ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 200, 2017-02-01 00:00

יצחק וקנין: צהריים טובים.

יצחק וקנין: אנחנו פותחים את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: היום יום רביעי, ה' בשבט התשע"ז, 1 בפברואר 2017.

יצחק וקנין: כהרגלנו, ביום רביעי פותחים בשאילתות דחופות.

יצחק וקנין: שאלה ראשונה – לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין אותך לדוכן הנואמים.

יצחק וקנין: שאילתה של חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: מיקי רוזנטל וחבר הכנסת אילן גילאון גם הם ישאלו שאלות בנושא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, רוצה?

יצחק וקנין: שאלה נוספת.

יצחק וקנין: אני רושם אותך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, שאילתה שלך, מס' 299.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, נושא השאילתה: פגיעה בעשרות עיוורים ברמת-גן.

איציק שמולי: החודש פורסם ברמת-גן מכרז להתקשרות עם עמותות להפעלת מפעלים מוגנים.

איציק שמולי: המכרז נוסח באופן שיוביל לסגירה מיידית של מפעל "האגודה למען העיוור", גוש-דן, כאמור ברמת-גן, מצב שישלח הביתה עשרות עיוורים.

איציק שמולי: רצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: האם הבעיה ידועה?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אם כן – מה ייעשה למניעת הפגיעה הצפויה?

איציק שמולי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: אדוני שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ישיב.

חיים כץ: אני כל כך מכבד אותך על פעילותך ועבודתך, אבל עזוב, אל תקרא תמיד בעיתון.

חיים כץ: אז כתוב בעיתון, נו, ואז?

חיים כץ: "האגודה למען העיוור" ברמת-גן מפעילה מפעל מוגן לעיוורים תושבי רמת-גן והסביבה זה שנים רבות.

חיים כץ: אני קודם אתן לך את מה שכתבנו במשרד, ואחר כך אני אדבר אתך.

חיים כץ: המפעל ממוקם על קרקע של עיריית רמת-גן, והמבנה הפיזי הוא בבעלות האגודה.

חיים כץ: זה שמונה שנים משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, באמצעות השירות לעיוור, מתריע בפני הנהלת האגודה שהמבנה אינו הולם את צורכי הלקוחות ומסכן את שלומם.

חיים כץ: נוסף על כך, מיקומו של המבנה בלב שכונת מגורים – מן הון להון, המבנה הזה ממוקם בלב-לבה של רמת-גן, באזור פסטורלי שמאוד קשה למכוניות להיכנס אליו.

חיים כץ: כשמביאים סחורה – שתי מדשאות ברחוב צר ללא מוצא.

חיים כץ: במפעל הזה עובדים לקויי ראייה.

חיים כץ: כשאני הייתי שם – והייתי שם בסיור אתמול, כי הלכתי לענות לך, ואני לוקח אותך ברצינות – אז יש שם שני עיוורים, וראיתי את המקום וראיתי לאן הולכים להעביר אותם.

חיים כץ: הלוואי שאת כל המפעלים המוגנים היו הולכים להעביר – מעבירים אותם אל מתחת לאצטדיון רמת-גן, צמוד למרפאה; יש שם מרפאה ויושבים שם הרופאים שמטפלים בכל כוכבי הספורט, וצמוד אליהם, עם גישה: מקום משופץ, חדש, ממוזג.

חיים כץ: נכון שאין שם חלונות, אבל גם אין חלונות בכל המשרדים שבאים לשם לעבוד.

חיים כץ: רוצים להעביר אותם למקום ראוי.

חיים כץ: כנראה יש שם קרב על קרקע, לא על עיוורים.

חיים כץ: זו דעתי.

איציק שמולי: מה זאת אומרת?

חיים כץ: אם הבניין עומד – הבניין הוא בבעלות – –

איציק שמולי: העמותה.

חיים כץ: – – העמותה, והקרקע היא של העירייה.

חיים כץ: זה ליד שדרות העם הצרפתי, ברחוב חד-סטרי – לא, הוא לא, הוא דו-סטרי, אבל הוא צר, אי-אפשר שתי מכוניות, כי יש שם דשא, זה לא כביש.

חיים כץ: והבניין לא לתפארת מדינת ישראל.

חיים כץ: מקום העבודה שלהם מבחינת התחזוקה הוא לא כמו זה שהולכים לתת להם.

חיים כץ: אז יכול להיות שהם מוגדרים – אני לא יודע כמה מהם עיוורים, אבל בטח לא עשרות – יכול להיות שהם מוגדרים לקויי ראייה.

חיים כץ: זה עיוור, אבל עיוור כמו שאנחנו מתכוונים כשאתה אומר עיוור יש שם שניים, ואולי עוד אחד שלא היה, אז שלושה, אבל גם שלושה זכאים לקבל את מה שמגיע להם.

חיים כץ: אבל פה זה לא כצעקתה.

חיים כץ: צריך לבדוק בדיוק מה הולך לקרות שם, אבל זה לא כצעקתה.

חיים כץ: הייתי שם גם במקום הזה – וגם להפך – שהם הולכים לעבור אליו, שמדברים אתם על לעבור.

חיים כץ: מבחינת מקום לגור – הייתי גר איפה שהם ממוקמים.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, שאלה נוספת.

יצחק וקנין: ואחריו – מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: הוא יסיים ואתה כבר תוכל לשאול.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני השר.

איציק שמולי: קודם כול, ההערכה היא כמובן הדדית.

איציק שמולי: אני חושב שאתה אחד השרים הכי מצוינים בממשלה, ואין שום ספק שעד כה עשית כמה מהלכים במשרד שכולם כולם כולם צריכים לברך עליהם.

איציק שמולי: אני חושב שאתה שר עבודה מצוין.

איציק שמולי: היכולת שלנו כחברי כנסת – – –

חיים כץ: תמשיך, תמשיך.

חיים כץ: אם זה ככה, תמשיך.

איציק שמולי: אני אומר את האמת, ההגינות מחייבת.

איציק שמולי: אני רק אומר, אתה יודע, הכלי שיש לנו זה לראות מה יש בתקשורת, לקבל דיווחים מהציבור ולהביא את זה לכאן, לכנסת.

איציק שמולי: יש לי שני דברים קצרים להגיד: האחד – וענית על זה – לטענתך המבנה החדש ראוי יותר.

איציק שמולי: אני לא הייתי במקום, ואתה הסמכות המקצועית, ואני מקבל את קביעתך.

חיים כץ: לא, לא מקצועית, כשאתה בא בתור בן-אדם.

חיים כץ: עזוב.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: אני – – –

חיים כץ: בן-אדם מהשורה שמסתכל על המקום.

חיים כץ: אז אתה אומר: הבנו.

חיים כץ: זה צמוד למרפאת ספורט הכי גדולה של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אדוני, אולי תיתן לסיים את השאלה ואז תענה לו על הכול.

איציק שמולי: הטענה השנייה – אדוני השר, גם אם מקבלים את קביעתך, עולה שאלה נוספת לגבי הטענה שהעלתה העמותה, שהיא בכלל לא יכולה לעמוד בתנאי המכרז החדשים.

איציק שמולי: כלומר, יש פה כביכול איזשהו תרגיל לנסות להדיר את רגליה.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי, למשל, אחד הקריטריונים שקבעה עיריית רמת-גן במכרז זה שרק ממחזור כספי מסוים הגוף – עמותה או חברה פרטית – יכול להתמודד.

איציק שמולי: לטענת העמותה, לא העמותה הזאת ולא אף עמותה אחרת יכולה לעמוד בתנאי הסף הזה.

איציק שמולי: אז שאלתי היא: א.

איציק שמולי: לפי איזה שיקול מעביר משרד הרווחה את הסמכות לקבוע מכרז ממנו לעירייה?

איציק שמולי: ב.

איציק שמולי: מה ניתן לעשות לגבי תנאי הסף הזה?

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: שאלה נוספת – לא שאלה נוספת, שאלה שאפשרנו לחבר הכנסת רוזנטל, שגם הוא העלה את הנושא.

מיקי רוזנטל: קודם כול, תודה רבה לך, אדוני השר, שביקרת שם.

מיקי רוזנטל: זה לא טריוויאלי ששר הולך בעצמו לבדוק את העניינים.

מיקי רוזנטל: טוב מראה עיניים מכל דבר שהוא, אז באמת כל הכבוד לך, ואת המחמאות קיבלת מקודמי.

מיקי רוזנטל: לא תקבל יותר היום, המכסה נגמרה.

מיקי רוזנטל: אבל השאלה – – –

חיים כץ: דב, אתה, אל תברך אותי היום, אף מילה טובה.

דב חנין: אין לי ברירה, אין לי ברירה.

דב חנין: רשום לי לברך אותך, מה לעשות.

מיקי רוזנטל: השאלה נוגעת, בכל אופן, לתקופת המעבר, בין הסגירה של המעון הנוכחי, או מקום העבודה הנוכחי, ועד פתיחת מקום העבודה החדש.

מיקי רוזנטל: יש תקופה של כמה חודשים, אם הבנתי נכון, ואז, מה עושים בתקופה הזאת?

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

אוסאמה סעדי: – – –

יצחק וקנין: אני אאפשר לך גם, אוסאמה סעדי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, כמו שאמרתי, אין לי ברירה, גם אני צריך לברך אותך – בעניין רלוונטי לנושא הזה, אני לא עובר לנושאים אחרים.

דב חנין: אני מדבר על אנשים עם עיוורון ומוגבלות ראייה, ואני באמת באמת מברך אותך ומביע הערכה גדולה.

דב חנין: פניתי אליך בנושא של מכשור טכנולוגי לעיוורים.

דב חנין: היה אבסורד: בן-אדם עיוור או לקוי ראייה היה זכאי למכשור טכנולוגי פעם בחיים, אבל הטכנולוגיה כל הזמן מתקדמת, ויש טכנולוגיה יותר טובה, ועיוור – היו באים ואומרים לו: רגע, אתה קיבלת לפני עשר שנים, אז אתה כבר לא זכאי.

