהן-פארן: מעבר למה שאנחנו מדברים ועושים למען בעלי-החיים, גם לשנות את התודעה האנושית ולמלא אותה בקצת יותר חמלה.

יעל כהן-פארן: בואו נסתכל רגע, כדוגמה, על המשלוחים החיים, שדובר בהם היום גם בדיונים וגם כאן על-ידי הדוברים הנכבדים.

יעל כהן-פארן: תשמעו, עד לפני רק 200 שנה עוד היו משלוחים בספינות של בני-אדם.

יעל כהן-פארן: גם מיליוני בני-אדם הובלו בספינות רעועות ונוראיות, והיו בהן מעשי אכזריות והתעללות נוראיים, והם נמכרו בסוף לעבדות, והתייחסו אליהם פשוט כאל משהו שסוחרים בו, ומיליונים מתו בדרך.

יעל כהן-פארן: שורת הרווח הייתה מעל הכול, בזה אין ספק.

יעל כהן-פארן: ואנחנו רואים שהנורמות השתנו; לשמחתנו, הנורמות השתנו.

יעל כהן-פארן: עבר קצת זמן, ואנחנו מקווים, אנחנו רואים מה קורה היום בתחום היחס לבעלי-החיים, ומזון מן החי, ותעשיית המזון מן החי; והמשלוחים הנוראיים והאכזריים – אין להם פשוט מקום יותר בעולם.

יעל כהן-פארן: היום בוועדת הכלכלה הכנסת אמרה את דברה, ואני חושבת שהנושא הזה צריך לעבור הלאה.

יעל כהן-פארן: היום הציבור, גם אוכלי הבשר, לא רוצה להתעלל עד אין-קץ בבשר שהוא אוכל – גם מי שכן החליט לאכול בשר.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים להביא לכך שהמשלוחים האלה יעברו מן העולם, ושהיחס הנוראי לבעלי-החיים במשקים, במשקי החי, ישתנה מן היסוד.

יעל כהן-פארן: הנורמות החברתיות שאנחנו כאן בכנסת יכולים להביא לשינוי שלהן – זה התפקיד שלנו, זה המקום שלנו לשנות אותן, והן ישנו את החברה ויעשו את העולם שלנו טוב יותר.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת יואב בן צור.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: האמת, גם אני רציתי להקדיש את דברי למשלוחים החיים – אותם מסעות מוות והתעללות שבהם עשרות בעלי-חיים נדחסים לתוך אוניות רק על מנת לעבור מסע מפרך, אכזרי, ובתנאים שאף אחד מאתנו לא רוצה לראות, בשביל להגיע לכאן וללכת לשחיטה, כדי להגיע אלינו בצורת אוכל.

תמר זנדברג: האמת, חברי תיארו את הדבר הזה די יפה, כולל הפעילות שעלינו בכנסת כאן לעשות על מנת לשנות את המצב הזה ולעצור את המשלוחים החיים.

תמר זנדברג: מפני שצריך להבין: המציאות הזאת היא תוצאה של מדיניות, זאת לא גזירה משמים.

תמר זנדברג: כאשר המכס יורד, אנחנו רואים תוצאה של זה בעליית המשלוחים; כאשר המחיר עולה, אנחנו רואים תוצאה של זה בהפחתת כמות – והמדיניות הזאת נקבעת כאן בכנסת.

תמר זנדברג: ולכן החשיבות, וחשוב לעמוד על זה שוב ושוב.

תמר זנדברג: אבל מכיוון שחברי דיברו על זה לא מעט, אני רוצה להקדיש את הדברים שלי לשני דברים נוספים שליוו אותנו כאן היום.

תמר זנדברג: האחד זה הנושא של המתת כלבים בריאים.

תמר זנדברג: חברות וחברים, במדינת ישראל מדי יום, כל יום, מומתים, מוצאים להורג, כ-170 כלבים בריאים; כלבים שהם לא חולים ולא עשו שום דבר ולא נשכו ואין להם כלבת.

תמר זנדברג: הם מומתים רק מפני שאין לנו מה לעשות בהם, אין לנו איפה לשים אותם ואין לנו דרך למנוע את ההתרבות שלהם.

תמר זנדברג: גם על זה יש הצעת חוק – אני הגשתי ושותפים לה עוד חברים: למנוע המתה של כלבים בריאים.

תמר זנדברג: אני חושבת שבעולם תרבותי ושוחר שלום וצדק כמו שלנו, להוציא להורג בעלי-חיים שהם בריאים ואין בהם שום סכנה והם לא עשו עוול לאף אחד רק מפני שאין לנו מה לעשות בהם, זה דבר אכזרי שצריך לעבור מהעולם.

תמר זנדברג: וגם לזה יש פתרונות בדמות מדיניות: האחד, והוא אולי הראשון וקודם לכול, זה קידום פתרונות של מניעת התרבות, ובראשם עיקור וסירוס, וגם פתרונות אחרים, על מנת למנוע מצב של התרבות לא מבוקרת של אוכלוסיית הכלבים, שלאחר מכן גם מביאה להזנחה, לבעלי-חיים משוטטים, חולים, ולהתרבות שהולכת וגוברת ומגיעה בסופו של דבר להוצאה להורג.

תמר זנדברג: והדבר השני, שגם הוא תוצאה של תקציב, זה טיפול בכלביות – כלביות עירוניות, וטרינרים עירוניים – שבהן הכלבים יוכלו למצוא בית עד אשר – וגם זה עניין שלנו, של מדיניות – הם יעודדו אימוץ במשפחות.

תמר זנדברג: אני לא צריכה להגיד לכם, למי שיש לו בעל-חיים בבית, אני לא צריכה להגיד לכם איזה עונג ואיזה אושר ואיזו חדווה זה יכול להביא, וזה דבר שמומלץ להרבה משפחות, וגם את זה אפשר לעודד באמצעות קמפיינים, באמצעות הסברה לציבור.

תמר זנדברג: והדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו זה האוכל שאנחנו אוכלים.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש וגם גברתי המזכירה, נבצר מכם להגיע היום, אבל שניכם הייתם מוזמנים.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לכם, ובמיוחד לך, אדוני היושב-ראש, על שלקחת את המסורת של מזנון כנסת טבעוני ביום זכויות בעלי-החיים, ואימצנו אותו והפכנו אותו למסורת זו השנה השלישית.

תמר זנדברג: זה דבר שזוכה באמת להצלחה, וככה מעלה על נס את המודעות לאחד הדברים אולי החשובים ביותר לשמירה על זכויות בעלי-החיים – וזה לא לאכול אותם.

תמר זנדברג: והיום במזנון הכנסת התארחה השפית אורי שביט כנציגה של עמותת "אנונימוס", ויחד עם השף שלנו, אביחי גלבר, שמבשל לנו כאן כל יום – הם התלבשו על המטבח, ומהחומרים שמשתמשים בהם כאן כל יום, חומרים שיש בכל בית, לא איזה זירעונים או עלים מיוחדים, אלא פשוט חומרי גלם רגילים לחלוטין, הכינו כאן ארוחה שאין בה שום סבל, היא נטולת התעללות, יש בה אך ורק מזון מהצומח, בלי מזון מהחי בכלל.

תמר זנדברג: השתתפו למעלה מ-20 חברי כנסת בארוחה; כולם ליקקו את האצבעות וגם ביקשו את המתכונים.

תמר זנדברג: אז באמת אני רוצה להגיד שהמסורת הזאת - - -

נחמן שי: ביקשו תוספת.

גלעד ארדן: - - -

יעל כהן-פארן: כולל ביטן.

תמר זנדברג: כולל יושב-ראש הקואליציה, כולל יושב-ראש הקואליציה – שהתבדח, אבל אכל.

איציק שמולי: מה זה אכל?

איציק שמולי: לא הצלחנו לעצור אותו.

תמר זנדברג: אכל, אכל.

איציק שמולי: מי שלא ראה את ביטן אוכל - - -

דב חנין: לא רק זה – הוא גם הלך לסדנת הכנת אוכל.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: הוא אכל, הוא לבש סינר, הוא חבש כובע, וכל הדברים האלה מתועדים, כך שיש תמונות.

תמר זנדברג: ובאמת, אני רוצה לומר – תראו, אנחנו מחייכים, אבל באופן אמיתי, באמת, כבר יש לנו ניסיון, זו הפעם השלישית שאנחנו עורכים את היום הזה בכנסת.

תמר זנדברג: המנות שמוגשות כאן לאחר מכן נכנסות כמנות קבועות במזנון.

תמר זנדברג: כל יום – אני רוצה לעדכן את כולכם – כל יום מוגשות כאן לפחות שתי מנות צמחוניות וטבעוניות, וביום שני ארבע מנות.

תמר זנדברג: והמנות שמוגשות כאן ביום הזה נכנסות למחזור הקבוע של מזנון הכנסת, ובאמת הרבה מאתנו יכולים ליהנות הרבה יותר ממבחר של אוכל שלא כרוך בו שום סבל ושום התעללות לאף יצור חי.

תמר זנדברג: וזאת תרומה שהיא באמת קטנה ואישית שכל אחד מאתנו יכול לעשות, אבל היא שווה המון.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מזמין את חברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את תשובתו של השר גלעד ארדן.

שרן השכל: שלום, כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר גלעד ארדן, חברי חברי הכנסת, חברי יו"רי השדולה למען בעלי-חיים, חברי הכנסת יעל גרמן, יעל כהן-פארן ואיציק שמולי – קודם כול להגיד תודה רבה על היום הנהדר הזה, באמת; הצוות שלנו עבד מאחורי הקלעים כבר זמן רב וממושך על מנת להעלות את המודעות, לבצע פיקוח ומעקב אחרי הנושא של זכויות בעלי-חיים, וכמובן – הפעילים הרבים שהגיעו היום, שמלווים אותנו גם ביום-יום, כדי להשמיע את קולם של בעלי-החיים.

שרן השכל: היום קיימנו כמה דיונים חשובים.

שרן השכל: אחד מהם היה בוועדת הפנים, על חוק צער בעלי-חיים, ואני רוצה לגעת בחוק הזה ולדבר על החשיבות שלו, משום שיש לנו כמה כלים בודדים למנוע התעללות וסבל של בעלי-חיים, כלים בודדים.

שרן השכל: המצב הוא שבעלי-חיים אין להם יכולת לבוא ולהתלונן למשטרה, אין להם יכולת לבוא ולבכות, להגיד שמשהו קרה, שמישהו התעלל בהם.

שרן השכל: את הדברים האלה אנחנו רואים אחר כך, בסוף הלילה של ל"ג בעומר, כשאנחנו רואים גופות של חתולים שהושלכו לתוך מדורות, או סרטונים בפייסבוק או ביוטיוב של התעללות מזעזעת של נערים או של אנשים בוגרים, או של קרבות כלבים נוראיים בכל מיני מקומות בארץ.

שרן השכל: הדרך היחידה שלנו להתמודד עם הדבר הנורא הזה היא חינוך ומודעות.

שרן השכל: הדבר שיוצר את החינוך ואת המודעות הוא הרבה פעמים אכיפה והרתעה.

שרן השכל: אם אנחנו לא נרתיע את האנשים האלה שמתעללים בבעלי-חיים, איך אנחנו נעלה את זה למודעות – לא רק של בוגרים אלא של נוער בבית-ספר – שהדבר הזה הוא לא דבר נורמלי, הוא דבר נורא ואיום?

שרן השכל: אם אנחנו לא מעלים את זה על סדר-היום הציבורי, איך אנחנו בעצם מלמדים את הציבור שגם חיות חשות כאב?

שרן השכל: שהדברים האלה לא בסדר?

שרן השכל: יש לנו חוק במדינת ישראל, חוק צער בעלי-חיים, וזה אסור על-פי חוק, ואפילו יש דין מאסר על הדבר הזה.

שרן השכל: אבל מה קורה בפועל?

שרן השכל: אין מי שאוכף את זה.

שרן השכל: הרבה פעמים, כשמתקשרים למשטרה – והמשטרה עושה עבודה מבורכת ויש שיפור אדיר.

שרן השכל: שמענו היום על הפעילות שלהם ועל כך שיש להם יועץ מיוחד שהולך ומלמד את השוטרים, ומסביר להם מה המשמעות של חוק צער בעלי-חיים וכיצד הם צריכים לטפל.

שרן השכל: אבל עדיין אנחנו שומעים – אנחנו, חברי הכנסת, ואלינו מגיעות כל הפניות מהציבור – שכל פעם שהם מתקשרים למשטרה אומרים להם שזה נסגר מחוסר עניין לציבור; או שאומרים להם במשרד החקלאות: סליחה, זה לא בתחום שיפוטנו; או שמנסים להתקשר למשטרה הירוקה או למשרד להגנת הסביבה ולא מקבלים מענה.

שרן השכל: אנחנו דנו היום בכך שיש צורך להוסיף למי שבסמכותם לאכוף את חוק צער בעלי-חיים.

שרן השכל: היום יש רק את משרד החקלאות ואת יחידת הפיצו"ח.

שרן השכל: לא יכול להיות שבסך הכול 90 אנשים – 90 אנשים שהם אחראים לא רק לחוק צער בעלי-חיים, אלא גם לגנבות במגזר החקלאי.

שרן השכל: לא חסרות בעיות לחקלאות עם גנבות, עם שדידות, עם כל מיני זיהומים שהם זורקים או כל מיני חומרים שאסורים לשימוש.

שרן השכל: כל הדברים האלה – הם מטפלים גם בזה, ואז נוצר מצב אבסורדי שהנושא של פגיעה בבעלי-חיים יורד לתחתית סדר העדיפויות.

שרן השכל: אנחנו דנו אתם על כך שיש צורך בהרחבה של הסמכות הזאת של פיקוח, גם של המשטרה הירוקה וגם של הפיקוח העירוני.

שרן השכל: ברגע שיוספו עוד מאות אנשים שיוכלו לתת דוחות, שיוכלו להרתיע אנשים שפוגעים בבעלי-חיים, שמתעללים בבעלי-חיים – רק כך אנחנו נוכל לייצר הרתעה אמיתית, חינוך ומודעות אמיתיים לכל הנושא הזה.

שרן השכל: תודה רבה לכם, ותודה לחברי.

שרן השכל: באמת העלינו את היום הזה וכך יצרנו מודעות לכלל הציבור.

שרן השכל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: נשמע את תשובתו של השר גלעד ארדן, בשם שר החקלאות ופיתוח הכפר.

יולי יואל אדלשטיין: ברוב המקרים אני עושה פרצוף כשאני רואה שהשר מדבר בשם מישהו.

