ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 201, 2017-02-06 00:00

יצחק וקנין: אחר צהריים טובים, אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: היום יום שני, י' בשבט התשע"ז, 6 בפברואר 2017.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/3802/20 וכלה בהצעת חוק פ/3833/20 – הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור מכירת פרוות), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – מכירת יין בחנות גדולה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קידום השתלבותם של אנשים עם מוגבלות בלימודים ובחברה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לימודי הכנה למבחנים פסיכומטריים לתלמידים, התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – סבסוד מלא של נסיעות בתחבורה ציבורית לניצולי השואה ולאסירי ציון), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תיקון – החברה החדשה – גוף מבוקר), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – הלוואה כהון עצמי) (הוראת שעה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הכרה ברישיונות מקצועיים על בסיס הנחיות האיחוד האירופי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, רוברט אילטוב, חמד עמאר, אברהם נגוסה, אלעזר שטרן, אלי אלאלוף ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק מעון נשיא המדינה וראש הממשלה, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, נחמן שי, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איציק שמולי, אילן גילאון, עמר בר-לב, זהבה גלאון, מיקי רוזנטל, איילת נחמיאס ורבין, איתן ברושי ומנואל טרכטנברג; הצעת חוק הכנסת (תיקון – שלילת שכר ותשלומים מחבר הכנסת החשוד בעבירה נגד ביטחון המדינה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (תיקון – העלאת תקרת הפטור למשכיר ששוכר), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, מירב בן ארי, מכלוף מיקי זוהר, עמר בר-לב, איציק שמולי, שולי מועלם-רפאלי, זאב בנימין בגין ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – החלפת המונח קצין ביקור סדיר),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, יואל חסון, מיקי לוי, מיכל רוזין, תמר זנדברג, אכרם חסון, עודד פורר, מירב בן ארי, אלי אלאלוף, זוהיר בהלול, עליזה לביא, מאיר כהן, אברהם נגוסה, עבדאללה אבו מערוף, טלי פלוסקוב, רוברט אילטוב, יהודה גליק, יעקב אשר, יפעת שאשא ביטון ויעקב מרגי; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – הבטחת מימוש כספי הפיקדון על-ידי חיילים משוחררים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת סתיו שפיר; הצעת חוק הכנסת (תיקון – איסור ייצוג גוף ממשלתי בידי שדלן בכנסת), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הטבות לניצולי השואה (תיקון – מענק שנתי למקבלי קצבאות מחוץ-לארץ), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, משה גפני, דב חנין וטלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (שמירת מרחק בעת עקיפת רוכבי אופניים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, יעקב מרגי, מיקי לוי, דב חנין, יואל חסון, יוסי יונה, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, איתן כבל, סתיו שפיר ואיציק שמולי; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מחיר מרבי לצהרון), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (אישור החלטה על איחוד רשויות במשאל התושבים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – פרסום מידע על אודות מכרזים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – המצאת הודעת חוב), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת אכרם חסון; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפרעה להנקה בציבור), התשע''ז–2017, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, תמר זנדברג, מאיר כהן, רוברט אילטוב, עאידה תומא סלימאן, יהודה גליק, עמיר פרץ, אילן גילאון, נורית קורן, זהבה גלאון, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, עליזה לביא, יעל כהן-פארן,

ירדנה מלר-הורוביץ: יעקב מרגי, שרן השכל, דוד ביטן, יאיר לפיד, רחל עזריה, אברהם נגוסה ויוסי יונה; הצעת חוק העונשין (תיקון – החריגים לעבירת ריבוי נישואין), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – תקופת לידה והורות מדורגת), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מנואל טרכטנברג, קארין אלהרר, דב חנין, יואל חסון, עמיר פרץ, סתיו שפיר ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – תקצוב מענק הבירה), מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יחיאל חיליק בר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – יציבות מענק הבירה), מאת חברי הכנסת מנואל טרכטנברג, עמר בר-לב ואיל בן ראובן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רכב העומד במקום המשמש את הציבור), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, ישראל אייכלר, יגאל גואטה, אכרם חסון, חמד עמאר, עודד פורר, דוד ביטן, מנחם אליעזר מוזס, מסעוד גנאים, אורי מקלב, יעקב מרגי, יעקב אשר, מירב בן ארי ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול חובת ההתייצבות בפני ועדות רפואיות), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הדרכונים (תיקון – מתן דרכון לעולה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הספרייה הלאומית (תיקון – פטור ממס), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת פרסום שם יצרן ודגם מוצר), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – מתן שירותים למי שניתן לו צו הפטר), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת נורית קורן.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי ועדת החוץ והביטחון החליטה לחדש את דיוניה בהצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 73), התשע"ז–2017, בהתאם לסעיף 89(א) לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: כל מי שמעוניין יצביע כעת.

יצחק וקנין: איתן ברושי, אתה הראשון.

איתן ברושי: תודה רבה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבת האחרונה ציינו 20 שנה לאסון המסוקים, שהיה אסון גדול מאוד בכל קנה מידה: 73 חללים מכל חילות צה"ל, כאשר שני מסוקים התנגשו בדרכם לדרום לבנון.

איתן ברושי: אז אנחנו תמיד, ובטח ביום כזה, עם המשפחות, ועוד נציין את זה גם בטקס ממלכתי שיהיה בשבוע הבא בדפנה.

איתן ברושי: אסון המסוקים, שייזכר לעד, היה אחד מהזרזים להחלטה לצאת מלבנון – יחד עם "ארבע אימהות" וגורמים נוספים, היה משקל גדול לאירוע הזה, כמו לגופים ציבוריים, בדרישה לצאת מלבנון, דרישה שמומשה בסופו של דבר.

איתן ברושי: אנחנו, בדיון שיהיה פה היום על חוק ההסדרה, צריכים לזכור שלא צריך לחכות לאסונות כדי לקבל החלטות, והוויכוח על דרכה של המדינה, כמו שהיה אז, שעד היום לא ברור כמה זמן ישבנו בלבנון, ולמה כל כך הרבה זמן, ואיזה מחיר שילמנו, ולהבדיל, הכרעות מדיניות צריך לקבל, ולא דווקא בלחץ של אירוע או אסון אלא מתוך שיקול דעת – מה טוב למדינה.

איתן ברושי: נזכור את הנופלים ונפיק את הלקחים.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במוצאי שבת הפגנו, אלפים, ברחובות תל-אביב נגד המשך מדיניות הריסת הבתים של הממשלה הזאת ונגד האיומים הנמשכים בהריסת בתים נוספים, אבל גם נגד המשך מדיניות הסיפוח של ההתנחלויות, מדיניות שמובילה אותנו פשוט לאסון.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד שבחושך שאליו מובילה אותנו הממשלה הזאת – בתל-אביב ראינו נקודות של אור, נקודות של תקווה.

יוסף ג'בארין: האלטרנטיבה למדיניות הייאוש, ההפרדה, השנאה והפירוד עלתה במוצאי שבת בתל-אביב, כאשר אנשים דרשו שוויון זכויות, אזרחות שווה וכבוד לכל האזרחים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על נושא שמאוד קרוב גם ללבך.

יוסי יונה: היום ישבנו בוועדת הכספים, ודנו במקרה של מפעל המתכת בשתולה.

יוסי יונה: מדובר במפעל שבאמת עומד בפני סכנה של סגירה, ואם חס וחלילה המפעל הזה ייסגר, כפי שציינת, אדוני היושב-ראש, הרי זו תהיה מכה נוספת לפריפריה הגיאוגרפית שלנו בצפון – כ-300 משפחות יכולות להיפגע מכך.

יוסי יונה: ואדוני, אתה עצמך ציינת את העובדה המאוד-מאוד-כואבת שקיימת הגירה שלילית של זוגות צעירים מהאזור הזה למרכז הארץ, מאזור שהוא מוכה אבטלה.

יוסי יונה: במקרה הזה, אדוני היושב-ראש, כפי שאנחנו ראינו, מדובר במפעל שהוא חיוני, מדובר במפעל שהוא גם רווחי, שהכדאיות הכלכלית שלו אינה מוטלת בספק.

יוסי יונה: אם כן, ראינו שגם היום ההסתדרות הביעה את הנכונות שלה לתמוך כספית, באופן חלקי, כדי שהמפעל הזה יוכל להמשיך בעבודתו.

יוסי יונה: ומפה אני מנצל את ההזדמנות הזאת לקרוא למשרדי הממשלה לעשות את מה שנדרש לעשות, כי עד כה הם באמת כיתתו את רגליהם – משכו רגליים ולא נענו לצורך הדחוף לתת פתרון מיידי למפעל הזה, שמשקף אינטרס לאומי וחברתי.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה, שבאמת מעלה נושא מאוד כאוב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, בפינוי ההתנחלות עמונה הורו לשוטרים להיכנס ללא נשק, שם, ולכן עקבנו אחרי הפינוי; היו התפרעויות, כמה מתפרעים בריונים תקפו שוטרים, השתמשו אפילו בחומר כימי או בגז מדמיע נגד השוטרים.

טלב אבו עראר: לא שמענו, לא ראינו – עצורים, נחקרים – –

ענת ברקו: גם לא דרסו אף – – –

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: לא רצחו אף אחד.

יצחק וקנין: נא לא להפריע, חברת הכנסת ברקו.

טלב אבו עראר: – – שיוגשו נגדם כתבי אישום כמו שקרה ביישוב אום-אלחיראן, שנכנסה המשטרה לשם עם כל הכוח, עם כל העוצמה.

יצחק וקנין: עצורים היו, אבל, אני חושב, נכון?

יצחק וקנין: עצורים כן היו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – כולם שוחררו.

טלב אבו עראר: עצורים לשעתיים-שלוש, ושחררו מייד, אפילו שתקפו שוטרים – אני מציין ומדגיש שתקפו שוטרים שם.

טלב אבו עראר: ראינו את זה בטלוויזיה.

טלב אבו עראר: באום-אלחיראן דווקא הפוך היה, בדיוק הפוך: באה המשטרה עם כל התחמושת שיש, ורק כשבאו כמה צעירים, שם, להיכנס ליישוב, לראות את האדם, קרוב המשפחה שלהם, ההרוג – על-ידי משטרת ישראל – אז חטפו מכות, מכות מוות, עם כל הכוח של המשטרה.

טלב אבו עראר: עצרו אותם – הצעירים האלה נעצרו, ועד עצם היום הזה הם עצורים.

טלב אבו עראר: ואתם עד עכשיו אומרים שזו מדינה דמוקרטית?

טלב אבו עראר: זו מדינה דיק-ט-טו-רית, כלפי כל מי שהוא ערבי.

טלב אבו עראר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת – –

ענת ברקו: – – – מדינה – – –

יצחק וקנין: – – טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו – – –

ענת ברקו: במדינה אחרת – – – אחר – – –

יצחק וקנין: ענת ברקו, את עכשיו יכולה לענות לו, אין בעיה, זה זכות שלך.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: את יכולה לענות, להגיד מה שאת חושבת.

יצחק וקנין: הוא לא הפריע לך, אל תפריעי לו.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני דווקא רציתי היום לדבר על עבריינות במגזר הערבי, כי נתקלתי בכתבה ממש מרגשת שחברת הכנסת זועבי מדברת על כמה פשיעה יש במגזר הערבי.

ענת ברקו: אותה חברת כנסת שירקה על שוטר ערבי ואמרה לו שהוא משתף פעולה עם הציונים זו אותה חברת כנסת שמתלוננת על פשיעה במגזר.

ענת ברקו: אז זה בדיוק ככה, זה המוסר הכפול: הורידו את הסטנדרטים בכל דבר אפשרי, גם בנושא של גישה לפשיעה.

ענת ברקו: ואני רוצה לקחת – מאחר שאני לא רואה כרגע את חבר הכנסת ג'בארין – אבל אני רוצה לקחת את אום-אלפחם כדוגמה, למשל בטיפול בזירות פשע – שקוראים למשטרה, ומנקים את הזירה, משבשים אותה ומנקים אותה עם אקונומיקה; למשל כשמורה רוצה להתנדב לכיבוי אש, והוא מתנדב, והוא מעודד אחרים להתנדב, אז קורא לו המנהל וצועק עליו ואומר לו: אתה משת"פ, מה אתה עושה, אני אעיף אותך מבית-הספר; למשל בהעלמת מצלמות אבטחה, DVR – מצלמה למשטרה ומצלמה שמשתמשים בה.

ענת ברקו: אלה הדברים שקורים.

ענת ברקו: איך רוצים ששוטרים ייכנסו?

ענת ברקו: ירי בחתונות – אני לא מדברת, הפשע הזה כמובן חוזר לאלה שמוכנים לקבל אותו, אלה שלא מוכנים לשתף פעולה עם החוק – זה בדיוק מה שקורה, חבר הכנסת אבו עראר – אלה שלא משתפים פעולה עם החוק, ועובדים נגדו.

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: ולכן, אם עובדים נגדו, מה – על מה אתה מתלונן?

יצחק וקנין: חברת הכנסת ברקו, את רוצה לנהל אתו דו-שיח?

ענת ברקו: אז אני אומרת שאלה מתלוננים נגד החוק אבל בפועל – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ענת ברקו: – – לא מקיימים אותו – –

יצחק וקנין: תודה.

ענת ברקו: – – יוצאים נגדו.

ענת ברקו: עבריינות הפכה להיות נורמה, ונהיגה פראית הפכה להיות התרסה נגד המדינה.

ענת ברקו: בסוף במי זה פוגע, אתה חושב?

ענת ברקו: במי זה פוגע?

ענת ברקו: זה פוגע בחברה שממנה יוצאים העבריינים.

יצחק וקנין: תודה, חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: לכן, אדוני – רק משפט לסיכום – ללא שיתוף פעולה עם החוק, עם המשטרה, לא יהיה שום דבר.

ענת ברקו: גם חברי כנסת מהרשימה המשותפת שהצעתי לעזור להם בעניין הזה – –

יצחק וקנין: תודה.

ענת ברקו: – – לא באמת רוצים לעשות את זה.

ענת ברקו: מוכנים לחיות עם הפאודה הזאת בכל מקום.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני מנסה לצטט חלק מהשרים ומהמנהיגים בכנסת הזאת, וכפל המוסר, ואפשר להגדיר את זה אפרטהייד, כי אם אתה מחוקק חוק – – –

ענת ברקו: עוד פעם אפרטהייד?

ענת ברקו: מה אתה עושה פה אם יש אפרטהייד?

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, לא יכול להיות שתפריעי לכל דובר, גם אם הדברים צורמים לך.

נחמן שי: ברקו, את מייצגת את כל הליכוד פה – – –

ענת ברקו: נכון, זה קשה, אתה רואה?

ענת ברקו: אני לבד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר.

יצחק וקנין: יש לך כל הזמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אבל שלא תפריע לי עוד, כי פשוט אפילו את עצמה היא לא שומעת כשהיא באה להגיד – – –

יצחק וקנין: אדוני – – – הכנסת – – –

ענת ברקו: איימן עודה – – – שאין אפרטהייד כי הוא עומד שם.

ענת ברקו: אתה עכשיו מדבר על אפרטהייד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם תשמעי אולי יש לך סיכוי להסכים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: לא יכול להיות שאת תפריעי לכל דובר.

יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני אדבר על דבר אחד פשוט: העניין של זריקת אבנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האבן בשטחים הכבושים, אם היא בידי פלסטיני, היא נשק – הוא מחבל, הוא הורג – אבל אם היא בידי מתנחל היא ורדים, היא פרחים שמעבירים נגד השוטרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה עובדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנט, מה הוא אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבנים הורגות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על המפקד שהרג במחסום קלנדיה: הוא עבד כמצופה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיהיה ברור, אבנים הורגות; מח"ט בנימין – פעל נכון, במחבלים יש לירות; מועצת יש"ע: אבנים הן רצח ואבנים הורגות; ארדן: זורקי אבנים הם רוצחים לכל דבר; השרה שקד: מיידה אבנים הוא מחבל, ורק עונש הולם יוכל לשמש גורם מרתיע, מעניש וצודק; מפקד מג"ב על ה"פעילים" – לא "מחבלים", לא "תוקפי שוטרים", שעשרות נפצעו ונכנסו לבתי-חולים, הוא דיבר על "הפעילים", זה המושג, "פעילים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מחבלים לכל דבר – מפקד מג"ב על ה"פעילים" שתקפו שוטרים: ניצב יעקב שבתאי גינה את האלימות שננקטה כלפי שוטריו בפינוי המאחז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא העיד שהזדעזע למראה צלבי הקרס, אך בסך הכול הגדיר את המבצע כהצלחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז היו אבן פה ואבן שם, זאת ההגדרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל באום-אלחיראן, שרצחו את יעקוב אבו-אלקיען ואומרים כל הזמן שהוא דורס – הוא לא דרס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כדי שהשקר הזה ייגמר והאמת תתגלה צריך לחקור, צריך ועדת חקירה.

יצחק וקנין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והם מפחדים מהאמת.

יצחק וקנין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השר וגם המשטרה מפחדים, וגם כל אנשי הליכוד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש כמה ערים וכפרים ערביים שזכו בהטבות מס בשנת 2016.

מסעוד גנאים: אתה יודע, בדיוני התקציב ועדת הכספים מחליטה ומצביעה על יישובים שמגיעות להם הטבות מס – כמה אחוזי הטבת מס לפי הסטטוס, לפי הדרגה הסוציו-אקונומית של הכפר או של העיר.

מסעוד גנאים: למשל העיר שלי, סח'נין, שב-2016 תושביה נהנו מהטבת מס של 10% – הם הופתעו בתחילת השנה הזאת, 2017, שאחוז ההטבה ירד ל-7%.

מסעוד גנאים: אז אני שאלתי: כאשר ההטבה תלויה גם בתקציב, והתקציב הוא דו-שנתי, אז איך בשנת 2016 מחליטים שלפי המצב של העיר מגיעים לו עכשיו 10%, אבל בינואר 2017 – רק 7%?

מסעוד גנאים: התשובה על שאלתי ממשרד האוצר היא שסח'נין עברה מאשכול 2 לאשכול 3, כי המצב הכלכלי שלה השתפר.

מסעוד גנאים: אבל האזרחים הם הברומטר לשיפור הזה.

מסעוד גנאים: איך הם השתפרו?

מסעוד גנאים: איך העיר השתפרה ומצב האנשים לא השתנה?

מסעוד גנאים: אנשים עד עכשיו, מצבם והרגשתם – המציאות אומרת שהמצב הסוציו-אקונומי קשה.

מסעוד גנאים: אז אי-אפשר שהמדינה תגיד: לא, המצב שלכם השתפר, והם לא מרגישים בזה.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: דרך אגב, חבר הכנסת מסעוד גנאים, הרבה יישובים השתנה להם, זה לא רק היישוב הזה.

יצחק וקנין: אני יודע שגם ביישובים אצלנו זה הורד – חלק עלו וחלק ירדו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, במוצאי שבת בתל-אביב ראינו תקווה גדולה; רחוב המלך ג'ורג' מפינת אלנבי עד רחוב דיזנגוף היה גדוש באלפי מפגינים ומפגינות: יהודים, ערבים, יהודיות, ערביות, צעירים, מבוגרים – הפגנה ענקית, מלאת אנרגיה, נגד מדיניות ההסתה והשנאה שהשלטון פה מייצר, ולא פחות חשוב – הפגנה בעד שוויון, בעד חברה משותפת, בעד צדק, בעד שלום, בעד עתיד אחר בארץ הזאת, בעד שהמדינה הזאת תהיה באמת מקום אמיתי וצודק לכולנו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, האנרגיה הזאת מוכיחה שכשהאנשים הטובים יוצאים לרחוב, אנחנו רבים.

דב חנין: אנחנו רבים שמתנגדים להידרדרות; אנחנו רבים שמוכנים להתייצב מול הסכנות.

דב חנין: ואני קורא מכאן לציבור לקחת את הדוגמה הזאת ולהשתמש בה, להפגין; להבין שדמוקרטיה לא מסתכמת רק ברגע הבחירות.

דב חנין: בדמוקרטיה אנחנו צריכים להביע את עמדותינו, להשמיע את קולנו וגם להתייצב ברחובות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה סופה לנדבר, במוצאי שבת יותר מ-10,000 איש, יהודים וערבים – רובם יהודים – צעדו בלב-לבה של תל-אביב להגיד "לא" למדיניות האפליה והקיפוח שנמשכת, "לא" למדיניות ההסתה התעמולתית התקשורתית של ראש הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית; "כן" להידברות נכונה, על בסיס הבנה ו"לא" להסתה ממושכת, ולא להעלים – –

יצחק וקנין: ראיות.

עבדאללה אבו מערוף: – – נתונים מהציבור, ולא לדווח דיווחי שקר.

עבדאללה אבו מערוף: אנשים צעדו בגאווה עם אמירה ברורה וחד-משמעית: אכן, המדיניות הזאת, הממושכת, של הממשלה בראשותו של ראש הממשלה, צריך לשים לה קץ, ולאלתר.

עבדאללה אבו מערוף: צעדו המונים, כן לשלום, כן לדו-קיום.

עבדאללה אבו מערוף: זאת הדוגמה הנכונה, שמראה תקווה.

עבדאללה אבו מערוף: כל אמצעי התקשורת שאכן, לצערי הרב, שולט בהם ראש הממשלה, וגם השר ארדן – וכל מה שהיה סביב ההריסה באום-אלחיראן, שעד עכשיו הוכיחו שרובם שקרים, שקרים טובים – צריך שראש הממשלה והשר ארדן יחזרו בהם ויתנצלו על התעמולה שעשו בזמן הזה.

יצחק וקנין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: רק הערה, סליחה, אדוני היושב-ראש.

עבדאללה אבו מערוף: היום בוועדת הפנים – אני לא עונה לחברת הכנסת קורן, אבל בוועדת הפנים היום אכן חוקקנו חוק, אני וחבר הכנסת אוסאמה סעדי, שאכן אכפת לנו העבודה נגד האלימות – – –

ענת ברקו: ענת ברקו, חברי ד"ר אבו מערוף.

ענת ברקו: חברת הכנסת ענת ברקו.

עבדאללה אבו מערוף: חברת הכנסת ענת ברקו, כן.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, החוק הזה עבר, כי אנחנו תומכים בהתנגדות לאלימות.

עבדאללה אבו מערוף: אם לא היינו שם לא היה עובר החוק.

ענת ברקו: אוקיי, אז צריך לעזור למשטרה בחקירות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, כל הקצוות יהיו אובייקטיביים, ואנחנו חייבים להיות אובייקטיביים.

ענת ברקו: אז צריך לעזור למשטרה בחקירות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה – – –

עבדאללה אבו מערוף: לא – – –

ענת ברקו: לעזור למשטרה.

ענת ברקו: לא עוזרים למשטרה, יורקים עליהם, כמו חברת הכנסת זועבי.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה חייבת לעשות – – –

ענת ברקו: קוראים למי שמשתף פעולה משת"פים.

יצחק וקנין: אולי תנהלו דו-שיח ביניכם.