דב חנין: ואני פניתי אליך, ואני באמת מודה לך בשם הציבור הגדול הזה של לקויי הראייה והעיוורים על ההחלטה שלך לתקן את הוראות – –

יצחק וקנין: אדוני, זאת הפנייה.

יצחק וקנין: מה השאלה?

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: – – לתקן את ההוראות הרלוונטיות ולאפשר לחדש את המכשירים.

דב חנין: השאלה שלי, אדוני השר: יש בעיה נוספת שקשורה לעיוורים, והיא התאמת מקום העבודה לצורכי העיוור.

דב חנין: היום המצב הוא אבסורדי; זה גם עולה יותר וזה גם מקשה על העיוורים.

דב חנין: ההתאמה הקשורה למקום העבודה לא מלווה את העיוור, אלא קשורה למקום העבודה.

דב חנין: זה מצד אחד עולה יותר כסף ומצד שני זה לא מתאים תמיד לעיוור.

דב חנין: העיוור עובר למקום עבודה חדש והזכות הזאת לא עוברת אתו, אלא נשארת במקום העבודה הקודם, אף שאולי לא צריך אותה.

דב חנין: אני פונה אליך, אדוני השר, בהזדמנות הזאת לתקן את האבסורד הזה.

דב חנין: גם תחסוך כסף וגם תעזור לעיוורים.

יצחק וקנין: תודה לדב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואז השר ישיב לכולם.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך שאישרת לי להגיד כמה מילים וגם להצטרף לברכות שהרעיפו על כבוד השר חיים כץ.

אוסאמה סעדי: אף שלא נכחת בסח'נין, אבל בירכנו אותך – אני וחברי מסעוד גנאים היינו שם – פתחנו נקודת שירות, מרכז שירות בעיר סח'נין – –

חיים כץ: נקודת שירות של הביטוח הלאומי תגיד.

אוסאמה סעדי: – – של הביטוח הלאומי, בהחלט.

אוסאמה סעדי: בשבוע הבא יש לנו סיור עם המנכ"ל בשאר היישובים שאישרתם אתה והמנכ"ל הפורש פרופסור שלמה מור-יוסף, בבאקה-אלע'רביה, בכפר-קאסם, בטירה, בתמרה וגם בעיר המעורבת לוד.

אוסאמה סעדי: אני גם מברך אותך על כך שבשבועיים האחרונים התחלת לאשר מעונות-יום גם במגזר הערבי ביותר מ-70–80 מיליון שקל – אני מקווה שזאת הנאגלה הראשונה.

אוסאמה סעדי: איך אומרים, אנחנו "טמאעים", רוצים עוד יותר, אדוני השר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: אדוני השר, רשות הדיבור שלך.

חיים כץ: אני אענה לא לפי סדר השואלים, בסדר?

חיים כץ: אני אתחיל עם התשובה למיקי רוזנטל.

חיים כץ: זמן המעבר בין המקום הזה למקום החדש הוא אפס, כי המקום מחכה.

חיים כץ: המקום מושכר, נקי, סגור ופתוח.

חיים כץ: מרחק המעבר אני חושב הוא 6 קילומטר, קו אווירי 3 קילומטר; ב-Waze זה ארבע עד חמש דקות.

חיים כץ: הגישה נוחה, הנגישות – זה קומה ראשונה, זה לא מרתף, אני לא יודע, מישהו אמר מרתף – זו קומה ראשונה עם חניה צמודה.

חיים כץ: תשמע, אני אומר לך, המקום ראוי.

חיים כץ: המקום מאוד ראוי.

חיים כץ: במקרה הזה, דב, אם שמעת על הנגישות עקב המעבר פה – המקום ראוי.

חיים כץ: לא סימן שאלה, האם ראוי.

חיים כץ: המרחק הוא אותו מרחק.

חיים כץ: אלה שמביאים אותם לשם – עם Waze אני חושב שנסעתי איזה 3 קילומטר, משהו כזה, עם חניה, עם גישה, בלי מכשולים.

חיים כץ: במקרה דנן אין בעיה.

חיים כץ: אבל אני לא יודע, צריך לראות את כל המחלוקות שבין הבעלים – צריך לראות.

חיים כץ: שמולי, השאלה שלך שהייתה שאלה יותר מורכבת – הייתי שמח אם היית מעביר לי אותה כתובה.

חיים כץ: הייתי בודק את העניין ונותן לך תשובה כמו שצריך; כתובה ולא בשליפה מהמותן כשלא בדקתי ואני נותן לך השערות.

חיים כץ: אני לא חושב שזה מכובד.

איציק שמולי: מאה אחוז.

חיים כץ: אתן לך כתוב, מסודר, ותקבל מענה על השאלה שלך.

יצחק וקנין: דב חנין, קיבלת תשובה, אני חושב.

יצחק וקנין: השר ענה ככה במקביל לכולכם.

יצחק וקנין: אדוני השר, אני מודה לך בכל מקרה.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשואלים, תודה לשר הרווחה השר חיים כץ.

יצחק וקנין: אני מזמין את סגן שר הביטחון לעלות לדוכן לענות על שאילתה מס' 296 של חבר הכנסת רועי פולקמן בנושא: מיגון כביש 375.

יצחק וקנין: אדוני, תמתין שנייה עד שסגן השר יגיע.

יצחק וקנין: אתה יכול לשאול.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה, סגן השר.

רועי פולקמן: ציר חוסאן מחבר בין מטה-יהודה לירושלים וכמובן העיר הגדולה ביתר-עילית.

רועי פולקמן: בציר נוסעים אלפי אזרחים.

רועי פולקמן: הנוסעים סובלים מפעילות חבלנית באופן קבוע: זריקות אבנים ובקבוקי תבערה.

רועי פולקמן: נגרמות פגיעות גופניות לא אחת, מדי שבוע.

רועי פולקמן: הצענו פתרונות פעם ועוד פעם, וללא הועיל.

יצחק וקנין: אדוני, תקרא מתוך הטקסט.

רועי פולקמן: רצוני לשאול: מדוע אין מוקצים משאבים למיגון הציר באמצעות גדרות ומצלמות, בדומה לצירים 60 ו-443?

רועי פולקמן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאשיב על השאילתה, לא אוכל להימנע מלהתייחס ליום הקשה הזה, יום כואב, יום שבו 40 משפחות יהודיות מפונות מבתיהן.

אלי בן-דהן: הטרור המשפטי של ארגוני השמאל הקיצוני נוחל ניצחון נוסף בקרב, אבל אני מבטיח לכם: לא במערכה.

אלי בן-דהן: אני כואב את כאבן של המשפחות בעמונה ובוחר להשמיע כאן קול זעקה ומחאה, דווקא מפה, מבית-הנבחרים של מדינת ישראל, שבעזרת השם בקרוב יעביר את חוק ההסדרה במידה רבה מאוד בזכות מאבקם העיקש של תושבי עמונה.

אלי בן-דהן: הממשלה – ומפלגת הבית היהודי כמובן – קיבלה מצב נתון של תשובות מדינה והתנהלות ארוכת שנים שהוביל ליום הכואב והעצוב הזה.

אלי בן-דהן: למרות זאת לא ויתרנו, השקענו לילות כימים בניסיון למנוע את היום הזה, למנוע פינוי של יהודים שהתיישבו בארץ-ישראל ועשו מעשה ציוני של הקמת יישוב.

אלי בן-דהן: אנחנו עדיין ממתינים לתשובת בג"ץ, ואני מקווה מאוד שבית-המשפט העליון יתיר לנו להעתיק את היישוב כמה מאות מטרים כדי שההתיישבות על ההר תישאר.

אלי בן-דהן: חברי חברי הכנסת, ביום זה לא יכול להיות לב של יהודי – ולא יהודי – תושב מדינת ישראל שאיננו כואב פינוי יהודים מבתיהם.

אלי בן-דהן: זה לא משנה מהיכן הוא בארץ או באיזו תפיסה פוליטית הוא מחזיק.

אלי בן-דהן: אבל, בעזרת השם, אני מבטיח לכם, שבזכות תושבי עמונה אנחנו עושים היסטוריה.

אלי בן-דהן: מדינת ישראל מקבלת אחריות להתיישבות ביהודה ושומרון ואומרת אמירה ברורה שארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, והממשלה, בעזרת השם, גם תלך צעדים קדימה להחיל את החוק הישראלי על יהודה והשומרון.

אלי בן-דהן: אני מקווה שאכן הקרב הזה הוא ניצחון קטן אבל במערכה הגדולה שאנחנו נמצאים בה אנחנו ננצח.

אלי בן-דהן: מידת סדום הזאת של הריסת יישוב – אף אחד לא נהנה ממנה, לא התושבים הערבים ולא התושבים היהודים.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם, חברי, תדעו, תסתכלו מה קרה בעמונה בהרס הבתים לפני עשר שנים, תראו מה קרה ביישוב מגרון: אף ערבי לא מיישב את המקום, לא גר שם, לא מעבד את האדמה.

אלי בן-דהן: זוהי מידת סדום אמיתית.

אוסאמה סעדי: נו, וזה נותן לכם זכות לקחת את הקרקע?

אלי בן-דהן: זוהי מידת סדום אמיתית.

אלי בן-דהן: לכן אני אומר לכם, רבותי – – –

אוסאמה סעדי: מה זה הטיעון הזה?

אוסאמה סעדי: אז אתה יכול לקחת את הקרקע?

אלי בן-דהן: תן לי לסיים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: זה נותן לכם זכות לקחת את זה?

אוסאמה סעדי: מה זה?

יצחק וקנין: תראה, אין לי בעיה שאתה מעיר הערות, אבל תשב ותעיר.

אוסאמה סעדי: מה זה הטיעון הזה?

אוסאמה סעדי: קרקע, אם הוא לא מעבד את האדמה, אתה יכול לקחת את זה?

יצחק וקנין: חברים, הוא צריך להתחיל לענות על השאילתה.

אלי בן-דהן: אני מייד אענה על השאילתה.