יולי יואל אדלשטיין: במקרה של השר ארדן, המחויבות שלו לנושא היא ארוכת שנים, אז אני דווקא שמח שהוא משיב בסדר הדיון המיוחד הזה.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרת, בצדק, נושא ההגנה על בעלי-חיים – אני מחויב לו ומלווה אותו עוד מהיותי חבר כנסת, דרך כהונתי כשר להגנת הסביבה, וגם כעת, כשר לביטחון הפנים.

גלעד ארדן: אף שאני משיב כאן בשם שר החקלאות, שהוא הממונה על חוק צער בעלי-חיים – דבר שבעבר פעלתי כדי לשנות ולהעביר את זה למשרד להגנת הסביבה, שבעיני יש לו פחות ניגוד עניינים בפעילות להגנה על זכויות בעלי-חיים; לצערי הרב התהליך הזה לא הושלם, אבל אני חייב לומר לזכותו של שר החקלאות שהוא בהחלט נוהג באופן שונה בהקשר הזה, בנושא החשוב הזה, משרי חקלאות בעבר.

גלעד ארדן: אני תכף אפרט כאן בשמו, אבל קודם כול אני רוצה באמת לברך את כל חברי הכנסת שיזמו את הדיון החשוב הזה, יושבי-ראש השדולה, על כל העשייה החשובה בנושא הזה.

גלעד ארדן: אני גם שוב מביע את המחויבות האישית שלי; יודעים חבר הכנסת שמולי ואחרים שבכל פעם שלדעת מי מחברי הכנסת יש טיפול לא מספיק טוב לטעמם של משטרת ישראל בתלונה שקשורה להתעללות בבעלי-חיים, מבחינתי אני מבקש לראות בי כתובת ישירה, וזה התפקיד שלי גם במסגרת הפיקוח על תפקודה של משטרת ישראל.

גלעד ארדן: הגנה על בעלי-החיים ומניעת צער מיותר הן לא רק ערך מודרני של השנים האחרונות, אלא כפי שהוזכר כאן קודם, מדובר בצו מוסרי ובחובה יהודית שמעוגנת היטב במסורת ההלכה.

גלעד ארדן: יש בפנינו אתגרים לא מעטים בהגנה על בעלי-החיים, ומשרד החקלאות – ופה, שוב, אני עונה בשמו של השר אריאל – רואה חשיבות עליונה בשמירה והקפדה על מניעת צער בעלי-חיים, ואנשי המקצוע במשרד עושים לילות כימים להגביר עוד את הפיקוח והאכיפה בנושא חשוב זה.

גלעד ארדן: מעבר להצלחה בחקיקת חוק צער בעלי-חיים, שמחמיר את הענישה על התעללות בבעלי-חיים, הצלחנו לקדם לא מעט דברים בנושא, ואמנה רק חלק מהם: השלמנו במהלך השנה את הקמת אגף רווחת בעלי-חיים ושירותים וטרינריים במשרד החקלאות, וזאת מכוח החלטת ממשלה מס' 833.

גלעד ארדן: כמו כן, הקמנו לראשונה מועצה מייעצת בתחום רווחת בעלי-חיים בראשות ד"ר אמיר שטיינמן, מנהל בית-החולים הווטרינרי, וניתן לעדכן כי המועצה הזאת כבר עובדת ומטפלת בנושאים חשובים, המגיעים אליה בעיקר מהעמותות, שעושות עבודת קודש בתחום; בהחלט עושות.

גלעד ארדן: הניסוח הסופי של פקודת הכלבת נמצא בישורת האחרונה במשרד המשפטים, ואני מעריך כי בשבועות הקרובים נביא אותה לאישור הכנסת.

גלעד ארדן: אחרי עבודה ממושכת, נפרסם בשבועות הקרובים קול קורא להקמת כלביות אזוריות בהיקף של 5 מיליון שקלים, תוך מתן העדפה לכלביות בפריפריה.

גלעד ארדן: הנחיתי את אנשי משרדי כי בשנה הבאה יוכלו לגשת לקולות קוראים בדבר הקמת כלביות גם עמותות הדואגות לרווחת בעלי-החיים.

גלעד ארדן: דרך אגב, הערה שלי: בהנחה שהתקציב הזה לא קוצץ במשרד להגנת הסביבה, גם שם יש תקציב לטובת הנושא הזה.

איציק שמולי: לטובת הארגונים.

גלעד ארדן: כן, שגם הארגונים יכולים לגשת אליו, לסיוע לעמותות.

גלעד ארדן: זה כמובן אף פעם לא מספיק, אבל אם גם השר אריאל הקצה לכך תקציב, אז יש כאן גידול משמעותי בהיקף.

גלעד ארדן: אנשי אגף צער בעלי-חיים במשרד החקלאות העבירו הכשרה ליותר מ-100 מפקחים נוספים לאכיפת חוק צער בעלי-חיים, ובחודשים הקרובים נבצע הסמכות נוספות גם ברשויות המקומיות.

גלעד ארדן: בעניין צמצום התרבות כלבים וחתולים, מוקצה תקציב שנתי של 4.5 מיליון שקלים למניעת התרבות חתולי רחוב – אם מותר לי לקחת קרדיט, זה חוק שלי.

גלעד ארדן: נוסף על כך מקודמת הסדרת חובת עיקור או סירוס לפני מסירה לאימוץ של כלבים מכלביות ומארגונים למען בעלי-חיים בתקנות צער בעלי-חיים (החזקה שלא לצרכים חקלאיים).

גלעד ארדן: אשר למניעת התעללות והפחתת סבל של חיות משק – ששם באמת עניין ניגוד העניינים בלט תמיד – המשרד מקדם חקיקה והתקנת תקנות בעניין החזקת עגלים, עופות, בהמות בבתי-מטבחיים ועוד.

גלעד ארדן: אני חייב להעיר שאם התקנות האלה יותקנו, זאת באמת תהיה בשורה משמעותית, אחרי שנים רבות של ביקורת על משרד החקלאות שהוא לא מתקין תקנות בנושא הזה.

גלעד ארדן: כמו כן, חלק מהשיפורים בתשתיות, כגון שדרוג לולי ההטלה, תלויים בהקצאת תקציב ייעודי גדול, המותנה בהסכמת משרד האוצר.

גלעד ארדן: בקשר למשלוחים החיים, חשוב להדגיש כי יש פיקוח של רופאי השירותים הווטרינריים הממשלתיים בכל העמסה בחו"ל ועל-ידי השירותים הווטרינריים בישראל טרם כל פריקה בנמל בישראל.

גלעד ארדן: ברוב המוחלט של האוניות התנאים נאותים ובעלי-החיים במצב טוב, ובמקרים חריגים, בנמלי ישראל מתקיימת אכיפה על-ידי יחידת הפיצו"ח ונגד מפרים נפתחת חקירה ויש טיפול משפטי.

גלעד ארדן: במקביל, משרד החקלאות פועל על מנת לקדם חקיקה ואכיפה, ובמקביל ממשיך במדיניות של הגברת ייבוא הבשר המצונן, ועל-ידי כך צמצום המשלוחים החיים.

גלעד ארדן: עד כאן הדברים מטעם שר החקלאות ופיתוח הכפר אורי אריאל.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אני מרגיש צורך, גם כשר לביטחון פנים וגם כמי שהנושא יקר ללבו באופן אישי, לתאר גם את העשייה של המשרד שלי בנושא.

גלעד ארדן: כפי שאתם יודעים, ככלל, חוק צער בעלי-חיים נמצא בתחום האחריות של משרד החקלאות, אבל לפי החלוקה שנעשתה בוועדה הבין-משרדית במשרד המשפטים – ומייד ארחיב עליה מעט – משטרת ישראל גם היא אוכפת בעבירות של התעללות בבעלי-חיים מכוח סעיף 2 של החוק; ורק הבוקר, כפי שגם תואר כאן, המשטרה הציגה בוועדת הפנים נתונים של אכיפה הולכת וגדלה בשנים האחרונות וגם עונשים חמורים יותר – עדיין לא מספיק חמורים בעיני – למתעללים; אבל זה גם עניין של השופטים ותפיסת העולם שלהם.

גלעד ארדן: לצערי, כל עוד אנחנו כאן בכנסת תמיד נתקפל אל מול התנגדות משרד המשפטים לעונשי מינימום, אנחנו נמשיך לבכות כאן על העונשים המקלים לכל מי שמתעלל בחסרי ישע, וזאת רק דוגמה אחת.

יעל גרמן: מסכימה אתך גם בנושא הזה.

יעל גרמן: ללא ספק.

גלעד ארדן: בהתאם לחוק צער בעלי-חיים וחוק העונשין, מנוהלים בכלל יחידות המשטרה מאות תיקים בשנה בתחום זה, במטרה להעמיד את העבריינים לדין.

גלעד ארדן: במדור הגנת הסביבה של אגף המבצעים של המשטרה מונה לאחרונה רפרנט מיוחד לנושא צער בעלי-חיים, שפועל יחד עם הגופים החוץ-משטרתיים ששותפים לאכיפה בעבירות האלה.

גלעד ארדן: בנוסף, קיימת ביחידה להגנת הסביבה תובעת ייעודית לנושאים שבתחום המדור, שעובדת בתיאום עם הפרקליטות, ומונה קצין מטה לעבירות צער בעלי-חיים המרכז את הטיפול בתחום זה, לרבות בקרה על תיקי חקירה ועילות סגירה.

גלעד ארדן: כמו שציינתי קודם, המשטרה שותפה בימים אלו גם בצוות הבין-משרדי במשרד המשפטים שמטרתו להמשיך לשפר ולייעל את הטיפול בנושא הזה ולהסדיר את חלוקת האחריות בתחום האכיפה בין הגורמים השונים שרלוונטיים לתחום.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, מפני שהנושא מאוד יקר ללבי, ואני מבין היטב שאין שום הבחנה בהתעללות בין בעלי-חיים לבין בני-אדם – מי שיכול לעשות את זה יעשה גם את זה בשלב מסוים, ובהיבט המוסרי זה אותו דבר בדיוק, ואולי לפעמים חמור יותר, כי מדובר באמת ביצורים חסרי ישע – הנחיתי את המשטרה לשים דגש מיוחד על אכיפה בעבירות בתחום הזה של התעללות בבעלי-חיים.

גלעד ארדן: אני שוב אומר שאני מזמין כל אחד, אם זה "תנו לחיות לחיות" ואתי אלטמן – שכל פעם שאין טיפול נאות מבחינתה מסמסת לי, כולל תמונות מזעזעות של מה שקרה בשטח – וגם כל אחד מחברי הכנסת.

גלעד ארדן: זה באמת נושא שאני מאמין שהוא בסוף משקף את החברה הישראלית כולה.

גלעד ארדן: הטיפול בו – לא סתם אומרים שהחוליה החלשה בכל שרשרת היא זו שגם מבטאת את החוסן של השרשרת כולה, וזאת החוליה החלשה ביותר.

גלעד ארדן: ככל שהמציעים יבקשו להעביר את זה לדיון מעמיק בוועדה או במליאה – מה שירצו – הממשלה מסכימה.

גלעד ארדן: אני מציע להעביר את זה לוועדת הפנים והגנת הסביבה – או ועדת החינוך, בעצם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נחליט על ועדה, ואז יכולים להכריע.

יעל גרמן: ועדת החינוך.

יעל גרמן: היא מטפלת בחוק צער בעלי-חיים.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: חוק צער בעלי-חיים הוא בוועדת החינוך.

גלעד ארדן: מסכים.

גלעד ארדן: אז ועדת החינוך, אני מציע.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: עמדה נוספת – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להשלים את התמונה מבחינת הדת האסלאמית בקשר לצער בעלי-חיים, ואביא שתי דוגמאות, קצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דוגמה אחת: אישה תיכנס לגיהינום בגלל חתול – היא כלאה אותו, לא האכילה אותו, ולא נתנה לו לאכול במרחב הפתוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השנייה: אישה שעשתה את כל החטאים, באה לבאר לשתות, וכשהיא עולה היא רואה כלב מאוד צמא, עד כדי כך שהוא מלקק את העפר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא חזרה לבאר והתחילה להעביר לו מים עם הנעל שלה, עד ששתה ועד שהיה במצב של רוויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מעצים את המשמעות של לדאוג לבעלי-חיים ושל צער בעלי-חיים – לדאוג לכל הצרכים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיצביע בעד – מסכים להעברת הדיון לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיצביע נגד – מבקש להסיר מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, זכויות בעלי-חיים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי מליאת הכנסת אישרה להעביר את הנושא להמשך דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הוועדה גם אחראית לחוק צער בעלי-חיים.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום האינטרנט הבטוח הבין-לאומי

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום האינטרנט הבטוח הבין-לאומי, מס' 5960, 5320, 6084, 6125, 6128, 6148 ו-6158.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום האינטרנט הבטוח הבין-לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו גולשים, מי יותר ומי הרבה יותר.

יולי יואל אדלשטיין: הכול נמצא היום במרחק מקש או שאלת גוגל, ומידע חדשותי וכללי זורם אלינו ללא הפוגה בכמויות אדירות ביישומונים ובאתרים.

יולי יואל אדלשטיין: במידה רבה, בעיקר אצל ילדים, בני-נוער וצעירים, הרשתות החברתיות הפכו להיות מרכז החיים.

יולי יואל אדלשטיין: זו כיכר השוק המודרנית, והיא משנה ללא הכר את אופי החיים במובנים רבים מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: השינוי המהיר והחד בהיקף הגלישה במרשתת מחייב היערכות מקיפה ומתאימה לכל אדם ובכל גיל וליתר שימת לב בקרב המשתמשים הצעירים.

יולי יואל אדלשטיין: הרשת מלאה בסכנות כמו תכנים פוגעניים, ביוש, בריונות ולשון הרע, וכמובן – במתחזים, בפדופילים, בגורמי טרור עוינים ובפצחנים המנסים לגנוב זהויות ולבצע פשעים מקוונים, ובהם גנבות, הונאות או השתלת וירוסים, ואפילו, לאחרונה, דרישות כופר.

יולי יואל אדלשטיין: בעידן זה של חופש, ליברליזם וזכויות, מורכב עוד יותר ליצור את הבלמים והאיזונים הנחוצים לגלישה בטוחה וזהירה בלי לפגוע בחופש הביטוי או בחירות הפרט.