יצחק וקנין: תעשו את זה, תשתו קפה – – –

ענת ברקו: אנחנו, דרך אגב, עושים את זה לא מעט.

יצחק וקנין: לא, אבל לא צריך שזה יהיה בתוך המליאה בוויכוח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דברים גדולים מתחוללים בעולמנו, ואנחנו מקדישים להם פה ושם מקום.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על דבר אחר, דבר חברתי.

נחמן שי: לדעתי, כתבת "הארץ" נורית וורגפט פרסמה כתבה חשובה על מדיניות ההפרדה בין זקנים עצמאיים לבין זקנים סיעודיים במתחמי הפעילות שלהם.

נחמן שי: מסתבר שבשבוע שעבר כבר פנו שלושה ארגונים, "כן לזקן", "המשפט בשירות הזיקנה" והאגודה לזכויות האזרח, ודרשו לבטל את הנוהל שבו מפרידים בין זקנים וזקנות שתפקודם נפגע והם הפכו לסיעודיים בדרך כזאת או אחרת לבין מי שעדיין מתפקד כהלכה.

נחמן שי: זוהי מכה כפולה ומכופלת שקשה לנו להבין אותה, כי רובנו ככולנו עוד לא הגענו לגיל הזה.

נחמן שי: אנשים רגילים להיות במסגרת מסוימת; חברתית, היא מחזקת אותם, היא תומכת בהם, היא תורמת להם, וגם להם יש מה לתרום.

נחמן שי: לפעמים המגבלה היא בכלל פיזית: קושי בתנועה, עברו לכיסא גלגלים – זה קורה – שברו רגל, ואז באותו רגע מוקיעים אותם, מוציאים אותם מהמסגרת החברתית שבה הם היו.

נחמן שי: אני מדבר אפילו על מועדונים חברתיים שמפעילות עמותות ורשויות מקומיות בפיקוח משרד הרווחה ובמימונו – עדיין זו המדיניות; ברגע שאדם הפך להיות סיעודי, זורקים אותו החוצה ומקיימים את הפעילות בלעדיו.

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: זה דבר בלתי נסבל, ואנחנו נמשיך ונעלה את הדבר הזה בכנסת כדי לתקן אותו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אתמול התוודענו לרפורמה שמתעתדים להציג השר יריב לוין ושרת המשפטים איילת שקד, לכאורה להגביל חקיקה מחד גיסא, ומאידך גיסא – להגביר את יכולת הפיקוח של הכנסת על הממשלה.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר ולקרוא לילד בשמו.

רויטל סויד: ההצעה הזאת היא עבודה עלינו בעיניים; מכיוון שבעוד התפקיד שלנו כחברי כנסת הוא לפקח על עבודת הממשלה, ולב-לבה של עבודת הכנסת הוא החקיקה, להגביל חקיקה פרטית לארבע-חמש הצעות חוק בשנה זה בעצם להפוך את היוצרות, והממשלה היא שמגבילה את עבודת הכנסת, ולזה אסור לתת יד.

רויטל סויד: והצד השני של זה, לכאורה, זה הגברת הפיקוח.

רויטל סויד: כיצד?

רויטל סויד: באמצעות שימועים ציבוריים שהכנסת תעשה ולחייב אנשים להגיע לוועדות.

רויטל סויד: אז נכון, צריך באמת לחייב אנשים להגיע לוועדות מחד-גיסא, ומאידך גיסא – כל מטרתו של השימוע הציבורי היא הרצון להכניס פוליטיזציה למערכת המשפט ולמערכת הביטחון, שיבוא היום ויביאו שופטים להתייצב בפני הכנסת לשימועים ומועמדים לרמטכ"לות שיגיעו לפני חברי הכנסת.

רויטל סויד: לזה לא ניתן יד.

רויטל סויד: אז את כל האריזה היפה הזאת באמצעות הגברת הפיקוח – לא לקנות את המתנה הזאת.

רויטל סויד: זו מתנה שאסור שניתן לה יד.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: [מס' כ/672; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 20269 ועמ' 20319.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת החוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, המשך הנמקת ההסתייגויות.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לרשימת הדוברים המונחת.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: שבע דקות לרשותך.

יצחק וקנין: רויטל, את עולה?

יצחק וקנין: שבע דקות.

יצחק וקנין: ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

טלב אבו עראר: רויטל, שנייה.

יצחק וקנין: חברים, אתם רוצים לנהל דברים?

יצחק וקנין: תנהלו אותם אחר כך.

יצחק וקנין: שבע דקות לרשותך.

רויטל סויד: שנייה, מה?

רויטל סויד: זהבה, זהבה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סויד, יש לך אפשרות לדבר – – –

רויטל סויד: לא, שנייה – – –

יצחק וקנין: לא, אין פה – אני לא יכול – – –

רויטל סויד: אבל יש פה – – –

דב חנין: אדוני, אני מבקש – – –

יצחק וקנין: מה?

רויטל סויד: איפה זהבה?

יצחק וקנין: מה?

אילן גילאון: יש לנו הודעה בשם האופוזיציה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אז חברת הכנסת סויד – – –

רויטל סויד: אני מפנה את – – –

יצחק וקנין: דקה.

יצחק וקנין: לא לא, את לא תפני.

יצחק וקנין: אם תהיה הודעה שתיגע גם בך אנחנו כבר נקבל את ההחלטה.

יצחק וקנין: בינתיים תישארי פה.

אילן גילאון: אני מבקש להודיע – – –

יצחק וקנין: מי מוסר את ההודעה?

אילן גילאון: אני מבקש – – –

יצחק וקנין: דב, אתה מוסר את ההודעה – בשם מי?

דב חנין: האופוזיציה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת – כן, לפתוח מיקרופון.

יצחק וקנין: אתה – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: דקה, דקה, אתה מוסר את ההודעה בשם כל האופוזיציה?

דב חנין: בשם סיעות האופוזיציה.

יצחק וקנין: זה מקובל על כל סיעות האופוזיציה?

מסעוד גנאים: כן.

רויטל סויד: נחמן, תקרא לזהבה.

יצחק וקנין: אוקיי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: תראו, זה היה צריך להיות מסודר בצורה אחרת – – –

דב חנין: זה מאוד מסודר.

יצחק וקנין: לא, לא – – –

דב חנין: הכול מסודר.

יצחק וקנין: חברים, אני קראתי לחברת הכנסת רויטל סויד לדבר.

יצחק וקנין: הייתם צריכים לעשות את כל הסידורים שלכם לפני כן, ולא בשנייה האחרונה.

אילן גילאון: אנחנו הלא-מסודרים?

דב חנין: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: נתתם רשימת דוברים, אני מתייחס לרשימת דוברים ולא – לסדר-יום.

יצחק וקנין: אתם רוצים לקבל החלטה אחרת?

יצחק וקנין: אין לי בעיה.

יצחק וקנין: אתם עכשיו מתדיינים ביניכם אם כן, לא כן – – –

אילן גילאון: אדוני, אתה צודק – – –

יצחק וקנין: אוקיי, חבר הכנסת – – –

רויטל סויד: אני רוצה לרדת שנייה לראות מה קורה.

יצחק וקנין: אין לי בעיה, את יכולה לרדת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, סיעות האופוזיציה, חזרנו והבענו את התנגדותנו לסדרי הדיון הבלתי-תקינים, הבלתי-תקנוניים, שהרוב בוועדת הכנסת כפה עלינו.

דב חנין: לא היה תקדים בהיסטוריה של הכנסת שדיון בנושא כל כך עקרוני מתנהל כדיון של שאריות: התחלה ביום שלישי בלילה, אחר כך יום רביעי בלילה, המשך ביום שני אחרי הצהריים, ובין לבין הכנסת ממשיכה בעבודתה הרגילה, עבודת ועדות, עבודת מליאה, כאילו אנחנו עוסקים פה באיזו סוגיה שמתאימה רק לזמן הפנוי.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, כל סיעות האופוזיציה הודיעו כאן, מעל הבמה, גם ביום שלישי וגם ביום רביעי, שאנחנו לא מתכוונים לשתף פעולה עם המהלך הבלתי-פרלמנטרי הזה, בוודאי בחוק שהוא כל כך כבד, שיש בו בעייתיות חוקתית קשה, שהיועץ המשפטי לממשלה בעצמו אומר שהוא בלתי חוקתי – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין – –

דב חנין: – – חוק שמפקיע אדמות פרטיות מאנשים, חוק שמספח שטחים.

דב חנין: בחוק כזה לנהל דיון בצורה כל כך עקומה?

יצחק וקנין: – – תודה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, האופוזיציה אמרה ואומרת: אנחנו לא ניקח חלק במשחק שהוא לא ראוי, לא מתאים – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – לא לכבודנו ולא לכבודה של שום מדינה דמוקרטית.

יצחק וקנין: עכשיו אתה תקשיב לי.

יצחק וקנין: אני לא מביע את דעתי לגופו של החוק; את זה אני אעשה בהצבעה, בהתאם למה שהקואליציה תחליט.

יצחק וקנין: היה ניסיון של הידברות בין הקואליציה לאופוזיציה, היו הצעות שונות, ואתם דחיתם אותן – אתם רציתם – – –

דב חנין: לא, אנחנו הצענו דיון של שבעה ימים, על חוק שמשנה את ההיסטוריה.

יצחק וקנין: נכון.

יצחק וקנין: תקשיבו, חברים – – –

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: יכולתם בשבוע שעבר גם לא לדבר.

יצחק וקנין: חברים, זה לא נושא לדיון.

יצחק וקנין: מונח בפני כרגע שצריך להתקיים דיון בהסתייגויות – – –

קריאה: בבקשה תגידו: לנו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: מי שירצה, רבותי, לדבר – יוכל לדבר; מי שלא ירצה – לא ידבר.

יצחק וקנין: אנחנו נעמוד בהתאם לסיכומים בוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: אם לא יהיו דוברים, אנחנו – – –

אילן גילאון: סליחה, אדוני – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני לא עושה מזה דיון.

יצחק וקנין: ידידי אילן גילאון – – –

אילן גילאון: אנחנו רק מושכים את ההסתייגויות.

אילן גילאון: אתה תעשה מה שאתה רוצה.

יצחק וקנין: זו זכותכם – – –

אילן גילאון: לנו כאופוזיציה אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: ידידי, אני לא מכריח אותך לדבר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני אפעל בהתאם לסיכומים בוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: הסיכומים אומרים: ידברו עד השעה 21:30 – תקשיבו לי, חברי הכנסת: ידברו עד השעה 21:30; אם לא יהיו דוברים, אנחנו נפסיק את הישיבה עד 21:30.

קריאה: דברו אתם, כמה – – –

יצחק וקנין: ב-21:30 נחדש את הישיבה.

יצחק וקנין: נחדש אותה.

יצחק וקנין: יהיו סיכומים, יהיו הצבעות.

יצחק וקנין: זכותכם הלגיטימית.

יצחק וקנין: אני לא מתרגש מכל ההמולה הזאת.

יצחק וקנין: זה הכול.

יצחק וקנין: ההצבעות יחלו ב-22:30.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, חברת הכנסת רויטל סויד, שבע דקות לרשותך, נא – שבע דקות.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, תעשו מה שאתם חושבים.

יצחק וקנין: אני פועל בהתאם למה שרשום לפני, אני לא מתרגש מכל ההמולה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רויטל.

רויטל סויד: תשתיק אותם.

רויטל סויד: אחר כך.

יצחק וקנין: אני אתן לך את כל הזמן – כמה שאת רוצה.

רויטל סויד: תשתיק אותם.

יצחק וקנין: שבע דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אנחנו עומדים פה הערב, נכון לעכשיו, להצביע על חוק, חוק ההסדרה, חוק שאף יועץ משפטי, כולל היועץ המשפטי לממשלה, לא מוכן להגן עליו.

רויטל סויד: בדקות האחרונות התקבלה גם עמדת היועץ המשפטי של משרד הביטחון, שלא תומך בחוק.

רויטל סויד: אתם מבינים את המשמעות של זה שאף יועץ משפטי לא תומך בחוק, והיועץ המשפטי לממשלה לא יגן עליו בבג"ץ.

רויטל סויד: זה אומר שהחוק הוא לא חוקתי.

רויטל סויד: אבל יותר מזה, גם היועץ המשפטי של משרד הביטחון לא מגן עליו, והמשמעות של זה היא גם שמבחינת ביטחון המדינה יש לנו בעיה.

רויטל סויד: ואז נשאלת השאלה: אז למה אנחנו עומדים להצביע על חוק כזה?

רויטל סויד: והתשובה באמת לא ברורה.

רויטל סויד: מכיוון שעוד כמה אנשים סברו שהחוק הזה הוא בעייתי, ובהם ראש הממשלה בנימין נתניהו – ראש ממשלת הימין, שקרא אתמול לשרים שלו: אל תצביעו על החוק הזה; שר הביטחון בא ואמר:

רויטל סויד: החוק הזה הוא חוק בעייתי, החוק הזה יביא אותנו לבית-הדין הבין-לאומי בהאג.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת סויד, רק שאלה אחת, רק שאלה.

אורן אסף חזן: אנחנו רוצים להסדיר את מה שהמפלגה שלך בנתה.

אורן אסף חזן: אנחנו רוצים להסדיר את מה שאתם בניתם.

רויטל סויד: ואז, אם אנחנו יודעים שהיועצים המשפטיים נגד, ואם אנחנו יודעים שראש הממשלה ושר הביטחון נגד – אז מה קורה פה בעצם?

רויטל סויד: והתשובה היא תשובה ברורה.

רויטל סויד: כמו שעמדתי פה לפני כמה חודשים בקריאה הראשונה ואמרתי לתושבי עמונה: עובדים עליכם בעיניים, עובדים עליכם פה בעיניים – הממשלה שלכם, הבית היהודי והליכוד – כי אתם תפונו, ולצערי הרב הם נוכחו לדעת שעבדו עליהם, ככה אני באה ואומרת היום: אזרחי ישראל, עובדים עליכם בעיניים.

רויטל סויד: ואני קוראת פה לחברי מהקואליציה.

רויטל סויד: בחיים שלי מי אתם משחקים?

רויטל סויד: על מי אתם עובדים?

רויטל סויד: מה אתם עושים פה עכשיו?

רויטל סויד: איך אתם מעזים לשחק עם הביטחון שלנו?

רויטל סויד: איך אתם מעזים לשחק עם הביטחון של חיילי צה"ל?

רויטל סויד: מי?

רויטל סויד: אתם תמנעו מקציני צה"ל לבוא ולנסוע בטיולים שלהם בחו"ל – אחרי השירות או תוך כדי השירות – אתם תמנעו את המעצר שלהם?

רויטל סויד: אתם תהיו אלה שימנעו מהם מלהגיע לבית-הדין הבין-לאומי בהאג?

רויטל סויד: אתם לא מתביישים?

רויטל סויד: אתם יודעים מצוין שהחוק הזה הוא חוק רע ואתם יודעים מצוין שהחוק הזה לא יעמוד בבג"ץ, ואתם משחקים.

רויטל סויד: אתם משחקים כדי להראות לציבור שלכם.

רויטל סויד: מה תעשו אחר כך?

רויטל סויד: על מי אתם בונים?

רויטל סויד: אתם בונים עלינו שנלך להגיש בג"ץ, שבית-המשפט העליון יפסול את החקיקה האנטי-דמוקרטית שלכם.

רויטל סויד: ואני מודה שכשאני עומדת כאן אני נקרעת בין השאלה האם להגיד לכולם: אל תגישו בג"ץ, תנו לממשלת הימין הזאת לאכול את העוגה שהיא בישלה, את העוגה הסרוחה הזאת, מכיוון שאתם יודעים מצוין שזה לא יעמוד במבחן בג"ץ, כי היועץ המשפטי שלכם לממשלה לא מגן עליכם.

רויטל סויד: אבל מי ישלם את המחיר?

רויטל סויד: מי ישלם את המחיר מזה שלא נגיש בג"ץ?

רויטל סויד: ואנחנו אוהבים את המדינה הזאת, ובעיקר אוהבים את קציני וחיילי צה"ל, והם ישלמו את המחיר; הם אלה שייעצרו; הם אלה שיובלו לבית-הדין הבין-לאומי בהאג, לא אתם.

רויטל סויד: ואתם, לא אכפת לכם מהם.

רויטל סויד: ומה תעשו?

רויטל סויד: אתם יודעים מי יוציא לכם את הערמונים האלה?

רויטל סויד: בית-המשפט העליון.

רויטל סויד: ואז מה תגידו?

רויטל סויד: מה יגידו בממשלת הימין המלא מלא הזאת?

רויטל סויד: יגידו: בג"ץ, השמאלנים האלה, שאם היינו שמים קלפי אז הם היו מצביעים כולם רק לשמאל.

רויטל סויד: זה מה שתאמרו.

רויטל סויד: כל זה כדי להוציא לכם את הערמונים מן האש, ואתם יודעים את זה מצוין.

רויטל סויד: אנחנו לא נהיה עלה התאנה שלכם.

רויטל סויד: אנחנו לא ניתן לדבר הזה יד.

רויטל סויד: כי אתם אומרים: לא נותנים לנו למשול, בית-המשפט העליון לא מאפשר לנו משילות.

רויטל סויד: אז הנה, נותנים לכם משילות, ובוא נראה אתכם.

רויטל סויד: בוא נראה אתכם, ממשלת ימין מלא מלא.

רויטל סויד: תספחו, תספחו כבר אחת ולתמיד.

רויטל סויד: תיישמו את המדיניות שלכם.

רויטל סויד: נראה אתכם מובילים את זה.

אורן אסף חזן: – – – צודקת, אני תומך – – – את צודקת.

רויטל סויד: במקום לקחת חוק הסדרה גרוע שיוביל את קציני צה"ל, תספחו אחת ולתמיד – –

אורן אסף חזן: ההפחדות האלה לא עובדות על אף אחד – – –

רויטל סויד: – – ותפסיקו להשתמש בנו כבעלה התאנה שלכם.

רויטל סויד: תפסיקו לזרות חול בעיני הציבור שלכם.

רויטל סויד: אתם בדיוק כמו הבריון הזה שעומד ומבקש: תחזיקו אותי, תחזיקו אותי.

רויטל סויד: לא רוצים להחזיק אתכם יותר.

רויטל סויד: משחררים אתכם.

רויטל סויד: משחררים אתכם שתספחו כבר, תנהגו במשילות, כי מה שאתם עושים זה לעבוד: לעבוד על כולם בעיניים, ובעיקר לעבוד על הציבור שלכם.

רויטל סויד: ולנו נמאס.

רויטל סויד: לנו נמאס להיות עלה התאנה שלכם.

רויטל סויד: לנו נמאס להיות אלה שבאים ומצילים אתכם מעצמכם.

רויטל סויד: אתם מכניסים אותנו בדואליות.

רויטל סויד: כי לעמוד פה היום ולקרוא לכולם: אל תגישו בג"ץ, אל תגישו בג"ץ נגד חוק ההסדרה הזה.

רויטל סויד: נראה את היועץ המשפטי לממשלה שאמר שלא יגן עליו – מכיוון שהוא אנטי-חוקתי – נראה את אותו עורך-דין פרטי שתשיגו, אותו עורך-דין פרטי שיבוא ויגן על ממשלת ישראל ועל מדינת ישראל.

רויטל סויד: תתביישו לכם.

רויטל סויד: תתביישו לכם שזה המצב שאתם מביאים אליו את היועץ המשפטי לממשלה, את היועץ המשפטי של הכנסת, את היועץ המשפטי של משרד הביטחון.

רויטל סויד: תתביישו לכם שאתם, בשביל לזרות חול בעיני ציבור – שלא מבין שאתם עובדים עליו, הוא חושב שאתם מסדירים את ההתיישבות אחת ולתמיד.

רויטל סויד: הוא חושב שאתם באיזה אופן פותרים את הבעיה; הוא לא מבין שאתם יכולים לעשות את זה בקלות, לא באמצעות חוק פרטי, חקיקה פרטית עוקפת, ככה, אלא פשוט מאוד ממשלת ימין מלא מלא תספח, תספח אחת ולתמיד, ולא תבוא אחר כך ותגיד: אוי, בג"ץ השמאלנים האלה תפסו אותנו, אוי, הם הגישו נגדנו בג"ץ, אוי, בית-המשפט העליון הזה.

רויטל סויד: אז תפסיקו.

רויטל סויד: תפסיקו לעבוד בעיניים ותפסיקו לשחק משחקים, ותפסיקו להגיע לסיטואציה שבה אתם מסכנים לא רק את המנהיגים שלנו, כי מי שבישל את הדייסה – שיאכל אותה.

רויטל סויד: אתם מסכנים את חיילי וקציני צה"ל.

רויטל סויד: כל סגן וסרן שייסע לטיול בחו"ל ימצא את עצמו עצור בבית-הדין הבין-לאומי בהאג.

רויטל סויד: זה מה שאתם רוצים?

רויטל סויד: לשם אתם רוצים להגיע?

רויטל סויד: זה מה שמגיע לחיילים שלנו?

רויטל סויד: ככה אתם אוהבים את המדינה?

רויטל סויד: ככה אתם מוכרים את חיילי צה"ל בשביל לכאורה הסדרת ההתנחלויות.

רויטל סויד: אתם לא מסדירים את ההתנחלויות.

רויטל סויד: אתם יכולים לעשות את זה, ממשלת ימין מלא מלא שמשקרת לציבור שלה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: אחריה יעלה חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: אילן.

אילן גילאון: ברשותך, אדוני אני יכול לעשות את זה מן המקום, כן?

יצחק וקנין: לא, אתה תעלה לדוכן.

יצחק וקנין: אני לא רוצה לשנות את הכללים.

יצחק וקנין: חברים, אנא מכם.

יצחק וקנין: אנחנו יכולים להשתגע, אבל לא לברדק את כל העבודה שלנו.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חמש דקות, חמש דקות, לרשותך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אותי לא מעניין הסכמים כאלה.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: רק דקה אחת.

יצחק וקנין: לא מעניין אותי לא הסכמים, לא כלום.

יצחק וקנין: לי יש רשימה, אני מקריא אותה, ומי שיהיה פה יעלה וידבר.

יצחק וקנין: מי שלא יהיה – שיבושם לו.

יצחק וקנין: חמש דקות, אדוני, לרשותך.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: 30 שניות יספיקו.

אילן גילאון: אין לי שום כוונה לבטא את דעתי במקרה הזה.

אילן גילאון: על דעת כל סיעות האופוזיציה החליטה האופוזיציה להסיר את כל ההסתייגויות, לא להשתתף בדיון הזה.

אילן גילאון: אנחנו לא נהיה פה עלה תאנה ובטח לא להקת המחוללים והמחוללות שממתינה לראש הממשלה להצבעה.

אילן גילאון: על כן, היות שאין לנו שום הסתייגות לדיון, אדוני מוזמן לעשות מה שהוא רוצה.

אילן גילאון: אני קורא מכאן בשם כל סיעות האופוזיציה, אדוני, להדיר את עצמם מן הדוכן.