אלי בן-דהן: אני מקווה, כפי שאני אומר לכם, עמונה תהיה, בעזרת השם, אבן דרך משמעותית לניצחון במאבק שלנו על ארץ-ישראל.

איציק שמולי: אתם הולכתם אותם שולל.

איציק שמולי: היחיד שאמר להם את האמת זה דוד ביטן.

איציק שמולי: אתם הולכתם אותם שולל.

יצחק וקנין: אנחנו באמצע השאילתות.

יצחק וקנין: אפשרתי לך, אדוני סגן השר, אבל זה לא יאה שאנחנו ניקח את כל הדבר הזה למקום אחר.

יצחק וקנין: יש פה שאילתה וכאילו אנחנו – – –

אלי בן-דהן: עכשיו אני רוצה לענות על השאילתה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר, חבר הכנסת פולקמן, צה"ל עושה מאמצים גדולים מאוד לספק ביטחון בכביש 375 – בכלל במרחב ובכביש הזה עצמו; הפעילות המבצעית של צה"ל מותאמת יומיומית לפעילות ולאיומים בכביש הזה.

אלי בן-דהן: בתקופה האחרונה צה"ל קיים פעילות מיוחדת במרחבי הציר ובעומק השטח כדי למנוע, לסכל ולשבש כל ניסיון לפגיעה באזרחים ובכוחות צה"ל במרחב הציר.

אלי בן-דהן: הציר הזה הוא אכן אתגר ביטחוני לא קל בגלל קרבתו לכפר הערבי האלים חוסאן.

אלי בן-דהן: פעילות צה"ל מתבססת הן על פעילות גלויה – סיורים, מעצרים – והן על פעילות סמויה.

אלי בן-דהן: בעקבות החמרה במצב הביטחוני בתקופה האחרונה צה"ל סגר את היישוב ליום אחד ומנע מהתושבים לצאת לעבודה.

אלי בן-דהן: אין ספק שהדבר הזה הוא אות אזהרה לתושבי חוסאן, שהם ייפגעו כלכלית אם התושבים שם ימשיכו לפגוע בציר הזה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר שצה"ל מקיים מאמץ תודעתי גדול להדגיש את מחיר ההפסד של התושבים אם תימשך פעולת טרור בכביש הזה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם שצה"ל ממשיך ועושה; יש לו תשתית גדולה מאוד לאיסוף מודיעין, ובימים האחרונים גם מה שציינת, אכן נבחן הצורך בחיזוק התשתיות הביטחוניות, כגון הוספת מצלמות – מצלמות ניידות, מצלמות קבועות – שישפיעו, אין ספק, על הורדה גדולה מאוד של הטרור במרחב הציר.

אלי בן-דהן: צה"ל ימשיך ויסייע ויעשה כל פעולה נדרשת כדי להבטיח את ביטחון התושבים באזור וכל הנוסעים בכביש הזה עצמו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת, ומייד אחרי כן – יואב בן צור, שגם לו שאלה באותו נושא.

יצחק וקנין: מייד אחריו.

רועי פולקמן: תודה, אדוני, על התשובה ותודה רבה על המאמצים הגדולים של כוחות הביטחון בציר.

רועי פולקמן: רק אני רוצה לשאול לא על הבפועל, כי את הבפועל אנחנו יודעים.

רועי פולקמן: קורים הרבה אירועים.

רועי פולקמן: אני רוצה לשאול על תחושת הביטחון.

רועי פולקמן: כשתחושת הביטחון נפגעת התושבים לא נוסעים בציר הזה, והדבר גורם נזקים בצירים אחרים, תאונות דרכים ודברים נוספים שקורים יום-יום.

רועי פולקמן: מה יעשו משרד הביטחון וצה"ל כדי לשפר את תחושת הביטחון?

רועי פולקמן: צריכים גם שדברים ייראו, ובהם אותן גדרות, מצלמות.

רועי פולקמן: כלומר, מה שעשו ב-443 זה לא רק ביטחון בפועל – שתהיה ירידה באירועים – אלא לשפר גם את תחושת הביטחון; כי התושבים בציר לא מרגישים בטוחים ואז לא משתמשים בו ונוסעים בציר האחר לירושלים, שהוא איננו בטוח ויום-יום יש שם תאונות דרכים ועומס לא מידתי.

רועי פולקמן: תודה, אדוני סגן השר.

יצחק וקנין: תודה לרועי פולקמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב בן צור, גם לך שאלה באותו נושא שאושרה על-ידי נשיאות הכנסת.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, ידידי סגן השר, בראש ובראשונה אני רוצה לברך את ידידי יושב-ראש תנועת ש"ס על חוק המים שעבר ועל שהצליח להזיל מאות-מיליוני שקלים מהכסף הקואליציוני לטובת הורדת מחירי המים ב-14% לכלל התושבים.

יואב בן צור: מגיע יישר כוח גם ליושב-ראש ועדת הפנים ולחבר הכנסת יצחק וקנין, שעמלו רבות.

יואב בן צור: ועכשיו לעניין.

יואב בן צור: אני רוצה לצטט ידיעה מהבוקר: זה היום ה-14 ברציפות שהפלסטינים מגיעים לשולי הכביש המוביל לעבר ביתר-עילית ויישובי האזור ומיידים אבנים לעבר רכבים יהודיים.

יואב בן צור: מתרחשים שם נסים בכל יום.

יואב בן צור: אבל מהצבא אנחנו דורשים פעילות מעשית, כי כידוע: אין סומכים על הנס.

יואב בן צור: אדוני סגן השר, התחושה הרווחת היא שיש מלחמת התשה של בקבוקים ואבנים, אפילו בכביש 443, בוודאי בגוש-עציון, ואם כך בצירים המרכזיים, מה יגידו תושבים המתגוררים במקומות רחוקים יותר, כמו מצד או נוקדים?

יואב בן צור: אדוני סגן השר, באוגדת עזה אמר אתמול שר הביטחון שהשקט ברצועה מטעה.

יואב בן צור: השקט יכול להטעות, אבל אבנים לא מטעות; הן אבן על הקיר.

יואב בן צור: מדובר בדיני נפשות ובסכנת נפשות.

יואב בן צור: הייתי שמח אם תהיה איש בשורה בכל הקשור לכבישי יהודה ושומרון ולתושבים היקרים שם, כולל כביש 443 מירושלים למודיעין ומודיעין-עילית, וכמובן כביש עוקף-חוסאן.

יואב בן צור: עמדנו פה לפני כמה חודשים ודיברנו את אותם דברים, ולצערי, על אף ההבטחות שהיו אז, הדברים לא השתנו, אולי הוחמרו במקצת.

יואב בן צור: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: דב חנין, ושאלה נוספת לאוסאמה סעדי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אני קורא באתר ערוץ 7, אתר קרוב ללבך, שברגעים אלה שאנחנו מדברים כאן, צעירים רעולי פנים זורקים אבנים – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דב חנין: – – על השוטרים והחיילים שהגיעו לפנות את המאחז בעמונה.

דב חנין: ולמרות זאת אני מקווה, אדוני סגן השר, שכוחות הביטחון לא יירו אש חיה על המתנחלים בעמונה; לא יירו כדורי ספוג על המתנחלים בעמונה; אני מאוד מקווה שלא יירו בחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, שקרא למי שמשתתפים בפינוי עבריינים שמבצעים מעשה אונס.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לך, אדוני סגן השר, שהחיילים והשוטרים האלה מואשמים על-ידי חבר הכנסת סמוטריץ בביצוע פשע חמור שהעונש עליו הוא הרבה הרבה שנות מאסר.

דב חנין: אני מקווה מאוד שאף אחד לא יירה על חבר הכנסת סמוטריץ והוא לא ייפגע, ואני מקווה שאם מישהו מהאנשים בעמונה לא ייסע ברכבו, גם לא יירו בו ויהרגו אותו על-ידי זה שישאירו אותו מדמם הרבה הרבה זמן.

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: אני רוצה, אדוני סגן השר, לשאול אותך: אומר השר הממונה עליך שאתם, אנשי הבית היהודי, שיקרתם לתושבי עמונה, סיפרתם להם סיפורים שאין להם שום קשר למציאות, מכרתם להם לוקשים, והכול כדי להרוויח נקודות פוליטיות.

דב חנין: אז אתה נמצא בקושי, כי אתה משיב פה מטעם שר הביטחון – –

יצחק וקנין: דב – – –

דב חנין: – – וזה מה ששר הביטחון אומר לנו.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, אז אני מבין מתוך התשובה שלך שבעצם אתה מודה שההתעמרות בתושבים ובעסקים בכפר חוסאן הייתה בהוראת משרד הביטחון.

אוסאמה סעדי: אלה דברים מאוד חמורים וקשים.

אוסאמה סעדי: אני שמעתי אותך בפתיח, לפני שתשיב על השאילתה, וכמובן, אתם רוצים לכסות ביום הזה שמפנים את עמונה; ואנחנו אמרנו מהיום הראשון שעמונה תיפול בשנית, ולא רק עמונה אלא כל שאר ההתנחלויות יפונו בסוף.

אוסאמה סעדי: וחבל שאתם, על מנת לכסות ולומר כביכול שאתם מגינים על ההתנחלויות ועל המתנחלים, אתם מאשרים לפני כחודש 2,500 יחידות דיור.

אוסאמה סעדי: אתמול שמענו שראש הממשלה ושר הביטחון אישרו עוד 2,500–3,000 יחידות דיור.

אוסאמה סעדי: גם חוק ההסדרה יעלה ביום שני וכנראה יעבור.

אוסאמה סעדי: אתם מובילים את ישראל לעימות עם העולם, ואתם תישאו בתוצאות על כל פיצוץ שיהיה, אדוני סגן השר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב לשואלים.

אלי בן-דהן: אני קודם אשיב לחבר הכנסת פולקמן וחבר הכנסת יואב בן צור, חברי.

אלי בן-דהן: תראו, כפי שאמרתי, צה"ל מודע לתחושת האי-ביטחון בכביש הזה.