יולי יואל אדלשטיין: על ההורים והמחנכים להקדיש לכך תשומת לב, וגם עלינו, כמנהיגי ציבור, לתת את הדעת על ההשלכות מרחיקות הלכת של הרשת ושל המתרחש בה על כל אחד ואחת מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, יש חשיבות רבה לכך שמערכת החינוך מציינת השבוע את השבוע הלאומי לגלישה בטוחה, המוקדש השנה לנושא: עושים שינוי בחברה – וברשת מושיטים יד לעזרה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת, מתוך הבנה שילדים ובני נוער נמצאים ברשת זמן ממושך, ולכן הם לא רק המועדים ביותר לפורענות, אלא על-פי רוב יהיו גם הראשונים שיוכלו לדעת אם מי מחבריהם זקוק לעזרה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לחדד את המסר שלילדים ולנוער יש כתובת לעזרה בעת הצורך אם נפגעו ברשת, וכמובן, חשוב כי אנו, המבוגרים, נדע לאתר ולזהות סימנים של פגיעה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל היוזמים של היום הזה, ותודה לכל חברי הכנסת שפועלים בנושא במהלך כל השנה – ואני מתכבד להזמין חברת כנסת כזאת, חברת הכנסת רויטל סויד, לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חייבת לומר, אדוני היושב-ראש, עוד לפני שאני מתחילה, שכשהגעתי לכנסת, בערך לפני שנתיים, והקמתי את השדולה למאבק בשיח אלים ובריוני ברשת, הראשון שהתגייס באופן מלא לנושא הזה היה אתה, מתוך הבנה מאוד ברורה של ההשלכות ההרסניות שיכולות להיות לשיח אלים ובריוני ברשת.

רויטל סויד: לצערי הרב, מאז, בשנתיים האחרונות, ראינו רק - -

יולי יואל אדלשטיין: עלייה.

רויטל סויד: - - עלייה מתמדת באלימות, בבריונות, בשיסוי, בפילוג, בהסתה, בגזענות ברשת, ואנחנו, כמובן, עושים את הכול כאן.

רויטל סויד: גם כשיזמתי את היום המיוחד הזה והגעתי אליך והצעתי לך אותו, זה היה יותר מברור שכך הכנסת תתגייס, ותודה לך על זה.

רויטל סויד: באמת, לפני כשנתיים, כשהגעתי לכאן והקמתי את השדולה למאבק בשיח אלים ובריוני ברשת, עדיין לא הבנו את הכיוון שאליו השיח עומד להגיע – את הפילוג, את השיסוי, את הבריונות ואת העובדה שבסופו של דבר כל אחד מאתנו יהפוך בדרך זו או אחרת לקורבן רשת; לא רק המבוגרים, לא רק בני-נוער, אלא היום גם ילדים בכיתות א', ב' וג' הופכים בדרך זו או אחרת לקורבנות הרשת.

רויטל סויד: אני חשבתי אז שהדרך הנכונה תהיה באמת באמצעות העלאת המודעות, חקיקה וחינוך.

רויטל סויד: הייתי בטוחה שהתהליך יהיה באמת איזון בין שלושת האדנים האלה, כשהתובנה שלי הייתה שחקיקה באמת תצליח לגדור את השיח.

רויטל סויד: ואז פתאום הבנתי שהסיפור הוא לא כל כך פשוט, כי העלאת המודעות קרתה; קרתה גם לנוכח התרחשויות של הזמן, וגם, לצערי הרב, כתוצאה מהתאבדויות – בין שזה של אריאל רוניס, זיכרונו לברכה, בין שזה של נערה בכיתה ו' בכפר-סבא, ובין שזה של דוד-אל מזרחי, כבר לפני מעל לשלוש שנים – אבל עדיין הן העלו את המודעות.

רויטל סויד: אבל בעיקר מכיוון שאנחנו כל הזמן לא יודעים איפה נעביר את החקיקה, איפה יעבור הגבול בין מה שמותר ולגיטימי לומר לבין מה שאסור, איפה חופש הביטוי עובר.

רויטל סויד: וכשהגיע הבן שלי, עילאי – שאז היה בכיתה ג', והיום הוא בכיתה ד', והוא ואדל יושבים פה ביציע, הגיעו ליום המיוחד בכנסת, ודיברו גם בכינוס של השדולה – כשהוא הגיע אלי בשנה שעברה, ובדיוק פתחו את קבוצת הווטסאפ, ראיתי שהם מוציאים איזה ילד, ואמרתי לו: עילאיקי, מה אתה עושה?

רויטל סויד: אז הוא אמר: תראי, אימא, הוא לא דיבר יפה.

רויטל סויד: אמרתי לו: כן, אבל אתה מבין, עילאי, מה קורה פה?

רויטל סויד: אתם עושים עכשיו חרם על הילד.

רויטל סויד: והוא בכלל לא הבין על מה אני מדברת.

רויטל סויד: ופתאום תפסתי שאנחנו, המבוגרים – אנחנו חווינו; אנחנו יודעים מה זו אלימות ומה זו בריונות ומה זה לבייש.

רויטל סויד: אם אני עכשיו אומר משהו לא נעים לשר, השר יחזיר לי, והוא יגן; ואם אני אומר משהו לאחת מחברות הכנסת או מחברותי שנמצאות פה, אז או שהיא תבכה או שהיא תחזיר לי או שהיא תלך הצדה, ואני ארגיש מה היא חשה.

רויטל סויד: אבל כשנמצאים מאחורי מסך ומאחורי מקלדת – ובמיוחד הדור הצעיר, שאין לו בכלל את הרגישות הזאת, אז הוא לא יודע.

רויטל סויד: הם לא מבינים שהם פוגעים; הם לא מבינים שהמילים שלהם חדות כמו סכין; הם לא מבינים מה שהם עושים.

רויטל סויד: ולכן, לדעתי, היום החינוך צריך להתחיל קודם כול מהבסיס, כבר בכיתות היסודי, לא רק בכיתות של חטיבת הביניים.

רויטל סויד: זה כבר לא "אל תכה זה לא נאה" שאנחנו צריכים ללמד אותם בגן, אלא גם איך מכבדים את השיח.

רויטל סויד: ואז הגיע היום המיוחד הזה שיזמתי היום בכנסת – ואני, אגב, מודה לכל ראשי הוועדות, ובין היתר לחברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שהוועדה שלה תמיד מחויבת לנושא ותמיד נרתמת לנושא.

רויטל סויד: שאלתי את עצמי: מה נביא היום, ביום הזה – כי השדולה שלי מתכנסת תדיר.

רויטל סויד: אמרתי: איזו בשורה אנחנו נביא היום?

רויטל סויד: מה נאמר היום שהוא שונה וחדש?

רויטל סויד: ואני רוצה לומר לכם לאיזו תובנה הגעתי.

רויטל סויד: אני רוצה לקחת אתכם לשנות ה-50 וה-60 בארצות-הברית: אנשים ראו אנשים נרצחים ברחובות ולא עשו כלום; אנשים ראו נשים נאנסות ברחובות והמשיכו הלאה ולא עשו כלום, עד שנאלצו לחוקק חוק – את חוק השומרוני הטוב, החוק שמחייב את כולנו להתערב ולא לאפשר אלימות כזאת.

רויטל סויד: אני יכולה לומר היום שאצלנו בארץ כמעט לא קיים דבר כזה, וטוב שכך, ולא צריך את החוק הזה, שקיים גם אצלנו.

רויטל סויד: אבל פה אנחנו כבר בזירה חדשה, ואנשים נפגעים על בסיס קבוע; אנשים, נפשם נרמסת, הם נאנסים, משופדים כל יום וכל היום על בסיס קבוע, ואין מה לעשות.

רויטל סויד: לנו, הצופים מן הצד, אין יותר את הפריבילגיה לעמוד ולא לעשות יותר כלום; אין לנו את הפריבילגיה להגיד: זה לא שלנו, הבריונות הזאת, רק אל תתקפו אותנו.

רויטל סויד: אנחנו לא יכולים יותר; אין לנו את הפריבילגיה הזאת לעמוד ולשתוק.

רויטל סויד: אנחנו חייבים להתערב – להתערב במובן החיובי, להתערב במובן המכבד, להתערב במובן של לפזר קטטות או לפזר אלימות ובריונות ולהעביר מסר משלנו.

רויטל סויד: אנחנו היום חייבים להבין שהשומרוני הטוב חייב להגיע גם לתוך הרשת.

רויטל סויד: אז בכינוס של היום, מה שעשינו הוא להקדיש אותו – את הכינוס המרכזי שהיה ב-14:30, כינוס השדולה שלי – לבוא ולשמוע בני-נוער וילדים ביוזמות מדהימות שהם עושים, ולראות איך הם, הם השגרירים ברשת.

רויטל סויד: והיו הרבה מאוד קבוצות של בני-נוער, חלק של איגודים של בתי-ספר וחלק ממש ברמה ארצית – גם בתי אדל שיושבת כאן והיא בכיתה ה', גם היא שיתפה אותנו בקבוצת הווטסאפ של החברות שלה ואיך הם מנסים ליצור את הכללים שם לעצמם, אבל לפעמים הם צריכים גם את המבוגר שיבוא ויפקח.

רויטל סויד: והמסר היום היה מאוד ברור, ובני-הנוער, הנערים והילדות דיברו בצורה מאוד מאוד מאוד משמעותית, והם באו ואמרו – ראשית, הם מבינים מצוין: הם קורבנות רשת לא פחות מאתנו.

רויטל סויד: עכשיו, כל אחד מאתנו יכול לחשוב איך הוא מרגיש, מה הוא חש, כחבר כנסת, כנבחר ציבור ובכלל כמבוגר, איך זה מרגיש לו כשתוקעים לו את הסכין ומסובבים; איך מרגישים אותם בני-נוער וצעירים.

רויטל סויד: והם היו פה ואמרו בשפה מאוד מאוד ברורה: אנחנו כאן כדי להעביר מסר בבתי-הספר לילדים הצעירים, ללמד שיח אחר, ובעיקר בעיקר – להתערב בתוך קטטות מילוליות, אלימות ובריונות, להפיג את השיח הזה ולשנות אותו לשיח מכובד.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

רויטל סויד: אז אני בהחלט מודה לכל מי שנטל חלק ביום המיוחד הזה.

רויטל סויד: המלאכה עוד רבה.

רויטל סויד: אנחנו נמשיך אותה ולא נרפה.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת ענק ברקו.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ברכות והערכה, חברתי חברת הכנסת רויטל סויד, על הובלת היום הזה והובלת היוזמות ביום הזה.

רויטל סויד: תודה.

דב חנין: אני מסכים לחלק גדול מדבריה של חברת הכנסת סויד, לכן אני אדבר על כמה היבטים נוספים.

דב חנין: מה שקורה ברשת, עמיתי חברי הכנסת, הוא תמונה של החברה שלנו.

דב חנין: ולמרבה הצער, אנחנו חיים בחברה שהולכת ונעשית אלימה יותר, והאלימות הזאת לא תמיד מתבטאת באלימות פיזית; היא במקרים רבים אלימות מילולית.

דב חנין: גם כשאנחנו מנהלים ויכוח אנחנו לא תמיד שומרים על המסגרת המכבדת והמכובדת, שבה גם אם יש מחלוקת – היא מחלוקת, היא לא צריכה להפוך למריבה.

דב חנין: יותר מדי מחלוקות אצלנו הופכות למריבות, וכשזה קורה גם ברמות הגבוהות ביותר, כולל בבית הזה, מדוע אנחנו נבוא בטענות לילדים ולבני-נוער?

דב חנין: צריך להתמודד עם תמונת האלימות בחברה שלנו, כולל האלימות המילולית אצלנו.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על אינטרנט בטוח, אנחנו צריכים לזכור שאנחנו נתנו לילדים שלנו, גם לילדים שלנו, מכשירים רבי עוצמה.

דב חנין: המכשירים האלה שנמצאים ביד שלהם, יש בהם הרבה מאוד כוח.

דב חנין: ומכשיר עם הרבה כוח, יש לו הרבה תועלות: אנחנו יכולים להגיע מהר ונוח ממקום למקום ברכב, אבל אנחנו יכולים גם לעשות תאונות דרכים.

דב חנין: וגם כשמדובר באותם מכשירים קטנים שיש בידי הילד או הילדה – אלה מכשירים שיכולים לתת להם תשובות נהדרות על שאלות ב"ויקיפדיה", אבל גם לחבר אותם לתכנים אלימים, פוגעניים ואפילו מסוכנים.

דב חנין: ולכן, הבעיה איננה במכשיר; הבעיה היא בצורת השימוש.

דב חנין: מאוד נהניתי היום לראות את היוזמה שעשו בעיריית אשדוד, של עשרת הדיברות לשימוש בטוח ברשת.

דב חנין: הייתי רוצה לראות את הממשלה מובילה מהלך כזה של מודעות ותובנות במערכת החינוך בכלל.

דב חנין: אבל אני רוצה לדבר על עוד כמה היבטים של הרשת, כי הרשת היא היום חלק מרכזי מהחיים שלנו, ואנחנו צריכים להבטיח שלכל אחד תהיה הזכות בכלל להיות מחובר לרשת.

דב חנין: צריך לדאוג לכיסוי ולגישה אוניברסלית לרשת.

דב חנין: כל עוד לא יהיה בכל הארץ כיסוי לרשת בצורה שתאפשר לכל אחד להתחבר לרשת ללא עלות, אנחנו בעצם מגדילים את הפערים החברתיים.

דב חנין: אנחנו צריכים להבטיח שהרשויות המקומיות, ומשרדי הממשלה כולם – כולם יפעלו כדי להנגיש את הרשת למי שידו איננה משגת.

דב חנין: מעבר לזה, אנחנו חייבים להמשיך ולהבטיח את נייטרליות הרשת.

דב חנין: אני מקדם בברכה את החקיקה שעכשיו מקודמת על-ידי משרד התקשורת, שתעגן את נייטרליות הרשת בחקיקה.

דב חנין: אנחנו צריכים לשמור על המצב הקיים, שבו לספק האינטרנט אסור להתערב בתכנים שמועברים על-ידו.

דב חנין: צריך לשמור על כך שאף אחד לא יוכל לקבוע עבור האזרחים מה הם קוראים, ואף אחד גם לא יחסום אתרים.

דב חנין: הניסיונות לצנזר את הרשת בשנים האחרונות באים מתוך תפיסה שאם אנחנו נחסום את הגישה לאתרים פורנוגרפיים, אלימים, מסיתים לגזענות או מסיתים לטרוריזם, אותם תכנים ייעלמו.

דב חנין: בפועל הדבר הזה איננו נכון.

דב חנין: ברמה הפרקטית, כל מהלך שייעשה לצמצום הגישה לרשת בישראל לא יכול לתת מענה למה שקורה ברשת מחוץ לישראל, וברשת מחוץ לישראל אנחנו יכולים היום להגיע בקלות רבה מאוד, מכל מכשיר, לדברים שמתפרסמים בכל שפה ברשת, לא רק בישראל אלא גם מחוצה לה.