יצחק וקנין: אילן גילאון, חברי היקר – –

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: – – אני לא עושה מה שאני רוצה.

אילן גילאון: לא לא, אני מרשה – – –

יצחק וקנין: אני פועל בהתאם לפרוטוקול בהחלטת ועדת הכנסת – –

אילן גילאון: כבודו, אם תסלח לי – –

יצחק וקנין: – – אך ורק בהתאם לזה.

יצחק וקנין: לא אסטה כהוא זה.

אילן גילאון: – – ביקשתי לסיים ב-30 שניות.

אילן גילאון: אדוני רק מפריע לי.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אם תרצה, יש לך גם חמש דקות.

אילן גילאון: אני מבקש מכל חברי האופוזיציה, בלי יוצא מן הכלל, שלא לשתף פעולה בפיאסקו הזה.

אילן גילאון: ככה החלטנו, על דעת כל סיעות האופוזיציה.

אילן גילאון: לכן, אדוני, אתה מוזמן לעשות מה שאתה רוצה – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אילן גילאון: – – להביא את ההסתייגות של הקואליציה, לארגן שירה בציבור.

אילן גילאון: כל מי שחייב לבטא את עצמו כי הוא לא הצליח, שיעשה מה שהוא רוצה.

אילן גילאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: אני מודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – לא מדבר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן?

יעל גרמן: אני מכבדת את החלטת האופוזיציה.

יצחק וקנין: תודה לך.

יעל גרמן: זה לא נכון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, מדבר?

מרב מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: לא, את לא יכולה לעלות ככה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מי שחושב שזה קרקס – טועה.

יצחק וקנין: טעות.

יצחק וקנין: מהצד אני מוכן להרשות לך.

יצחק וקנין: מהצד, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: סיעות האופוזיציה החליטו למשוך את כל ההסתייגויות שלהן לחוק.

מרב מיכאלי: אנחנו עכשיו פשוט מושכות את כל ההסתייגויות, ומבחינתנו אפשר לגשת להצבעה כבר עכשיו.

יצחק וקנין: אני אפעל – – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני מבין את הלהיטות שלכם לשים אותי באיזה מקום.

יצחק וקנין: אני מספיק ותיק פה כדי לדעת איך אני פועל.

יצחק וקנין: יש הסכמות ברורות, החלטות ברורות, של ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מה שמנחה אותי כרגע זה ועדת הכנסת, בהתאם להסכמות שהיו.

יצחק וקנין: לא מעניין אותי – – –

עיסאווי פריג': אל תשתף פעולה עם הקרקס.

עיסאווי פריג': יש החלטה – תכבד אותה.

יצחק וקנין: ולכן, אני מבין שמשכתם את כל ההסתייגויות, כל הדוברים.

מרב מיכאלי: נכון.

יצחק וקנין: אם כן, חבר הכנסת ישראל אייכלר, אני לא יודע אם אתה מופיע ברשימה של הדוברים.

עיסאווי פריג': הוא לא מופיע.

מיכל רוזין: אין לו הסתייגות.

מיכל רוזין: אין לו הסתייגות.

יצחק וקנין: יש לך הסתייגות?

יצחק וקנין: ישראל אייכלר, בבקשה.

יצחק וקנין: גם אתה מופיע?

יצחק וקנין: גם בצלאל.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת – – –

עיסאווי פריג': מה סדר הדיון?

עיסאווי פריג': תגיד מי הדוברים.

יצחק וקנין: אני, חברים, דקה – – –

עיסאווי פריג': שלא תמציא עכשיו דברים.

עיסאווי פריג': מי הדוברים?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', שב במקומך.

יצחק וקנין: אם לא, אני אוציא אותך, ואני אענה תשובה.

עיסאווי פריג': מי ברשימה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – –

עיסאווי פריג': מה רשימת הדוברים?

יצחק וקנין: – – אתה הרי מכיר אותי; אני אנהג בהגינות הכי גדולה.

יצחק וקנין: שב במקומך ואני אענה לך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, בהתאם להחלטת הכנסת, של ועדת הכנסת, ביום שני י' בשבט התשע"ז – אני מקריא את ההחלטה – 6 בפברואר 2017, שזה היום, אחרי ההצעות להביע אי-אמון – ולא היו כאלה – נאומים בני דקה – היו – תימשך הנמקת ההסתייגויות בהצעת חוק ההסדרה עד השעה 21:30, דהיינו 9:30 בערב.

יצחק וקנין: מ-21:30 עד 22:30 תינתן זכות ליושב-ראש הוועדה להשיב למסתייגים בזכות דיבור לנציג הממשלה.

יצחק וקנין: ההצבעה תחל לא לפני השעה 22:30 – 10:30 בערב.

יצחק וקנין: אני אקיים את ההחלטה הזאת ככתבה וכלשונה.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת ישראל אייכלר, חמש דקות.

עיסאווי פריג': אין לך דוברים, מה תעשה?

יצחק וקנין: אני אנעל את הישיבה ואחדש אותה.

יצחק וקנין: אני אפסיק את הישיבה ואחדש אותה ב-21:30.

אילן גילאון: יש בטדי משחק של הפועל קטמון, אני מזמין אותך.

יצחק וקנין: אני אשמח מאוד אם תבשר לי מי ניצח במשחק הזה.

אילן גילאון: אני אבשר לך, אל תדאג.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני עליתי לכאן לנמק את ההסתייגות, אבל יותר מכך – להציל את הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: אם אנחנו נהרוס את המנגנון הפרלמנטרי, שכל כך הרבה אנשים נלחמו כל כך הרבה שנים כדי שתהיה זכות לאזרח לדבר ולייצג ולבחור את נציגיו כדי שיביאו את דברו, ואנחנו נעשה הסכמים מהסכמים שונים עד כדי כך שתבוא שרה בממשלה ותרצה לקצץ בסמכות חברי הכנסת להגיש הצעות חוק – לא מדובר בחקיקה בפועל, שממילא יש מכסה לכל סיעה ולכל חבר כנסת, אלא שאסור לנו, כחברי כנסת, להציע חקיקה פרטית.

ישראל אייכלר: כל החקיקה תהיה פה על-פי פקידי השלטון שרוצים לגזור על האזרח עוד ועוד גזירות ומגבלות, אבל על חברי הכנסת, שמייצגים את הציבור שאיננו בשלטון, לבוא ולהגיש הצעות חוק הם יאסרו.

ישראל אייכלר: אחת הטענות המקוממות שגרמו לי לעלות היא שהחוק הזה לא יעמוד בבג"ץ.

ישראל אייכלר: מה זה?

ישראל אייכלר: מישהו אמר פעם על פסיקת בג"ץ: זה לא יעמוד במבחן הכנסת?

ישראל אייכלר: יש איזה שופט שלא ישפוט משהו כי אולי זה לא יעבור במבחן הכנסת?

ישראל אייכלר: יש הפרדת רשויות או אין הפרדת רשויות?

ישראל אייכלר: מה אנחנו, שלטון של כנופיות – מי יותר חזק?

ישראל אייכלר: חסרות מדינות באזור שמי שיותר חזק הוא הקובע?

ישראל אייכלר: בסופו של דבר זה מתפרק לו, ויש רק כנופיות ואין עם מי לדבר.

ישראל אייכלר: תראו איך נראה העם הפלסטיני, שסובל כבר כל כך הרבה שנים רק כי אין לו הנהגה, וכל כנופיה נהיית יותר חזקה מהשנייה, ואחד מפיל את השני, ולישראל יש מדינה כבר כמעט 70 שנה, והם עדיין לא החליטו אם לקבל את תוכנית החלוקה.

ישראל אייכלר: זה מה שאנחנו רוצים ליצור פה – כנופיית בג"ץ תשלוט, כנופיות ועדי עובדים ישלטו, כנופיות כאלה וכנופיות אחרות?

ישראל אייכלר: לכן, צריך לשמור על הממסד הדמוקרטי, שעדיין נותן לאזרח את זכות הבחירה; וגם על זה כבר שמענו – שרוצים לשלול את זכות הבחירה: אלה רוצים לשלול את זכות הבחירה מערבים, אחרים רוצים לשלול את זכות הבחירה מחרדים, אלה רוצים לשלול את זכות הבחירה מהשמאל, משמאלנים, אלה רוצים לשלול את זכות הבחירה מימנים, וכבר פסלו מפלגות ימניות.

ישראל אייכלר: לכן, אדוני היושב-ראש, צריך לעמוד פה וכן, נראה לי מוזר שאני עומד להגן על הדמוקרטיה, כאילו, אנחנו הרי תיאוקרטים ואלה דמוקרטים; אנשי השמאל דמוקרטים – הם פשוט מפרקים את כל המסגרות השלטוניות החוקיות ומסתמכים שתמיד יהיה להם רוב בבג"ץ.

ישראל אייכלר: אני מציג עכשיו, אדוני היושב-ראש, אתגר לראש הממשלה: תמנה בבקשה והעבר חוק להוסיף עוד 15 שופטים בבית-המשפט העליון.

ישראל אייכלר: למה אתה לא יכול לעשות את זה?

ישראל אייכלר: תגן על הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: אז תדע שיש ריבוי דעות.

ישראל אייכלר: אל תפגע בשופטים הקיימים, תוסיף עוד, כמו שעושים בכל מקום.

ישראל אייכלר: מה זה נקרא: היועץ המשפטי לא יגן על החוק של הממשלה, של הכנסת, בבג"ץ – אז הוא היועץ המשפטי לממשלה או לא?

ישראל אייכלר: לעצם העניין, אדוני היושב-ראש, בעניין חוק ההסדרה – אתם יודעים שיש לנו הרבה חילוקי דעות עם הציונות הדתית, עם אנשי הימין.

ישראל אייכלר: אם הייתה אפשרות לעשות שלום עם השכנים שלנו היו לנו ויכוחים עוד יותר גדולים.

ישראל אייכלר: אבל כאשר יהודי גר בביתו, עם ילדיו, 20 שנה, ומוציאים אותו מהבית באכזריות נוראה – וכאן אני רוצה לתת ציון לשבח לשוטרים, שהתייחסו מאוד בעדינות בעמונה, אבל עצם העקירה היא אכזריות נוראה – רק כי בג"ץ אמר והיה העולם, שאמרתי ונעשה דברי?

ישראל אייכלר: זה פירוק הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: למזלנו, אנשי עמונה והמתנחלים הם אנשים עדינים, והם לא פועלים כפי שפועלים פה באזור, כל מי שמנסים להוציא אותו מביתו, והם קיבלו את הדין – בכאב גדול, אבל יחסית הם קיבלו את זה בשלום.

ישראל אייכלר: מה אתם רוצים, שאנשים באמת יתנגדו לשלטון?

ישראל אייכלר: באמת יתחילו פה מלחמות מול פקידים ומול שופטים?

ישראל אייכלר: מה אתם רוצים, לפרק את כל הדברים האלה?

ישראל אייכלר: אל תביאו את הפגיעה בזכויות האדם בצורה כזאת, להוציא בן-אדם מביתו.

ישראל אייכלר: אלא מה?

ישראל אייכלר: אם יש מישהו שטוען שבטעות, או לפני 20 שנה, בנו על ביתו, על קרקעו – אף שאין אחד כזה – נשלם לו, ניתן לו קרקע חלופית.

ישראל אייכלר: מה עושים עם כל ההפקעות כשעושים כבישים?

ישראל אייכלר: נותנים קרקע חלופית.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ישראל אייכלר: לכן החוק הזה הוא גם חוק מוסרי וגם חוק פרלמנטרי.

אורלי לוי אבקסיס: – – – בליפתא.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לזכור – – –

ישראל אייכלר: נכון.

ישראל אייכלר: כמה אנשים הוציאו בגלל הפקעות ודברים כאלה – אז מה?

ישראל אייכלר: אז עשו – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל קיבלו גם מהם פיצוי.

ישראל אייכלר: נכון, ודאי שצריך לתת פיצוי.

ישראל אייכלר: פיצוי צריך לתת.

ישראל אייכלר: אני אסיים בתקנת "מריש" שכבר אמרתי את זה פה.

ישראל אייכלר: יש בהלכה שאדם לקח קורה של מישהו אחר, והוא בנה בה את גגו.

ישראל אייכלר: לא אומרים לו: תפרק את הגג ותחזיר לו את הקורה, אלא תשלם לו את מחיר הקורה.

ישראל אייכלר: תקנת "מריש" זה נקרא.

ישראל אייכלר: זה הדבר שצריך לעשות פה גם לכל ההתנחלויות שלא נמצאו על קרקעות שאינן קרקעות מדינה, ובא לציון גואל.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: 15 דקות לרשותך.

יצחק וקנין: שלוש הסתייגויות יש לך – 15 דקות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני שומע בימים האחרונים קמפיין שלם נגד החוק הזה, נגד החוקיות שלו.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע אנשים שאומרים: אין שום סיכוי בעולם שהחוק הזה עומד במבחן בג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע שאנשים אומרים שאנחנו מחוקקים את זה בכוונה כדי שבג"ץ יפסול, ואז נוכל להאשים את בג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': חברים, הקמפיין הזה מלא בטענות מוזרות.

בצלאל סמוטריץ': בלשון המעטה.

בצלאל סמוטריץ': שמעתי את חבר הכנסת לשעבר דן מרידור אומר ברדיו שבחוק הזה לראשונה אנחנו נחוקק על אנשים שהם לא חלק מהמשחק הדמוקרטי שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לגלות לחבר הכנסת לשעבר מרידור סוד: אנחנו עושים את זה 50 שנה.

בצלאל סמוטריץ': 50 שנה אנחנו קובעים את החיים ביהודה ושומרון, של ערביי יהודה ושומרון, שהם לא חלק מהמשחק הדמוקרטי שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אין שום הבדל אם אנחנו מנהלים את חייהם באמצעות חקיקה צבאית שהאלוף חותם או באמצעות הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': להפך.

בצלאל סמוטריץ': סביר להניח שכאשר הכנסת עושה את הפעולות הללו אז הן נעשות בתשומת לב הרבה יותר גדולה, בתהליך הרבה יותר משמעותי, עם לימוד ובדיקה, וקריאה טרומית וקריאה ראשונה וקריאה שנייה ושלישית, וועדות בין לבין, ומומחים, ומשפטנים – הרבה יותר חוקתי והרבה יותר שומר על הזכויות מאשר אלוף הפיקוד בחדר הסגור שלו, היועמ"ש מכין לו איזה צו והוא חותם.

בצלאל סמוטריץ': 50 שנה אנחנו עושים את זה.

בצלאל סמוטריץ': אין שום חידוש בחוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע שהכנסת לא מוסמכת לחוקק ביהודה ושומרון כיוון שלא החלנו את הריבונות; לא מדובר בשטחה של מדינת ישראל ולכן הכנסת לא מוסמכת.

בצלאל סמוטריץ': אז חברים יקרים, הכנסת מוסמכת גם מוסמכת.

בצלאל סמוטריץ': אתם רוצים, אז נקרא, סתם לצטט, מכמה פסקי-דין באמת קצרצרים בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': הראשון, אגב, ניתן עוד ב-1948, מייד בהקמת המדינה: ע"פ – ערעור פלילי – 1/48 סילבסטר נגד היועץ המשפטי לממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אמר בית-המשפט העליון: "אם על-פי החוק הבין-לאומי יש כוח חקיקה מסוים לשלטון הצבאי, הרי על אחת כמה וכמה ישנו כוח חקיקה כזה למחוקק של המדינה הכובשת שממנה השלטון הצבאי שואב את כוחו".

בצלאל סמוטריץ': הרי המפקד הצבאי הוא הריבון בשטח ה"כבוש", במירכאות – תכף נדבר על זה – מכוח היותו של המעצמה הכובשת.

בצלאל סמוטריץ': אז אם השליח מוסמך לחוקק, ודאי שגם המשלח מוסמך לחוקק.

בצלאל סמוטריץ': מבחינת המשפט הבין-לאומי, מה שהמשפט הבין-לאומי בודק זה את התוכן של החקיקה, ממש לא את הפרוצדורה של איך בדיוק הדבר הזה חוקק.

בצלאל סמוטריץ': יותר מזה – ושוב, יש פה שורה שלמה של פסקי-דין.

בצלאל סמוטריץ': נניח הנשיא לשעבר ברק, בפסק-הדין הידוע שבו בית-המשפט העליון הכשיר את הגירוש מגוש-קטיף ומצפון השומרון, אז הוא מדבר על המשמעות של התפיסה המשפטית שרואה בשטחים הללו שטחים הנתונים בתפיסה לוחמתית, אז השטחים האלה לא סופחו לישראל ואינם חלק ממנה.

בצלאל סמוטריץ': אומר ברק: ובהיעדר הוראה בחקיקה מפורשת או משתמעת, אין חוקי הכנסת חלים באזור זה.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, כאשר יש הוראה בחקיקה מפורשת ואפילו משתמעת, יכולה הכנסת להחיל את חוקיה ביו"ש, ויש עוד כהנה וכהנה פסקי-דין רבים שמדברים בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע את היועץ המשפטי לממשלה, שלצערי הרב מנהל כמעט קמפיין – בעיני, אגב, זה כשלעצמו שערורייה.

בצלאל סמוטריץ': היועץ המשפטי יש לו, וצריכה להיות לו, את דעתו, והוא אמור לומר אותה לממשלה ולוועדת שרים לחקיקה.

בצלאל סמוטריץ': אולם ברגע שוועדת השרים תהיה באחריות הממשלה, בוודאי ובוודאי ברגע שהכנסת החליטה שהיא לא מקבלת את דעתו והיא מקדמת את החוק, אני חושב שזה בלתי מתקבל על הדעת שהוא מנהל קמפיין ציבורי ומעל במות ציבוריות נגד החוק, ובעצם, למעשה, נגד הממשלה שהוא אמור להיות בא-כוחה – היועץ המשפטי לממשלה מסביר כמה החוק הזה הוא לא חוקתי ולא עומד במחויבויות של מדינת ישראל על-פי המשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אומרים לי כולם: אין שום סיכוי שהחוק הזה יעמוד במבחן בג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': אם היועץ לא מוכן להגן עליו, אין שום סיכוי בעולם שהוא יעמוד במבחן בג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לומר לכם חברים יקרים, ההפך.

בצלאל סמוטריץ': דווקא ההתנגדות החד-משמעית הזאת של היועץ המשפטי לממשלה – וגם זה של הכנסת, בצורה קצת יותר מרוככת; לפי דעתי, תופס נכון יותר את תפקידו – אבל דווקא ההתנגדות הזאת היא שמחסנת את החוק הזה, חבר הכנסת אייכלר; היא שמחסנת את החוק הזה בבג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': כאשר היועץ המשפטי לממשלה עומד ובצורה רועשת מסביר את ההשלכות ואומר את טענתו שהחוק הזה איננו תואם את המשפט הבין-לאומי כפי שהוא תופס אותו, והממשלה, ובעיקר הכנסת שהיא הריבון, אומרת ליועץ המשפטי: שמעתי את דבריך ואף על פי כן ולמרות הכול אני מחוקקת, תוך שאני מודעת להשלכות האלה, זה אומר:

בצלאל סמוטריץ': או שהכנסת לא מקבלת את ההתייחסות אל יהודה ושומרון כאל השטחים האלה שנתונים בתפיסה לוחמתית, וממילא דיני הכיבוש, דיני התפיסה הלוחמתית של המשפט הבין-לאומי, אינם חלים שם.

בצלאל סמוטריץ': אז יכול היועץ המשפטי לומר – אגב, עברתי על חוות דעתו.

בצלאל סמוטריץ': חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה הוקראה מילה במילה על-ידי באי כוחו בדיון הראשון בוועדה המשותפת שדנה בחוק הזה בהכנתו עדיין לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': עברתי ממש לקראת הנאום הזה על כל החלקים של חוות הדעת הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אין שם מילה אחת על החוקיות או על היעדר החוקיות של החוק הזה על-פי המשפט הישראלי הפנימי.

בצלאל סמוטריץ': היועץ מדבר אך ורק על הבעיות במשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': הוא טוען שהחוק סותר את דיני התפיסה הלוחמתית של המשפט הבין-לאומי, את חובותיו של המפקד הצבאי כלפי אוכלוסייה המוגנת, את תקנה 43 לתקנות האג, שקובעת שצריך לשמר את הדין החל באזור ולא להתערב בו אלא רק לטובת אותה אוכלוסייה מוגנת.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה סותר את הדרך שבאמצעותה צריך לבצע הפקעות – שוב, לפי המשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': עם כל הכבוד, כאשר יש סתירה בין הדין הפנימי לדין הבין-לאומי, הדין הפנימי גובר – זה מושכל יסוד ראשון, איך אומרים, שנה א', סמסטר א', קורס ראשון במשפטים.

בצלאל סמוטריץ': אין תקדים ולא יכול להיות תקדים לפסילה של בית-המשפט העליון חוק של הכנסת בשל העובדה שהוא סותר הוראות של הדין הבין-לאומי, והראיה הכי פשוטה זה רמת-הגולן.

בצלאל סמוטריץ': רמת-הגולן היא שטח כבוש.

בצלאל סמוטריץ': אין על זה מחלוקת.

בצלאל סמוטריץ': רמת-הגולן הייתה שטחה של מדינת סוריה.

בצלאל סמוטריץ': הריבונות הסורית ברמת-הגולן הוכרה על-ידי האו"ם וממילא על-ידי המשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כובשים ברמת-הגולן.

בצלאל סמוטריץ': אני מגלה סוד: לא סיפחנו את רמת-הגולן.

בצלאל סמוטריץ': עמד כאן מנחם בגין, זיכרונו לברכה, ראש הממשלה, ואמר: אני רוצה להבהיר – אנחנו לא מספחים את רמת-הגולן.

בצלאל סמוטריץ': מה עשינו?

בצלאל סמוטריץ': החלנו את החוק הישראלי מחוץ לגבולותיה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': האם יעלה על הדעת שיבוא בג"ץ ויגיד: אני פוסל את החוק שהחיל את החוק הישראלי על רמת-הגולן מפני שהכנסת איננה מוסמכת לחוקק מחוץ לשטחה?

בצלאל סמוטריץ': אז רמת-הגולן עד היום לא סופחה למדינת ישראל, ועד היום הקהילה הבין-לאומית לא מכירה בה כחלק ממדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': היא שטח כבוש, אבל ברור שחוק של הכנסת גובר על המשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': ולכן, כאשר היועץ המשפטי לממשלה בא ואומר: חברים, החוק הזה לא מתאים למשפט הבין-לאומי, אז אחת משתיים: או שהכנסת אומרת לו – כך אני חושב שהכנסת אומרת לו, כך אני נוכחתי בכל הדיונים על החוק הזה; אגב, סעיף המטרה של החוק הזה, הסעיף הראשון מגדיר את מטרתו של החוק: לאפשר את המשך פיתוחה וביסוסה והסדרתה של ההתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': זו פסקה שלא היה אפשר לחוקק לו הכנסת הייתה חושבת שמדובר בשטחים הנתונים בתפיסה לוחמתית, כי אז זה אפילו פשע מלחמה – העתקת אוכלוסייה.