אלי בן-דהן: אני יכול לומר שאני באופן אישי נוסע בכביש הזה הרבה מאוד, אני גר כידוע לכם בהר-חומה, ולרדת לשפלה נוח מאוד לרדת משם; בכלל לדרום.

אלי בן-דהן: הכביש הזה ידוע ומוכר לי מאוד.

אלי בן-דהן: צה"ל עושה מאמצים גדולים מאוד לשמור על הביטחון בכביש הזה.

אלי בן-דהן: אכן, נבדקים התושבים וגם ננקטים צעדים כלכליים כדי שהתושבים יבינו שמי שפוגע בביטחון של הנוסעים היהודים, הפגיעה הזאת תחזור אליו ועלולה לפגוע בו.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי קודם, צה"ל כרגע בוחן אפשרות להוספת אמצעים טכנולוגיים – מצלמות קיימות קבועות וגם ניידות – כדי לסכל את כל הפעילות הזאת של זריקת אבנים.

אלי בן-דהן: בימים האחרונים נתפסו זורקי אבנים, וכידוע לכם, אנחנו, הכנסת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ענת ברקו: נעצרו?

אלי בן-דהן: – – – הכנסת הזאת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – בעמונה – – –

אלי בן-דהן: אם היושב-ראש ייתן לך רשות לשאול, אני גם אשיב לך.

אלי בן-דהן: הכנסת הזאת החמירה את העונשים של זורקי אבנים, גם זורקי אבנים קטינים עם משפחותיהם, כך שאני סמוך ובטוח שגם התפיסה וגם ההרתעה העונשית הזאת יביאו להפסקת הפגיעה בכל מי שנוסע בכביש הזה.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת חנין, אני מאוד מודה לך ושמח שאתה דואג לביטחונו של חברי חבר הכנסת סמוטריץ.

אלי בן-דהן: זה מלבב; מלבב לראות את האהבה והאחווה הזאת ממך.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר דברים, שלא יהיו שום ספקות בדברי: אני כמובן מתנגד חד-משמעית לכל אלימות שהיא כלפי כוחות הביטחון.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לך שתושבי עמונה, ורבם של תושבי עמונה, הרב – אתם אלה שחושבים שרבנים הם מסיתים – הרב שהוא תושב עמונה פרסם מנשר שבו הוא קורא לכל בני-הנוער שמגיעים לעמונה שלא לנקוט שום צעד של אלימות, לא לעשות שום פעולה מתגרה כנגד אנשי כוחות הביטחון.

אלי בן-דהן: לכן, מבחינה זאת, ההנהגה הממוסדת של תושבי עמונה – ואני אומר לך כמי שהוא חלק מהבית היהודי וגם כסגן שר הביטחון:

אלי בן-דהן: אנחנו מתנגדים חריפות לכל אלימות שהיא.

אלי בן-דהן: ואני קורא מכאן שוב, פעם נוספת, לכל בני-הנוער שהגיעו לעמונה: תביעו את אהבתכם לארץ, תביעו את צערכם על כך שיישוב נחרב, אל תנהגו בשום דרך אלימות שהיא כלפי כוחות הביטחון, ואני מקווה שאכן כך הדבר הזה יקרה.

אלי בן-דהן: נאמרה פה טענה ששיקרנו לתושבי עמונה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם: בערב יום הכיפורים היינו, השר בנט, השרה איילת שקד ואנוכי, גם חברת הכנסת שולי מועלם – ישבנו למעלה משלוש שעות עם כל תושבי עמונה כולם באספת תושבים.

אלי בן-דהן: אמרנו להם בצורה הברורה ביותר: אין לנו שום ביטחון שנצליח למנוע את הרס היישוב הזה.

אלי בן-דהן: אנחנו גם מבינים שיש פסק-דין חלוט, ואנחנו מודעים לכך שכשיש פסק-דין חלוט של בית-המשפט העליון, גם אם איננו מסכימים אתו, גם אם אנחנו חושבים שהוא איננו צודק – וכפי שהסברתי קודם, אין פה צדק, יש פה בסך הכול מידת סדום: גם לי גם לך לא יהיה – עדיין זה פסק-דין של בית-המשפט העליון של מדינת ישראל, ואנחנו מחויבים לכבד אותו ונכבד אותו.

אלי בן-דהן: כך שמי שטוען שאמרנו דברים לא נכונים – אני לא יודע מנין לו המידע הזה.

אלי בן-דהן: אני הייתי שם למעלה משלוש שעות עם כל התושבים.

אלי בן-דהן: כל תושבי עמונה נכחו בישיבה הזאת, והבהרנו להם בצורה הכי ברורה את הסיכוי הקטן להצליח לפעול כנגד פסק-דין של בית-משפט עליון.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת סעדי, אני רוצה לומר לך, שלא יהיו לך אי-הבנות: בעזרת השם, מכאן ואילך לא יפונו יישובים ביהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: ייבנו לא 5,500 אלא עשרות-אלפי דירות ביהודה ושומרון, ואני אומר לך שגם נחיל את החוק הישראלי ביהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: תרצה או לא תרצה – –

אוסאמה סעדי: – – –

אלי בן-דהן: – – אנחנו נישאר שם.

אלי בן-דהן: זאת ארצנו, זאת מדינתנו, תרצה או לא תרצה.

אלי בן-דהן: שם נישאר – –

אוסאמה סעדי: – – –

אלי בן-דהן: – – זה ביתנו, ותראה איך ההתיישבות ביהודה ושומרון הולכת מכאן ואילך ומתחזקת, הולכת ומתגברת, ויוקמו עוד יישובים חדשים על אפכם ועל חמתכם.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2889/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יצחק וקנין: הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – הכרה בצעירים עם מוגבלות כחניכי מכינות), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, עשר דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תדבר על עמונה.

עמר בר-לב: מדי שנה מגייס צה"ל לשורותיו אלפי צעירים חייבי גיוס על-פי חוק שירות ביטחון.

עמר בר-לב: נוסף על אלה שמצטרפים על-פי חוק שירות ביטחון יש עשרות ולפעמים מאות מתנדבים – מתנדבים שאינם חייבי גיוס, בדרך כלל בגלל מגבלות כאלה ואחרות, בדרך כלל בריאותיות, פיזיות ואחרות.

עמר בר-לב: כל אחד ואחת מהמתנדבים האלה לא פעם מתעקש לתרום את תרומתו לביטחון המדינה, ומתעקש להתנדב לצה"ל, ולשמחתי, צה"ל וגופי הביטחון האחרים במדינה אכן רואים את היתרון הגדול בהתנדבותם ומקבלים אותם בשמחה ובידיים פתוחות לשורותיהם.

עמר בר-לב: עבור אותם הצעירים, צה"ל וגופי הביטחון האחרים, שבאמת מקבלים אותם לשורותיהם, מהווים פלטפורמה מצוינת לשילובם, ראשית בשירות הצבאי, ואחרי זה בחברה הישראלית.

עמר בר-לב: אבל לא פחות מזה, מהתרומה שלהם לעצמם, חשובה התרומה לנו, לכלל הציבור, בהכרה בבעלי המוגבלויות כשווים לכל אחד ואחת מאתנו, הכרה בזכותם, ביכולתם.

עמר בר-לב: לא פעם יכולותיהם יוצאות דופן בתחומים שונים, ויש חשיבות שהם יהיו חלק חשוב ומעורב בחברה כולה.

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, כיום יש בצה"ל ובגופי הביטחון האחרים תוכנית ששמה "רואים רחוק".

עמר בר-לב: התוכנית הזאת שמה לעצמה מטרה כפולה: לתרום לביטחון ישראל בזכות כישוריהם יוצאי הדופן של אותם צעירים וצעירות ולתת הזדמנות לאותם צעירים להשתלב בשירות בצה"ל ובחברה הישראלית לאחר מכן.

עמר בר-לב: התוכנית "רואים רחוק" נמשכת כבר כמה שנים בהצלחה עצומה – הצלחה הרבה מעל להצלחה שהעריכו בתחילת הדרך.

עמר בר-לב: ממש מדהים.

עמר בר-לב: בתור חבר בוועדת החוץ והביטחון פגשתי את הצעירים והצעירות האלה וראיתי את העבודה שלהם, את התוצאה, את המשמעות של העבודה שלהם.

עמר בר-לב: כמובן, אני לא יכול לפרט כאן, אבל ההישגים בלתי רגילים.

עמר בר-לב: ממש כשם התוכנית "רואים רחוק", גם אני מאמין שצריך להסתכל רחוק, להסתכל קדימה, אל עתידם של הצעירים ואל עתידה של החברה שלנו.

עמר בר-לב: וכאשר מביאים בחשבון את עתידם, אם רוצים לייצר עבורם שוויון הזדמנויות ויכולת להשתלב בחברה, חייבים לתת לזה את המסגרת החוקית המתאימה.

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, עוצמתה של החברה נמדדת בין היתר בגיוון שבה, ביכולת שלה להכיל קבוצות שונות.

עמר בר-לב: ואנחנו כאן, המחוקקים, צריכים וחייבים לתת למגמה הזאת רוח גבית.

עמר בר-לב: חשוב שנזכור שבעצם השילוב של צעירים עם מוגבלויות אנחנו יוצרים תרומה גדולה לא רק להם, כי אם תרומה גדולה הרבה יותר לנו כחברה.

עמר בר-לב: אבל, לצערי, אותם צעירים וצעירות לא תמיד מקבלים את אותה רוח גבית, ולא תמיד זוכים לאותה הזדמנות.

עמר בר-לב: זה נכון בעיקר בכל מה שקשור ביכולת שלהם להשתלב במסגרת המכינות הקדם-צבאיות, לפחות עד היום.

עמר בר-לב: המכינות הקדם-צבאיות ממוקמות בכל רחבי הארץ – בצפון, בדרום, במרכז, בפריפריה, בשכונות מוחלשות, בקיבוצים ובמושבים.

עמר בר-לב: חניכי המכינות לוקחים חלק בפעילויות חינוך, בפעילויות של העשרה עצמית ובפעילויות של תרומה לכלל החברה, ובפרט לחלקים היותר-חלשים בחברה הישראלית.