דב חנין: אנחנו יודעים גם שחסימה של הרשת לא מונעת הימורים, וחסימה לא מונעת אלימות.

דב חנין: צריך לשמור על הרשת שלנו נייטרלית ונעדרת התערבות, אבל מצד שני, צריך לאפשר לנו גם התגוננות אפקטיבית מפני פגיעות ברשת.

דב חנין: אני אומר, עמיתי חברי הכנסת, שכבר עשר שנים האזרח הישראלי עומד ללא חקיקה בנושא, אף שבית-המשפט העליון אמר שעל המחוקק להתערב ולקדם חוק שיאפשר לאזרחים לקבל, למשל, את פרטי מי שמבצע נגדנו עוולה.

דב חנין: המחוקק – אנחנו בכנסת – לא קידמנו את הנושא לאורך עשור, ואנחנו מוצאים את עצמנו במצב שבעוד המדינה יכולה לאסוף מידע על כולנו ללא חשש - -

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: - - האזרח לא יכול להגן על עצמו ממעוולים, ואת זה צריך לתקן.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ענת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני אפתח בזה – אני רוצה לקחת את זה לכיוון קצת אחר, אבל אני רוצה קודם כול באמת להודות לחברתי רויטל על היוזמה הברוכה.

ענת ברקו: זה מאוד חשוב, וזה נושא שהוא באמת ברומו של עולם, ובכל העולם, לכן זה מאוד יפה וחשוב.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שהיום אני מתכוונת בפייסבוק שלי, בדף הפייסבוק שלי, לשים את הכללים הברורים ביותר, את התקנון איך מתנהלים, לפחות בדף הפרטי שלי.

ענת ברקו: ואני רוצה להמליץ לכולם לעשות את הדבר הזה, כי אנחנו נוטים לפעמים לקבל תגובות לא מכבדות, או שיח שהוא לא הולם, ובמקום למחוק – להציב את הכללים, את הקווים האדומים: זו מסגרת השיח וכך אנחנו נתנהל.

ענת ברקו: אבל, ברשותכם, אני רוצה לקחת את זה לכיוון קצת אחר, והכיוון הוא – כיושבת-ראש ועדת משנה לסייבר בוועדת חוץ וביטחון – של התייחסות גם בהיבט הביטחוני לזירת הסייבר שאנחנו היום לה חשופים.

ענת ברקו: מה שאנחנו רואים, מעבר לפעילות שנעשית במדינת ישראל – ובאמת, ראש הממשלה הפך את הנגב לבירת הסייבר – אנחנו רואים שקורית מהפכה אדירה.

ענת ברקו: ומבחינה טכנולוגית, גם הסרטים שהיינו בהם לאורך השנים לא ניבאו שנגיע למצב כזה, שבלחיצת כפתור נעשה כל כך הרבה דברים.

ענת ברקו: מובן שהתועלות הן אדירות במובן של הובלת המונים, וקדמה, ומדע, וכלי לחימה, לצערנו הרב, והרבה מאוד פיתוחים טכנולוגיים, אבל הסכנות הן אדירות.

ענת ברקו: זהו ממד נוסף של לחימה.

ענת ברקו: כמו שיש לנו זירת הים, היבשה, האוויר, יש זירה נוספת, שהיא זירת הסייבר.

ענת ברקו: ובהרבה מאוד מקרים אלה שתוקפים, הם חושבים שאין להם פנים, הם אנונימיים.

ענת ברקו: אז זו לא רק בריונות – זו גם פשיעה וגם טרור ברשת.

ענת ברקו: גם בהגנה וגם בהתקפה הדברים האלה באים לידי ביטוי – שינוי פני המלחמה – ואנחנו רואים את זה בעיקר במתקפות סייבר שהיו על תשתיות קריטיות.

ענת ברקו: למשל, לפני שנה, בווייטנאם, שדות התעופה הבין-לאומיים שלהם שותקו לחלוטין והיו על המסכים תמונות ממקומות שונים.

ענת ברקו: גם אצלנו, דרך אגב, יצא לנו לראות על המסכים את הדברים הללו.

ענת ברקו: זאת אומרת, הדברים האלה הם מסוכנים, הם קיימים, והחשש לפגיעה בתשתית קריטית במדינה שלנו ובמדינות אחרות מצד מדינות עוינות ומצד האקרים הוא חשש שקיים.

ענת ברקו: אנחנו מדברים היום גם על מאגרי מידע, על פגיעה בפרטיות, על היכולת לפרוץ למאגרי מידע, שזו סכנה מאוד גדולה.

ענת ברקו: אנחנו מדברים היום על הזיהוי הביומטרי, שהוא חשוב כדי להילחם בטרור ופשיעה – כי התיעוד שלנו קל מאוד לזיוף – ויחד עם זה, יש הרבה מאוד סכנות בצדו.

ענת ברקו: ולכן, ההיערכות שלנו חייבת להיות מאוד מאוד זהירה, מתוך גישה של באמת מה יכול לקרות אם חס וחלילה יקרה דבר כזה.

ענת ברקו: אני רוצה להציע לכם מונח שאני לא יודעת אם הוא קיים: סטיגמה דיגיטלית.

ענת ברקו: אנחנו רואים ילדים שסובלים ממתקפות ברשת או בקבוצות ווטסאפ, כל מיני תופעות של שיימינג, ואנחנו רואים שהם הולכים עם הסטיגמה הזאת וגדלים אתה, כי שום דבר לא יורד מהרשת; זה נשאר שם לדיראון עולם – אין מחיקה, אין חנינה, אין שום דבר.

ענת ברקו: זה נשאר שם, ואז באמת הם חשים שהם לא יכולים להתמודד עם העניין הזה.

ענת ברקו: אני רוצה להתייחס לעניין הזה של אינתיפאדת הרשת – מה שראינו לפני שנה, ואנחנו רואים בעצם יום-יום; בעיקר, אני חושבת, זה עולה חזק מאוד באתרים של ממר"י ו-Palestinian Media Watch, שעושים עבודה נהדרת.

ענת ברקו: אנחנו רואים, למשל, מישהו עם סכין במצב דרייב נוהג את האוטו שלו לתוך קהל של אנשים.

ענת ברקו: רצח; על הסכין; קח את הרכב ודקור, דרוס.

ענת ברקו: או גן-עדן – המציאות האלטרנטיבית שמציירים לצעירים של מפגשים בגן-עדן ומה מחכה להם שם, כדי שהם ימשיכו וירצחו: "דקור בן חברון"; "מחכים לך בגן-עדן".

ענת ברקו: אני רוצה להזכיר את מתקפת הסייבר, אם אפשר להגיד – אפילו שיחה ארוטית שהייתה ב-2001, שיחת הפיתוי של הנער אופיר רחום, זיכרונו לברכה – 2001 – שנרצח בסופו של דבר על-ידי מחבלת שהתחזתה לעולה חדשה, פיתתה אותו, והיא וחבר שלה רצחו אותו, את הנער הזה, והוא בסך הכול חשב שבאמת הוא הולך לפגוש מישהי ואולי יהיו איזשהם יחסי אהבה.

ענת ברקו: אני רוצה לספר לכם על כרזות מדפי פייסבוק, מתוך דף הפייסבוק, של עלילותיו של לוחם ג'יהאד שמדבר על "דקור - -

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, משפט סיכום, בבקשה.

ענת ברקו: אוקיי.

ענת ברקו: - - "סכינך גרמה לנו לאהוב סכינים.

ענת ברקו: דקור, אל תחשוש".

ענת ברקו: כל הנושא של כבוד המשפחה: דקור, ועידוד אחרים לעשות, או כאלה צעירים ששמים את הפוסט ואחר כך עושים מעשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שהנושא הזה – הוא מאוד רחב.

ענת ברקו: יש הרבה מאוד היבטים.

ענת ברקו: כדאי להתייחס אליו ברמת הכלל, ברמת הפרט, ורשויות הביטחון, אדוני השר, יכולות, דרך מילות מפתח - -

בצלאל סמוטריץ': תודה, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: עוד מילה אחת.

ענת ברקו: - - מילות מפתח, להגיע לאנשים האלה, ובאמת להגן על ביטחוננו בצורה טובה יותר.

ענת ברקו: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: חברתי חברת הכנסת רויטל סויד, ברכות על היוזמה של היום החשוב הזה.

תמר זנדברג: אכן, האינטרנט מעמיד בפנינו אתגרים, כמו כל התפתחות טכנולוגית, ואפשר להגיד שלאורך מאות ואולי אפילו אלפי שנים עומדים לפנינו אתגרים שלא היו בעידן הקודם.

תמר זנדברג: אבל אני שייכת לאסכולה – לא יודעת, אפשר לקרוא לה שמרנית, אפשר לקרוא לה לא יודעת מה – שסבורה שהמדיום הוא עוד מדיום, אבל האלימות, ההסתה, הגזענות שלנו כבני-אדם – הן באות לידי ביטוי בכל אחד מהמדיומים האלה.

תמר זנדברג: הרשת היא עוד זירה – חדשה, עם חוקים משלה, וייתכן שגם הרגולציה צריכה להדביק אותה בדברים כאלה ואחרים – אבל בסופו של דבר אותם כללים אנושיים וכללים חברתיים מגיעים גם לרשת.

תמר זנדברג: אחת התופעות החמורות שאנחנו רואים בזמן האחרון, לדעתי, היא הסתה לאלימות והסתה לגזענות, שלצערי הרב הן רבות השפעה דווקא מפני שהן מגיעות לציבור מההנהגה, ולפעמים אפילו מההנהגה הבכירה, שלא בוחלת הרבה פעמים בשימוש ברשת כדי להפיץ לא רק fake news ועובדות אלטרנטיביות, אלא הרבה פעמים שקרים והסתה.

תמר זנדברג: אני רוצה לצטט.

תמר זנדברג: השרה איילת שקד, שרת המשפטים, שיוזמת יחד אתך, השר ארדן, הצעות חוק למלחמה ברשת, העלתה אצלה בעמוד הפייסבוק - - -

בצלאל סמוטריץ': בהסתה.

גלעד ארדן: מלחמה בהסתה ברשת.

תמר זנדברג: סליחה, מלחמה בהסתה ברשת.

תמר זנדברג: - - - אלא שהיא עצמה העלתה ידיעה שבה היא דיווחה לציבור ששלשום שרפו את בית-העלמין היהודי ביפו.

תמר זנדברג: בתגובות על אותו פוסט, בתגובות בעמוד של שרה בממשלה, נכתבו הדברים הבאים: נשרוף להם חזרה, לשרוף את כל יפו על כל תושביה, לשרוף אותם חיים, את הבני מוחמדים האלה – והיו עוד קללות שאני לא רוצה להמשיך.

תמר זנדברג: אלא מה?

תמר זנדברג: הדבר הזה לא היה ולא נברא; לא הייתה הצתה, ובית-הקברות בכלל לא נשרף.

תמר זנדברג: כולנו זוכרים בתקופת הבחירות את ראש הממשלה נתניהו: הערבים נעים בכמויות.

גלעד ארדן: מה את מציעה לעשות בעניין התגובות האלימות?

גלעד ארדן: זה יום האינטרנט הבטוח.

תמר זנדברג: אנחנו דנים כאן ביום האינטרנט הבטוח, אז אני חושבת שהתגובות האלה הן תגובות מסיתות ואלימות בתגובה על פוסט שהוא עצמו יש בו – קודם כול הוא שקרי, נתחיל בזה.

תמר זנדברג: זה פשוט לא קיים, לא נכון.

גלעד ארדן: מה את מציעה לעשות – לא לשקר ולא להסית?

תמר זנדברג: בהחלט.

גלעד ארדן: בסדר.

תמר זנדברג: אני חושבת שזאת הצעה מאוד מאוד הגיונית, ולצערי, בכירי - - -

גלעד ארדן: זה אפשרי כיום חינוך, לא - - - באינטרנט.

תמר זנדברג: אז אני אומרת, הרשת היא לא מדיום שעומד בפני עצמו; היא מדיום שהוא ביטוי, ואולי מגאפון, ואולי יש בו תופעות, אבל תופעות ההסתה, הגזענות והאלימות - - -

גלעד ארדן: על מגאפונים יש איסורים ספציפיים בחקיקה.

תמר זנדברג: אין שום בעיה, אבל כאשר ראש הממשלה מסביר לנו שהערבים נעים בכמויות, ואחרי חודשיים מביע צער, ומסביר לנו בפייסבוק, ברשת, שאנסו אישה לוקה בשכלה על רקע לאומני, ואחר כך למחרת הוא כתב שזה "לא היה נכון שאתייחס לנושא זה לפני מיצוי החקירה"; וכמובן, גל ההסתה והשקר והחדשות המזויפות הגדול ביותר, שאתה, אדוני השר, לקחת בו חלק, היה גל השרפות.

ענת ברקו: אה, יש - - -

תמר זנדברג: השר בנט: "טרור לאומני של מחבלי אש" – הכול בפייסבוק.

גלעד ארדן: נכון.

תמר זנדברג: השר גלעד ארדן – שתכף יענה: "להרוס למציתים את הבתים"; ראש הממשלה נתניהו: "אנו עומדים בפני טרור מציתים".

תמר זנדברג: אלא שהמשטרה לא הגישה אף כתב אישום - -

קריאה: - - -

בצלאל סמוטריץ': יש לו חסינות.

גלעד ארדן: רק אתמול הוגש כתב אישום.

תמר זנדברג: - - כל העצורים שוחררו – וקבעה שלא ניתן לקבוע בוודאות שמדובר בהצתות.

ענת ברקו: - - - רשת.

תמר זנדברג: ולכן, אדוני השר, ייתכן שהיד הקלה על המקלדת היא דווקא שלכם, השרים.

תמר זנדברג: ומה יגידו אותם בני-נוער שיושבים ומסתכלים, ואנחנו מטיפים להם על אינטרנט בטוח - -

גלעד ארדן: הם יגידו - - -

תמר זנדברג: - - אבל הם יושבים וקוראים את עמודי הפייסבוק של ראש הממשלה ושל השרים הבכירים?

תמר זנדברג: מה הם ילמדו מכם?

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף ביום הזה, ראשית – להודות לחברת הכנסת רויטל סויד על היוזמה ועל הפעילות הרבה במשך כל השנה, ולא רק ביום הזה.

אורי מקלב: היום מציינים את יום האינטרנט הבטוח.

אורי מקלב: מה שחסר לי לאחר היום הזה זה שלושה סימני שאלה, כדי שמישהו לא יחשוב ויטעה שיש דבר כזה – כי בסופו של דבר זה יום האינטרנט הבטוח – אחרי מה ששמענו היום.