בצלאל סמוטריץ': אז ברור שהכנסת לא מתייחסת אל השטח כשטח הנתון בתפיסה לוחמתית, ופה צריך לומר עוד דבר.

בצלאל סמוטריץ': זה נורא פשוט.

בצלאל סמוטריץ': זה לא סוד שיש ויכוח בין המשפטנים – מבחינה משפטית צרופה, לא מדינית, משפטית – איך נכון להגדיר את השטח.

בצלאל סמוטריץ': אני, אגב, מצדד בדעתם של רבים וטובים ממני שסבורים שלא ניתן להגדיר את השטח הזה כשטח הנתון בתפיסה לוחמתית, מכיוון שחסר הרכיב הכי בסיסי בהגדרה הזאת, והוא שנטלנו את החזקה בשטח מאיזה ריבון שהריבונות שלו הוכרה על-ידי המשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הרי יודעים מצוין שהכיבוש הירדני – ירדן כבשה בכוח הזרוע את שטחי יהודה ושומרון ב-48', ושלטה שם במשך 19 שנה בכיבוש בלתי חוקי שלא הוכר על-ידי העולם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא נטלנו את החזקה מאיזה ריבון, ולכן אנחנו לא יכולים להיות כובש.

בצלאל סמוטריץ': אבל יש על זה ויכוח.

בצלאל סמוטריץ': יש אומרים שברגע שהשטח הזה נתפס באמצעות עימות מזוין, אז כבר הוא מוגדר שטח שנתון בתפיסה לוחמתית.

בצלאל סמוטריץ': אז זו מחלוקת שלא הוכרעה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, היא לא הוכרעה מעולם באיזה דיון פוזיטיבי בבית-המשפט העליון.

בצלאל סמוטריץ': מעולם לא נערך דיון בשאלה הזאת; לא נערכה שקלא וטריא, לא שמו את שני הצדדים ובית-המשפט לא הכריע.

בצלאל סמוטריץ': אז מדוע דן בית-המשפט את מדינת ישראל כאשר הוא בוחן, מעביר את שבט ביקורתו על ההתנהלות של המדינה בהקשר של יהודה ושומרון – מדוע הוא בוחן את זה לפי כללי המשפט הבין-לאומי?

בצלאל סמוטריץ': כיוון שמדינת ישראל, שמגר – שאחר כך היה נשיא בית-המשפט העליון – היה הפצ"ר ב-1967 ואחר כך היועץ המשפטי לממשלה, והוא הודיע לבית-המשפט שאף שלא מדובר בשטחים הנתונים בתפיסה לוחמתית, אנחנו מוכנים לקבל על עצמנו לפנים משורת הדין את ההוראות ההומניטריות של הדין הבין-לאומי כדי לצאת ידי חובת כל השיטות; כדי שלא יגידו שאנחנו מבצעים מחטפים בחסות איזה מין אזור דמדומים שאין בו מערכת דינים שחלה.

בצלאל סמוטריץ': אז קיבלנו על עצמנו חלק מן ההוראות של המשפט הבין-לאומי, אבל קיבלנו את זה לפנים משורת הדין.

בצלאל סמוטריץ': זו לא הגדרת סטטוס.

בצלאל סמוטריץ': אגב, יש על זה ביקורת.

בצלאל סמוטריץ': השופט ויתקון ב-1972 כתב פה – בג"ץ אבו חילו – הוא כותב: "נוכח הלכה ברורה זו, אין אני יכול אלא להתייחס בספקנות לנוהג שהשתרש, כנראה, אצל נציגי המדינה להסכים לבירור מעשי השלטון הצבאי אף מבחינת המשפט הבין-לאומי ההסכמי.

בצלאל סמוטריץ': אף הסכמה זו הניתנת מדי פעם בפעם לגבי נושאים מוגדרים ובלי התחייבות שתינתן בכל העתירות" – אגב, אנחנו רואים פה שאז, עוד ב-1972, הממשלה לא הסכימה לקבל את זה כאיזה כלל; בחלק מהדברים היא הסכימה; אומר השופט ויתקון שבחלק מהדברים הסכימה.

בצלאל סמוטריץ': אומר השופט ויתקון: "ההסכמה הזאת הופכת את דיוננו למעין בוררות התלויה בהסכמת הנתבע.

בצלאל סמוטריץ': לעניות דעתי, לא לשם כך נוצר בית-המשפט הזה".

בצלאל סמוטריץ': אמר ויתקון: בג"ץ הוא לא מוסד בוררות.

בצלאל סמוטריץ': אתם תקבעו לפי איזה חוקים אתם רוצים לדון בו.

בצלאל סמוטריץ': כך או כך, על רקע הסכמת המדינה ועל רקע, בעיקר – כיוון שלא החלנו שם את הריבונות – לא נוצרה מערכת דינים אחרת, אז אמרנו: לא נשאיר ואקום; הסכמנו לקבל חלק מההוראות של המשפט ההומניטרי.

בצלאל סמוטריץ': אז אם הממשלה מוסמכת, ודאי שהכנסת מוסמכת להורות לבית-המשפט את ההפך.

בצלאל סמוטריץ': עומדת עכשיו הכנסת, הריבון במדינת ישראל, ואומרת:

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מקבלים את הגדרת השטח ככזה ולא מוכנים לדון על-פיו; או, כאשר שומעת הכנסת את אותה אמירה חד-משמעית של היועץ המשפטי לממשלה, אומרת הכנסת: אף שאתה חושב שזה סותר את הדין הבין-לאומי, אנחנו מחוקקים את זה.

בצלאל סמוטריץ': כפי שהיינו מוסמכים להחיל את הדין הישראלי ברמת-הגולן בניגוד לדין הבין-לאומי, כך גם אנו מוסמכים להחיל איזו נורמה שאנחנו רוצים – יש גם אמירה חד-משמעית של בג"ץ על כך שהכנסת אינה חייבת להחיל את כל הריבונות שלה כתנאי להחלת חוקים; היא יכולה להחיל חוקים מסוימים גם בשטחים שאינם נתונים בריבונותה, והדברים ידועים.

בצלאל סמוטריץ': לכן אני טוען שדווקא ההתנגדות הזאת של היועץ המשפטי לממשלה מחסנת את החוק.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, כדי לפסול את החוק הזה, כפי שאמרתי, לא יהיה אפשר לפסול אותו על בסיס זה שהוא לא מתאים לדין הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': אין לזה תקדים, וזה גם נוגד את עקרונות היסוד הכי בסיסיים של המשפט במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': כדי לפסול אותו צריך יהיה לטעון שהוא סותר את חוקי-היסוד של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': כדי לעשות את זה יהיה צריך בראש ובראשונה לקבוע שחוקי-היסוד חלים גם על ערביי יהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': זו קביעה שעד היום בית-המשפט נמנע במכוון מלקבוע אותה; באותו בג"ץ שהכשיר את הגירוש מגוש-קטיף השאירו את השאלה הזאת ב"צריך עיון".

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לראות את היועץ המשפטי לממשלה מוכן שבג"ץ יקבע שחוקי-היסוד חלים גם על ערביי יהודה ושומרון – זה קודם כול, כבסיס.

בצלאל סמוטריץ': יהיו לזה השלכות מרחיקות לכת מאוד מאוד על היכולות של צה"ל לפעול וכו'.

בצלאל סמוטריץ': גם אם ייקבע שחוקי-היסוד חלים, ואז לכאורה החוק הזה פוגע בזכות הקניין, שמעוגנת בחוק-יסוד: כבוד אדם וחירותו, אז כמובן יש פסקת ההגבלה, וזה עדיין לא אומר שהחוק הזה לא עומד בתנאי פסקת ההגבלה.

בצלאל סמוטריץ': לפסקת ההגבלה כידוע יש ארבעה תנאים: ראשית, שהפגיעה תהיה בחוק; זה חוק שהולם את ערכיה של מדינת ישראל – זה התנאי השני, ואתייחס ביחד לשני התנאים; והתנאי השלישי הוא שהוא מחוקק לתכלית ראויה.

בצלאל סמוטריץ': התכלית של החוק הזה, כידוע, וזה נאמר פה לא פעם – גם כאן וגם בוועדות – גם תכלית התיישבותית, ציונית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רואים בפיתוח ההתיישבות הציונית החלוצית בכל מרחבי ארץ-ישראל ערך אדיר שתואם מאוד מאוד את ערכיה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': הוא מוגדר כתכלית ראויה.

בצלאל סמוטריץ': ויש לו גם תכלית הומניטרית: אלפי אלפי משפחות שבאו בתום לב, שלא פעם רכשו בתים בכלל מהמדינה, טעויות שנוצרו לפני הרבה מאוד שנים בתום לב, כאשר נבנו יישובים ושכונות שלמות על אדמות שהן לא בבעלות המדינה, אז יש גם תכלית אנושית הומניטרית, ודאי כשמדובר בחוק שתכליתו ראויה ושתואם את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

בצלאל סמוטריץ': אוי ואבוי לנו אם לא.

בצלאל סמוטריץ': אז יש לנו כמובן המידתיות.

בצלאל סמוטריץ': זה התנאי הרביעי, וכידוע בפסיקה הוא מתחלק לשלושה מבחני משנה: ראשית, הקשר הרציונלי.

בצלאל סמוטריץ': צריך שיהיה קשר בין האמצעי הננקט לבין המטרה.

בצלאל סמוטריץ': ברור שהאמצעי הזה – חוק ההסדרה, בסופו של דבר – נכון, הוא מפקיע את זכויות השימוש.

בצלאל סמוטריץ': אגב, הוא לא מפקיע את הבעלות; הוא מפקיע זמנית את זכויות השימוש עד לקיומו של הסדר מדיני.

בצלאל סמוטריץ': ואני אומר את זה עכשיו: הוא נותן תמורה גדולה מאוד – 125%; הוא נותן בחירה לבעלים שנפגע או בכסף או בקרקע.

בצלאל סמוטריץ': פנה אלי שר בכיר – אספר לך, אדוני היושב-ראש – לפני יומיים, אומר לי: תשמע, תוסיפו בחוק שהבעלים יוכל לבחור אם הוא רוצה לקבל קרקע חלופית במקום, ואז אין פגיעה.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי לו: תקרא את החוק – זה כתוב.

בצלאל סמוטריץ': ולא סתם הוא יכול לבחור קרקע חלופית; הוא יכול לבחור קרקע חלופית בשווי 125%, מעבר לשווי הקרקע שלו, שתהיה בהערכת שמאי.

בצלאל סמוטריץ': יש ועדת שומה שקובעת את זה, יש ועדת ערר שבה הוא יכול לערער על גובה השומה שנקבעה לו, וכמובן הוא יכול ללכת אחרי זה לבית-משפט במדינת ישראל ולערער בשלוש ערכאות – הכי מידתי והכי צודק בעולם.

בצלאל סמוטריץ': קשר רציונלי – אמרנו.

בצלאל סמוטריץ': אפשר עוד שתיים-שלוש דקות?

בצלאל סמוטריץ': הרי לא ממהרים פה לשום מקום.

יצחק וקנין: יש לך עוד 35 שניות, ואם תרצה עוד דקה, אתן לך לסכם.

בצלאל סמוטריץ': עוד דקה.

בצלאל סמוטריץ': למה לא, גברתי המזכירה?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא ממהרים.

בצלאל סמוטריץ': האופוזיציה?

בצלאל סמוטריץ': טוב, לא אאריך הרבה.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לדבר על המבחן השני, המבחן שפגיעתו פחותה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להודות על האמת, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': יש – וזאת הסתייגות שאני הגשתי כאן – בהחלט אפשר היה להגיע לאותה תוצאה בכלי שפגיעתו פחותה, וזה להעניק שיקול דעת פרטני לרשויות האזור ביחס לכל חלקה וחלקה.

בצלאל סמוטריץ': יש עקב אכילס מסוים בחוק הזה שהוא קצת גורף; הוא קובע שכל היישוב באופן קטגורי מייד מופקע ומוסדר.

בצלאל סמוטריץ': הנכון היה – ויש לי הסתייגויות שאני הגשתי לחוק, שאומרת שיהיה שיקול דעת על כל חלקה פרטנית, ובהסתייגות כתבתי שרשויות האזור, המפקד הצבאי, יבחנו את כל השיקולים שהפסיקה קבעה לאורך השנים לאיזון בין זכויות הפרט שנפגע מהפקעה לבין התועלת הציבורית שצומחת כתוצאה מההפקעה.

בצלאל סמוטריץ': אלא מה?

בצלאל סמוטריץ': למה אני לא יכול להעביר את ההסתייגות הזאת?

בצלאל סמוטריץ': כי ברגע שהיועץ המשפטי לממשלה הולך מעל כל במה ואומר: החוק הזה לא חוקתי, אני לא הולך להגן עליו, ומודיע שעושה שביתה איטלקית – הרי מי בסוף יצטרך לשקול את שיקול הדעת הזה?

בצלאל סמוטריץ': לא אני.

בצלאל סמוטריץ': מי הולך ליישם אחרי זה את החוק?

בצלאל סמוטריץ': גם כן היועץ המשפטי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו יודעים מצוין.

בצלאל סמוטריץ': הפקידים המשפטיים, היועצים המשפטיים במינהל האזרחי הם שיצטרכו לקבוע.

בצלאל סמוטריץ': ברור לי שהם יסרסו את החוק, כי הם מראש לא מאמינים בו.

בצלאל סמוטריץ': אין לי זמן.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להקריא, אבל גם כבוד השופטת בייניש, באחד מפסקי-הדין – מצוטט שוב באותו פסק-דין שהכשיר את הגירוש מגוש-קטיף – מסבירה את המבחן הזה: המחוקק לא תמיד חייב לבחור את האמצעי שהכי הכי הכי פחותה פגיעתו, כי לפעמים הוא יביא לסיכול הכוונה.

בצלאל סמוטריץ': בעיני, לומר לי: תשמע, אנחנו מייצרים מצב שבו אתה לא יכול לתת שיקול דעת, כי אם אנחנו ניתן שיקול דעת, אנחנו נשתמש בו נגדך ונסכל את כוונת המחוקק, ועכשיו, מכיוון שלא נתת שיקול דעת, נפסול לך את החוק, זה ממש "הרצחת וגם ירשת".

בצלאל סמוטריץ': ממש ממש שני משפטים אחרונים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': ממש שני משפטים אחרונים.

בצלאל סמוטריץ': בסופו של דבר מדובר בשאלה ערכית.

בצלאל סמוטריץ': ההתייחסות ליהודה ושומרון לא כאל שטח שנתון בתפיסה לוחמתית – זו שאלה ערכית.

בצלאל סמוטריץ': האיזון – יש פה זכות שנפגעת, של אותו אדם פרטי שאני מפקיע לו – אל מול האינטרס הציבורי של הסדרת ההתיישבות זו שאלה סופר-ערכית.

בצלאל סמוטריץ': אם ההתיישבות לא חשובה בכלל, אז היא לא שווה את הפגיעה.

בצלאל סמוטריץ': אין מבחן מידתיות.

בצלאל סמוטריץ': אם הסדרת ההתיישבות זה ערך חשוב – שוב, גם ציוני, גם אנושי, גם התיישבותי, גם יהודי – ודאי שהיא שווה גם את הפגיעה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רואה את בג"ץ מתערב בקביעה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': לפסול כי זה נוגד את המשפט הבין-לאומי הוא לא יכול, כי אין חיה כזאת.

בצלאל סמוטריץ': לפסול כי זה לא מידתי, זה אומר שהוא נכנס לשיקולים הכי פוליטיים והכי מדיניים – ברור לכל ילד במדינת ישראל ששאלת ההתיישבות ביהודה ושומרון היא שאלה פוליטית-מדינית שחייבת להיות מוכרעת כאן בבית הזה.

יצחק וקנין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רואה אותו מתערב.

בצלאל סמוטריץ': אם חלילה, חלילה, חלילה הוא יתערב, אנחנו נהיה חייבים לפעול בעניין הזה ולהחזיר את יכולת ההחלטה בסוגיות האלה אלינו, אם באמצעות פסקת ההתגברות – שאני כבר מניח מחר, בעזרת השם, על השולחן – ואם באמצעים אחרים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, רק אנחנו בבית הזה, קואליציה ואופוזיציה, נקבע את עתיד יהודה ושומרון, לא בית-המשפט.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יצחק וקנין: תודה על ההנמקה המקיפה מאוד מאוד של חבר הכנסת סמוטריץ.

יצחק וקנין: אני מזמין את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: יש לך רשות דיבור.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אחרי ההנמקה, כמו שאדוני אמר, המפורטת מאוד של חברי בצלאל סמוטריץ, אני מבקשת בדקות שיש לי לזכור בזכות מי אנחנו מגיעים למציאות שבה אנחנו זוכים, בעזרת השם, היום, להעביר את חוק ההסדרה בקריאה השנייה והשלישית, וכאן מהמקום הזה להקדיש את החוק למשפחות עמונה שפונו לפני כמה ימים מהבתים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: אמונה אבל ושני ילדים; אורן ועינת אמיתי ושבעת ילדיהם; נריה וטובה אנטמן ושני ילדיהם; יוסף והדר אפשטיין עם שלושה ילדים; אביחי ועפרה בוארון עם שבעה ילדים; יוסי ומירי בן ברוך עם שמונה ילדים; ידידיה וורדית בן זמרה עם ילד אחד; יעקב ויוני בנימין עם שישה ילדים; יהודה ויעל ברוכי עם שבעה ילדים; שמאי וחני ברקו עם חמישה ילדים; נדב ושקד גולד – זוג צעיר; אורי ואיילה גולדברג עם ארבעה ילדים; אלי וחנה גרינברג עם שמונה ילדים; שמואלי וגילה גרינברג עם שבעה ילדים; עציון ושירה דוד עם שישה ילדים; מאיר וחנה הורוביץ עם שלושה ילדים; איציק ורויטל הלברשטט עם ארבעה ילדים; דוד ומניה הלל עם שישה ילדים; הלל ואיילת וידל עם ארבע בנות; מוטי ויעל וייס עם שבעה ילדים; אלעד ושרה זיו עם שבעה ילדים; שמעון ורעיה חייקין עם שני ילדים; אבי ושני חמו עם שלושה ילדים; דוד וטלי יהב עם שבעה ילדים; שאול ומיכל ישראל עם חמישה ילדים; עמיחי וזיוה כץ עם שלושה ילדים; אדר ורבקה לפאיר – זוג צעיר, לוחם בחטיבת כפיר; יאיר ועטרת מובשוביץ עם שישה ילדים; מישאל ואוריה נבט-פרץ עם חמישה ילדים; יהוידע ותמר נזרי עם שמונה ילדים; זכריה ולאה פלדבאום עם ארבעה ילדים; אוריאל ומורית פניאל עם שני ילדים; הרב יאיר ושרה פרנק עם תשעה ילדים; יחזקאל ויהודית צווכר עם שלושה ילדים; אברהם ועינת רוסנו עם שלושה ילדים; דביר ומיכל רז עם חמישה ילדים; יעקב ושרה רודיק עם ארבעה ילדים; אורי ומוריה שאג עם שישה ילדים; נחום ויפעת שוורץ עם שבעה ילדים; ידידיה והדסה שפיץ עם שישה ילדים, ומתניה וריקי שפירא עם תשעה ילדים.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, בהתאם להודעת סיעת המחנה הציוני, סיעת יש עתיד, סיעת הרשימה המשותפת וסיעת מרצ, שמושכות את כל ההסתייגויות וגם את רשות הדיבור, נכון לרגע זה אני מפסיק את הישיבה.

יצחק וקנין: הישיבה תתחדש בשעה 21:30, ויהיו סיכומים של הדיונים.

יצחק וקנין: בשעה 22:30 יתחילו ההצבעות – לא לפני, ודאי, לא לפני תחל ההצבעה על כל ההסתייגויות על חוק ההסדרה בהתאם למה שהוחלט.

יצחק וקנין: אנחנו מיישמים את החלטת ועדת הכנסת ככתבה וכלשונה.

יצחק וקנין: אני מודה לכולם.

יצחק וקנין: ישיבה זו מופסקת נכון לרגע זה.

יצחק וקנין: לא ננעלת – הופסקה.

בשעה 17: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: להזכיר לכולנו – – –

יצחק הרצוג: היושב-ראש, אני יכול לשאול משהו?

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 192), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 16), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 51) (שינוי תוכנית הטבות לצרכן או סיומה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב אשר, מסעוד גנאים, זוהיר בהלול ואכרם חסון בנושא: דוחות המועצה לשלום הילד.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המצב הוא כדלקמן: בישיבה שהתקיימה עד להפסקה, שהכריז עליה סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יצחק וקנין, הודיעו זה אחר זה חברי הכנסת דב חנין, אילן גילאון ומרכזת פעילות האופוזיציה, יושבת-ראש סיעת העבודה חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהאופוזיציה החליטה למשוך את כל ההסתייגויות ואת כל בקשות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: סגן היושב-ראש יצחק וקנין הודיע על כך גם לפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: הפרוטוקול נמצא לפני.

יולי יואל אדלשטיין: בכל זאת, מכיוון שמדובר פה בחוק חשוב ובדיון שנמשך כמה שעות, החלטתי להתחשב בבקשתו של ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, שביקש לומר כמה מילים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעלה את חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן השר אופיר אקוניס והשר זאב אלקין יסכמו את הדיון בשם הממשלה – כך הודיעה מזכירות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הוועדה ודאי גם יכול לסכם את הדיון, אם ירצה, את ההסתייגויות, כי כן שמענו כמה חברי כנסת שהחליטו לנמק את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש האופוזיציה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני ניצב כאן כדי להסביר מדוע לא דיברנו, מדוע לא הצגנו את ההסתייגויות לחוק הנאלח הזה בשם כל האופוזיציה, כדי שיירשם לתמיד ולפרוטוקול תירשם עובדת התנגדותנו בכל החומרה ובכל התקיפות.

יצחק הרצוג: אני מסביר לך אדוני, ולכם חברי הכנסת: לפני 100 שנים בדיוק הצהיר בלפור על שינוי עמדתה של ממשלת בריטניה ביחס לחזון הציוני.

יצחק הרצוג: 100 שנים בדיוק לאחר מכן עומד כאן בלפור נתניהו ומעניק לעם הפלסטיני את מדינת העם היהודי.

יצחק הרצוג: ההתנגדות שלנו לחוק נובעת מההתנגדות שלנו לסיפוח.

יצחק הרצוג: היא לא נובעת מבעיה שיש עם המתיישבים או עם היישובים, אלא בשל הכנסתם של מיליוני פלסטינים לתוך המדינה היהודית.

יצחק הרצוג: בנימין נתניהו מועל בתפקידו בחוקקו את החוק הזה, מועל במפעל הציוני.

יצחק הרצוג: ההצבעה לא החלה, ואנחנו, כל האופוזיציה, קוראים לכם: יש עוד כמה דקות, תעצרו את הרכבת האיומה הזאת לפני שתצא לדרכה.