עמר בר-לב: לא פחות חשוב – הן משלבות נערות ונערים מכל שכבות האוכלוסייה ומכל המגזרים בפעולות חינוכיות ובהעשרה עצמית.

עמר בר-לב: חלק מאותן מכינות כבר היום מגדילות לעשות, והן שמו לעצמן למטרה לשלב במסגרת המכינות גם צעירים וצעירות בעלי מוגבלויות.

עמר בר-לב: הם הכינו תוכניות ייחודיות המשלבות כלים להתמודדות וסיוע לאותם צעירים וצעירות עם המגבלות שלהם ולשלב אותם בפעילות של המכינה.

עמר בר-לב: אם כך, אתם שואלים אותי בוודאי: מה הבעיה?

עמר בר-לב: אותם צעירים וצעירות שמתנדבים לצה"ל, וצה"ל מעוניין בהתנדבותם, חלקם מעוניינים גם להשתלב במכינות הקדם-צבאיות, אבל התרומה של המדינה במימון אותן מכינות נגזרת מחוק שירות ביטחון חובה ומתייחסת רק לצעירים וצעירות שחוק שירות חובה מחייב אותם להתגייס לצה"ל.

עמר בר-לב: במילים אחרות, מי שאיננו חייב להתגייס לצה"ל ומתנדב איננו כלול בחוק שירות ביטחון, ולכן אותן מכינות לא מקבלות את התקציב עבור אותם צעירים וצעירות בעלי מוגבלות שמעוניינים להצטרף למכינות.

עמר בר-לב: ואת זה באה הצעת החוק הזאת לתקן.

עמר בר-לב: זאת אומרת, במילים פשוטות, צעיר או צעירה עם מוגבלות שמעוניין או מעוניינת להתגייס לצה"ל וצה"ל מעוניין בגיוסם, והם מעוניינים להשתלב במכינה קדם-צבאית לפני השירות הצבאי, זה יתאפשר, והמדינה תכיר בהם כמו בכל חניך אחר במכינה ותקצה עבורם את אותו תקציב.

עמר בר-לב: לא מדובר כאן בהגדלת התקציב של המכינות – שזה דבר חשוב בפני עצמו – כי אם בהחלטה שמכינה שרוצה שיהיו בין חבריה, בין הצעירים שבה, גם צעירים בעלי מוגבלויות, היא תקבל את התקצוב המתאים עבורם, כמו עבור כל חניך וחניכה אחרים.

עמר בר-לב: חשוב לי להוסיף כמה מילים מההיכרות האישית שלי עם הנושא.

עמר בר-לב: במשך שנים ארוכות, גם בשירות הצבאי שלי בצה"ל, הבנתי והכרתי את החשיבות בשילוב הזה של צעירים וצעירות, שבאים ממקומות שונים, מרקע שונה במדינת ישראל, כמו גם מהניסיון ארוך השנים שלי בתנועת "אחריי!", שהקמתי והובלתי במשך קרוב ל-15 שנה.

עמר בר-לב: גם שם השילוב של נוער בפריפריה עם השילוב של נוער אחר ושילוב של צעירים בעלי מוגבלויות כאלה ואחרות – נושא מאוד מאוד חשוב שאני מכיר ברמה האישית.

עמר בר-לב: ושמחתי לגלות את הכוח של תוכניות השילוב האלה, באמת להפוך אותנו לחברה יותר הוגנת, יותר שוויונית, יותר מוסרית ויותר טובה.

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים – זה לא סוד, בוודאי היום – אנחנו נמצאים בתקופה של ציניות גדולה.

עמר בר-לב: השסעים בתוך החברה הישראלית גדולים והולכים ומתרחבים, האווירה הציבורית והפוליטית אינה תורמת לאיחוי הקרעים.

עמר בר-לב: אני מאמין שניתן בהחלט לשנות את הכיוון שאליו הולכת החברה הישראלית, וזה צעד קטן בכיוון הנכון.

עמר בר-לב: אני רוצה להודות מעל בימת הכנסת, מעל הבמה הזאת, לשני אנשים, לליאורה סלעי ולטל ורדי – שני אנשים שיש להם התרומה שלהם לביטחון המדינה; ואני כמובן לא יכול לפרט כאן – שהם יזמו את התוכנית הזאת לפני כמה שנים, יזמו ודחפו אותה, והם מובילים ומלווים את התוכנית הזאת עד היום.

עמר בר-לב: אלמלא הם, התוכנית הזאת לא הייתה קיימת.

עמר בר-לב: ההזדמנות הזאת לצעירים וההזדמנות היותר-חשובה לנו, לחברה הישראלית, לזכות בתרומתם החשובה ולתת להם הזדמנות שווה לכולנו – זה לא היה קיים.

עמר בר-לב: אני גם רוצה להודות להם על זה שהם הפנו את תשומת לבי לצורך בחקיקה הזאת.

עמר בר-לב: באמת, תודה רבה לליאורה, תודה רבה לטל.

עמר בר-לב: תודה רבה לחברי הכנסת.

עמר בר-לב: אין לי ספק שהכנסת תאשר את הצעת החוק הזאת בקריאה טרומית.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: ישיב שר החינוך נפתלי בנט.

יצחק וקנין: אדוני השר, עשר דקות לרשותך.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, לפני שהשר מתחיל, אני מתנצל.

עמר בר-לב: הייתי צריך להודות לשר שתמך – –

יצחק וקנין: אודה לו בשמך.

יצחק וקנין: אני מודה בשם עמר בר-לב.

עמר בר-לב: – – וגם למשרד הביטחון, לשר הביטחון.

נפתלי בנט: אתחיל מהסוף: אנחנו תומכים בחוק.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחי ואחיותי תושבי עמונה הם גיבורים.

נפתלי בנט: במשך 20 שנה הם אוחזים בהר, בתנאים פיזיים קשים, בסערות החורף ובחום הקיץ, אל מול סיכונים ביטחוניים ואינתיפאדות.

נפתלי בנט: אך קשה מפגעי הטבע היא האי-וודאות לגבי עתידם.

נפתלי בנט: תושבי עמונה חיים על ההר לא בשביל רווח אישי אלא מתוך שליחות עמוקה למען העם והארץ.

נפתלי בנט: היום הוא יום קשה.

נפתלי בנט: דקות אלה הן דקות קשות.

נפתלי בנט: צריך לומר את האמת:

נפתלי בנט: התחלנו את המערכה כאשר מולנו ניצב פסק-דין חלוט וסופי של בג״ץ.

נפתלי בנט: באנו לעמונה, הסתכלנו לתושבים בעיניים, אמרנו להם את האמת.

דב חנין: שר הביטחון אומר אחרת.

נפתלי בנט: ידענו שאנחנו יוצאים למערכה כנגד כל הסיכויים, אך לא ויתרנו.

נפתלי בנט: יד ביד עם תושבי עמונה הפכנו כל אבן, ניסינו כל אפשרות; מיצינו כל מהלך על מנת להציל את עמונה.

נפתלי בנט: לצערנו, המאבק על עמונה לא צלח.

נפתלי בנט: הפסדנו בקרב, אך אנחנו מנצחים במערכה על ארץ-ישראל.

נפתלי בנט: תושבי עמונה, במסירותם ובנחישותם, מביאים להצלת אלפי משפחות יהודיות מפינוי וליישובן של אלפי משפחות חדשות בארצנו.

נפתלי בנט: מתוך היום הקשה הזה תצמח תקווה; מהריסות בתיה של עמונה נבנה יישוב חדש; מחצרותיה החרבות נקים גני-ילדים בכל רחבי יהודה והשומרון; מהתבוסה המשפטית נכונן משטר חוקי חדש ביהודה ושומרון, שיסדיר את כלל ההתיישבות; מאובדן האחיזה הכואב הזה בהר נצא להחלת ריבונותה של מדינת ישראל ביהודה ושומרון כולם.

נפתלי בנט: שורת צעדים שכבר יישמנו, כולל תקנת השוק ופעולות מינהליות וחוק ההסדרה שיעבור בתחילת השבוע הבא כאן בכנסת בקריאה שנייה ושלישית, ישימו סוף לשיטת העקירה המשפטית.

נפתלי בנט: בזכות המערכה בעמונה ניצלו אלפי משפחות מפינוי ביתן.

נפתלי בנט: מכאן אני קורא לחלוצים של דורנו, מיישבי יהודה ושומרון: הרימו את ראשכם.

נפתלי בנט: המשיכו ליישב את הארץ.

נפתלי בנט: אל נא תעקור נטוע, אבל אל תשכח את התקווה.

נפתלי בנט: רבותי, אין לי ארץ אחרת, גם אם אדמתי בוערת.

נפתלי בנט: אין לנו חיילים אחרים.

נפתלי בנט: אין לנו שוטרים אחרים.

נפתלי בנט: אין לנו עוד צה"ל.

נפתלי בנט: בשום מצב ובשום תנאי אסור שמישהו ירים יד על רעהו, וזה כולל את כולם מכל הצדדים.

נפתלי בנט: תושבי עמונה, עם ישראל אתכם.

נפתלי בנט: כולנו אחים.

יצחק וקנין: אדוני, אתם בעד ההצעה, נכון?

יצחק וקנין: אם כן, חברים, הצעת החוק היא בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – הכרה בצעירים עם מוגבלות כחניכי מכינות), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת – הצבעה בקריאה טרומית: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – הכרה בצעירים עם מוגבלות כחניכי מכינות), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אוסיף את הקול שלך לפרוטוקול.

יצחק וקנין: גם אותך, חבר הכנסת אראל מרגלית; גם אותך אני מוסיף לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3728/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק חסימת גישה לקווי טלפון המשמשים לפרסום ומסירת מידע בדבר זנות, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת מרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: הצעה זו קיבלה פטור מחובת הנחה, ויש הצעה מוצמדת של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני חייבת לפתוח את דברי בהצגת הצעת החוק הזאת בהתייחסות, גם אני, לפינוי של עמונה.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שבאופן רגיל הייתי פותחת את דברי בהזדהות, אולי, עם כאבם של המפונים, אבל אחרי ששמעתי הבוקר את חבר הכנסת סמוטריץ משווה את הפינוי לאונס של אישה, נפלה לידי הזדמנות, אדוני היושב-ראש, באמת זכות גדולה, משום שהצעת החוק שלי עוסקת במאבק בזנות.