אורי מקלב: ועדת המדע והטכנולוגיה ייחדה היום את הדיון, במסגרת היום הזה - -

רויטל סויד: גם היום.

אורי מקלב: גם היום, גם היום.

אורי מקלב: - - על סדר-היום היה נושא שמצא חן בעיני – זו לא יצירה שלי: "נאה דורש נאה מקיים – חשיבות הדוגמה האישית של ההורים לילדיהם".

אורי מקלב: באמת נחשפנו להרבה דברים: לשיתוף פעולה, לסטיגמות ולפערים גדולים מאוד שיש היום בין ההורים לילדים.

אורי מקלב: זה נכון שאנחנו חושבים שהחינוך זה דוגמה אישית, אבל לפני זה מתחילה קודם כול המודעות, המודעות למה שנעשה ברשת.

אורי מקלב: עדיין רבים מההורים לא חושבים שזה קורה אצלם בבית, שאצלם בבית הילדים שלהם נחשפים לאלימות, לשיימינג, לחשיפה פוגענית, למראות שפוגעים בהם בנפש ובהתנהגות, השיח האסור.

אורי מקלב: רק עכשיו, בין הדיון בבוקר לבין הדיון במליאה, נודע על סחיטה של מאות בני-נוער, האקרים שסוחטים בני-נוער אחרים, את החברים שלהם, במסגרת מה שנעשה ברשת.

אורי מקלב: השתתפה אתנו בדיון גם חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון כיושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד – שדנה גם במשך השנה – ונחשפנו בדיון היום לנתונים מזעזעים מתוך "דוח השנאה" של קרן כצנלסון.

אורי מקלב: הביאו שם נתונים מדהימים בהיקפם.

אורי מקלב: בבדיקה שלהם הם חשפו, בצורה טכנולוגית מתקדמת, 550,000 מסרים פוגעניים, גזעניים, מכל סוג – חוצה מגזרים וחוצה מגדרים, שנאה אתנית, שנאה לחרדים, שנאה למזרחים – ברמות שלא יכולים להכיל איזו כמות זאת בחודש.

אורי מקלב: 550,000 מסרים כאלה.

אורי מקלב: לא מדברים על ווטסאפ אלא על הרשתות החברתיות ממש.

אורי מקלב: בסופו של דבר הנושא הזה של המודעות הוא הדבר הכי חשוב.

אורי מקלב: אחרי זה, השלב הבא זה שיש מה לעשות; לא לחשוב שהיום יש פערים גדולים מאוד.

אורי מקלב: זה נכון שיכול להיות שהשימוש באינטרנט הוא גלובלי ושל כולם, אבל צריך לדעת שאומנם על השיח השתלטו בעיקר הצעירים, ומי שמשתמשים באינטרנט ורוב השיח שלהם הוא דרך האינטרנט הם בני-הנוער והצעירים, אבל עדיין יש לנו מה להגיד, עדיין יש לנו מה ללמוד, עדיין האחריות אצלנו.

אורי מקלב: אי-אפשר להגיד שאנחנו לא מבינים בזה ולכן אנחנו מסירים אחריות ואין לנו חובה של חינוך.

אורי מקלב: חלק מהחובה של החינוך זה קודם כול, ודאי, הידברות, הסברה; לתת את הכלים להתמודדות ולהיות הכתובת האישית לילד, שיוכל לפנות בדבר הזה, שזה גם דבר שמצוי.

אורי מקלב: כמו שידענו להסביר – ואמרתי את זה בוועדה – כמו שידענו להסביר כשהיו לנו ילדים קטנים שלא כל אדם הוא הדוד שלנו ולא כל איש מבוגר הוא הסבא שלנו, באותה מידה הם צריכים לדעת שזה נמצא גם באינטרנט, במרחב האינטרנטי.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שהדרך לעשות זאת היא הסברה, הפנמה, הרבה השקעה בעניין הזה, הבנה והכרה והסכמה עם הנוער.

אורי מקלב: הילד רוצה, הנוער מבקש גבולות, הוא רוצה שייתנו לו את זה, אלא שהוא רוצה שיהיו לו שותפים שהוא מרגיש שהם מבינים אותו, שיש על מה.

אורי מקלב: והעיקר בסופו של דבר זה דוגמה אישית.

אורי מקלב: אם בסופו של דבר רואים מספיק – לא צריך הרבה מקרים; במקרה אנחנו עצמנו, המבוגרים, עושים אותו דבר בדברים שמעניינים אותנו, בדברים שמרגיזים אותנו, בדברים שאנחנו רוצים להגיד, ומגיבים באותה צורה, אז מה פתאום, מה יעשה הנער ולא יחטא? "מעשה אבות סימן לבנים", כמשמעו; מה שאנחנו עושים, האבות, זה סימן לבנים.

אורי מקלב: לכן, הנושא הזה – גם בהסברה לילד.

אורי מקלב: מישהו אמר נכון: מדוע אותו ילד ואותו נער, דברים שהוא מבין שהוא לא יעשה באופן הלבוש שלו, באופן ההתנהלות שלו, בחשיפה האישית שלו – הוא לא יעשה את זה; הוא לא יצא מהבית, גם לא לחדר המדרגות, בצורה מסוימת, בוודאי לא לרחוב וודאי לכיכר המרכזית – מדוע הוא חושב שאותו דבר הוא יכול לעשות בבית ליד המצלמה ובשביל המצלמה, ובסופו של דבר המצלמה שמה אותו בכיכר-דיזנגוף ביום העצמאות, שמה אותו בכזאת חשיפה?

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אורי מקלב: בזה אני אסכם.

אורי מקלב: אז הדבר הזה – לא צריך להיות בזה קושי, ולא צריך להיות פדגוג גדול מאוד או מסבירן.

אורי מקלב: כל אחד יכול, בצורה שהוא מדבר, בצורה שהוא עושה את זה, להביא למודעות שבסופו של דבר – לא בדרך הקשה, אלא עוד לפני שזה מגיע לדרך הקשה – אותם דברים, אותן מוסכמות, התרבות האישית, איך שהוא מתנהג באופן פיזי, מה שעושה היום האינטרנט: אותו דבר הוא שם – גם אם הוא עושה את זה מול המצלמה.

אורי מקלב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני באמת רוצה להודות לחברת הכנסת רויטל סויד על היום המיוחד הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאנחנו עוסקים בנושא לא רק ביום המיוחד הזה, ואנחנו צריכים לשמור על שגרה של עיסוק בנושא, כי התחושה היא שלא משנה כמה אנחנו נעלה את זה על סדר-היום, אנחנו לא נגיע לרוויה; לא בנקודת הזמן הזאת.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו הרבה מה לעשות, גם כדי להשאיר את זה במודעות וגם כדי להיות מסוגלים להתמודד עם כל מה שמזמן המרחב הווירטואלי.

יפעת שאשא ביטון: אז באמת חשוב לומר שהמרחב הווירטואלי הוא לא מרחב רע.

יפעת שאשא ביטון: הוא מרחב חיובי ויש בו הרבה דברים שהוא יכול לתרום לנו, אבל יחד עם זה הוא מזמן לנו לא מעט אתגרים.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה לזכויות הילד דנה בנושא כמה פעמים במהלך השנה וחצי האחרונה, והתחלנו באמת בסוגיית החקיקה, מתוך איזושהי תחושה שאם אנחנו נסדיר את החקיקה בתחום הזה אנחנו נצליח למנוע לפחות חלק מהעוולות שנגרמות במרחב הווירטואלי.

יפעת שאשא ביטון: אבל, לצערי הרב, מהר מאוד זיהינו שחקיקה לבדה לא תעשה את העבודה, ואם אנחנו לא נקיים תהליכים אמיתיים של חינוך, של מודעות חברתית, אנחנו לא באמת נצליח למגר את אותן תופעות שליליות.

יפעת שאשא ביטון: בוועדה לזכויות הילד זיהינו כבר בהתחלה שאנחנו חייבים לגייס את ההורים לתוך הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: התחושה הייתה שההורים מאוד דואגים לילדים במרחב הפיזי; מאוד חשוב לנו שיישמר ביטחונם ושלא יקרה להם שום דבר רע.

יפעת שאשא ביטון: אבל משום מה, כשהם מאחורי המסך התחושה היא שהכול בסדר, אנחנו מתמוגגים מהיכולת שלהם לשלוט באותם מסכים קטנים, אבל אין לנו שמץ של מושג עם איזה חוויות הם מתמודדים שם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאחד הצעדים שעשינו יחד עם איגוד האינטרנט זה לקרוא להורים להיות שותפים ומעורבים גם במרחב הווירטואלי; לא לחשוש מחדירה לפרטיות – זו לא חדירה לפרטיות של הילדים שלנו, זה צורך אמיתי בהגנה עליהם.

יפעת שאשא ביטון: היום בוועדת המדע העלו את הנושא שוב מהצד של ההורים, אבל אני רואה את כולנו, כחברה, באותו משל של הורים כמי שצריך לתת דוגמה אישית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים להתנהל כפי שאנחנו מתנהלים בשיח בוטה, בשיח אלים ברשת, בשיח לא מאופק, ואחר כך לבוא אל הילדים שלנו ולבקש מהם לנהל שיח מכבד, אם זה בקבוצות הווטסאפ ואם זה בפייסבוק ואם זה בכל מדיה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, אני חושבת שהדבר הראשון שאנחנו צריכים לעצמנו זה לא חקיקה, וזה לא לבוא ולהתריס בפני הילדים או ללמד אותם מה נכון לעשות ואיך נכון לעשות, אלא לתת להם את הדוגמה האישית.

יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה שדרכנו הם יוכלו ללמוד טוב יותר מה נכון ומה לא.

יפעת שאשא ביטון: את ישיבת הוועדה לזכויות הילד היום בחרתי להקדיש לנושא הכשרת מורים בתחום ההתמודדות עם האתגרים החברתיים שמזמנת הרשת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבתהליך הכשרת המורים הם מקבלים קורסים של אוריינות דיגיטלית, איך להפוך את הכיתה לסביבה טכנולוגית, איך ללמד בצורה מעניינת יותר, מאתגרת יותר, תוך שימוש במדיות החברתיות.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא נותנים להם כלים להתמודד עם כל החרמות שנוצרים ברשתות החברתיות, עם כל מה שמתרחש בקבוצות הווטסאפ, הפגיעה ההולכת וגוברת בילדים, והם לא תמיד מודעים, כפי שאמרה חברתי חברת הכנסת רויטל סויד.

יפעת שאשא ביטון: אין למורים ואין למערכת החינוך כלים אמיתיים להתמודד עם הסוגיות האלה; אין להם כלים להפוך את עצמם למבוגר רלוונטי, שהילד יוכל לבוא, לפנות אליהם ולספר להם את מה שמתרחש.

יפעת שאשא ביטון: ומה שאנחנו ביקשנו היום במסגרת הוועדה זה לבנות מודולה שתהיה קורס חובה או איזושהי סדנת חובה לכל פרח הוראה, על מנת שכשהם יגיעו לבתי-הספר ויצטרכו להתמודד – לצערי הרב, חדשות לבקרים – עם אותן תופעות חברתיות, יהיו להם הכלים להתמודד עם זה, לילדים תהיה כתובת, הילדים ירגישו שהם יכולים לפנות ויש מי שמסייע, ויש מי שיכול באמת לסייע להם באותה התמודדות קשה.

יפעת שאשא ביטון: בעיני, אם אנחנו רוצים להפוך את מערכת החינוך לרלוונטית למציאות של היום, אלו הכלים שאנחנו צריכים, בין היתר, להקנות למורים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בפתח דברי אני מבקש לברך את ידידתי חברתי חברת הכנסת רויטל סויד על העלאת הנושא הזה שוב ושוב, ללא לאות.

מיקי לוי: באמת, זה ראוי להערכה – שוב ושוב העלאה על סדר-היום הציבורי של הנושא הזה, שהקדשת לו יום מיוחד בכנסת.

מיקי לוי: ברכות והערכה.

מיקי לוי: שאפו ענק.

מיקי לוי: לעצם העניין, כולנו מודעים ועדים לאלימות המילולית ברשתות החברתיות.

מיקי לוי: רובנו כנבחרי ציבור אף חשופים לא אחת לקללות ואיחולים רבים בשפה בוטה, לא תרבותית, שלעתים קו דק מפריד בינם לבין הסתה ואלימות.

מיקי לוי: נראה כי הרשתות החברתיות, האפליקציות, המידע הרב שמציף אותנו באמצעות האינטרנט, עקפו מהר מאוד אותנו, המחוקקים, ולא הצלחנו להתאים את החקיקה כדי למנוע מצבים שבאמצעות טכנולוגיה מבורכת בסך הכול, וקדמה מבורכת בסך הכול, ואי-אפשר לעצור אותה, יש הפצת סרטונים בעלי רקע מיני, לעתים קשים מאוד ואלימים לא פחות, מאחד לשני, בני-נוער, תוך פגיעה קשה בחופש הפרט, ולא פעם עבירה על צווי איסור פרסום; קריאות ברשתות החברתיות לאלימות, הסתה וכן תמיכה באירועי טרור ואירועי אלימות.

מיקי לוי: כל אלה הפכו זה כבר להיות חלק יומיומי מחיינו, וגם על כך אנחנו צריכים לתת דעתנו כמחוקקים, כנבחרי ציבור – תוך שמירה על הזכות לחופש הביטוי, אבל חד-משמעית לא לחופש השיסוי וההסתה, ולא אחת הגבול הדק הזה נרמס ברגל גסה.

מיקי לוי: חוק הסרטונים שקודם בכנסת הזאת הוא מבורך, והוא חלק מהמאבק שלנו למנוע שימוש לרעה באינטרנט, בווטסאפ, ברשתות החברתיות ובכל הפלטפורמות לשיתוף מידע שמסביבנו.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, לנו, הן כמחוקקים והן כשליחי ציבור – ואמרו כאן חברותי לפני שצריך לעשות מעשה, וחקיקה בלבד לא תספק אותנו ולא תבלום את הנושאים האלה – יש הרבה מה לעשות בעניין הזה.

מיקי לוי: למשל, מתקפות הטרור שנקראו "אינתיפאדת הסכינים" הן תולדה של הסתה קשה מאוד ויומיומית ברשתות החברתיות ובאתרי האינטרנט.

מיקי לוי: כמה וכמה איבדו את חייהם בשנים האחרונות מההסתה הפרועה הזאת, כמה משפחות נהרסו בגללה, ובכך יש להילחם, הן בחקיקה והן בהידברות מול אותם בעלים ומנכ"לים של הרשתות החברתיות והאפליקציות למיניהן – כל זאת כדי למנוע ניצול לרעה של המערכות הללו לטרור, להסתה ולקריאה לאלימות.