יצחק הרצוג: הרכבת הזאת יוצאת מכאן ותעצור בתחנה הסופית בהאג, ומקרונותיה יצאו כתבי אישום כנגד חיילים וקצינים, מפקדים וקברניטים, ועליהם יהיה חתום ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, הבלפור החדש.

יצחק הרצוג: תעצור, ביבי, תעצור.

יצחק הרצוג: לך לחשוב.

יצחק הרצוג: אתה בתקופה קשה, לוחצת ומאיימת.

יצחק הרצוג: ואני רוצה לומר באופן חד וברור, ההצבעה הערב אינה הצבעה בעד או נגד המתיישבים אלא הצבעה בעד או נגד האינטרס של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: לכן, הממשלה שמחוקקת הערב את החוק הזה מחוקקת סכנה חמורה לישראל: חוק שמייצר סיפוח דה-פקטו בניגוד לכל ההתחייבויות הבין-לאומיות של ישראל; חוק שהביא את החלטת מועצת הביטחון של האו"ם כנגד ההתנחלויות; חוק שמוביל את קברניטי והמדינה לבית הדין הבין-לאומי – הכול בשל חולשתו של ראש הממשלה אל מול הימין הקיצוני, אל מול בנט ושבעת הגמדים שאתו.

יצחק הרצוג: החוק הזה מאיים על מפעל ההתיישבות כולו – כך קבע הערב היועץ המשפטי לממשלה.

יצחק הרצוג: החוק הזה יספח אל מדינת ישראל מיליוני פלסטינים שידרשו זכות בחירה וזכויות מלאות.

יצחק הרצוג: החוק הזה מנוגד לדין הישראלי, לדין הבין-לאומי ולכל חוות דעת של יועץ משפטי שטיפל בחוק הזה.

יצחק הרצוג: לא היה כדבר הזה בהיסטוריה של המדינה, שהכנסת מצביעה במפורש בניגוד לחוקי המדינה, בניגוד לחוות דעתם של היועצים המשפטיים הבכירים בממשלה ובכנסת.

יצחק הרצוג: מנהיגות, רבותי, נמדדת בדיוק ברגע הזה.

יצחק הרצוג: אני קורא לכל חברי הקואליציה, לשר הביטחון אביגדור ליברמן, לשר האוצר משה כחלון, לכל ראשי הסיעות והמפלגות, שלא להסכים לחוק הזה.

יצחק הרצוג: אתם תומכים בחוק לא חוקי, וככזה, אסור לכם לתמוך בו.

יצחק הרצוג: ולא בכדי קבעו שני משנים לשעבר של היועץ המשפטי לממשלה שמשמעת קואליציוניות לא חלה ולא יכולה לחול כאשר הממשלה מקבלת החלטה שאיננה חוקית.

יצחק הרצוג: ולכן, אני קורא לכם לפני נעילת שער, לחברי הקואליציה, להימנע ממשמעת קואליציונית.

יצחק הרצוג: זאת לא בקשה אליכם, זו חובתכם.

יצחק הרצוג: אל תיתנו ידכם לחוק המטורף הזה, שמאיים להרוס את הדמוקרטיה הישראלית, את מעמדה הבין-לאומי של ישראל, מאיים על מפקדי צה"ל, מאיים על קברניטי המדינה ופועל בניגוד מוחלט לדעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

יצחק הרצוג: החוק הזה יהיה רשום על שמו של כל אחד ואחד שיתמוך בחוק הזה היום.

יצחק הרצוג: יש חוקים שדגל שחור מתנוסס עליהם.

יצחק הרצוג: זה בדיוק החוק הזה, וכשאנחנו ניבחר זה יהיה החוק הראשון שנבטל.

יצחק הרצוג: אנחנו נשמור על מדינת העם היהודי כך שתישאר לנצח מדינת הלאום של העם היהודי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר אופיר אקוניס לסכם את הדיון ולהשיב למסתייגים בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – השר זאב אלקין, ואחריו, אם ירצה – יושב-ראש הוועדה המשותפת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

אופיר אקוניס: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, ברוך שובך, אדוני היושב-ראש, ולך, חבר הכנסת הרצוג, בריאות טובה ומהירה.

אופיר אקוניס: אני רואה שחזרת לכושר מלא ואני מברך אותך.

אופיר אקוניס: מובן שאנחנו מייד נתייחס לדבריך, ללא כל קשר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני, הבסיס העיקרי לדיון הערב – אנחנו מדברים על אבן יסוד בעיקרי תפיסות אידיאולוגיות שונות, שמפלגות את הבית הזה, שמפלגות את החברה הישראלית ועומדות במרכז השיח הציבורי שלנו כ-50 שנה.

אופיר אקוניס: ומהי שאלת היסוד, אדוני היושב-ראש:

אופיר אקוניס: למי שייכת הארץ הזאת.

אופיר אקוניס: למי היא שייכת?

אופיר אקוניס: ואני אומר כאן, כבסיס לכל הדיון שיתקיים במליאה, כבסיס לכל הוויכוח שמתקיים, אדוני היושב-ראש, בדעת הקהל בימים האחרונים – וביתר שאת, ביומיים האחרונים – ולכל חוק, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, שיעלה כאן הלילה או במהלך השנים הבאות: ארץ-ישראל כולה היא ארצו של העם היהודי, והזכות עליה היא של העם היהודי.

רויטל סויד: אז למה אתם לא מספחים?

אופיר אקוניס: הזכות הזאת – – –

רויטל סויד: אז למה אתה לא מספח?

אופיר אקוניס: אני אשיב לך על הכול.

רויטל סויד: בשביל מה אתה צריך חקיקה פרטית, את חוק ההסדרה?

אופיר אקוניס: הזכות הזאת – – –

יהודה גליק: בעזרת השם, לאט-לאט.

אופיר אקוניס: הזכות הזאת – –

רויטל סויד: – – –

אופיר אקוניס: – – היא נצחית.

יהודה גליק: זה מתחיל בהסדרה – – –

רויטל סויד: למה – – –

אופיר אקוניס: הזכות הזאת, חברת הכנסת סויד, היא נצחית והיא איננה ניתנת לערעור.

אופיר אקוניס: זאת זכות מוקנית; זאת זכות היסטורית.

אופיר אקוניס: היא מעוגנת בספר הספרים ובכל ספרי ההיסטוריה, במחקרים ובממצאים; היא מעוגנת בכל חפירה, אדוני היושב-ראש, שנמצאת במרחק שני קילומטר מכאן, מתחת להר-הבית, ליד הר-הבית, מדרום להר-הבית – –

יהודה גליק: על הר-הבית יהודה.

אופיר אקוניס: – – מצפון להר-הבית – –

יהודה גליק: על הר-הבית יהודה.

אופיר אקוניס: – – בהר-הבית.

רויטל סויד: תספחו.

רויטל סויד: תספחו.

רויטל סויד: תספחו.

רויטל סויד: תספחו.

אופיר אקוניס: בהר-הבית.

אופיר אקוניס: בהר-הבית.

קריאות: – – –

רויטל סויד: תספחו.

רויטל סויד: יש לכם משילות.

רויטל סויד: ממשלת ימין מלא מלא.

רויטל סויד: למה אתם לא מספחים?

איתן ברושי: אבל לעולם לא – – –

רויטל סויד: בשביל מה חקיקה כזאת?

רויטל סויד: – – – תספחו.

אופיר אקוניס: אדוני, אדוני היושב-ראש – – –

רויטל סויד: יש לכם משילות.

רויטל סויד: את מי אתם רוצים להאשים אחר כך, את בג"ץ?

אופיר אקוניס: אדוני, מעטים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סויד, השר קיבל את עצתך, הוא ישקול, הוא יעביר אותה הלאה.

אופיר אקוניס: מעטים, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת סויד, מעטים, אם בכלל, הם העמים בתולדות האנושות שיש להם קשר כל כך ארוך, כל כך הדוק למולדתם ההיסטורית.

אופיר אקוניס: מעטים הם העמים שהסכימו למסור את נפשם פעם אחר פעם על חלקת ארץ.

אופיר אקוניס: מעטים מאוד הם העמים שישבו שלושת אלפים שנה ברציפות במולדתם ההיסטורית, וברוב מוחץ – – –

איילת נחמיאס ורבין: מי אמר שלא?

אופיר אקוניס: אתם אומרים שלא.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אומרים שלא?

אופיר אקוניס: אתם אומרים שלא.

יחיאל חיליק בר: די כבר.

יחיאל חיליק בר: די עם – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אומרים שלא?

אופיר אקוניס: אתם אומרים שלא.

יחיאל חיליק בר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – השר אקוניס – – –

אופיר אקוניס: אתה ראש השדולה לשתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: מה זה קשור לזכות שלנו על הארץ?

אופיר אקוניס: ודאי שזה קשור.

יחיאל חיליק בר: מה זה קשור לזכות שלנו על הארץ?

אופיר אקוניס: ודאי שזה קשור.

אופיר אקוניס: ודאי שזה קשור.

יחיאל חיליק בר: תפסיק עם ההסתה כבר.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יחיאל חיליק בר: תפסיק כבר עם ההסתה.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני, המילה הזאת – – –

יחיאל חיליק בר: לא ניתן לך להסית.

יחיאל חיליק בר: לא ניתן לך להסית.

אופיר אקוניס: המילה הזאת – שמע, חבר הכנסת בר – –

יחיאל חיליק בר: אין שום קשר – –

אופיר אקוניס: – – תקשיב טוב – –

יחיאל חיליק בר: – – בין פתרון שתי המדינות – –

אופיר אקוניס: – – שמע טוב, אדוני, נשמעה פה – – –

יחיאל חיליק בר: – – לבין האמונה שלנו בחזקתנו על הארץ.

יחיאל חיליק בר: אין קשר.

אופיר אקוניס: אני לא מדבר על זה.

יחיאל חיליק בר: אז אל תגיד את זה.

אופיר אקוניס: אני מדבר על הקפיצה המיידית, הפבלובית והמיושנת, שהחלה בהסתה הנוראה של השמאל בשנות ה-30 של המאה הקודמת.

אופיר אקוניס: הסתה – כל דבר שלא מוצא חן בעיניך זו הסתה.

אופיר אקוניס: כל דבר שלא מוצא חן – – –

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר לשמוע את זה.

אופיר אקוניס: כל דבר שלא מוצא חן – – –

יחיאל חיליק בר: באמת אי-אפשר לשמוע את זה.

יחיאל חיליק בר: היא מקדמת חוק נגד הסתה – – –

אופיר אקוניס: כל דבר שלא מוצא חן בעיניך זו הסתה.

יחיאל חיליק בר: כן, זו הסתה, מה לעשות?

אופיר אקוניס: אני מציע שוועדת האתיקה – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני מציע – סלח לי – –

יחיאל חיליק בר: אתה לא יותר לאומי ולא יותר ציוני מרויטל סויד וממני, בסדר?

אופיר אקוניס: – – סלח לי.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מבקש ממך שוועדת האתיקה תתכנס, תקרא את הפרוטוקול, תסתכל בערוץ 99 ותחליט אם מה שאמרתי פה – מילה אחת הייתה הסתה.

אופיר אקוניס: אחת.

אופיר אקוניס: אם הם יחליטו שמילה אחת הייתה פה הסתה, אני אתנצל בפניך, חבר הכנסת בר, ואם לא, אתה תתנצל בפני – –

יהודה גליק: – – –

אופיר אקוניס: – – ובפני – לא, סלח לי, חבר הכנסת גליק.

יחיאל חיליק בר: הנה, יהודה גליק אומר – – –

אופיר אקוניס: אתה תתנצל.

יחיאל חיליק בר: אני אתנצל?

יחיאל חיליק בר: אני אתנצל?

אופיר אקוניס: הסתה איומה.

אופיר אקוניס: הסתה איומה.

יחיאל חיליק בר: תתנצל על ההסתה שלך.

אופיר אקוניס: ואם זה יהיה הפוך, אתה תעלה לכאן ותתנצל.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח.

אופיר אקוניס: כי זה מה שתצטרך לעשות.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח.

אופיר אקוניס: כי זה מה שאתה תצטרך לעשות.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח מאוד.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, מעטים הם העמים שישבו שלושת אלפים שנה ברציפות במולדתם ההיסטורית, וברוב מוחץ של הזמן, תחת כיבושים של עמים אחרים או אימפריות אחרות ומרוחקות.

אופיר אקוניס: אבל ישנו העם היהודי שבא מארץ יהודה, מממלכת ישראל, ומבירתה הנצחית ירושלים.

אופיר אקוניס: הוויכוח הלילה הזה, אדוני היושב-ראש, הוא של מי הארץ הזאת.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך כאן – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הדיון הלילה.

אופיר אקוניס: בוודאי הוויכוח.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הדיון הלילה.

אופיר אקוניס: זה הוויכוח.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הדיון הלילה.

אופיר אקוניס: אתם מנסים לטשטש.

אופיר אקוניס: אתם מנסים לטשטש, אבל זה הוויכוח.

רויטל סויד: זה לא הוויכוח – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הוויכוח – – –

יחיאל חיליק בר: אופיר, תהיה פעם אחת גבר ותודה, לטובתך, שאין על זה ויכוח בין הימין לשמאל.

אופיר אקוניס: אבל זהו הוויכוח, חבר הכנסת בר.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: על זה הוויכוח.

יחיאל חיליק בר: הוויכוח אם לספח את הפלסטינים או לא.

יחיאל חיליק בר: זה הוויכוח.

אופיר אקוניס: אתם מנסים.

אופיר אקוניס: לא סופח פה פלסטיני אחד, מספיק כבר.

יחיאל חיליק בר: אל תשים את זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: מספיק כבר להפחיד את הציבור.

יחיאל חיליק בר: עד עכשיו – – –

אופיר אקוניס: לא סופח פלסטיני אחד.

יחיאל חיליק בר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הדיון בכלל.

אופיר אקוניס: כל עוד זה תלוי בי גם לא יסופח פלסטיני אחד.

אופיר אקוניס: אולי הארץ תסופח, אבל לא הפלסטינים.

איילת נחמיאס ורבין: מי חשב, השר אקוניס, מי חשב ששלטון החוק הוא שחוצץ בינינו?

איילת נחמיאס ורבין: מי חשב ששלטון החוק הוא שחוצץ בינינו?

אופיר אקוניס: ובכן, חברת הכנסת נחמיאס ורבין – –

איילת נחמיאס ורבין: מי חשב ככה?

אופיר אקוניס: – – התשובה היא ברורה, התשובה היא ידועה, ואנחנו צריכים להתחיל לעמוד על הארץ הזאת – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: שבג"ץ יבטל את החוק.

אופיר אקוניס: – – ועל הזכות הבסיסית שלנו על הארץ שלנו.

אופיר אקוניס: ולכן, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת הרצוג, אנחנו לא מצביעים הערב רק על חוק ההסדרה; אנחנו מצביעים הערב על זכותנו על הארץ, על הקשר הבלתי-ניתן לניתוק של שלושת אלפים שנה.

איילת נחמיאס ורבין: איזו אמנות.

איילת נחמיאס ורבין: איזו אמנות – – –

רויטל סויד: – – –

אופיר אקוניס: כך אתם אומרים.

אופיר אקוניס: אתם אומרים שזאת זכותכם.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: זאת זכותכם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מצביע על העתיד של הילדים שלנו פה הערב, על מה יהיה פה.

יחיאל חיליק בר: אתם מקשקשים כדי להסתיר את האמת – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה מצביע על העתיד של הילדים שלנו.

יחיאל חיליק בר: – – שאתם רוצים לקדם פה מדינה דו-לאומית, עם ארבעה מיליון פלסטינים – – –

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים הלילה הזה, אדוני היושב-ראש, על הקשר בין העם היהודי לבין ארצו.

יחיאל חיליק בר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא צריכים אותך בשביל שיעור היסטוריה, השר אקוניס.

אופיר אקוניס: כל הארץ הזאת היא שלנו.

יחיאל חיליק בר: כי אתם – – – את העם הזה.

אופיר אקוניס: כל הארץ הזאת היא שלנו.

אופיר אקוניס: כל הארץ הזאת היא שלנו.

רויטל סויד: לכן ראש הממשלה מתנגד?

אופיר אקוניס: כל-כולה שלי.

רויטל סויד: למה ראש הממשלה מתנגד להצבעה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון – – –

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: למה הוא מתנגד?

אופיר אקוניס: אני אענה לך.

אופיר אקוניס: אני חייב לך תשובה.

אופיר אקוניס: אני חייב לך תשובה, ואני אענה לך.

רויטל סויד: למה הוא לא פה?

אופיר אקוניס: ולחבר הכנסת חסון, תלמידו – – –

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה לא רצה שזה יעלה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, תלמידו, לכאורה, של זאב ז'בוטינסקי.

יואל חסון: תלמיד מצטיין.

אופיר אקוניס: איזה תלמיד מצטיין אתה?

יואל חסון: אם היית – – – כמוני – –

אופיר אקוניס: איזה תלמיד מצטיין?

יואל חסון: – – לא היית מצביע על החוק הזה.

אופיר אקוניס: אתה תלמיד מצטיין?

אופיר אקוניס: אתה מצטיין?

יואל חסון: כמו בני בגין.

אופיר אקוניס: אתה תלמיד מצטיין של זאב ז'בוטינסקי?

יואל חסון: כמו בני בגין.

יואל חסון: אני מצטיין כמו בני בגין.

אופיר אקוניס: כל בסיס התפיסה – – –

יואל חסון: מה אתה – – – מה אתה מקשקש?

אופיר אקוניס: כל בסיס התפיסה – – –

יואל חסון: לא – – – בכלל.

יואל חסון: אני הייתי ראש הנהגת בית"ר.

אופיר אקוניס: אז מה אם היית ראש הנהגת בית"ר?

יואל חסון: תאמין לי, של נעליך מעל רגליך.

אופיר אקוניס: היום אתה יושב בספסלי המערך – –

יואל חסון: של נעליך מעל רגליך.

אופיר אקוניס: – – מפלגת העבודה, מפא"י ההיסטורית, המפלגה שקראה בשמות איומים – –

איילת נחמיאס ורבין: המפלגה שבנתה יותר יישובים מכם ויותר יחידות דיור מכם.

אופיר אקוניס: – – בשמות איומים, והפיצה – אתה רוצה להשתמש, חבר הכנסת בר, במילה הסתה?

רויטל סויד: – – – חבר הכנסת בגין.

רויטל סויד: חבר הכנסת מנחם בגין, גם הוא?

אופיר אקוניס: אתם הֵסַתֶּם כל השנים.

רויטל סויד: גם הוא?

רויטל סויד: גם בני בגין?

רויטל סויד: גם הוא נגד?

רויטל סויד: גם חבר כנסת וגם ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: בני בגין לא – אם הוא ירצה, יצביע אתנו, ואם ירצה, לא יצביע אתנו.

רויטל סויד: גם השר אביגדור ליברמן – – –

אופיר אקוניס: אבל לחבר הכנסת חסון אני מזכיר, כי אולי זיכרונו קצת נפגם לאחרונה.

אופיר אקוניס: אולי בעבר היה יו"ר ההנהגה הארצית של בית"ר, אבל – ואת זה אתה יודע, חבר הכנסת חסון – הבסיס לתפיסתה הרוויזיוניסטית, לתפיסתו של זאב ז'בוטינסקי, היא אחת – אחר כך באו כל השאר: כולה שלי.

אופיר אקוניס: כולה שלי, וכך אנחנו מאמינים.

אופיר אקוניס: ולשמחתי, הציבור מאמין בנו ולא מאמין בכם.

אופיר אקוניס: ולכן, אדוני היושב-ראש, גם הציבור מאמין שארץ-ישראל שייכת לעם היהודי – –

יואל חסון: אז איך ראש הממשלה מתנגד?

אופיר אקוניס: – – ולא לשום עם אחר.

אופיר אקוניס: וזה הדיון, והוא מהותי מאין כמוהו.

אופיר אקוניס: ועכשיו אפשר להוסיף לוויכוח את הדברים החשובים ביותר שאמר אדם שאינני מכיר אותו, אבל הוא מציג את עצמו בתור ראש מועצת סילוואד שבחבל-בנימין, הסמוכה לעמונה.

אופיר אקוניס: נפלטה לו האמת.

אופיר אקוניס: אולי הוא לא התכוון, אבל היא נפלטה לו.

אופיר אקוניס: היה לו רעיון לתושבי עמונה, והוא אמר: תושבי עמונה צריכים לחזור לאירופה.

אופיר אקוניס: ככה הוא אמר.

אופיר אקוניס: וזה היסוד של הוויכוח.

אופיר אקוניס: זה הגרעין.

אופיר אקוניס: על זה הוויכוח.

אופיר אקוניס: הוויכוח איננו על עמונה.

אופיר אקוניס: הוויכוח איננו ויכוח טריטוריאלי טקטי, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: מה שאמר אותו פלסטיני, ראש מועצת סילוואד, הוא בעצם היסוד לוויכוח של הסכסוך הישראלי–ערבי ב-120 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: זכות הקיום, חבר הכנסת ילין – למה באו לתקוף את היישובים שלך בחבל-אשכול?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור לאשכול?

אופיר אקוניס: למה?

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: האם חבל-אשכול תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: האם יישובי עוטף-עזה הם תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: אני לא מדבר כרגע על יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: אני שואל את חבר הכנסת ילין – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור לחבל-אשכול?

אופיר אקוניס: מה זה קשור?

אופיר אקוניס: כי זה הוויכוח.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: גם על תל-אביב הוא הוויכוח.

אופיר אקוניס: הנה מה שאת לא מבינה: שאם ירצו את עמונה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה מצוין.

אופיר אקוניס: הנה, אדוני היושב-ראש, הנה חוסר ההבנה של הוויכוח.

אופיר אקוניס: הוויכוח איננו על עמונה, הוא על תל-אביב; הוויכוח איננו על בית-אל, הוא על חיפה; הוויכוח איננו על עפרה, הוא על הרצליה; הוויכוח איננו על יצהר – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: – – הוויכוח הוא על עכו; הוויכוח הוא על רמלה; הוויכוח הוא על לוד, על באר-שבע, על אום-רשרש.

אופיר אקוניס: על רשרש את שמעת?

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שטען ראש הממשלה בבג"ץ – – –

אופיר אקוניס: הערבים רוצים את זה.

אופיר אקוניס: הם, לא מעניין אותם עמונה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: עמונה מעניינת אותנו.

יחיאל חיליק בר: השר, אני אספר לך משהו – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו חזקים – – –

יחיאל חיליק בר: היה פעם פוליטיקאי שאמרו עליו שהוא חתרן בלתי נלאה.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אבל אנחנו חזקים – – – יהודית ודמוקרטית – – –

יחיאל חיליק בר: תני לי רגע, איילת.

יחיאל חיליק בר: היה פעם פוליטיקאי שאמרו עליו שהוא חתרן בלתי נלאה.

יחיאל חיליק בר: אתה היום הרווחת את התואר קשקשן בלתי נלאה.