מרב מיכאלי: הזנות, כמו שאולי אדוני לא יודע, הזנות היא אונס.

מרב מיכאלי: אז נפלה בידי באמת זכות להסביר לחבר הכנסת סמוטריץ גם את האי-הבנה שלו, הגדולה, וגם את הזילות הבלתי-נסבלת של אונס נשים אצלו.

נחמן שי: הוא מצטיין בהצהרות חכמות במיוחד.

נחמן שי: אנחנו זוכרים את ההצהרה שלו – – –

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: קודם כול, המשתמע מדבריו של חבר הכנסת סמוטריץ הוא שהחיילים מבצעים פשע, שהפשע הזה חמור כמו אונס של אישה, ולכן העונש על הפשע הזה צריך להיות 20 שנות מאסר.

מרב מיכאלי: זה בעצם מה שאמר חבר הכנסת סמוטריץ באמירה הזאת – שהפינוי הזה הוא כמו אונס.

מרב מיכאלי: אבל עכשיו אני רוצה שנדבר שנייה על האונס עצמו, האונס האמיתי, לא הפינוי של עמונה, מקום שבדין צריך להיות מפונה.

מרב מיכאלי: אני רוצה, אדוני, לדבר על הזנות שבה אנחנו באות להיאבק באמצעות הצעת החוק הזאת.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, כמה ילדות אתן מכירות ומכירים שכשהן היו קטנות אמרו שהן רוצות להיות זונות?

מרב מיכאלי: אולי מישהי מהילדות שלכן ושלכם?

מרב מיכאלי: אולי מישהי מהנכדות שלכן או שלכם אמרה: זה נראה לי יופי של מקצוע; כשאני אהיה גדולה אני אהיה זונה?

מרב מיכאלי: אולי נעשה את זה מקצוע מועדף בכלל, בעקבות התמיכה שאני רואה פה ושם בדבר הזה?

מרב מיכאלי: אולי באמת נעשה את זה מקצוע מועדף?

מרב מיכאלי: אתה דיברת, חברי חבר הכנסת עמר בר-לב – אם זה המקצוע העתיק בעולם, אז באמת אולי שווה לשקול את זה.

מרב מיכאלי: חברים וחברות, אני רוצה לספר לכם משהו שלא בטוח שידעתם.

מרב מיכאלי: האם אתה יודע, אדוני היושב-ראש, מהו הגיל הממוצע שבו אישה – או ילדה צריך להגיד – נאספת לזנות?

מרב מיכאלי: גיל 11.

מרב מיכאלי: זה הגיל הממוצע שבו ילדות נאספות על-ידי סרסורים.

יצחק וקנין: אני במקרה יודע.

מרב מיכאלי: אז אני שמחה לדעת.

יצחק וקנין: את יודעת, ב-2001 אני הובלתי את חוק הפורנוגרפיה, את כל הנושא הזה.

יצחק וקנין: המזל הגדול – המזל הגדול, אני אומר לך – שהצטרפו לחקיקה הזאת חברות כנסת בודדות ודווקא ארגוני נשים תמכו בי במהלך הזה.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך שזה עבר פה בבית עם 67 חברי כנסת, אבל בג"ץ הפך את כל החקיקה, לצערי הרב.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אבל מה היה החוק?

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות – – –

יצחק וקנין: איסור – אז היו משדרים בערוץ 1 ובערוץ 2 בשעות הלילה המאוחרות סרטים – – –

מרב מיכאלי: לא, לא בערוץ 1 וערוץ 2.

יצחק וקנין: ערוץ 2.

מרב מיכאלי: לא, זה היה בכבלים.

יצחק וקנין: הביאו את זה לוועדה למעמד האישה – מה שאני אומר, באחריות.

יצחק וקנין: הביאו את זה.

יצחק וקנין: ישבה שם אז לימור לבנת; היא הייתה שרת החינוך.

יצחק וקנין: היא קיבלה חושך.

יצחק וקנין: היא לא האמינה.

יצחק וקנין: אני לא ישבתי וראיתי, כן?

יצחק וקנין: אני רק אומר מה ראו חברות כנסת בוועדה למעמד האישה.

יצחק וקנין: בית-המשפט העליון הפך את כל ההחלטה, הוא אמר: זה חופש עיסוק.

מרב מיכאלי: זה היה שידורי ערוץ "פלייבוי" בכבלים.

יצחק וקנין: שידורי פורנוגרפיה.

יצחק וקנין: אני הובלתי את זה פה באותה תקופה.

מרב מיכאלי: זה היה על שידורי ערוץ "פלייבוי" בכבלים.

מרב מיכאלי: זה מה שזה היה אז.

מרב מיכאלי: זה לא היה ערוץ 1 ו-2, ברוך השם, זה היה ערוץ – – –

יצחק וקנין: לדעתי, זאת התעשייה הכי גדולה, מפה צומחת כל – ולדעתי זו הייתה בושה וכלימה שבית-המשפט לקח הרכב של 11 שופטים כדי לבטל החלטת חוק בכנסת.

יצחק וקנין: אז ככה אין לנו מה להלין הרבה.

יצחק וקנין: התלונה שלנו צריכה לעלות למעלה למעלה.

מרב מיכאלי: אדוני, ככל – – –

יצחק וקנין: את יודעת מה הבעיה שלי?

יצחק וקנין: שעכשיו שומעים אותי, חושבים שמפני שאני חבר כנסת חרדי אני אומר את זה.

יצחק וקנין: אני אומר לכם שבאותה תקופה מי שהובילו אתי את החקיקה היו דווקא ארגוני נשים חילוניות לגמרי.

עליזה לביא: טוב, אנחנו כנראה נחזור גם לזה.

מרב מיכאלי: אדוני, ככל שדבריך הם חשובים – – –

יצחק וקנין: אני תומך בך ואני אתן לך עוד דקות אם צריך.

מרב מיכאלי: בדיוק.

מרב מיכאלי: אני אצטרך אותן, אני כבר אומרת לך.

מרב מיכאלי: אז, חברי וחברותי, הגיל הממוצע שבו ילדה נאספת לזנות הוא 11.

מרב מיכאלי: אני לא חושבת שמישהו או מישהי מהיושבות והיושבים כאן באולם חושב שבגיל 11 את בוחרת בחירה חופשית במקצוע – זנות.

מרב מיכאלי: האם אתם יודעות ויודעים מה הגיל הממוצע של מוות של אישה בזנות?

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות על 40, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: זאת תוחלת החיים של נשים בזנות.

מרב מיכאלי: המקצוע הזה גובה ממש חיים.

מרב מיכאלי: לידיעת חברי חבר הכנסת סמוטריץ, נשים בזנות הן נשים שכמעט לעולם נאנסו, נפגעו בפגיעה מינית בילדות – על-ידי בן-משפחה או סתם מישהו קרוב – אבל כמעט כולן עברו פגיעה מינית קשה באיזה שלב של החיים המוקדמים מאוד שלהן.

מרב מיכאלי: כמעט לעולם מדובר בנשים נסחרות באופן כזה או אחר.

מרב מיכאלי: מדובר בנשים שנשלטות בידי סרסורים, שממכרים אותן לסמים בשלב מאוד מוקדם של ההיכרות ביניהם.

מרב מיכאלי: אני חושבת שהתמונה היא באופן חד-משמעי, חברות וחברים, שנשים בזנות אינן עוסקות במקצוע; נשים בזנות אינן בוחרות בחירה חופשית.

מרב מיכאלי: למעשה, הן חיות בתוך גיהינום מתמשך.

מרב מיכאלי: הוא מתמשך.

מרב מיכאלי: הוא כולל לקבל מדי יום שבעה, עשרה, לפעמים 20 גברים שחודרים אלייך, שמכים אותך, שעושים בך כל מיני דברים שאני מעדיפה באמת לא להעלות על דל שפתי.

מרב מיכאלי: ממש ממש ממש קשה לקרוא לדבר הזה "בחירה".

מרב מיכאלי: גם הכסף, אגב, אדוני, שמתקבל בצד השני, הוא ממש רחוק מלהיות חיי הזוהר האלה של ריצ'רד גיר וג'וליה רוברטס, שכולנו למדנו לקבל כאיזה אייקון של הזוהר של הזנות.

מרב מיכאלי: כמו שאתה יודע, אדוני, באמת אחרי מאבק ארוך שנים – מאבק פמיניסטי בעיקרו – היום אסור, וכבר כמה וכמה שנים אסור, לפרסם זנות במקומותינו.

מרב מיכאלי: אסור בעיתונים, באתרים, בטלוויזיה – אסור לפרסם זנות.

מרב מיכאלי: ולכן, אחת הדרכים לעקוף את האיסור הזה הפכה להיות כרטיסי הביקור הקטנים האלה ששמים על המכוניות של כל אחד ואחת שחונה במרכזי הערים בישראל.

מרב מיכאלי: זה הפך להיות ממש דבר שאי-אפשר להימלט ממנו, כי זה או על החלון או שזה על הרצפה, כי זה נופל או שאתה זורק אותו – כי זה סך הכול די מגעיל: מדובר בכרטיסי ביקור עם חלקי נשים ערומות, מספרי טלפון והבטחות לגן-עדן – גן-עדן, פינוק אינטימי, מסאז' מפנק וממש ממש חיים נפלאים – אבל האמת היא שבצד השני של הטלפון שעל הכרטיסים האלה נמצא, כמו שאמרתי לכם, גיהינום לנשים.

מרב מיכאלי: מסתבר שהייתה לקונה בחוק שלא אפשרה לנתק את הטלפונים על הכרטיסים האלה.