מיקי לוי: לעתים הרשתות הן כלי נשק, כלי משחית שפוגע בכולנו – בנוער, במבוגרים.

מיקי לוי: די אם נראה אירועים שבהם החרימו תלמיד או תלמידה מסוימים, או הפיצו תמונות קשות מאוד שלהם ברשתות החברתיות.

מיקי לוי: היינו עדים לא אחת לבני-נוער שאיבדו את חייהם בגלל הבושה, בגלל הפגיעה, בגלל התדמית.

מיקי לוי: כל אלה אמורים, כמובן, להיפסק.

מיקי לוי: אחת הדרכים, כפי שהזכירה חברתי חברת הכנסת שאשא ביטון, היא חינוך.

מיקי לוי: אבל איך אמרת?

מיקי לוי: לצערי, אין מספיק כלים בידי המורים להילחם בתופעה.

מיקי לוי: ואני חושב שכאן, מהדוכן הזה, חובתנו לקרוא למערכת החינוך, לשר בנט, לעשות מעשה – אם ייתן דעתו לתופעה, ימנה איזו ועדה שתחשוב איזה כלים ניתן יהיה להפקיד בידי המורים כדי להילחם בתופעה.

מיקי לוי: זו תופעה שפוגעת בכולנו, זו תופעה שפוגעת בילדינו, זו תופעה שפוגעת בנוער וזו תופעה שפוגעת בעתיד מדינת ישראל.

מיקי לוי: טוב נעשה אם ניתן דעתנו על העניין הזה.

מיקי לוי: תודה רבה על היום הזה, ושוב ברכות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת לוי.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם שרת המשפטים, השר גלעד ארדן.

בצלאל סמוטריץ': אין לך למי לענות.

גלעד ארדן: מה?

גלעד ארדן: מי, תמר זנדברג?

גלעד ארדן: קיבלתי את אישורה להשמיץ אותה בהיעדרה, והיא תשקול אם להגיב, בכלים שיש לה.

רויטל סויד: בפייסבוק.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות על העשייה הבאמת מתמדת ומקצועית של חברת הכנסת סויד; גם יש לנו דעות מאוד דומות בהקשר זה.

גלעד ארדן: זה נכון שאני משיב בשם שרת המשפטים, אבל אני חייב לומר שהחלק של המשרד לביטחון הפנים ומשטרת ישראל הוא לא פחות מזה של משרד המשפטים בהקשר הזה.

גלעד ארדן: בעיני, אם היה היגיון - -

רויטל סויד: - - -

גלעד ארדן: - - אם היה היגיון בממשלה, זה כבר היה נושא שהיה עובר מזמן ממשרד המשפטים, והיה עובר – ואני אסביר עוד מעט למה – למשטרה ולמשרד לביטחון הפנים.

רויטל סויד: ארדן, אתם מובילים, אתם מובילים.

רויטל סויד: המשרד - - -

גלעד ארדן: אבל בהחלט, יש לנושא הזה הרבה מאוד השלכות, וגם משרד החינוך, ובכלל התרבות הישראלית והתרבות של כולנו – משם הכול מתחיל.

גלעד ארדן: צדקה גם חברתי חברת הכנסת זנדברג – זה קורה לה פעם בהרבה מאוד אמירות – שזה רק מדיום; זה עוד מדיום שמבטא את הנורמות והערכים שבחברה הישראלית.

גלעד ארדן: אלא מאי, אדוני היושב-ראש, שהמדיום הזה חולל דרמה משמעותית.

גלעד ארדן: כי אם בעבר, כדי להפיץ דברי נאצה או הסתה או בריונות או לשדל אנשים לעשות עבירות פליליות היה צריך לפנות לאדם, להיפגש אתו, להגיע – ולא משנה אם זה לבית-ספר, לגן, למסגד, לכל מקום ומקום – אז מהפכת המידע מצד אחד עשתה דבר מופלא: היא הנגישה את המידע לכל אחד בכל מקום כמעט, בכל שעות היממה, ויש היום יכולת לחבר בין בני-אדם ולחשוף אנשים למידע שלא היה להם בעבר; מצד שני זה כמובן חושף אותנו ואת ילדינו לסכנות חדשות, שלא היו מעולם, כי הכלי הזה של הפצת מסרים יכול כמובן להיות כלי חיובי, אבל כפי שאני מניח דנתם היום, הוא גם יכול להיות כלי מאוד מאוד שלילי.

גלעד ארדן: ומה שקורה זה שממשלות בדרך כלל נוטות להגיב לאט על טכנולוגיות חדשות ועל ההשלכות שלהן.

גלעד ארדן: אז מה קרה בפועל?

גלעד ארדן: בפועל יש לנו מרחב פיזי שיש עליו חקיקה, רגולציה, אכיפה; יודעים מה מותר ומה אסור.

גלעד ארדן: בערוץ 2, אם מחר יהיה מאמר או טור או כתבה שמעודדת לזנות או לרכישת סמים מסוכנים או לאלימות, אז מן הסתם תיפתח חקירה נגד ערוץ 2; ואם מחר אדם ברחוב יציע לקטין או לא לקטין לרכוש סמים קשים או כל פעולה שהיא הפרת חוק, המשטרה תוכל לפתוח נגדו חקירה פלילית.

גלעד ארדן: לעומת זאת, כל המרחב הווירטואלי לכאורה רחוק רחוק רחוק מלהיות מוסדר.

גלעד ארדן: אני אתן לכם דוגמה אחת שמחר יתקיים לגביה דיון בוועדת החוקה בהובלתו של חבר הכנסת מקלב.

גלעד ארדן: כיום, מי שלא יודע – אני, כשראיתי את זה, הבנתי את זה, לא האמנתי – אין סמכות למשטרה להורות לספק אינטרנט – תקשיבו טוב – לחסום אתר שיש בו שידול או הצעה לשירותי זנות, או מכירה של סמי פיצוציות, או כל דבר אחר שיש בו נזק גדול מאוד לציבור והוא אסור על-פי חוק העונשין ועל-פי הדין הפלילי.

גלעד ארדן: לכן, אין ספק, חבר הכנסת חנין, שהאינטרנט לא קובע את הנורמות.

גלעד ארדן: הנורמות נקבעות במקומות אחרים לגמרי – הן נקבעות פה בכנסת, הן נקבעות בחינוך, הן נקבעות בהתנהגות של המנהיגות, של ההורים, של מובילי דעת הקהל, בערכים של החברה.

גלעד ארדן: אבל מה לעשות שהאינטרנט והרשתות החברתיות יצרו מכשיר חדש, שכפי שאמרתי, יש לו את החלק החיובי, המדהים והנפלא שלו שצריך לעשות בו שימוש, אבל אי-אפשר להשאיר את המרחב האדיר הזה, את מרחב ההשפעה הזה, להשפעות שליליות ושלגביהן לא תהיה שום אסדרה.

גלעד ארדן: לכן – ופה אני מתחיל לענות קצת בשם חברתי שרת המשפטים איילת שקד – הנושא של האינטרנט הבטוח הוא בהחלט נושא חשוב שצריך לתת עליו את הדעת, ומשרד המשפטים, כפי שאני אפרט, פועל בכמה היבטים בהקשר הזה.

גלעד ארדן: בהיבט המניעתי, לרגל השבוע הלאומי לגלישה בטוחה ברשת מעבירים מאות מעובדי משרד המשפטים שיעורים בחטיבות הביניים בנושא "פרטי באופן ציבורי", העוסק במניעת עבריינות נוער ברשת.

גלעד ארדן: השנה צפויים להתקיים כ-1,400 שיעורים בבתי-ספר בכל רחבי הארץ.

גלעד ארדן: הפרויקט הזה הוא שיתוף פעולה של משרד המשפטים ומשרד החינוך, המתקיים זו השנה השנייה ברציפות, ובמסגרתו הוחלט על קידום תוכנית חינוכית למניעת הפצת תכנים מיניים באינטרנט.

גלעד ארדן: במסגרת השיעורים מנהלים עובדי משרד המשפטים – סליחה שאני גולש קצת לרמת המיקרו עכשיו – שיח על הגבול שבין שיתוף מידע לבין פגיעה בפרטיות, וידונו עם התלמידים במשמעויות המוסריות ובהשלכות הפליליות של הפצת תכנים מיניים ברשתות החברתיות.

בצלאל סמוטריץ': - - -

גלעד ארדן: כן, אה?

גלעד ארדן: כמה שנדבר על זה יותר.

בצלאל סמוטריץ': לא, מפני שעובדי משרד המשפטים עושים פחות נזק - - -

גלעד ארדן: אה, אתה אומר – כן.

גלעד ארדן: כן, כן.

גלעד ארדן: גם שרת המשפטים לפעמים אומרת שככל שנחזק במשרד המשפטים את המחלקה הבין-לאומית כן ייטב, על חשבון – כן.

גלעד ארדן: במרכז היוזמה עומד המאמץ למנוע עבריינות נוער ולהגביר את המודעות לתיקון 10 לחוק למניעת הטרדה מינית, שלפיו הפצת תוכן בעל אופי מיני ברשתות החברתיות ללא ידיעת המצולמים הנה עבירה פלילית שעונשה עד חמש שנות מאסר.

גלעד ארדן: הפרויקט הוא חלק מכלל הפעילויות בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה, המוקדש לקידום נורמות התנהגות ראויות ברשת, להעלאת המודעות לסיכונים ולהקניית כלים טכנולוגיים והתנהגותיים מתאימים לגלישה בטוחה.

גלעד ארדן: הרשתות החברתיות מספקות שלל הזדמנויות חדשות לתקשורת חברתית, אך מביאות עמן גם אתגרים חדשים, כגון חדירה לפרטיות ושיימינג.

גלעד ארדן: חינוך והדרכה לשימוש מושכל ונבון ברשתות החברתיות הם כלי הכרחי להסברת הסכנות הטמונות בהן.

גלעד ארדן: יוזמה זו תשפר את המודעות בנושא ותמנע תופעות לא רצויות במרחב הווירטואלי.

גלעד ארדן: באופן אישי אני מבקש פה להוסיף, שהמשרד לביטחון הפנים עשה סקר בשנה שעברה כדי לשמוע אילו עבירות הציבור חש שאין מענה אפקטיבי באכיפתן מטעם רשויות המדינה.

גלעד ארדן: אני חייב לספר לחברי הכנסת, שהנושא של הבריונות והאלימות באינטרנט – כולל כמובן הנושא המיני – כלפי בני-נוער זה אחד משלושת הנושאים העיקריים שהציבור חש מאוים מהם ושאין לו מענה אפקטיבי.

גלעד ארדן: לכן, כבר עם כניסתי לתפקיד הנחיתי לקיים עבודת מטה על בסיס המודל הבריטי, והצלחנו להביא לאישור של הקמת יחידה חדשה, עם 130 תקנים – הצגתי את זה אצל חברת הכנסת שאשא ביטון בוועדה – ולמעשה, בימים אלה ממש כבר מונתה מפקדת ליחידה, מגויסים שוטרים, ועד סוף השנה הזאת תחל לעבוד יחידה חדשה, עם מספר חירום כמו 100, שמיועד אך ורק לתלונות של הורים ובני-נוער בנושא של אלימות ובריונות באינטרנט כנגד נוער וילדים.

גלעד ארדן: בהיבט האכיפתי, פרקליט המדינה פרסם לפני יומיים הנחיה שנועדה להתוות עקרונות מנחים לעריכת החקירה ושיקולי התביעה בהעמדה לדין בעבירה על סעיף 3(א)(5א) לחוק למניעת הטרדה מינית, שזכה לכינוי חוק הסרטונים.

גלעד ארדן: חוק הסרטונים נחקק בינואר 2014 ונועד להתמודד עם התגברות התופעה של פרסום תמונות, סרטונים או הקלטות בעלי אופי מיני ברשתות חברתיות ובאמצעות אפליקציות סלולריות להעברת מסרונים כאשר הפרסום לא נעשה בהסכמת המצולם.

גלעד ארדן: ההנחיה מדגישה את העניין הציבורי שבהעמדה לדין בעבירה זו, לנוכח התגברות התופעה והפגיעה המשמעותית בקורבנות, וזאת גם כאשר מדובר בחשודים קטינים, חסרי עבר פלילי, נוכח פגיעתה הקשה של העבירה והשלכותיה מרחיקות הלכת על קורבנות העבירה ובשל הצורך להטמיע את האיסור הפלילי גם בקרב בני-נוער.

גלעד ארדן: סגירת התיק בנימוק שמכלול נסיבות העניין אינו מצדיק העמדה לדין תישקל במקרים חריגים, למשל כאשר החשוד בן פחות מ-15, כאשר היקף תפוצת החומר הפוגע היה מצומצם וכאשר חלקו של החשוד במעגל ההפצה לא היה משמעותי.

גלעד ארדן: ההנחיה מדגישה את חשיבות ההתמקדות בחקירה בחוליה הראשונה שהחלה את הפרסום, וכן בחוליות שהפיצו את הפרסום המיני לקבוצות גדולות.

גלעד ארדן: עם זאת, קובעת ההנחיה – בהתאם לנתח שזה תופס אתה רואה מי חשוב במשרד המשפטים, כן?

גלעד ארדן: – קובעת ההנחיה כי כאשר נמצא כי החשוד העביר את הסרט, התצלום או ההקלטה המינית לאדם אחד נוסף בלבד ואותו אדם העביר את הסרט, התצלום או ההקלטה הלאה לאנשים נוספים, הרי שגם ההעברה הראשונית עשויה לעלות כדי פרסום – זה ממש סמינר – ככל שהחשוד היה מודע או עצם את עיניו מלדעת שיש הסתברות ממשית לכך שמקבל הפרסום – טוב, בקיצור, הם עושים - - -

בצלאל סמוטריץ': רציתי להגיד שאני לא בטוח שהתקנון מחייב אותך להקריא את הכול.

גלעד ארדן: לא, בקצרה, פרקליט המדינה מתייחס מאוד ברצינות והנחה להתייחס בחומרה לכל הנושא של הפצת תכנים מיניים בלא הסכמת המצולם או מי שהוקלט וכו' באינטרנט.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה?

גלעד ארדן: אני, קודם כול, לא אוכל להשאיר ללא תגובה את דברי הבלע של חברת הכנסת זנדברג, ואומר שוב שלא כל אמירה שהיא לא מסכימה לה או לא מבינה אותה או טומנת את ראשה בחול אל מול המציאות – ואני בדרך כלל מודה לה על כך, כי זה תמיד משפר מאוד את מצב המחנה הלאומי לקראת בחירות, שהציבור נחשף לכמה השמאל – גם כשהמציאות מאוד מאוד ברורה לכל אזרח, אז השמאל מעדיף לטמון את הראש בחול ולהגיד: זה לא יריקה, זה גשם; זה לא הצתות, זה מקריות.