אופיר אקוניס: נו, הרמה עולה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, הרמה עולה.

אופיר אקוניס: עם טיעונים כאלה, אני באמת, אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: – – – זה אום-קשקש, לא אום-רשרש.

אופיר אקוניס: עם טיעונים כאלה עמוקים, טיעונים יסודיים, טיעונים מלאי IQ, אני מתקשה להתמודד.

אופיר אקוניס: אבל אולי עוד כמה שנים – – –

יחיאל חיליק בר: – – – בגין פינה את אום-רשרש – – –

איילת נחמיאס ורבין: השר אקוניס, אני אתן לך ציטוט – – –

אופיר אקוניס: זה מראה – חבר הכנסת בר, הדברים שלך גם קודם על ההסתה וגם הדברים האלה מראים את הרדידות של השיח הפוליטי שאתם מביאים אליו – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – לא הם מראים את הרדידות – – –

אופיר אקוניס: – – ואתם משלמים מחיר כבד.

אופיר אקוניס: תקשיבו טוב, תתעוררו, wake up.

אופיר אקוניס: אתם משלמים מחיר כבד על הכלום שאתם מביאים למערכת הפוליטית.

אופיר אקוניס: או שתנהלו דיון אידיאולוגי או שתעלו טיעונים של ציוצים בטוויטר, וגם לא ברמה גבוהה.

איילת נחמיאס ורבין: השר אקוניס, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: השר אקוניס, הבאתי ציטוט של מיקי איתן, חבר מפלגתך, שאמר ב-2010, לא ב-2015, שההתיישבות והחשיבות של השמירה עליהם ואי-יציאה מהם – – –

אופיר אקוניס: אני לא יודע מה אתם ממציאים.

אופיר אקוניס: אתם ממציאים – – –

איילת נחמיאס ורבין: אל תאשים אותי בהמצאות, השר אקוניס.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא ממציאה, זה מיקי איתן, אידיאולוג של הליכוד.

אופיר אקוניס: קודם כול, לגבי הגושים אני אשיב לך.

אופיר אקוניס: יש גוש אחד, קוראים לו ארץ-ישראל.

אופיר אקוניס: הגוש הזה מתחיל בגולן, הוא ממשיך בגליל, הוא יורד למטה, הוא כולל את יהודה ושומרון, את הערבה בואכה אילת.

אופיר אקוניס: זה גוש.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני היושב-ראש, הייתה פה המצאה, המצאה ישראלית כזאת, כזאת, כזאת, פרטאץ' כזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: שראש הממשלה שלך שותף לה.

אופיר אקוניס: תקשיבי טוב.

אופיר אקוניס: תקשיבי טוב מה אני עונה לך – – –

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה שלך – – –

אופיר אקוניס: אני משיב לך, אני משיב לך.

אופיר אקוניס: מה, אתם קובעים לראש הממשלה מה הוא אומר?

איילת נחמיאס ורבין: עובדה, הוא – – –

אופיר אקוניס: תני לו, הוא יודע להביע את עמדותיו.

אופיר אקוניס: עכשיו, יש פה המצאה ששותפה לה בעיקר הגברת לבני.

אופיר אקוניס: הם המציאו לפני כ-15 שנה – יגיד חבר הכנסת אבו עראר אם ערבי אחד, אחד, מסכים להמצאה הישראלית המגוחכת: הגושים.

אופיר אקוניס: הרי אין ערבי אחד, אין פלסטיני אחד שיסכים לדבר הזה.

אופיר אקוניס: מה זה?

אופיר אקוניס: זו המצאה ישראלית כדי לקיים איזה שיח פנימי.

איילת נחמיאס ורבין: זו לא המצאה ישראלית – – – מעוגן בהסכמים בין-לאומיים.

אופיר אקוניס: תשאל ערבי אחד – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: מה זה?

אופיר אקוניס: מסמכים חתומים עם מי?

אופיר אקוניס: עם ממשל בוש?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: אבל לא עם הערבים.

אופיר אקוניס: הערבים לא מסכימים.

אופיר אקוניס: הם לא מסכימים לגושים.

אופיר אקוניס: אתם המצאתם את ההמצאה הזאת, מנסים למכור את זה לציבור – – –

איילת נחמיאס ורבין: גם ראש הממשלה שלך הסכים לזה – – –

אופיר אקוניס: לא מצליחים.

אופיר אקוניס: לא מצליחים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה לא – – –

אופיר אקוניס: כן, אני שומע.

אופיר אקוניס: רצית להגיד לי משהו?

טלב אבו עראר: אני רציתי להגיד שהחוק הזה הוא – – –

אופיר אקוניס: לא.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: ממש לא.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: התשובה היא לא.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה, חבר הכנסת אבו עראר, הוויכוח הוא לא אתך, הוויכוח הוא עם השמאל – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – יושב כאן שר הביטחון שמתנגד – – –

אופיר אקוניס: עם השמאל, עם השמאל – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – בשמאל?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך בדיוק.

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת אבו עראר, לפחות לזכותך ייאמר – אין לי הרבה דברים להגיד לזכותך, אבל כמה יש, ואחד מהם הוא שאתה לפחות אומר את האמת.

אופיר אקוניס: אתה וחבריך ברשימה המשותפת לעולם לא תסכימו לפתרון של הגושים.

אופיר אקוניס: אתם רוצים נסיגה מוחלטת – – –

עאידה תומא סלימאן: נכון.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: יפה שאתם אומרים את האמת.

מסעוד גנאים: – – –

אופיר אקוניס: אבל באים החברים מהספסלים האלה – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: נכון, אני גם אומר את האמת שלי.

אופיר אקוניס: יש מאבק.

אופיר אקוניס: עכשיו, באים החברים מהספסלים האלה, גם מיש עתיד, חבר הכנסת ילין, בוא, אל תחשוב שזה רק סיעת העבודה, והמציאו – – –

חיים ילין: אל תתחיל אתי.

אופיר אקוניס: לא, אני אתחיל אתך.

אופיר אקוניס: אני אתחיל לגמרי.

אופיר אקוניס: מה, אתה חסין?

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: מה, אתה חסין מביקורת?

חיים ילין: אבל יש – – – התנחלות – – –

אופיר אקוניס: מה קרה?

אופיר אקוניס: תקיים ויכוח.

אופיר אקוניס: תקיים.

אופיר אקוניס: פחדן.

אופיר אקוניס: פחדנים – –

חיים ילין: אין ויכוח – – –

אופיר אקוניס: – – תפסיקו להתחבא.

אופיר אקוניס: תקיימו ויכוח.

אופיר אקוניס: כמו שחבר הכנסת חנין, 50 שנה עומד על עמדתו – –

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: – – אבל אתם מטשטשים.

אופיר אקוניס: אתם מטשטשים – –

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, ראש הממשלה לא אמר שהוא בעד שתי מדינות לשני עמים?

אופיר אקוניס: – – ממציאים המצאות, מתחפשים, זורקים סיסמאות, לא מסוגלים לנהל שום ויכוח.

אופיר אקוניס: הכול זה פרטאץ', הכול זה קשקושים.

אופיר אקוניס: לפחות אומרים את האמת, וגם חבר הכנסת חנין אומר את האמת.

אופיר אקוניס: יש עתיד מטשטשים.

אופיר אקוניס: הם בכלל, אדוני, מתחפשים לליכוד ב' – – –

חיים ילין: – – – אתם בליכוד צריכים עשר מדינות.

אופיר אקוניס: בואו, vote for us, תצביעו בשביל זה.

אופיר אקוניס: אנחנו הליכוד החדש.

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: מפלגת העבודה רצה שמאלה חזק מאוד, עוקפת את מרצ, אבל לא אומרים את האמת.

אופיר אקוניס: ויש מי שאומרים את האמת – –

איילת נחמיאס ורבין: מי אומר את האמת – – –

אופיר אקוניס: – – והם המציאו את ההמצאה של הגושים – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: תביני.

אופיר אקוניס: אה, זה fake news, זה fake news, אבל ה-fake news שאתם מייצרים כל הזמן זה real news – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – ואנחנו נעשה את שתי מדינות לשני עמים – – –

אופיר אקוניס: אתם לא תעשו את שתי המדינות לשני עמים, לא.

אופיר אקוניס: משום שהפלסטינים לא רוצים.

אופיר אקוניס: הם לא רוצים, תדעי לך.

אופיר אקוניס: הם לא מעוניינים בזה.

אופיר אקוניס: הם מעוניינים במדינה אחת לעם אחד, רק לערבים.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: אני אענה.

איילת נחמיאס ורבין: לא ענית – – –

אופיר אקוניס: אני אענה על כל שאלה.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני היושב-ראש, כיוון שיושבים כאן אנשים – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – יש פה אנשים?

אופיר אקוניס: בוודאי, טובים מאוד גם.

אופיר אקוניס: אלה שאומרים את האמת.

קריאות: – – –

יואל חסון: שמאלנים – – –

אופיר אקוניס: לשמאל הבולשביקי יש איזה מין תכונה בולשביקית שעוברת – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: כן, הם גם אומרים לך מה אתה אומר, אף שלא אמרת את זה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: איזה המצאות.

יחיאל חיליק בר: – – – עם כל הכבוד, באמת.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני, גברתי, בין הראשונים, הרבה לפני שנתניהו דיבר על בולשביקים דיברתי עליהם.

אופיר אקוניס: הכול מתועד.

איילת נחמיאס ורבין: – – – שאמרת את זה כשראש הממשלה בחוץ.

אופיר אקוניס: הכול מתועד.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לכם, חברת הכנסת סויד, אני מציע לכם לא להגיד מה אני אמרתי.

אופיר אקוניס: נדמה לי שאני אומר את הדברים בצורה מובנת מספיק ובעברית טובה מספיק.

אופיר אקוניס: בטח לא להגיד דברים שאמרתי שלא אמרתי.

אופיר אקוניס: זה אמרתי.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: לא, החבורה שיושבת פה וחבר הכנסת ילין, שמנסה לחמוק מכל ויכוח, כי זה מעלה מנדטים.

אופיר אקוניס: זה מעלה מנדטים.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אה, זו שיטה, לחמוק מכל ויכוח.

חיים ילין: כבוד השר – – – בכל יום, כשאתה יכול לרדת על כולם, ואתה לא מקשיב למה שאומרים לך.

אופיר אקוניס: לא, אני מקשיב קשב רב.

אופיר אקוניס: אני מקשיב קשב רב – – –

חיים ילין: – – – חד-משמעי.

חיים ילין: אני בעד ההתיישבות.

חיים ילין: בעד החוק.

חיים ילין: ואתם נופלים בחוק הזה.

חיים ילין: אתם רוצים שזה יבוא לבג"ץ בכוונה, כדי לרדת על בג"ץ – – –

אופיר אקוניס: קודם כול, אם אתה בעד החוק, סליחה, אני שמח לשמוע – – –

חיים ילין: אין לכם טיפה יושרה.

אופיר אקוניס: אם אתה בעד החוק – – –

חיים ילין: עוד מעט יגיע ראש הממשלה עם הסופר-טנקר לכבות את השרפה שלכם.

אופיר אקוניס: אם אתה בעד החוק – זה מצחיק, יש לך בדיחות מצחיקות.

רויטל סויד: – – –

אופיר אקוניס: אם אתה בעד החוק – – –

חיים ילין: – – – הוא כבר פה – – –

אופיר אקוניס: – – – אם אתה בעד החוק, תצביע בעדו.

רויטל סויד: כולם עברו לפה – – –

אופיר אקוניס: אדוני, לכל – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – שלטון החוק זה הכי גרוע – – –

אופיר אקוניס: נו, באמת, מספיק, די כבר.

איילת נחמיאס ורבין: תגיד לי מה זה די מספיק, זה היועץ המשפטי לממשלה – – –

אופיר אקוניס: מה זה אתם נגד שלטון החוק?

אופיר אקוניס: אנחנו קובעים את החוקים.

אופיר אקוניס: זה תפקידו של הבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: היועץ המשפטי לממשלה שאתם בחרתם.

חיים ילין: לא, לא – – – זה מגיע לבג"ץ.

חיים ילין: זה מה שאתם עושים.

אופיר אקוניס: אם תעתרו לבג"ץ.

חיים ילין: לא, מנהיגות.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, לא – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת ורבין – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נעמוד על זה שלא נעתור לבג"ץ.

אופיר אקוניס: תפנו, תפנו.

אופיר אקוניס: הרי כל דבר שלא מוצא חן בעיני

אופיר אקוניס: כם אתם הולכים לבג"ץ.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, אנחנו לא נעתור לבג"ץ.

אופיר אקוניס: לכן, אדוני, כל מי שבבית הזה, או מחוץ לבית הזה, ובשם זכותנו על הארץ כולה, שמח בשבוע שעבר על פינוי עמונה, שמחתו הייתה מוקדמת מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: מי שמח?

אופיר אקוניס: מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: מי שמח?

יעל כהן-פארן: מי שמח?

אופיר אקוניס: תקשיבו טוב לדברים הבאים.

אופיר אקוניס: אולי תפסיקו לצרוח קצת?

אופיר אקוניס: אולי מספסלי האופוזיציה יפסיקו לצרוח 60 שניות?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא צורחים, אנחנו מממשים את זכותנו הדמוקרטית.

אופיר אקוניס: עכשיו תקשיבי טוב – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: עכשיו תקשיבי טוב.

אופיר אקוניס: על כל 40 משפחות שפונו מעמונה, יבואו לשומרון וליהודה 400 משפחות.

אופיר אקוניס: על כל תשעה בתים שיפונו בעפרה, ייבנו 900 בתים, ועל כל חצי מיליון ישראלים שכבר גרים ביהודה ושומרון, יבואו עוד חצי מיליון, עד שיהיו שם מיליון ישראלים.

אופיר אקוניס: וזה בדיוק מה שאנחנו רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: תהיה במדינה דו-לאומית.

אופיר אקוניס: איזה מדינה דו-לאומית?

אופיר אקוניס: מאיפה אתם מביאים את זה?

איילת נחמיאס ורבין: מאיפה אנחנו מביאים את זה?

איילת נחמיאס ורבין: מאותו מקום שהבאת את – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו סומכים עליך שאתה תביא.

אופיר אקוניס: אדוני, אני חייב לספר לך – – –

איילת נחמיאס ורבין: בכישרון גדול.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אופיר אקוניס: אדוני, אני חייב לספר לך, לפני 25 שנה – או יותר, 30 שנה – האופוזיציה שהיום באופוזיציה, אבל אז הייתה חלק מממשלת אחדות לאומית – כדי לשים את הדברים במקום ההיסטורי הנכון שלהם – התריעו מפני המדינה הדו-לאומית, חברת הכנסת נחמיאס.

אופיר אקוניס: מספסלי המערך זה בא.

אופיר אקוניס: אז קראו לכם בכל פעם בשם אחר, לטשטש את הציבור.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אופיר אקוניס: כן, מדינת אפרטהייד.

אופיר אקוניס: זו המצאה של ג'ון קרי.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אופיר אקוניס: שמענו.

אופיר אקוניס: שמענו.

אופיר אקוניס: תכף, לפני שנגיע למדינת האפרטהייד, המדינה הדו-לאומית שהשמאל ממציא ומנסה להפחיד את העם, כאילו מה יקרה אם לא ניסוג, אדוני היושב-ראש, לקווי 67'?

אופיר אקוניס: מה עלול לקרות כאן?

אופיר אקוניס: תהיה מדינה דו-לאומית.

אופיר אקוניס: איך תהיה מדינה דו-לאומית?

אופיר אקוניס: מישהו יספח ערבי אחד, פלסטיני אחד למדינת ישראל?

אופיר אקוניס: one state הם ממציאים.

אופיר אקוניס: אל תאמינו, חברת הכנסת סלימאן.

אופיר אקוניס: אל תאמיני לשקר הזה.

אופיר אקוניס: זה שקר שמתאים לשמאל הישראלי.

אופיר אקוניס: זה שקר שהציבור גם לא קונה, וגם חברת הכנסת לבני פעם אחר פעם חוזרת עליו בכל הראיונות.

אופיר אקוניס: עוד פעם המדינה הדו-לאומית, פחד גדול, כל הציבור רועד מפחד מפני המדינה הדו-לאומית שלא תהיה פה.

יחיאל חיליק בר: תגלה לנו את הסוד איך תספח את כל השטח ולא תספח פלסטיני אחד.

אופיר אקוניס: מפני המדינה הדו-לאומית שלא תהיה פה.

אופיר אקוניס: רק – – –

יחיאל חיליק בר: פעם אחת תגלה לנו את הסוד שלך – –

אופיר אקוניס: רק אם לא ניסוג לקווי 67'.

יחיאל חיליק בר: – – איך תספח את כל השטח ולא תספח אף פלסטיני.

אופיר אקוניס: עכשיו אמרה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, היא התייחסה הרי – – –

יחיאל חיליק בר: למה אתה מתחמק?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, לא מתחמק מכלום.

יחיאל חיליק בר: תגלה את הסוד.

יחיאל חיליק בר: איך מספחים שטח בלי אנשים?

יחיאל חיליק בר: אפרטהייד?

יחיאל חיליק בר: אפרטהייד?

אופיר אקוניס: אתה עוד לא דיברת.

אופיר אקוניס: חכה.

יחיאל חיליק בר: אין לך תשובה.

יחיאל חיליק בר: אתה כל הזמן עולה לפה, מפזר שטויות ואין לך תשובות.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – – –

יחיאל חיליק בר: למה אתה מתחמק?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, היא משכללת את השקר שלכם, של המדינה הדו-לאומית, והיא אומרת – כן, זה השכלול – אם לא תצאו מיהודה ושומרון, יהיה אפרטהייד.

אופיר אקוניס: על איזה אפרטהייד את מדברת?

אופיר אקוניס: בישראל הריבונית יש אפרטהייד?

אופיר אקוניס: את יושבת כאן ובזכות ההצבעה של המיעוט הערבי יושבת כאן, כפי שיושבים כאן

אופיר אקוניס: מ-1948.

אופיר אקוניס: מעולם, ובניגוד למדינות מתקדמות בעולם, אחת מהן, קוראים לה ארצות-הברית, חבר הכנסת בהלול – מעולם לא הייתה הפרדה בגנים ציבוריים על ספסלים, מעולם לא היו אוטובוסים נפרדים לערבים, מעולם לא אמרנו שהערבים לא יכולים להצביע.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יחיאל חיליק בר: ודאי.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו היושב-ראש יושב – – –

אופיר אקוניס: מעולם – – –

יחיאל חיליק בר: מי אמר שעכשיו יש אפרטהייד?

יחיאל חיליק בר: תספר איך.

אופיר אקוניס: אני מדבר אתה.

אופיר אקוניס: על זה לא אמרת.

אופיר אקוניס: זה לא אמרת.

יחיאל חיליק בר: תספר איך.

אופיר אקוניס: אפרטהייד לא אמרת.

אופיר אקוניס: בואו, הרי אתם מתעלמים ממה שקשה לכם.

אופיר אקוניס: וקשה לכם להבין – – –

עבדאללה אבו מערוף: כבוד השר, מותר לשבת?

עבדאללה אבו מערוף: מותר?

אופיר אקוניס: ברור.

אופיר אקוניס: ברור.

אופיר אקוניס: מישהו פעם אחת אמר שלא?

אופיר אקוניס: מישהו פעם אחת אמר שלא?

יחיאל חיליק בר: הערבים יושבים מאחורה – של האוטובוס, זה יפה?

אופיר אקוניס: אולי בקצב הזה אתם תעברו לשם והם יעברו לפה.

אופיר אקוניס: לזה אתם צריכים לדאוג מאוד.

יחיאל חיליק בר: הם יעברו לצד הזה של הממשלה.

אופיר אקוניס: לא יהיה שום סיפוח של פלסטינים.

אופיר אקוניס: לא יהיה.

אופיר אקוניס: שמעת?

יחיאל חיליק בר: אתה תהיה שר בממשלת אחמד טיבי – זה מה שאתה רוצה?

אופיר אקוניס: אתם ממציאים.

אופיר אקוניס: תחזרו על השקר הזה אלף פעם, זה לא יעזור – –

יחיאל חיליק בר: זאת האמת.

אופיר אקוניס: – – משום שהפלסטינים האלה שאתם כל כך רוצים לספח אותם, יש להם כל זכויות האזרח שלהם ברשות הפלסטינית.

איילת נחמיאס ורבין: מה הולך להיות פה?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, האם הם יכולים להצביע?

אופיר אקוניס: אני שואל אותך.

אופיר אקוניס: זו זכות יסוד.

אופיר אקוניס: זו הזכות.

עאידה תומא סלימאן: זה כל מה שאתה מבין בזכויות?

אופיר אקוניס: אני שואל אותך.

אופיר אקוניס: שאלתי שאלה.

עאידה תומא סלימאן: זה כל מה שאתה מבין בזכויות.

אופיר אקוניס: האם הם יכולים להצביע?

אופיר אקוניס: התשובה היא כן.

אופיר אקוניס: אתם יודעים את זה?

אופיר אקוניס: התשובה היא כן, הם יכולים להצביע לפרלמנט של הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: יש להם זכות הצבעה בפרלמנט של הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: כמה פלסטינים, חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: אני עושה מדינה דו-לאומית עם חבר הכנסת גליק.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, כמה פלסטינים חיים תחת שליטה ישראלית?

אופיר אקוניס: כמה?

יחיאל חיליק בר: היום 20%.

יחיאל חיליק בר: 20%.

אופיר אקוניס: איזה שטויות.

אופיר אקוניס: חוסר ידע משווע, שקר וכזב, אמירות שקריות, יחד עם השמאל הקיצוני שמפגין עם דגלי פלסטין או דגלי אש"ף בלב תל-אביב.

אופיר אקוניס: בושה.

אופיר אקוניס: תתביישו לכם.

אופיר אקוניס: בלב העיר העברית הראשונה במוצאי שבת השמאל מפגין עם דגלי אש"ף בלב תל-אביב.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת בר, אתה טועה.

אופיר אקוניס: המספר הנכון – כדאי שחברי הסיעה הערבית לפחות ידעו ש-20 שנה – – –

עאידה תומא סלימאן: הסיעה המשותפת.

אופיר אקוניס: מה?

עאידה תומא סלימאן: הסיעה המשותפת.

אופיר אקוניס: הסיעה הערבית המשותפת.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: השם שלנו, אמרנו לך מאה פעמים, הסיעה המשותפת – – –

אופיר אקוניס: בלי הערבית המשותפת, אוקיי.

אופיר אקוניס: אוקיי, הסיעה המשותפת.

אופיר אקוניס: אגב , זה פרויקט שלך, סגנית שר החוץ, להסביר לחבר הכנסת בר, שאיננו יודע – –

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע כלום.

אופיר אקוניס: – – יחד עם מרבית החברים מהשמאל, ש-97% מהפלסטינים, חברת הכנסת גלאון – 97% מהם חיים תחת ריבונות פלסטינית, תחת הרשות הפלסטינית, ויכולים להצביע לפרלמנט הפלסטיני, ואנחנו לא רואים אותם ולא שומעים אותם.