מרב מיכאלי: אנחנו כולנו, שנאבקות בכל האספקטים של הזנות – ותכף אני אתייחס לאספקט הכי חשוב שעוד צריך לקדם – פניתי אל שר לביטחון פנים, שיושב אתנו, השר גלעד ארדן, ממש כשהתמנה, והוא הבטיח שהוא יעשה מבצע גדול, והתברר שבאמת חסרים לו כלים חוקיים.

מרב מיכאלי: ואני שמחה ומודה לו שעכשיו הוא מאפשר לנו לסתום את הפרצות האלה ולנתק את הקווים האלה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי וחברותי: בשבוע שעבר עשיתי מבצע יחד עם מכינה קדם-צבאית בשם "בני-ציון" שפשוט התגייסו לעניין הזה בצורה מדהימה.

מרב מיכאלי: אנחנו הדפסנו כרטיסים פיקטיביים שנראים כמו כרטיסי זנות, אבל יש עליהם מספרי טלפון שהגיעו לחמ"ל שאנחנו עשינו אצלם במכינה.

מרב מיכאלי: הם, שעברו באמת הכנה מאוד יסודית ולמדו מה שצריך לדעת – לא הכול אבל באופן יחסי – בקשר לזנות, ענו ללקוחות – שאגב, באופן מדהים, בתוך עשר דקות מרגע שחולקו הכרטיסים האלה ברחובות העיר תל-אביב, הגיעו פשוט עשרות רבות ביותר של טלפונים עד הערב.

מרב מיכאלי: אז ראינו את הרצף.

מרב מיכאלי: ראינו את הרצף של אלה שכשאומרים להם: אבל אין לך בעיה שהיא נאנסה מגיל חמש על-ידי אבא שלה?

מרב מיכאלי: שאומרים: לא, האמת שאין לי בעיה, לאלה שאומרים: אבל למה את מספרת לי את זה ומפריעה לי ומעצבנת אותי עם הפרטים האלה?

מרב מיכאלי: לאלה שאומרים: באמת לא ידעתי, לא ידעתי שזה הדבר שאליו אני מצלצל.

יצחק וקנין: על זה נאמר אין אדם מת וחצי תאוותו בידו.

מרב מיכאלי: את זה אפשר לפרש בהרבה מאוד דרכים, אדוני, בוא לא ניכנס לזה.

מרב מיכאלי: אנחנו, את המאבק לחיסול הזנות – ואני בפירוש אומרת, חברות וחברים, לחיסול הזנות, כי אני מאמינה שיום אחד אנחנו נחסל את הזנות, ואני בוודאי מאמינה שאנחנו חייבות וחייבים להמשיך לשאוף לחסל את הזנות – אנחנו חייבות וחייבים לעבור גם דרך ניתוק המספרים לכרטיסים האלה.

מרב מיכאלי: אז קודם כול, אני רוצה להגיד תודה, כמו שאמרתי, לשר ארדן.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד תודה למטה המאבק בסחר בנשים ובזנות שעזרו לנו לנסח את הצעת החוק הזאת.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות ליועצות הפרלמנטריות שלי כמובן – המהממות.

יצחק וקנין: כמה זמן את עוד צריכה?

מרב מיכאלי: אני צריכה עוד שלוש דקות, שזה בערך הזמן שהתבזבז לנו.

יצחק וקנין: נתתי לך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה להגיד לך, השר ארדן, שהמבחן הגדול של כולנו יהיה אחרי שהחוק הזה יעבור בקריאה שנייה ושלישית.

מרב מיכאלי: המבחן יהיה באכיפה שלו.

מרב מיכאלי: המבחן יהיה ביוזמה שתיקח המשטרה לידיים ובאמת תשתמש בכלים שאנחנו באות ובאים לתת לה היום – וזה יצטרף להצעת החוק הממשלתית שאתה תביא – ובאמת תשתמש בזה בשביל לנתק את הקווים באופן אפקטיבי מספיק מהר ומספיק בעקביות ומספיק ברציפות בשביל שזה יהפוך להיות עסק לא כדאי.

מרב מיכאלי: וכאן אני קוראת לך, ואני קוראת למפכ"ל, להתייחס לזה ברצינות, להבין שמדובר באמת בבעיה אמיתית כואבת, שהיא לא מה שחבר הכנסת סמוטריץ עושה ממנה, איזה מין זילות, אלא היא באמת גיהינום של בני ובנות אדם.

מרב מיכאלי: אבל בעיקר, אדוני, אני רוצה מהבמה הזאת לקרוא לשרת המשפטים איילת שקד, שלצערי יצאה מהמליאה, ולהפציר בה לאפשר לנו סוף-סוף להעביר את ההצעה שאוסרת זנות.

מרב מיכאלי: כי מה שאנחנו עושות ועושים כאן, אדוני, זה להסתובב מסביב לדבר עצמו: אנחנו אוסרות שידול לזנות וסרסור, אנחנו אוסרות פרסום של זנות, אנחנו אוסרות אפילו הדפסת החומרים של הפרסום לזנות, אבל הזנות עצמה עדיין לא אסורה במדינת ישראל, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: זה, אדוני, העיקר.

מרב מיכאלי: אנחנו חייבות וחייבים להפוך את צריכת הזנות לבלתי חוקית.

מרב מיכאלי: אנחנו חייבות וחייבים להעביר חוק שיאפשר לשקם את אלה שלא מבינים שזנות היא אונס, וזו בעיה, ובעיקר – אנחנו חייבות וחייבים לתת את המשאבים לשקם את הנשים האלה, שמילדות בעצם הוסללו לדבר הזה, לגורל האכזר הזה והנורא הזה, לשקם אותן ולאפשר להן לבנות חיים חדשים.

מרב מיכאלי: אני אגיד לסיום, אדוני, שכל זמן שזנות קיימת כאופציה לגיטימית בעולם וחוקית במדינת ישראל, כל אחת מאתנו היא בפוטנציה זונה, כמו שאמר בשעתו מארק טוויין, ונשאר רק להסכים על המחיר.

מרב מיכאלי: כל זמן שזנות היא חוקית ולגיטימית, כל אחת מאתנו – אפשר להגיד עליה שהיא סיפקה מין תמורת התקדמות בעבודה, או סיפקה מין תמורת טובות הנאה כאלה ואחרות כקונספציה, כי זנות זה דבר הגיוני שנשים תעשינה.

מרב מיכאלי: ובכן, אדוני, זנות זה לא מקצוע, זה לא מטבע עובר לסוחר.

מרב מיכאלי: נשים חייבות לעבור להיות בעלות הבית על הגוף שלהן מההתחלה ועד הסוף.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: אני מזמין את השר גלעד ארדן – לא משיב?

גלעד ארדן: – – –

יצחק וקנין: משולב.

יצחק וקנין: בעצם, משולב.

מרב מיכאלי: לא אמרתי תודה לשולי מועלם-רפאלי, למר בני בגין, ליהודה גליק, לעאידה תומא סלימאן ולעליזה לביא, יושבת-ראש ועדת המשנה למאבק בסחר בזנות, אז תודה על השותפות.

מרב מיכאלי: [הצעת חוק פ/3729/20; נספחות.

מרב מיכאלי: ]

יצחק וקנין: יש הצעה דומה, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: עד שאת תגיעי לדוכן, אני מקדם בברכה את קציני פו"ם אפק שנמצאים בקהל.

יצחק וקנין: אני מברך אתכם בבואכם למשכן הכנסת.

יצחק וקנין: חזקו ואמצו.

יצחק וקנין: הצעת החוק היא הצעת חוק חסימת קו טלפון של ספק שירותי מין, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: גם לך עשר דקות.

יוליה מלינובסקי: תודה, כבוד היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: כבוד השר, כנסת נכבדה, מרב דיברה פה על התופעה שאנחנו רואים ברחבי העיר שלנו, ברחבי הארץ שלנו.

יוליה מלינובסקי: היא דיברה מהלב.

יוליה מלינובסקי: היא מלווה את הנושא הזה המון שנים.

יוליה מלינובסקי: אבל אני רוצה קודם לדבר על כמה דברים בוערים שהם היום על סדר-היום.

יוליה מלינובסקי: לפני שעליתי למליאה, כמובן, כמו כולנו, ראיתי חדשות.

יוליה מלינובסקי: אני לא אתייחס לנושא הפוליטי – צריך או לא צריך, מה קורה, איך קורה; יש גדולים ממני, קטונתי.

יוליה מלינובסקי: אבל אני אתייחס למשהו אחר:

יוליה מלינובסקי: אני רואה בתמונות ילדים בני עשר ו-11 שבשום פנים ואופן לא צריכים להיות שם.

יוליה מלינובסקי: כבוד השר, אני רואה תמונות מעמונה של ילדים בני 11 ו-13 – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון איננה פה, וזה עניין זכויות הילד – וזה משהו שמאוד מאוד מאוד מאוד צרם לי, כי אני אימא לילדים.

יוליה מלינובסקי: יש לי ילד בן תשע פלוס.

יוליה מלינובסקי: קשה לי להבין מה הילדים האלה עושים שם.

יוליה מלינובסקי: קשה לי להבין את ההורים שלהם.

יוליה מלינובסקי: זו פגיעה בפסיכיקה של הילד.

יוליה מלינובסקי: זה לא המקום הטבעי, והם צריכים להיות עכשיו בבית-ספר, בשיעורים, ולא במאחז כזה או אחר, כמה שזה כואב.

יוליה מלינובסקי: אז אני מבקשת מכל הנוגעים בדבר, ומההורים של אותם ילדים ומהרשויות, להתייחס לנושא הזה.

יוליה מלינובסקי: מובן שילדים לא צריכים – קוראים להם נוער.

יוליה מלינובסקי: ילד בן עשר הוא לא נוער, הוא ילד, בן עשר.

יוליה מלינובסקי: להתייחס לזה ברגישות, גם כוחות המשטרה שלנו – לכולם יש ילדים.

יוליה מלינובסקי: ולאותם הורים שהסכימו שהילדים שלהם יהיו עכשיו שם – בשום פנים ואופן, לדעתי, הם לא צריכים להיות שם.