גלעד ארדן: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, מקריות מופלאה: אותו מזג אוויר, אותו יובש, אותו חוסר במשקעים, בארץ-ישראל המבורכת, ברשות הפלסטינית, בירדן ובחלק מלבנון, והנה, הפלא ופלא, במדינת העם היהודי מאות שרפות - -

בצלאל סמוטריץ': על רקע רומנטי.

גלעד ארדן: - - ולעומת זאת, מסביבנו – כנראה כי יש שם רק צדיקים – הגנה מלאה של בורא עולם: אפילו שרפה אחת לא פורצת.

דב חנין: - - -

נחמן שי: היו.

גלעד ארדן: וגם כשנתפסים, וגם כשנתפסים, וגם כשנתפסים - - -

נחמן שי: היו.

נחמן שי: היו.

גלעד ארדן: לא אמרתי שלא היו.

גלעד ארדן: היו כמעט אפס.

קריאות: - - -

נחמן שי: - - - באותה סביבת זמן - - -

גלעד ארדן: עזוב, נחמן, ביקשתי את הנתונים.

גלעד ארדן: כמה היו?

נחמן שי: אני ראיתי מפה, וראיתי שגם בלבנון היו ובעוד מקומות.

נחמן שי: אני לא אומר - - -

גלעד ארדן: מספר זניח, זניח ביחס אלינו.

גלעד ארדן: ובאופן מקרי גם כן, בכל הרשתות החברתיות יש האשטאגים חדשים: burn Israel, Israel on fire.

קריאות: - - -

דב חנין: - - -

גלעד ארדן: רוב ההצתות – לא ההצתות, סליחה; רוב השרפות שפורצות פורצות דווקא בלילה, לא ביום.

גלעד ארדן: ביום הן עסוקות, השרפות, אוהבות להידלק בלילה, ודווקא באזור קו התפר, אבל ביישובים היהודיים, בחלק שקרוב, שנוח לחצות את הגדר וגם לחזור.

גלעד ארדן: אבל גם כשיש כתבי אישום, זה מאוד מאוד חשוב ל"גלי צה"ל", כי "גלי צה"ל", תמיד חשוב להם שלא יהיה איזשהו עוול – אז אם כבר הוגש כתב אישום נגד שלושה פלסטינים שהציתו את כל היער שדבוק לחלמיש ונותרו גם להסתכל, והם שכחו מרוב ההתרגשות הם לא חייגו למכבי אש להזעיק אותם – ברור שזה לא על רקע לאומני; נו, באמת, איזה מין חשיבה מנותקת ומסיתה יש לימין ולשר.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: אז שוב, לא כל אמירה או פוסט, אפילו שהשמאל לא מסכים לו, זה הסתה או זה קשור בכלל לנושא של בטיחות באינטרנט.

גלעד ארדן: אני מציע שכולנו כאן בכנסת נתאחד על מה שבאמת מוסכם: כשמדובר בעבירה פלילית ברורה – ומי שקובע את זה זו משטרת ישראל – אנחנו צריכים לתת את הכלים לגורמי האכיפה, בין שזה הפרקליטות ומשרד המשפטים ובין שזה המשטרה, לנקוט את האמצעים שצריך לנקוט, בין שזה לחסום גישה לאתר שעובר על החוק ובין שזה להוריד פוסט או להוריד דף שיש בו – בין שזה הסתה לטרור ובין שזה כל עבירה פלילית אחרת.

גלעד ארדן: בכל מקרה, אני בהחלט מברך שוב את חברת הכנסת סויד על העשייה שלה, ואני מציע שגם הנושא הזה, יחד עם הצעות החוק – שנדונות חלקן בוועדת החוקה, חלקן בוועדת המדע – אבל לנושא הזה הבקשה היא ועדת המדע, נכון?

רויטל סויד: אפשר, כן, ועדת המדע.

גלעד ארדן: אז הממשלה מבקשת להעביר אותו להמשך דיון בוועדת המדע.

גלעד ארדן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו נצביע כעת על ההצעה להעביר את ההצעות לסדר-היום להמשך דיון בוועדת המדע.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': המציעים מסכימים, נכון?

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 11 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעות תעבורנה לדיון בוועדת המדע של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/682); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 50) (חובת עוסק להציב מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב, לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק חבר הכנסת יעקב אשר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להציג בפני הכנסת ולבקש את תמיכתה בהצעת חוק צרכנית פשוטה אבל חשובה.

כידוע, היום המצב ברשתות השיווק ובמקומות שבהם יש מוצרים בתפזורת – אם זה ירקות, פירות או דברים אחרים שבתפזורת – שיש חובה לציין את המחיר לקילו.

אבל אנשים שבאים לקניות, ובמיוחד הגברים שבינינו, כשאומרים להם לקנות קילו או 1.5 קילו או 750 גרם או משהו כזה, תמיד אנחנו חוזרים הביתה עם עודף של הדבר הזה.

ולכן הצעת החוק מדברת על כך שרשתות יחויבו להציב משקל באותם מקומות שבהם יש דברים בתפזורת.

המשקל יהיה באזור של המוצרים בתפזורת, כדי שאדם יוכל במקום לראות אם הוא לוקח את זה במשקל שמתאים לו.

וכדי שזה לא יהיה מעמסה על אותם עסקים קטנים ובינוניים – שאנחנו לא רוצים להעמיס עליהם, במקומות קטנים – אז אנחנו מחילים את החוק הזה רק על מי שנקרא "קמעונאי גדול", ככה שלא מדובר פה על כאלה שרכישת המשקל והמקום שהוא צריך יוכלו להכביד עליהם.

הדבר הזה יחסוך כסף לצרכנים.

זה דבר צרכני נכון, ובתוך הדברים, השר יוכל להתקין תקנות: השר, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, יהיה רשאי לקבוע הוראות לגבי סוגי המכשירים ולקבוע סוגי עוסקים נוספים שיחולו עליהם ההוראות.

אני חושב שפירטתי את כל הנקודות.

אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה מר אלי אלאלוף, לצוות הוועדה, לצוות שלי ולשר הכלכלה, שאני חושב שזה החוק הראשון שעובר בתקופתו כשר הכלכלה.

אני מבקש את תמיכת הכנסת.

תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

אני קיצרתי.

תקצר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו נעבור כעת להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 50) (חובת עוסק להציב מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ז–2017.

בצלאל סמוטריץ': קריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 50) (חובת עוסק להציב מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ז–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 12 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת להמשך דיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצעת ועדת הכנסת להקמת ועדה מיוחדת לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מציג את ההצעה חבר הכנסת דוד ביטן, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': לאחר ההודעה תתקיים הצבעה.

מירב בן ארי: אבל איפה היושב-ראש של הוועדה?

): היושב-ראש בבית.

): אני יודע איפה?

): מאיפה אני יודע?

): הלך למשהו חשוב מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, הכוונה להקמת ועדה אד-הוק לתשעה חודשים לעניין חטופי תימן, הילדים שנחטפו.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדה לעניין מסוים לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת.

): שם הוועדה: הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן.

): סמכויות הוועדה: הוועדה המיוחדת תדון בפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן – להלן: הפרשה – ובכלל זה בעניינים האלה: פיקוח על יישום החלטת הממשלה שכותרתה: חשיפת חומרי ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדים מבין עולי תימן בשנים 1948–1954 – החלטה מס' 2040 מיום 11 בנובמבר 2016 – כפי שבאה לידי ביטוי, בין היתר, בצו ועדות החקירה (היתר עיון בחומרי ועדת חקירה), התשע"ז–2016; פיקוח על פעילות הממשלה להגיע לחקר האמת בפרשה; מסמכים המצויים בארכיון המדינה בנושא הפרשה; ריכוז תלונות של משפחות הרואות עצמן קשורות לפרשה; מאגר דנ"א שעניינו התאמה בין קרובי משפחה בקשר לפרשה; איתור קברים בהתאם לאמור בפרוטוקולים של ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדים מבין עולי תימן בשנים 1948–1954 ובוועדות בדיקה נוספות.

): הוועדה רשאית לעסוק בחקיקה, אולם אם תובא חקיקה שעניינה מידע גנטי, היא תעבור לוועדת המדע והטכנולוגיה, שהנושא הוא בסמכותה.

): לקראת תום תקופת עבודתה תגיש הוועדה דוח מסכם על פעילותה.

): תקופת עבודתה של הוועדה: הוועדה המיוחדת תפעל עד ליום 6 בנובמבר 2017.

): הרכב הוועדה: הוועדה תהיה בת 16 חברי הכנסת.

): לסיעת הליכוד – ארבעה חברים: נורית קורן, נאוה בוקר, יהודה גליק ואמיר אוחנה; לסיעת המחנה הציוני – שלושה חברים: מרב מיכאלי, איתן כבל ויעל כהן-פארן; לסיעת הרשימה המשותפת – חבר אחד: ג'מאל זחאלקה; לסיעת יש עתיד – שתי חברות כנסת: יעל גרמן ועליזה לביא; לסיעת כולנו – חברה אחת:

): יפעת שאשא ביטון; לסיעת הבית היהודי – חברה אחת: שולי מועלם-רפאלי.

): אני רואה שאין הרבה תימנים בכנסת, כי כל התימנים בפנים פה.

מירב בן ארי: אין לך אף תימני שם.

): לא, יש, יש.

): למה?

): נורית קורן, נאוה בוקר.

מירב בן ארי: אה, איתן כבל.

): יואב בן צור מטעם סיעת ש"ס; לסיעת יהדות התורה – חבר אחד: ישראל אייכלר; לסיעת ישראל ביתנו – חבר אחד: עודד פורר; לסיעת מרצ – חברה אחת: מיכל רוזין.

): יושבת-ראש הוועדה תהיה חברת הכנסת נורית קורן.

): היועץ המשפטי של הוועדה – אני צריך להגיד, ארבל?

): לא צריך להגיד.

): רגע, נחמן, תצביע בשביל התימנים.

): שב רגע.

נחמן שי: אני בעד התימנים.

נחמן שי: איפה היא?

): אבקש את אישורה של הכנסת להצעה זו.

): צריך הצבעה.

קריאות: - - -

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אני רק מבקש להבהיר: יושב-ראש הוועדה איננו כאן לא כי הוא בבית אלא כי הוא בשירות מילואים.

בצלאל סמוטריץ': הוא עושה לנו "שלום" כרגע מלמעלה.

בצלאל סמוטריץ': תסתכלו פה למעלה, תראו אותו טס מעלינו.

בצלאל סמוטריץ': הוא טייס בחיל האוויר, כרגע הוא מטיס.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש נמצא עכשיו ביום מילואים.

קריאות: - - -

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על הצעת הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת הכנסת – 9 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדה לעניין מסוים נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אני הסברתי שחבר הכנסת ביטן הקריא את ההודעה של ועדת הכנסת מכיוון שחבר הכנסת קיש אינו נוכח כי הוא במילואים.

בצלאל סמוטריץ': תשעה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת ועדת הכנסת אושרה.

קריאות: - - -

מיקי לוי: יושבת-ראש הוועדה לא מכבדת את הוועדה שלה.

מיקי לוי: זה העניין.

בצלאל סמוטריץ': חברי, אנחנו עוברים לסעיף האחרון שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר יתפוס נא את מקומו לשלב השאילתות.

בצלאל סמוטריץ': שאילתות לשר לביטחון הפנים.

בצלאל סמוטריץ': אם אדוני ממש לא רוצה לנסוע הביתה מוקדם, יש לי על מה לדבר אתך אחר כך.

מיקי לוי: אדוני השר, מה עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 610 של חברת הכנסת שרן השכל – מאחר שחברת הכנסת אינה נוכחת, השאילתה יורדת מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 649 של חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח אף הוא.

בצלאל סמוטריץ': גם השאילתה הזאת מוסרת מסדר-היום.

גלעד ארדן: את רוצה לשאול משהו, זהבה?

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 668 של חבר הכנסת אורי מקלב – כמובן, מתמיד: הקצאת כוחות משטרה לזיהוי נוסעים ברכבת הקלה בירושלים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מקלב יקריא נא את השאילתה מן המקום.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי - - -

גלעד ארדן: המשטרה אשמה בכול.

בצלאל סמוטריץ': להיות טוב זה מחייב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מזה תקופה אזרחים מורדים מהרכבת – מהרכבת הקלה, הכוונה – על-ידי פקחי הרכבת הקלה בירושלים, וכוחות משטרה מוזעקים לזיהוים, וזאת בשל בעיות בתיקוף כרטיסם הנובעות מבעיות טכנולוגיות.

אורי מקלב: ברצוני לשאול, אדוני השר: 1.

אורי מקלב: בכמה מקרים מדובר?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: האם מחוז ירושלים ערוך להקצאת כוחות למטרות אלו – אולי על חשבון הביטחון השוטף שבו הוא עסוק?

אורי מקלב: 3.

אורי מקלב: מה ייעשה לשינוי המצב הקיים?

אורי מקלב: תודה.

גלעד ארדן: כמו שהיושב-ראש חידד, יכול להיות שחלק מהשאילתה יצטרך להיענות בהמשך המעקב שלך אחרי הנושא, כי הוא לא בשליטת המשטרה.

גלעד ארדן: אני אתייחס.

גלעד ארדן: אני נשאלתי על-ידי חבר הכנסת מקלב לגבי הקצאת כוחות משטרתיים לזיהוי נוסעים ברכבת הקלה ולגבי תכיפות המקרים שבהם מוזעקים שוטרים לשם אותו זיהוי.

גלעד ארדן: קודם כול, חשוב להבין במה מדובר מבחינת היקף הנוסעים.

גלעד ארדן: ברכבת הקלה בירושלים משתמשים מדי יום בממוצע כ-140,000 נוסעים.

גלעד ארדן: לעתים מתבקשים הנוסעים להזדהות על-ידי פקחי הרכבת במסגרת סמכותם.

גלעד ארדן: אני חושב שאנחנו מבינים היטב שבקשת ההזדהות היא גם לפעמים בקשר לתשלום וכו', אבל לפעמים גם בהקשרים ביטחוניים, וזה צו השעה.

גלעד ארדן: במקרים מסוימים הנוסעים אינם נושאים עמם אמצעי זיהוי מסוג כלשהו, ולחלופין – מסרבים להזדהות.