אופיר אקוניס: ואם הם לא באים להתנגש עם חיילי צה"ל ב-checkpoints, הם לא רואים חיילים.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: הם לא רואים חיילים.

זהבה גלאון: השר אקוניס, אם כל כך טוב להם, למה רע להם?

זהבה גלאון: למה רע להם?

זהבה גלאון: כל כך טוב להם.

אופיר אקוניס: את ממציאה שרע להם.

אופיר אקוניס: אתם גם מכניסים להם כל מיני רעיונות לראש כל הזמן, כמה רע להם.

אופיר אקוניס: והגושים, ההמצאה הפתטית הזאת.

אופיר אקוניס: הערבים יסכימו לגושים.

עאידה תומא סלימאן: – – – חולות.

אופיר אקוניס: אתם בכלל לא מסכימים לגושים, הרי מרצ רוצה חזרה לקווי 4 ביוני.

אופיר אקוניס: לפחות אומרים את האמת, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: אני יודע שאת מסכימה.

אופיר אקוניס: אבל יש איזה המצאה, המצאת הגושים.

אופיר אקוניס: אין דבר כזה.

אופיר אקוניס: אני אשמח אגב לשמוע את התייחסותה של חברת הכנסת לבני, לא מפני שאמרתי שהרעיון שלך הוא לא רעיון לגיטימי.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: זה לא אמרתי.

אופיר אקוניס: אמרתי שהוא פשוט בלתי ישים, כי הערבים לא מסכימים לרעיון שלך.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: כי הם רוצים הכול.

אופיר אקוניס: זה הכול.

אופיר אקוניס: לא רק שהם רוצים את הכול בקווי 4 ביוני, הם רוצים את הכול, כולל ישראל הריבונית.

אופיר אקוניס: זה מה שהם רוצים.

אופיר אקוניס: לכן הם לא יסכימו למה שמכונה "הגושים".

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – – –

דוד ביטן: – – –

אופיר אקוניס: יעלה, מה אתה מודאג?

אופיר אקוניס: הלילה עוד צעיר.

אופיר אקוניס: הלילה עוד צעיר.

אופיר אקוניס: מה אתה מודאג?

דוד ביטן: – – –

אופיר אקוניס: בוודאי, יש הרבה דפים.

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת, יש לך דפים.

אופיר אקוניס: ובכן, שמעתי את חבר הכנסת הרצוג ואת נבואות הזעם שלו.

אופיר אקוניס: ההליכה לבית-הדין בהאג וההליכה לבג"ץ; הבג"ץ יפסול והקטסטרופה והכניעה לימין הקיצוני.

אופיר אקוניס: אין כאן שום כניעה לשום ימין קיצוני, וגם ראש הממשלה תומך בחוק הזה.

אופיר אקוניס: הודענו אתמול – – –

רויטל סויד: מה אתה מזלזל כך?

רויטל סויד: מה זה הזלזול הזה?

אופיר אקוניס: הודענו אתמול, אתמול, לפני ישיבת הממשלה, הודענו שהחוק יבוא להצבעה הלילה.

אופיר אקוניס: הדברים – – –

אלעזר שטרן: וראש הממשלה הודיע שהוא יצביע.

אלעזר שטרן: אותו דבר כמו שאתה אומר על בית-המשפט העליון, ככה ראש הממשלה יצביע.

אלעזר שטרן: בוא נראה.

אופיר אקוניס: קודם כול, אם יחזור מטיסתו, ודאי יגיע לפה.

אלעזר שטרן: הוא יצביע?

אופיר אקוניס: אם יחזור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אומנם השפות הרשמיות כאן זה רק עברית וערבית, אבל מותר לומר שתי מילים גם ביידיש: "הָאב רחמוּנֶס".

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה חוזר עוד כמה שעות.

חיים ילין: הוא הבטיח שהוא יצביע – – –

אופיר אקוניס: אדוני, לסיום, לסיום, כיוון ששמענו את הנבואות האיומות שהשמיע יושב-ראש – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: תישאר – – –

זהבה גלאון: תישאר – – –

אופיר אקוניס: אם את מבקשת שאני אשאר אני מוכן להישאר.

אופיר אקוניס: אין שום בעיה, אני יכול להישאר פה עוד שעות ארוכות.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני יכול להישאר עוד שעות ארוכות.

אופיר אקוניס: חוץ מזה, רק שנייה – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – סליחה, אדוני היושב-ראש, ביקשה חברת הכנסת – – –

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: השר אלקין, ביקשה חברת הכנסת רוזין שאני אשאר.

אופיר אקוניס: האם אני צריך להקשיב לה או לא צריך להקשיב לה?

זהבה גלאון: תישאר – – –

מיכל רוזין: תישאר – – –

אופיר אקוניס: היושב-ראש לא ביקש שאני ארד.

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני, אדוני השר, אומר לך בדיוק את אותן מילים שאמרתי לאלעזר שטרן, לחבר הכנסת שטרן – "האב רחמוּנֶס".

אופיר אקוניס: בשירה, בשירה – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אגב, אני רק אומר לכם, חברת הכנסת רוזין, שדווקא רוצה שאני אשאר, וחבר הכנסת בר, שאיננו רוצה שאני אשאר – –

יחיאל חיליק בר: רוצה מאוד – – –

אופיר אקוניס: – – שאחרי בא אלקין.

אופיר אקוניס: אחרי בא אלקין – – –

רויטל סויד: תישאר – – –

אופיר אקוניס: אז להישאר.

אופיר אקוניס: לרגל דרישת הקהל – כן, כמו שאומרים, לרגל דרישת הקהל – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר לא מוגבל בזמן, אבל אני הודעתי – –

אופיר אקוניס: אני אסיים, אני אסיים.

יולי יואל אדלשטיין: – – שחוץ ממך גם השר אלקין בשם הממשלה וגם יושב-ראש הוועדה משיבים למסתייגים.

חיים ילין: – – – תמ"א 38 של ממשלת ישראל – – –

אופיר אקוניס: אני אסיים.

אופיר אקוניס: נבואות הזעם, נבואות הזעם שהשמיע יושב-ראש האופוזיציה, אני מניח על דעתה של האופוזיציה כולה, לא מרגשות אף אחד.

אלי אלאלוף: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו, כפי שהודענו אתמול, מביאים את החוק להצבעה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית עוד הלילה, וכך יהיה.

אופיר אקוניס: ואני שמעתי גם את הדברים, ובזה אני אסיים.

אופיר אקוניס: אמר חבר הכנסת הרצוג – כאשר אנחנו ניבחר הדבר הראשון שנעשה זה לפסול את החוק הזה.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני, מנת חלקו של החוק היא שהוא לא ייפסל לעולם.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת להצביע בעד החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: הדובר השני בשם הממשלה הוא השר זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: בזה מסתיימת רשימת הדוברים בשם הממשלה ואנחנו לאחר מכן נשמע את ההתייחסות למסתייגים של יושב-ראש הוועדה המשותפת, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ציפי לבני: אני אוכל להתייחס לדבריו?

יולי יואל אדלשטיין: אם כן אז רק אחרי ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: לא מצאתי שום ראיה שזה נאמר, אבל אנחנו בודקים.

מרב מיכאלי: לשר יש חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

מרב מיכאלי: למה לא? שר – – – חמש דקות – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אם הוא לא מדבר בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא לא מדבר בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: החלטת ועדת הכנסת בפירוש קובעת שנציגי הממשלה ידברו, אז אנחנו קיבלנו שני שמות של שרים, פנינו למזכירות הממשלה – השר אופיר אקוניס והשר זאב אלקין מדברים בשם הממשלה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת בוז'י הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, אני חושב שבנאום שלך כאן חצית, בהרבה מאוד מובנים, קווים שעד היום רק חברי הרשימה המשותפת חצו בבית הזה.

קריאות: – – –

זאב אלקין: לראות ולשמוע את יושב-ראש האופוזיציה – –

איימן עודה: – – –

זאב אלקין: – – עומד על הדוכן הזה ומשביע – מתחנן לבית-הדין הבין-לאומי בהאג – שמדינת ישראל תגיע לשם – –

רויטל סויד: לא, לא, זה לא בסדר – – –

זאב אלקין: – – מנהיג מפלגה ציונית, זה מה שאתה מייחל?

יצחק הרצוג: זה לא נכון – – –

ציפי לבני: – – –

זאב אלקין: דווקא אתה?

זאב אלקין: דווקא אתה?

קריאות: – – –

זאב אלקין: דווקא אתה, חבר הכנסת הרצוג, בן של שגריר ישראלי שעמד שם באו"ם – –

רויטל סויד: תתבייש.

רויטל סויד: זה לא נכון.

זאב אלקין: – – וקרע לגזרים את אותה החלטת האו"ם, אותה פיסת נייר, ואמר:

זאב אלקין: זאת פיסת נייר ולא יותר מזה – –

נחמן שי: אל תטיף לו – – –

זאב אלקין: – – אתה זה שמטיל את יהבך על בית-הדין הבין-לאומי בהאג.

זאב אלקין: זה הדבר היחידי שיש – – –

יצחק הרצוג: – – – ראש הממשלה אמר את זה – – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: במקום לעשות את הדבר הברור מאליו, בלי שום קשר לפוליטיקה ובלי שום קשר לימין ושמאל – –

איילת נחמיאס ורבין: באמת?

איילת נחמיאס ורבין: זה לא קשור – – –

ציפי לבני: זה מה שאמר לכם ראש הממשלה – – –

זאב אלקין: – – לעמוד ולהגן על מדינת ישראל, אחר כך אנחנו מופתעים – – –

רויטל סויד: זה לא יעזור – – – ויש לך רמקול – – – לא ישנה את המציאות – – –

זאב אלקין: חברת כנסת סויד, הגיע הזמן שתזכרו שבסוף זאת הארץ שלנו וזאת המדינה שלנו, ולא הכול זה פוליטיקה – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – ולכן, לעמוד כאן ולקרוא לבית-הדין הבין-לאומי בהאג לבוא חשבון עם ההנהגה הישראלית רק מפני שיש לנו מחלוקת – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – תתביישו לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם תתביישו לכם.

זאב אלקין: תתביישו לכם.

איילת נחמיאס ורבין: שר הביטחון – – –

זאב אלקין: אתם מייצגים מפלגה שלא רק ידעה להפקיע קרקעות בזמנו בגדול ולהקים עליה יישובים ישראלים וגם הייתם גאים בזה כל הזמן – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – בלי לעוות את החוק – – –

זאב אלקין: – – הגעתם למצב שהפקעה בדיעבד של קרקע תוך תשלום פיצוי זה בעיניכם מעשה לא חוקתי, זה בעיניכם חצייה של קווים אדומים.

זאב אלקין: החוק הכי נורא שמתקבל בכנסת ישראל – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא בעינינו.

איילת נחמיאס ורבין: בעיני היועץ המשפטי לממשלה.

זאב אלקין: אם זה החוק הכי נורא שמתקבל בכנסת ישראל, אז מה המשמעות של כל המדיניות הישראלית של כל השנים האלה?

זאב אלקין: סעו לגליל, תראו שם כמה קרקע פרטית הופקעה לצורך הקמת ערים ויישובים.

זאב אלקין: למה לא צועקים על זה?

איימן עודה: בזה אתה צודק.

איימן עודה: בזה אתה צודק.

זאב אלקין: למה אתם לא צועקים על זה?

זאב אלקין: סעו לתל-אביב, חבר הכנסת הרצוג, לא רחוק, חברת הכנסת לבני, לאוניברסיטת תל-אביב, תשאלו על איזה קרקע היא עומדת, אז אולי גם אותה צריך להרוס – –

יצחק הרצוג: – – – ביהודה ושומרון – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

זאב אלקין: – – אם יבוא פעם מישהו עם קושאן, למה לא? למה לא? למה לא? מה ההבדל?

איילת נחמיאס ורבין: לא, אין הבדל – – –

זאב אלקין: ולכן, אם אתם מדברים בשם המוסר והצדק – –

נחמן שי: אל תלמד אותנו – – –

זאב אלקין: – – זה אותו מוסר וצדק.

זאב אלקין: אבל אתם יודעים מה, אני טעיתי, זה לא אותו המוסר והצדק, כי בשטח של מדינת ישראל – כי בשטח של מדינת ישראל – – –

איציק שמולי: כאן זה ישראל וכאן זה שטח מוחזק – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת שמולי, כי בשטח של מדינת ישראל, כשבאים ונותנים פיצוי אז אפשר להגיד, למה להפקיע בכוח?

זאב אלקין: מי שרוצה לקחת פיצוי יכול לקחת פיצוי.

איציק שמולי: זה במדינת ישראל – – –

זאב אלקין: בשטח הזה של יהודה ושומרון, מי שרוצה לקחת פיצוי לא יכול לקחת פיצוי.

זאב אלקין: ואתם יודעים למה, ועל זה אתם לא מדברים, זה לא אכפת לכם.

זאב אלקין: זה שברשות הפלסטינית לפי החוק מי שמוכר קרקע ליהודי או מוותר על זכויות על קרקע ליהודי, דינו דין מוות, זה בסדר.

זאב אלקין: על זה אתם שותקים, זה לא מפריע לכם – –

איציק שמולי: אנחנו דואגים לישראלים, לא לפלסטינים – – –

זאב אלקין: – – אתם נוסעים לרמאללה פעם אחר פעם, לוחצים ידיו של אבו מאזן ולא שואלים אותו איך יכול להיות שתחת ההנהגה שלך קיים חוק גזעני שלמכור קרקע ליהודים זה עונש מוות – –

קסניה סבטלובה: – – –

זאב אלקין: – – עם זה אתם חיים בשלום.

זאב אלקין: אם זה היה בכל מקום אחר בעולם, הייתם צועקים: אנטישמיות.

זאב אלקין: מתברר שהמקום היחידי שמותר להיות אנטישמי זה כאן בארץ-ישראל – –

רויטל סויד: די, די, די – – –

זאב אלקין: – – ועל זה אתם נותנים להם פרס.

זאב אלקין: מה די?

זאב אלקין: את חיה עם זה בשלום, חברת הכנסת סויד, שמי שמוכר קרקע ליהודי, עונש דין מוות?

איציק שמולי: אנחנו דואגים לישראלים – – –

זאב אלקין: אתם מדברים אתי על גזענות, אתם מדברים אתי על מדינת אפרטהייד?

זאב אלקין: מקום שיש חוק כזה זה אפרטהייד.

קריאות: – – –

זאב אלקין: תדברו עם אבו מאזן, תסבירו לו מה זה אפרטהייד.

קריאות: – – –

זאב אלקין: מקום שיש חוק שלמכור קרקע ליהודי העונש הוא דין מוות – זה אפרטהייד.

קסניה סבטלובה: – – –

זאב אלקין: ואז מה אתם רוצים, מה אתה רוצה, חבר הכנסת שמולי?

איציק שמולי: – – –

זאב אלקין: כאן במדינת ישראל, כשאפשר לקחת פיצוי, זה הוגן ומוסרי כשמדינה מפקיעה קרקע, אבל שם ביהודה ושומרון, כשאין הבחירה החופשית הזאת כי יתלו אותך בכיכר העיר, שם ביהודה ושומרון חוק שאומר – –

קסניה סבטלובה: – – –

זאב אלקין: – – שבדיעבד, לא מלכתחילה, אנחנו נשלם פיצוי, זה חוק לא מוסרי ולא הוגן – –

איציק שמולי: – – – את הריבונות – – –

זאב אלקין: – – המוסר שלכם מעוות לחלוטין.

זאב אלקין: במקום לעמוד כאן ולצעוק על חוק ההסדרה, לכו לרמאללה ותצעקו על החוק הזה שהוא יבוטל ואז נדבר.

זאב אלקין: ואז פתאום תגלו את כל אותם האנשים, שמה יצא להם מהריסת הבתים בעמונה?

זאב אלקין: כולנו צפינו בשבוע שעבר.

זאב אלקין: נהרסו הבתים, הוזזו משפחות.

קריאות: – – –

זאב אלקין: למי זה יותר טוב?

זאב אלקין: בעלי הקרקע הרוויחו מזה משהו?

זאב אלקין: מה הם יעשו עכשיו עם הקרקע הזאת?

זאב אלקין: הם יכלו לקבל בעבורה פיצוי.

זאב אלקין: למה לא קיבלו?

זאב אלקין: אתם תגידו, זאת בחירתם החופשית.

קריאות: – – –

זאב אלקין: קדחת.

זאב אלקין: זאת לא בחירתם החופשית.

זאב אלקין: זאת בחירתם החופשית – עם אקדח שהוצמד לרקה – –

איציק שמולי: אתם עשיתם עליהם סיבוב גדול – – –

זאב אלקין: – – ועם זה אתם חיים בשלום – –

נחמן שי: – – – על החוק – – –

זאב אלקין: – – ואם הכנסת הזאת – – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: עשיתם עליהם כזה סיבוב, כזה סיבוב, לא אמרתם להם את האמת – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת שמולי, אל תטיף לי מוסר, אני אמרתי להם – – –

רויטל סויד: אתה אל תטיף לנו.

זאב אלקין: אני אמרתי להם אמת לאורך כל הדרך – – –

איציק שמולי: – – – עמונה לא תפונה.

איציק שמולי: אני לא – – –

זאב אלקין: גם אני לא.

זאב אלקין: גם אני לא – – –

קסניה סבטלובה: – – – תסתכל בעיניים של תושבי עמונה – – – ואז תדבר על מוסר – – –

זאב אלקין: אבל, חבר הכנסת שמולי, אם בכנסת הזאת היו עושים את הדבר הברור מאליו והיו מתאחדים סביב חוק ההסדרה, כולל גם הסעיף הרטרואקטיבי שלו, הם לא היו צריכים להיות מפונים מהבית.

זאב אלקין: לא היה לנו רוב פוליטי להעביר אותו, נכון, מודה ומתוודה, בזה כשלנו.

זאב אלקין: זו האחריות שלנו כחלק מממשלת ימין.

זאב אלקין: אמת.

זאב אלקין: אבל, להגדיר את החוק הזה לא מוסרי?

זאב אלקין: אנחנו מכבדים את בית-המשפט ולכן היה פינוי אתמול, ולכן גם אני מגנה מפה את כל מי שהתפרע באותו פינוי בבית-הכנסת, כי מי שמרים יד על שוטר או על חייל בפינוי, לא רק שלא עוזר להתיישבות, הוא מחלל את השם ופוגע בשמה הטוב של ההתיישבות.

זאב אלקין: אבל להגיד לכם שכשאני מסתכל על המעשה הזה בדיעבד אני חושב שזה הפתרון הכי מוסרי?

זאב אלקין: מי הרוויח מזה?

זאב אלקין: המשפחות שפונו מהבתים שגרו בהם המון זמן – ודאי שלא הרוויחו; הפלסטינים שקיבלו את הקרקע חזרה, שאין מה לעשות אתה והיא שווה אפס וכלום ויכלו לקבל פיצוי – גם לא הרוויחו.

זאב אלקין: ולכן, בעיני, גם פסק-הדין של בית-המשפט העליון היה טעות.

זאב אלקין: מותר להגיד לבית-משפט: אתם טועים.

זאב אלקין: חייבים לבצע את פסק-הדין, אבל מותר להגיד שזה פסק-דין מוטעה.

זאב אלקין: אבל החוק הזה ישים לזה קץ, כי אלפי משפחות ישראלים נמצאים תחת הסכנה הזאת.

זאב אלקין: מה הפתרון שאתם מציעים למשפחות האלה?

זאב אלקין: מה הפתרון?

איציק שמולי: אנחנו מציעים לפנות אותם לתוך הגושים.

איציק שמולי: זה מה שאנחנו מציעים.

זאב אלקין: זה קיים גם בתוך הגושים.

זאב אלקין: זה לא קשור גוש או לא גוש.

זאב אלקין: מה זה קשור לגושים?

זאב אלקין: מה זה קשור לגושים?

זאב אלקין: בנתיב-האבות, לב-לבו של גוש-עציון – זה לא גוש?

זאב אלקין: אם נתיב-האבות זה לא גוש, אז אני לא יודע מה זה גוש.

זאב אלקין: בוא, סע לגוש-עציון, 25 דקות מפה, לנתיב-האבות, באזור שרוב הקרקע שם בכלל קרקע יהודית עוד מלפני מלחמת העצמאות.

איציק שמולי: תחיל את הריבונות ביהודה ושומרון.

איציק שמולי: מה אתה רוצה מאתנו?

איציק שמולי: תשאל את עצמך מה אתה רוצה.

זאב אלקין: קודם כול, בואו תנהלו אתנו את הוויכוח.

זאב אלקין: תחליטו באיזה מישור; אם אנחנו מדברים על המוסר והצדק – החוק הזה הוא נכון, הוא מוסרי וצודק.

זאב אלקין: אין שום דבר צודק בכך כשלוקחים משפחה שהתיישבה כדת וכדין – אגב, חלק מהמשפחות שהחוק הזה יחול עליהן בכלל התיישבו ביישובים מותרים וניתן להם היתר בנייה כדת וכדין, ואחרי שהם התיישבו שם – –

קסניה סבטלובה: אתה לא מצליח לשכנע את מנדלבליט, איך את תשכנע את העולם?

זאב אלקין: – – עברו עשר שנים ו-15 שנה, ובא מישהו ואמר: רגע, בואו נבדוק קו כחול, בואו נבדוק את זה מחדש, מה יש שם.

זאב אלקין: אופס, בדקנו והתברר שצריך להזיז את הקו כי עשו את זה בעיפרון עבה מדי – –

קסניה סבטלובה: בדקנו עם הייעוץ המשפטי שלכם, הוא לא מגבה את החוק הזה.

זאב אלקין: – – ומשפחה ישראלית חוקית, שהתיישבה כדת וכדין, עם כל ההיתרים ועם כל האישורים, ביום אחד בהיר אומרים לה: רגע, את בכלל על קרקע פרטית.

זאב אלקין: מישהו טעה פה 20 שנה, 25 שנה אחורה.

זאב אלקין: המדינה, אגב, לא מישהו פרטי.

זאב אלקין: המדינה.

קסניה סבטלובה: שכנעת את היועץ המשפטי שלכם?

קסניה סבטלובה: לא שכנעתם.

זאב אלקין: אז במצב כזה – אגב, חלק מהטעויות האלה היו עוד פעם, בימים שהייתם בשלטון.

זאב אלקין: היו ימים כאלה, פעם, כשהייתם בשלטון.

זאב אלקין: מזמן כבר לא היה, אבל היה פעם.

קסניה סבטלובה: מבזבז את זמננו.

קסניה סבטלובה: מביך מה שאתה עושה.

חיים ילין: – – – כמה שנים אתה רוצה?

זאב אלקין: ובאותם הימים הושיבו שם את הישראלים כדת וכדין, כולל הממשלות שייצגו את המפלגה שלכם.

זאב אלקין: מה עכשיו אתה, חבר הכנסת שמולי, אומר להם?