גלעד ארדן: לפיכך, במקרים אלו, לצערנו, מתבקשת, או מוזמנת משטרת ישראל ומתבקשת מעורבותה לצורך זיהוי באמצעות מאגרי המידע המשטרתיים.

גלעד ארדן: 1.

גלעד ארדן: על-פי מה שנמסר לי מהמשטרה, מבדיקה שנערכה לכבוד השאילתה, מדובר בשבעה אירועים בממוצע שבהם מוזעקת המשטרה בכל יום.

גלעד ארדן: נוסף על כך, יש כעשרה אירועים בממוצע – אתה מבין, האזרח לא חושב; רק על זה, להזדהות, על זה מזמינים שבע פעמים כל יום את המשטרה.

בצלאל סמוטריץ': למה - - - את הפקחים עצמם?

גלעד ארדן: לא, כי אין להם אמצעי זיהוי, או שהם מסרבים, ואתה רוצה שיסתכלו במאגרים המשטרתיים במי מדובר – אם מדובר במישהו עם איזשהו רקע או עבר או חשוד.

בצלאל סמוטריץ': אם אין אמצעי זיהוי, איך השוטר יודע לזהות אותו?

בצלאל סמוטריץ': יש לך מאגר של תמונות?

גלעד ארדן: לא, לשוטר יש חיבור למסוף המשטרתי.

בצלאל סמוטריץ': אבל אין לו אמצעי זיהוי.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא מחזיק עליו תעודת זהות, הבחור.

בצלאל סמוטריץ': הוא מפחד מהשוטר.

גלעד ארדן: הוא נותן תעודה, אחרת הוא ייעצר, מה זאת אומרת?

גלעד ארדן: אם הוא לא משכנע את השוטר שהוא זה הוא, אז - - - נוסף על כך יש כעשרה אירועים בממוצע המטופלים בסיוע שוטרים הנמצאים גם כך בתחנות ההסעה – כי יש שם הצבה קבועה – או ברכבת הקלה, בלי שייפתח אירוע ובלי שהמשטרה תיקרא למקום.

גלעד ארדן: 2–3.

גלעד ארדן: משטרת ישראל משקיעה מאמצים ומשאבים לטפל בכל אירוע שאליו היא נקראת בהתאם למאפייניו, דחיפותו וחומרתו, בין שמדובר באזרחים ובין שמדובר בבקשות סיוע של גורמי אכיפה שונים, כגון פקחי הרכבת הקלה.

גלעד ארדן: לעניין הסוגיות הקשורות בתיקוף הכרטיסים ובבעיות טכנולוגיות שונות, כנטען על-ידי חבר הכנסת מקלב, לצערנו הדבר אינו בתחום עיסוקה של משטרת ישראל, ולכן הכתובת למענה היא מפעילי הרכבת הקלה, שהם תחת הרגולציה של משרד התחבורה.

בצלאל סמוטריץ': אמרת "לצערנו".

בצלאל סמוטריץ': זה אומר שאתה רוצה שנעביר את זה אליך גם כן?

גלעד ארדן: כן, יש לי נטיות אימפריאליסטיות באופן כללי – סמכויות, שטחים, מה שאתה רוצה.

גלעד ארדן: רק תביא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מקלב, יש לאדוני שאלה נוספת?

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני השר.

אורי מקלב: ראשית, אני יודע שההתנהגות והאגרסיביות והנוקשות של הפקחים של הרכבת הקלה, שמתנהלים מול הנוסעים של הרכבת הקלה – זה לא בסמכותך.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך שמשטרת ישראל, גם בזמן פינוי וגם בזמן הפגנות, בזמנים קשים, מתנהגת הרבה יותר בעדינות מכפי שפקחים מתנהלים מול נוסעים.

אורי מקלב: עכשיו, מילא אם זה נושא ביטחון; אני לא מדבר על כך, וגם לא על כאלה שנכנסים לרכבת הקלה ולא שילמו.

אורי מקלב: מדברים על אנשים בטענה שהם לא תיקפו.

אורי מקלב: ואיך אתה יודע שזו רק הטענה הזאת?

גלעד ארדן: אנחנו היינו מאוד שמחים שירד מאתנו העניין הזה.

גלעד ארדן: אני בטוח שהמשטרה הייתה מאוד שמחה.

אורי מקלב: איך אנחנו יודעים את זה?

אורי מקלב: מכיוון שלאנשים האלה יש "חופשי-חודשי", הם סטודנטים – הם פטורים מתשלום.

אורי מקלב: אין עניין של לא לשלם, מפני שהם לא מרוויחים מזה שום דבר, הם פטורים איך שלא יהיה.

אורי מקלב: מה האבסורד פה?

אורי מקלב: אנשים מסתכלים על ההתנהלות שלהם בעין רעה מאוד.

אורי מקלב: הם מכניסים את המשטרה כשותפה לכל התהליך הזה.

אורי מקלב: תאר לך סיטואציה: אישה מגיעה מבית-שמש עם תינוק בן שלושה חודשים לטיפול רפואי ב"שערי צדק" – אלו מכתבים שיש לי; זה קרה ב-4 בדצמבר השנה הזאת.

אורי מקלב: פעם ראשונה שהיא נוסעת ברכבת הקלה.

אורי מקלב: היא קונה כרטיס, אבל לטענת הפקח היא לא תיקפה אותו.

אורי מקלב: מורידים אותה; ארבעה פקחים מסביבה.

גלעד ארדן: מה זה אומר לא תיקפה אותו?

אורי מקלב: אחרי שאתה קונה כרטיס, אתה צריך לתקף אותו.

אורי מקלב: יש מכשיר תיקוף בכניסה.

אורי מקלב: מכשיר תיקוף בכניסה.

אורי מקלב: הטענה היא – כן תיקפה, לא תיקפה, היא לא ראתה שהאור עוד לא התחלף לירוק; דברים הזויים, הזויים; מערכות – אני לא רוצה לתת לכם את כל הדוגמאות שיש, דברים אבסורדיים שאנחנו מפעם לפעם שומעים כאן בכנסת.

אורי מקלב: אבל מה האבסורד?

אורי מקלב: ארבעה פקחים מבקשים ממנה להזדהות.

אורי מקלב: אבל אין לי תעודת זהות.

אורי מקלב: אין לי.

אורי מקלב: קניתי כרטיס ב-5.9 שקלים – אישה עם עגלה, בדרך ל"שערי צדק".

אורי מקלב: מחכים חצי שעה, ארבעה פקחים סביבה, חצי שעה, עד שהמשטרה תגיע.

אורי מקלב: ואנשים לא פעם רואים את הבכיות, וזה לא נגמר ככה.

אורי מקלב: הסיטואציה הקשה הזאת, שארבעה פקחים – כמו אחד המחבלים או אחד הגנבים שתפסו.

אורי מקלב: ילדה בת 14 – ואני לא מספר לך עכשיו סיפורים הזויים.

אורי מקלב: ילדה בת 14 - - -

גלעד ארדן: אני אומר ביושר, אני הופתעתי כשראיתי בתשובה ששבע פעמים ביום מזמינים את המשטרה לזיהוי.

אורי מקלב: זה אבסורד.

אורי מקלב: על זה מזעיקים את המשטרה?

אורי מקלב: במקום כמו ירושלים, לזהות, בשביל לתת קנס של 185 שקלים על אי-תשלום, לטענתם, של 5.9 שקלים?

אורי מקלב: לחכות חצי שעה שהמשטרה תאפשר להם לתת את הקנס?

אורי מקלב: ילדה בת 14 נוסעת, אדוני היושב-ראש - -

בצלאל סמוטריץ': - - - הפוך – שהמשטרה לא מגיעה.

גלעד ארדן: אז יהיה סקנדל מהצד השני, כשפעם אחת לא נגיע.

אורי מקלב: - - לבית-הספר.

אורי מקלב: ילדה בת 14 נוסעת לבית-הספר, לטענתם, עם ה"רב-קו" של אחיה.

אורי מקלב: לא מסכימים.

אורי מקלב: מורידים אותה מהרכבת, מחכים לזיהוי.

אורי מקלב: אין לה תעודת זהות, היא לא יודעת שום דבר.

אורי מקלב: מחכים ארבעה פקחים – שוב, אותו דבר, זה הנוהל – מחכים סביבה.

אורי מקלב: ניגשת מנהלת בית-הספר – היא סיפרה, המנהלת – ואומרת: זאת הילדה, קוראים לה דבורה, מבית-וגן, זאת הילדה, אני מכירה אותה.

אורי מקלב: מה שאתם צריכים; קח מספר טלפון.

אורי מקלב: לא עזר שום דבר.

אורי מקלב: היא טלפנה לאימא.

אורי מקלב: האימא עזבה את מקום העבודה, הגיעה יחד עם המשטרה – אחרי חצי שעה היא הגיעה עם המשטרה.

אורי מקלב: זו לא אשמת המשטרה, אבל הדימוי של המשטרה – בסופו של דבר האזרחים רואים את הסיטואציות הקשות האלה, ורואים שהנה, משטרה היא שמגיעה והיא חלק.

אורי מקלב: מקשרים את המשטרה לכל האירוע הזה.

אורי מקלב: זה נראה מאוד מאוד משונה בתקופות שיש מצבי חירום.

אורי מקלב: יש הרבה תפקידים למשטרה מעבר לשבע פעמים ביום – גם אם זה היה שלוש פעמים ביום – להגיע לזהות לא בגלל דברים ביטחוניים; לאפשר לחברת "סיטיפס" לתת דוחות כאלה ואחרים.

אורי מקלב: זאת השאלה.

אורי מקלב: ולכן אנחנו אומרים – אם לא הייתם משתפים פעולה וההוראה הייתה אחרת: תסתדרו אתם עם הזיהוי.

אורי מקלב: אתם לא יודעים לזהות?

אורי מקלב: תזהו בדרך אחרת.

אורי מקלב: תיקחו מספר טלפון, תוודאו, תשמעו, תאמתו מספרים.

אורי מקלב: גם השוטר לא יודע.

אורי מקלב: איך השוטר יודע?

אורי מקלב: הוא אומר מספר זהות והוא אומר את השם, אז הוא מניח שזה אותו אחד – זו כל הפעולה שהמשטרה עושה.

אורי מקלב: תודה.

גלעד ארדן: איך אומר רזי ברקאי?

גלעד ארדן: הבהרת את הנקודה שלך.

בצלאל סמוטריץ': אתה מרשה לי להתערב?

בצלאל סמוטריץ': אני באמת שואל, השר.

בצלאל סמוטריץ': אני מתערב, סתם, כי אין פה הרבה אנשים.

בצלאל סמוטריץ': למה לא להגיד למשטרה: אם מדובר על קריאה ביטחונית, ודאי לבוא, אבל אם מדובר על קריאה שמראש נועדה רק בשביל שהם יוכלו לתת את הקנס, להגיד: זה לא בסדר העדיפויות שלנו כמשטרה, יש לנו הרבה מאוד משימות.

בצלאל סמוטריץ': לא מוכרחים לבוא.

בצלאל סמוטריץ': איפה כתוב שהמשטרה חייבת להתייצב כשהפקח של הרכבת קורא לה, אם הפקח מראש – אני מניח שאם זה ביטחוני זה לא ייקח חצי שעה.

בצלאל סמוטריץ': אם הפקח יגיד שיש משהו ביטחוני המשטרה תגיע בתוך שלוש דקות, לא בתוך חצי שעה.

גלעד ארדן: כפי שנאמר לי, ואני יודע - -

בצלאל סמוטריץ': אפשר להגיד שזה סדר העדיפויות של המשטרה.

גלעד ארדן: - - יש היום הצבות של שוטרים בחלק נכבד - -

בצלאל סמוטריץ': בתחנות עצמן.

גלעד ארדן: - - מהתחנות באופן קבוע, כל היום.

בצלאל סמוטריץ': יכולים להגיד שמשטרה לא חייבת לתת את השירות הזה לרכבת.

בצלאל סמוטריץ': אם זה שירות שהוא לא הגיוני והוא לא – הרכבת עובדת בלי היגיון וסדר, והמשטרה לא צריכה לשתף עם זה פעולה.

אורי מקלב: ואז הם לא יעשו את זה.

גלעד ארדן: אני לא יודע מה להשיב.

גלעד ארדן: אני מוכן לבדוק את הנקודה הזאת.

גלעד ארדן: בכל מקום שאנחנו יכולים להוריד עבודה ובזבוז זמן של שוטרי משטרת ישראל, אני מאוד מאוד אשמח לעשות זאת.

גלעד ארדן: זה שהרבה פעמים פעולה מזוהה עם המשטרה זה מצער, אבל זו המציאות.

גלעד ארדן: גם בהריסת בתים או פינוי יישובים, המשטרה נגזרה עליה אותה משימה – לאבטח את הגוף ההורס או המפנה במסגרת ביצוע צווים, החלטות ופסקי-דין של בתי-משפט.

אורי מקלב: - - -

גלעד ארדן: זה תפקידה של המשטרה.

גלעד ארדן: בגלל זה היא לא יכולה להתחרות בצה"ל בפופולריות, מה לעשות.

אורי מקלב: אבל דברים מיותרים, כמו על 5.90 שקל, להזעיק ולעכב חצי שעה?

גלעד ארדן: מה?

אורי מקלב: אני אומר, על דברים מיותרים.

אורי מקלב: זה לא פינוי-בינוי, הריסת בתים.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שהשר אמר שהוא יבדוק את העניין ויחזיר תשובה.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: הנה, היושב-ראש הבין.

גלעד ארדן: אפילו הוא הצליח להבין את העניין, כי הסברת כל כך בפירוט.

גלעד ארדן: אפילו אנחנו הצלחנו להבין.

גלעד ארדן: זהו, שבע פעמים ייפול צדיק וקם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 685 של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': השאילתה יורדת מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר משוחרר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה לסגן המזכירה – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת רועי פולקמן, קארין אלהרר, מרב מיכאלי, יצחק וקנין, אורי מקלב, תמר זנדברג ובאסל גטאס בנושא: מפעל הפיס לא העביר את 230 מיליון השקלים לבניית כיתות לימוד במחאה על ביטול מכונות המזל; בהצעתם של חברי הכנסת מיקי לוי, דוד ביטן ואראל מרגלית בנושא: חשש מהעברת מיזם תמנע לירדן ופיטורי מאות עובדים בדרום; בהצעתם של חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ענת ברקו ודב חנין בנושא:

נאזם בדר: הנחה בארנונה לניצולי שואה המקבלים מענק שנתי לפי חוק הטבות לניצולי שואה, התשס"ז–2007.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, מחר, יום רביעי, י"ב בשבט התשע"ז, 8 בפברואר 2017, בשעה 11:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.