זאב אלקין: שיקומו מביתם, יהרסו אותו ויתפנו כי אחרי 25 שנה התברר שהמדינה טעתה פה והקרקע היא פרטית?

זאב אלקין: אין שום מקום שהיו עושים את זה כך במדינת ישראל.

זאב אלקין: אז מה הפתרון שלכם?

זאב אלקין: אתם לא רוצים את חוק ההסדרה.

זאב אלקין: מה כן, חבר הכנסת הרצוג?

זאב אלקין: מה כן?

זאב אלקין: שמעתי אותך מכאן – רק לא.

זאב אלקין: מה כן?

יצחק הרצוג: הסדר מדיני.

יצחק הרצוג: אם היית רק מתקדם בתהליך, לא היית כאן.

זאב אלקין: באיזה תהליך, של פינוי?

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: למה מגיע לבן-אדם – אתה רוצה להיות מפונה מביתך?

זאב אלקין: לאוניברסיטת תל-אביב היית מציע להתפנות, משיח' מוניס?

יצחק הרצוג: אם היית מתקדם בתהליך המדיני.

יצחק הרצוג: על מה אתה מדבר, באמת.

זאב אלקין: תהליך מדיני, זה מה שהיה מציל את עמונה?

זאב אלקין: נו, בחייך.

זאב אלקין: אתה מכיר היטב שתוך כדי אותו תהליך מדיני רוב העתירות האלה הוגשו לבית-המשפט.

זאב אלקין: ממתי דרור אטקס קיים תהליך מדיני כשהוא מגיש תביעות לבית-המשפט?

זאב אלקין: ממתי "שלום עכשיו" התעניינו בתהליך מדיני כשהם הגישו את התביעות האלה לבית-המשפט?

זאב אלקין: באמת.

זאב אלקין: ובימי ממשלת אולמרט לא הוגשו תביעות לבית-המשפט?

זאב אלקין: הוגשו וגם הוגשו.

זאב אלקין: מה קשור תהליך מדיני?

קסניה סבטלובה: חשוב מה שאתה אומר – – –

זאב אלקין: אז אתם יושבים כאן, ואתם עולים על הדוכן הזה, ואתם מתראיינים יום אחרי יום ברדיו, וכל מה שיש לכם להגיד זה: רע רע רע – כמו וודו.

זאב אלקין: התקווה האחרונה – כי להחליף את הממשלה בקלפי בדרך דמוקרטית אתם לא מסוגלים כבר הרבה שנים, אז זאת עכשיו התקווה האחרונה.

זאב אלקין: במקום לענות לציבור הזה, הישראלי, ולהגיד לו את האמת, לאותן אלפי משפחות.

זאב אלקין: מה אתם מציעים להם?

קסניה סבטלובה: להגיד שזה חוק לא חוקתי.

קסניה סבטלובה: את זה להגיד.

זאב אלקין: על זה אתם שותקים ואין דרך אחרת לעזור להם מאשר הדרך הזאת: הדרך שמבוצעת בכל מקום במדינת ישראל.

זאב אלקין: אתם אומרים לנו: אי-אפשר לחוקק ביהודה ושומרון.

זאב אלקין: למה אי-אפשר?

זאב אלקין: קודם כול, תתפלאו, הכנסת חוקקה כבר חוקים שחלים גם על יהודה ושומרון, כי בסוף הכנסת היא זאת שמנחה את האלוף שהוא זה שפועל בשטח.

זאב אלקין: זה המעשה הכי לא הגיוני שיש – אסור לכנסת לחוקק כדי לתת הנחיות למשרד הביטחון שהוא זה שמנחה את האלוף.

זאב אלקין: גם אני מקבל את התפיסה הזאת, שמדובר על שטח שהוא בתפיסה לוחמתית, אבל אתם גם יודעים שמדינת ישראל הרשמית, לא כיום ולא בעבר, אפילו כשהיו ממשלות של מפא"י, לא קיבלה את התפיסה הזאת, שזאת תפיסה לוחמתית, כי כדי שזה יהיה שטח כבוש הוא צריך להיות כבוש מידי מישהו.

זאב אלקין: מי זה המישהו הזה, הירדנים?

זאב אלקין: הם החזיקו בו כדת וכדין?

זאב אלקין: זאת הייתה התפיסה הרשמית של מדינת ישראל לאורך שנים.

זאב אלקין: ואתם, נציגי מפלגה ציונית, פתאום עומדים כאן ואומרים את ההפך.

זאב אלקין: אז מה אחר כך אתם באים בטענות שבמוסדות בין-לאומיים תוקפים אותנו על זה?

זאב אלקין: מה שפעם היה קונסנזוס ישראלי, בגלל פוליטיקה אתם סודקים והורסים.

קסניה סבטלובה: יתקפו אותנו מעכשיו.

קסניה סבטלובה: מעמידים בסכנה את הפעילים שלנו ואת – – – תתבייש.

זאב אלקין: עוד ב-1980 מי שלימים היה השופט זמיר, אז היועץ המשפטי זמיר, כתב חוות דעת למנחם בגין על כך שבמצבים בלית ברירה אפשר להפקיע קרקע מלכתחילה.

זאב אלקין: קרקע פרטית.

זאב אלקין: פה לא מפקיעים אותה מלכתחילה, כאן פותרים בעיה שנוצרה ללא כוונה.

קסניה סבטלובה: את מנדלבליט לא שכנעתם.

זאב אלקין: היועץ המשפטי אמר את דברו לממשלה.

זאב אלקין: זה נכון.

זאב אלקין: אבל האחריות היא לא עליו, האחריות היא על הבית הזה.

קסניה סבטלובה: שמאלני עוכר ישראל.

זאב אלקין: הוא שצריך להביא פתרון לאותן אלפי משפחות, ואנחנו מביאים להן הערב את הפתרון.

זאב אלקין: למרות הצעקות שלכם, למרות האיומים שלכם, אנחנו עושים את הדבר הברור מאליו, שתמיד מדינת ישראל ידעה לעשות: קודם כול להגן על האזרחים שלה ואחר כך להסתכל מה יגידו בהאג.

זאב אלקין: נהגנו כך ונמשיך לנהוג כך ואני מציע לכם לחזור לשורשים ולמקורות של מה שהיה פעם המפלגה הציונית, מפלגת העבודה ההיסטורית, ולהצביע אתנו בעד בערב הזה.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון המשיבים למסתייגים יהיה יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת קבעה שההצבעות לא יתקיימו לפני השעה 22:30, לכן בתום דבריו של חבר הכנסת סלומינסקי מייד נוכל להצביע.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם הוועדה המשותפת – ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת חוץ וביטחון – אני רוצה להביא בפניכם כסיכום את הצעת חוק הסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אבל אדוני, לפני שאני מסביר על החוק עצמו אני רוצה רק לומר: עברנו חוויה קשה מאוד בשבוע שעבר בפינוי עמונה, אבל לאנשי עמונה, שאנחנו משתתפים וחשים את כאבם, אני רוצה להגיד שיש להם שתי זכויות גדולות.

ניסן סלומינסקי: זכות אחת, שהחוק הזה בזכותם.

ניסן סלומינסקי: חוק ההסדרה, שלא חשבנו שהוא יקום – בזכותם של אנשי עמונה.

ניסן סלומינסקי: זה הדבר האחד.

ניסן סלומינסקי: והדבר האחר, שבזכותם יקום יישוב חדש.

ניסן סלומינסקי: אחרי 20 שנה יקום יישוב חדש בשומרון.

ניסן סלומינסקי: אז אלה זכויותיהם.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים עם רויטל ועם כל אנשי המחנה הציוני, שאין לנו ויכוח על הזכות.

ניסן סלומינסקי: הזכות שלנו נובעת מהתנ"ך וזכותנו היא באמת על ארץ-ישראל, כפי שנמצא שם.

ניסן סלומינסקי: בזכות זה באנו לארץ, זה היה הקושאן שלנו.

ניסן סלומינסקי: אין לנו ויכוח על הזכות.

ניסן סלומינסקי: לצערנו, לא הצלחנו לממש את הזכות הזאת, ובמלחמת העצמאות נקבעו גבולות מדינת ישראל לפי היכולת שלנו, היכולת ההתיישבותית והיכולת הצבאית – שם נקבעו הגבולות.

ניסן סלומינסקי: מדינת ישראל, באותם גבולות, השאירה – או פינתה או ברחו – יותר מ-400 כפרים, יישובים ערביים עם שטח עצום בתוך ארץ-ישראל הקטנה.

ניסן סלומינסקי: נקרא לזה כך.

יוסף ג'בארין: גורשו, גורשו, לא ברחו.

ניסן סלומינסקי: אמרתי.

אוסאמה סעדי: גירשתם אותם.

ניסן סלומינסקי: אמרתי: חלק גורשו, חלק ברחו.

ניסן סלומינסקי: מסכים עם הכול.

אוסאמה סעדי: – – –

ניסן סלומינסקי: כרגע אנחנו אומרים אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: מה קרה לך?

אוסאמה סעדי: – – – תספחו וזהו.

ניסן סלומינסקי: ועל השטחים האלה התיישבו היישובים, הקיבוצים.

ניסן סלומינסקי: יש לי כאן רשימות – 82 יישובים, חלקם הגדול אפילו של השומר הצעיר.

ניסן סלומינסקי: והתיישבו.

ניסן סלומינסקי: גם הערים בישראל – ואתן רק את שתי הדוגמאות שכבר נתתי פעם, שעל שיח' מוניס יושבת אוניברסיטת תל-אביב, ועל כפר סומייל יושבים מגדלי אקירוב.

ניסן סלומינסקי: מה עושים כשיש שטח ששייך לערבים?

ניסן סלומינסקי: מה עושים מבחינה מוסרית?

ניסן סלומינסקי: כאן אתם מדברים מהצד המוסרי, על גנבת שטחים.

ניסן סלומינסקי: מה עושים?

ניסן סלומינסקי: אם יבוא היום מישהו ששייך לשיח' מוניס, ויוכיח שהוא היה שם, האם מישהו מעלה על דעתו שיפנו את אוניברסיטת תל-אביב?

ניסן סלומינסקי: או מישהו מכפר סומייל, שיפנו את מגדלי אקירוב, או מקומות כאלה?

ניסן סלומינסקי: מה עושה מדינת ישראל?

ניסן סלומינסקי: מה עשתה מדינת ישראל?

ניסן סלומינסקי: איפה המוסר?

ניסן סלומינסקי: כן, מדינת ישראל החליטה, בתוך חמש שנים, החליטה כמעט את מה שאנחנו עומדים להחליט היום.

ניסן סלומינסקי: היא החליטה שכל הקרקעות שהיו שייכות לשלטון הירדני הופכות אוטומטית למדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אבל היא החליטה, שכל הקרקעות שטרם הוסדרו, וננטשו על-ידי המחזיקים בהן, זכות הבעלות עליהן חזרה למדינה, על-פי חוק הקרקעות העות'מאני וכו' וכו'.

ניסן סלומינסקי: המדינה לקחה את האדמות הלא-מוסדרות – מדינת ישראל, אנחנו, לקחנו את האדמות הלא-מוסדרות האלו.

ניסן סלומינסקי: וכל הקרקעות שכן הסתיימו הליכי ההסדר לגביהן, שיש להן בעלים והם נעדרו – זה השלב השלישי – נקראו נכסי נפקדים ונמסרו לאפוטרופוס לנכסי נפקדים, שעבר אחר כך וכו'.

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות, מדינת ישראל, שזה אנחנו, וזה מפלגת העבודה שהייתה בשלטון, קבעה ב-53' וכו', שכל האדמות האלה, הלא-מוסדרות והכן-מוסדרות, כולן, עוברות בסופו של דבר לאפוטרופוס ולמדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: עליהן קמו היישובים והערים בישראל והאוניברסיטה וכולם.

ניסן סלומינסקי: מבחינה מוסרית זה אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: אבל עשינו את זה, כי הבנו שכך צריך להיות.

ניסן סלומינסקי: מלחמת ששת הימים הביאה אותנו לגבולות – לירדן.

ניסן סלומינסקי: וקמו היישובים בסיוע ובשותפות של כל ממשלות ישראל כמעט.

ניסן סלומינסקי: לאחרונה ראינו שמפלגות השמאל הקיצוני מעודדות ומגישות תביעות לבעלות – שרובן הגדול לא היה ולא נברא – לבג"ץ.

ניסן סלומינסקי: וראינו שזה מתחיל להיות שטף, מתחילים להפוך את זה למדיניות.

ניסן סלומינסקי: ואז עמדנו בפני השאלה: מי צריך להסדיר את ההתיישבות ביהודה ושומרון, בית-המשפט או המדינה?

ניסן סלומינסקי: כמו שהיה במדינת ישראל הקטנה ב-53', ודאי שמי שצריכה להסדיר את זה היא מדינת ישראל, זו כנסת ישראל, ולא הבג"ץ.

דוד ביטן: כולם לשבת.

ניסן סלומינסקי: וכדי להסדיר את זה, וכדי לסדר את 450,000 היהודים שגרים ביהודה ושומרון, ולהסדיר את ההתיישבות, בא החוק הזה, חוק ההסדרה.

ניסן סלומינסקי: נכון, מאוחר, 50 שנה אחרי.

ניסן סלומינסקי: לא חמש שנים אחרי, כמו שהיה במדינת ישראל; 50 שנה אחרי באנו ואמרנו: אנחנו מסדירים את ההתיישבות ביהודה ושומרון.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה לומר לכם, אולי הציבור, אולי רוב חברי הכנסת לא יודעים: התקיים על זה – אני חושב שזה אחד החוקים שהתקיימו עליו הכי הרבה דיונים רציניים.

ניסן סלומינסקי: בוועדת החוקה ואחר כך בוועדה המשותפת התקיימו, שימו לב, 22 ישיבות ועדה.

ניסן סלומינסקי: אתם שמים לב? 22 ישיבות ועדה, 45 שעות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, דיונים רציניים, דיונים אמיתיים, שבהם שמענו מומחים מהרמה הגבוהה ביותר: פרופסורים, משפטנים, אנשי ציבור, כל מי שהרגיש שהוא רוצה בא ודיבר, גם מהעמך באו ודיברו.

ניסן סלומינסקי: 45 שעות, 22 ישיבות על חוק ההסדרה.

ניסן סלומינסקי: כך לקחנו את זה ברצינות, כי הבנו שאנחנו הולכים לייצב משהו, וצריך לעבוד על זה ברצינות, לא ככה כלאחר יד.

ניסן סלומינסקי: והתברר שכמו שאנחנו חלוקים כאן בבית הזה – –

דוד ביטן: ניסן.

ניסן סלומינסקי: טוב, אני מסיים.

ניסן סלומינסקי: – – כמו שאנחנו חלוקים כאן בבית הזה, כך גם המומחים חלוקים באותו דבר.

ניסן סלומינסקי: מי שאומר שאין משפטנים שחושבים אחרת, טועה.

ניסן סלומינסקי: באו פרופסורים, אנשי המשפט, מהגדולים, באו ודיברו בכיוון ההפוך לגמרי.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אותה מחלוקת שקיימת בינינו קיימת גם בין המומחים ובין כולם.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה רק אולי לומר, כששמעתי הרבה מהדוברים; לא בטוח שכולם הבינו את החוק.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה מדבר אך ורק על ההתיישבות הקיימת.

ניסן סלומינסקי: לא מדובר על העתיד – אך ורק להסדיר את ההתיישבות הקיימת.

ניסן סלומינסקי: טוב, מאחר שכך, אז – – –

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, רק שאלה.

ציפי לבני: שאלה.

ציפי לבני: החוק לא חל על יישובים שכבר יש עליהם צווים שיפוטיים.

ניסן סלומינסקי: כן.

ציפי לבני: על כמה בתים – ואתה אומר שהוא גם לא חל אחר כך.

ציפי לבני: כמה בתים החוק הזה מציל?

ניסן סלומינסקי: לדעתנו, לפי מה שאנחנו רואים, מאסה אדירה.

ציפי לבני: מה זה מאסה אדירה?

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא יודע להגיד, אם תסתכלי בתוספת – 22 יישובים, רק עלי לבד, נמצאים תחת הרצון למתקפה הזאת.

ניסן סלומינסקי: יישוב אחרי יישוב.

ציפי לבני: אני שואלת – – –

ניסן סלומינסקי: אני אומר: כל עלי.

ציפי לבני: הרי אלה שכבר יש עליהם צווים לא נכנסים.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אין צווים שיפוטיים.

ציפי לבני: כמה יחידות זה?

ניסן סלומינסקי: אני אומר: כל עפרה.

ציפי לבני: זה לא כל עפרה.

ניסן סלומינסקי: כל עפרה, כל עלי, כולם, נמצאים באותו סטטוס של תשעה הבתים.

דוד ביטן: רד.

ניסן סלומינסקי: טוב, אוקיי, אני לא יכול להמשיך הלאה, אז אני פונה לחברי: אנחנו מסדירים את זה, כמו שמדינת ישראל הסדירה ב-1953, כמעט באותה מתכונת – מי שיראה.

ניסן סלומינסקי: אני פונה לחברי להצביע בעד.

ניסן סלומינסקי: ניקח על עצמנו אחריות של מחוקק כשנעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: ואני פונה לחברי להצביע בעד בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האופוזיציה הסירה את כל ההסתייגויות מטעמה, ולכן לשם החוק ולסעיף 1 לחוק אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע בקריאה שנייה לשם החוק ולסעיף 1 לחוק.

ג'מאל זחאלקה: לא שמענו את שטייניץ, איך יכול להיות?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סמוטריץ, הסתייגות – הסתייגות מס' 11 אתה מסיר?

בצלאל סמוטריץ': מסיר.

יולי יואל אדלשטיין: מסיר.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, צדקתי, אין הסתייגויות לשם החוק ולסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 60 נגד – 51 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 60 בעד, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק וסעיף 1 אושרו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 יש הסתייגויות מס' 67 ומס' 89, של חבר הכנסת סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סמוטריץ, הסתייגות מס' 67 – מצביעים?

בצלאל סמוטריץ': כן.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו כרגע מצביעים על הסתייגות מס' 67 לסעיף 2 לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההסתייגות – 60 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ לסעיף 2 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 67: 60 בעד, 50 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 89 אתה מסיר, אדוני?

בצלאל סמוטריץ': כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 2 לחוק, כולל הסתייגות מס' 67, שהתקבלה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד סעיף 2 כולל ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 60 נגד – 49 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 60 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 2 התקבל, כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע כעת – מכיוון שאין יותר הסתייגויות, אנחנו נצביע על סעיפים 3–11, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: 3–11 לחוק, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 3–11 – 59 נגד – 50 נמנעים – אין סעיפים 3–11 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 3–11 התקבלו כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 59, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 3–11 התקבלו כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – אני לא שומע את עצמי אפילו – מכיוון שקיבלנו הסתייגות, אני חייב לשאול את יושב-ראש הוועדה המשותפת, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אם לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

ניסן סלומינסקי: נעבור.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: האופוזיציה הגישה חתימות כנדרש, והקריאה השלישית תתקיים, תאושר או לא תאושר, בהצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נקיים הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: המזכירות ערוכה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי המזכירה.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית, כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה השמית החלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי המזכירה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – נגד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד יגאל גואטה – בעד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד יהודה גליק – בעד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד אכרם חסון – אינו נוכח יואל חסון – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – נגד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – נגד מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד

אלעזר שטרן: הוא ברח, הוא ברח.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד עפר שלח – נגד איציק שמולי – אינו נוכח סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא, גברתי המזכירה, בשמות חברי וחברות הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יואב בן צור – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח אכרם חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח איציק שמולי – נגד

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש עוד מישהו שלא קראו בשמו או בשמה ומעוניינים להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת החוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017, בקריאה שלישית: בעד החוק – 60.

יולי יואל אדלשטיין: נגד החוק – 52.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון התקבלה בשלוש קריאות כנדרש.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: בשם היוזמים, חבר הכנסת יואב קיש – – –

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני באמת רוצה מאוד מאוד להודות, ברגע הזה – –

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': – – בראש ובראשונה לאנשי עמונה, הגיבורים, ששילמו השבוע מחיר כבד, אבל החוק הזה ייכנס לספרי ההיסטוריה של התנועה הציונית ויהיה רשום על שמם, על שם הנחישות הגדולה שלהם; ליושב-ראש המפלגה שלי, השר בנט; השרה שקד; השר אריאל, באמת על הובלה יוצאת מגדר הרגיל – –

מיכל רוזין: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – של המהלך הלא-פשוט הזה פוליטית; לראש הממשלה, לכל שרי הליכוד, ובמיוחד לשר יריב לוין, שהגיש את ההצעה הזאת לראשונה בקדנציה הקודמת – אז הייתי שותף בזה מבחוץ; יושב-ראש הוועדה המשותפת, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שבאמת עשה עבודה יוצאת מגדר הרגיל בהרבה מאוד שעות עבודה; לכל הצוות המקצועי; לעורך-הדין אלעזר שטרן שליווה את העבודה הזאת; עוזרי היקרים, איתן, עדיאל; יש לי שותף שפה לא מכירים – יהודה אליהו, אחי ורעי, עובד אתי על החוק הזה כבר חמש שנים, עוד הרבה לפני שנכנסתי לכנסת; לתנועת "שלום עכשיו" וליתר ארגוני השמאל שהיו הקטליזטור לכל המהפכה החשובה הזאת.

אלי בן-דהן: יש דין, יש דין – – –

בצלאל סמוטריץ': יש דין, הרב אלי, כן.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אחרונים חביבים, אשתי היקרה, ילדי החמודים.

בצלאל סמוטריץ': ובאמת, באמת אחרונים: אזרחי ארצות-הברית, שבחרו לנו בנשיא טראמפ וכנראה בעיקר גרמו לזה שלא ניתקע עם החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש, ובזה הסתיימה רשימת היוזמים והמברכים.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי, חברות וחברי הכנסת, שרים, האמת, אני פשוט עליתי להגיד: לפעמים בכנסת הזאת יש רגעים שאתה לא שוכח; ואני נזכר – לאחור – שישבתי עם השר יריב לוין, דיברנו על החוק הזה, ואמרתי: אני לוקח את המושכות ממך.

יואב קיש: אני רוצה להודות לך, באמת, על החפיפה הזאת, שהביאה אותנו בסוף לרגע הזה.

יואב קיש: היה קשה להאמין – כל צעד – טרומית – דברים שפשוט קורים.

יואב קיש: אז באמת תודה לכל החברים שהצביעו בעד; לשותפה שלנו מפלגת הבית היהודי; שותפי בצלאל סמוטריץ, שדחף והוביל; לבנט; לראש הממשלה, שבלי התמיכה שלו זה לא היה קורה, ובאמת, לכל החברים החתומים אתי על החוק; לשולי מועלם, שותפה לדרך, ודוד ביטן.

יואב קיש: תודה רבה לכל מי שעסק במלאכה – ואורן חזן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"א בשבט התשע"ז, 7 בפברואר 2017, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.