יוליה מלינובסקי: יחד עם זאת, אני רוצה לציין שכמה שהמראות שאנחנו רואים שם – זה כואב לראות את זה, אבל אנחנו ממשיכים את החיים, ואנחנו כן נבנה, כן נחיה וכן נתקדם.

יוליה מלינובסקי: רק לפני כמה ימים התבשרנו על אישור בנייה ביהודה ושומרון של 2,500 יחידות דיור, ואתמול התבשרנו בשורה נוספת – 3,000 יחידות דיור.

יוליה מלינובסקי: זה חשוב להתיישבות, זה חשוב לציונות, ולא פחות חשוב – ליוקר המחיה, כי אם מישהו חושב שיהודה ושומרון זה איפשהו רחוק מהלב ומהעין, הוא טועה; זה פה מעבר לפינה, זה אריאל, זה קרני-שומרון וזה מעלה-אדומים – הכול זה יהודה ושומרון.

יוליה מלינובסקי: אז יש שם ריבוי טבעי, אנשים צריכים לקבל אפשרות לבנות שם בית.

יוליה מלינובסקי: אני מברכת את ראש הממשלה ושר הביטחון שממשיכים בדרך הפרקטית כדי לבנות.

יוליה מלינובסקי: הבית זה הדבר הכי חשוב בחיינו.

יוליה מלינובסקי: עכשיו להצעת החוק.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להגיד שכנראה בבית הזה, בכנסת ישראל, יש מוח קולקטיבי, מה שנקרא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יהודה גליק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יהודה גליק, אתה מפריע לדיון.

יצחק וקנין: אתה עובר מצד לצד.

יוליה מלינובסקי: בבית הזה יש מוח קולקטיבי – – –

יהודה גליק: אני מנסה לעשות שלום בין הצדדים.

יוליה מלינובסקי: כשאני בלשכתי, יחד עם היועצים שלי, שאלנו את עצמנו מה החוט המקשר בין אותה אישה ואותם שירותי מין לבין אותו לקוח פוטנציאלי, והמסקנה הייתה חד-משמעית וברורה: זה אותו קו טלפון שמקשר ביניהם, או כלי תקשורת כזה או אחר שמקשר ביניהם.

יוליה מלינובסקי: לקח לנו חודש להבין.

יוליה מלינובסקי: הבנתי שפה אנשים חשבו על זה כבר לפני כמה שנים, והיו על זה דיבורים, היו על זה מחשבות.

יוליה מלינובסקי: לקח לנו חודש כדי להבין איך ניתן לגשת לעניין הזה, ואז הגענו למסקנה שהחסימה של אותו קו טלפון – נייד או נייח – בעצם תגרום לכך שלא יהיה שווה לפרסם בדרך כזאת או אחרת על-ידי כרטיסי פרסום, פלאיירים או עלוני מידע כאלה ואחרים את השירות הזה.

יוליה מלינובסקי: כי ברגע שאתה מפרסם, משקיע כסף, מפזר את זה ברחבי העיר, ומשטרת ישראל – כי אני בהצעת החוק שלי ביקשתי לתת סמכות למשטרת ישראל לחסום, באישור בית-משפט, את הקווים.

יוליה מלינובסקי: דרך אגב, כבוד השר, שאלתי את עצמי מי במשטרת ישראל אחראי לתחום שירותי המין.

יוליה מלינובסקי: הופתעתי לגלות שאין גוף מוסמך חד-משמעי, ושזה מפוזר בין כמה גורמים.

יוליה מלינובסקי: כדאי גם לבדוק את הנושא הזה – שיהיה גוף אחד מוסמך שזה תחום האחריות שלו, לסגור את הפינה הזאת.

יוליה מלינובסקי: אז חשבנו מה ניתן לעשות, והגענו למסקנה שבעצם חסימת הקו היא האופציה האולטימטיבית.

יוליה מלינובסקי: פשוט לא יהיה שווה לפרסם ולפזר את כרטיסי הביקור האלה ולהפיץ אותם ברחבי הערים שלנו.

יוליה מלינובסקי: הילדים שלנו בהחלט לא צריכים לראות את זה.

יוליה מלינובסקי: זה לא דבר מבורך שהילדה שלי מגיעה מהגן – טיילה עם הכרטיסים האלה בידיים כי היא חושבת שזה יפה ונחמד.

יוליה מלינובסקי: מזה נולדה הצעת החוק.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: איילת נחמיאס ורבין, מירב ומיכל רוזין, אולי תפרידו?

יצחק וקנין: תעשו הפסקה שם.

יצחק וקנין: אתן לא מפסיקות להפריע.

קריאה: אהבת חינם.

יצחק וקנין: בסדר, אהבת חינם.

יצחק וקנין: תלכו ותשתו קפה עם אהבת חינם כמה שאתם רוצים, אבל לא באמצע המליאה.

יצחק וקנין: אתן מפריעות.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר העיקרי שאמרתי זה שהיא צודקת.

יוליה מלינובסקי: איילת, אני מדברת על בנות מסכנות שעובדות בשירות הזה, ואנחנו חושבות איך לנטרל את הדבר הזה ומה ניתן לעשות בכלים שיש בידינו – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – אמרנו שאנחנו אתך.

יצחק וקנין: פשוט אתן מדברות בקול רם ומפריעות לדוברת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתנצלות.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

יוליה מלינובסקי: אבל לא סתם אמרתי שכנראה בבית הזה יש מוח קולקטיבי.

יוליה מלינובסקי: חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי, התברר לנו, באמת התברר – וזה המקרה הקלאסי.

יוליה מלינובסקי: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, מדי פעם אנחנו נתקלים פה בכנסת במצבים שאנשים, איך אומרים את זה, לוקחים לא ברשות משהו; יש פה כאלה מקרים שמישהו לוקח ממישהו הצעות חוק שלא ברשות.

יוליה מלינובסקי: אבל פה המצב אחר לחלוטין.

יוליה מלינובסקי: כשהעוזרים שלנו – היועץ שלי והיועץ של מרב מיכאלי – נפגשו בלשכה המשפטית וכל אחד שאל מה קורה עם הצעת החוק של חבר הכנסת שלו, הבנו שיש שתי הצעות חוק שהוגשו בהפרש של יום.

יוליה מלינובסקי: אי-אפשר לחשוד שאנחנו עם מרב – לא נמצאים, לצערי הרב, בקשר יומיומי.

יוליה מלינובסקי: אני מתכוונת למוח קולקטיבי – שתי הצעות חוק שבהפרש של יום הוגשו למזכירות הכנסת ומטפלות באותה תופעה, באותה בעיה.

יוליה מלינובסקי: הגענו לאותה מסקנה, שקו הטלפון הוא לב הבעיה, ושבזה צריך לטפל בדרכים שונות.

יוליה מלינובסקי: הצעות החוק במהות, בתוכן, הן שונות, אבל המטרה היא אותה מטרה.

יוליה מלינובסקי: כמובן, ברגע שגילינו שקרה כזה צירוף מקרים, והבנו שגם השר לביטחון פנים, חבר הכנסת גלעד ארדן, נדרש לנושא ויש בכוונתו לקדם משהו ממשלתי – אז אדרבה ואדרבה, החלטנו יחד עם חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי לאחד כוחות ולהגיע לוועדת שרים לחקיקה ביחד, כך ששרינו יבינו שזו רוח הדברים, ולנסות לקדם את הצעות החוק שלנו ביחד, כדי שבאמת נזכה לתמיכה רחבה של כל יושבי הבית.

יוליה מלינובסקי: לסיום, קשה היום לעמוד פה ושוב לדבר על כמה התופעה הזאת קשה וכואבת, לנוכח התמונות שאנחנו רואים בטלוויזיה, בחדשות.

יוליה מלינובסקי: אבל אני מבקשת מכולם להתנהג באחריות, לדאוג לילדינו, ובכל זאת לדאוג לשלמות העם שלנו, כי זה הדבר היחיד – הכי חשוב שיש לנו.

יוליה מלינובסקי: אנחנו העם היהודי וביחד – כן, עם כל הקשיים, עם כל האי-הבנות, עם כל הבעיות, עם חילוקי הדעות – אנחנו חייבים וצריכים לנוע קדימה, כי פשוט אין לנו אופציה אחרת פה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: ישיב במשולב על שתי הצעות החוק השר לביטחון הפנים גלעד ארדן.

יצחק וקנין: אחרי כן נצביע על כל הצעה בנפרד.

יצחק וקנין: אדוני השר, עשר דקות לרשותך.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה תומכת, נחרצות אפילו, בהצעות החוק החשובות הללו שהוצגו, ואני מברך את חברות הכנסת שמקדמות אותן.

גלעד ארדן: אבל גם אני לא אוכל לפתוח את דברי בלי להתייחס לאירועים שמתרחשים בדקות אלה ממש ביישוב עמונה.

גלעד ארדן: זה יום מאוד קשה ומאוד עצוב למדינת ישראל, יום שבו מפנים תושבים – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת דוד ביטן, אולי תפזר את ההפגנה שם.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, זה יום מאוד קשה ועצוב למדינת ישראל, יום שבו רשויות החוק נדרשות – כי אנחנו מדינת חוק – לבצע את החלטת בג"ץ להרוס יישוב בישראל, יישוב שמדינת ישראל הייתה שותפה או סייעה להקמתו, ותושבים התגוררו שם בבתיהם כ-20 שנה.

גלעד ארדן: אז אין ספק שמדובר ביום קשה ויום עצוב.

גלעד ארדן: עם זאת, כפי שאמרתי, מכיוון שאנחנו מדינת חוק, אני קורא מכאן לכל מי שנמצא ברגעים אלה על ההר – מנהיגי ציבור, חברי כנסת, נערים, מתגברים שבאו מחוץ ליישוב: תנו לשוטרים ולכוחות הביטחון לבצע את משימתם.

גלעד ארדן: השוטרים והחיילים עושים את עבודתם בשם כולנו, ואותם חברי כנסת ומנהיגי ציבור, אני מצפה מהם לפעול שם להרגעת המצב, ולא לומר אמירות או לעשות פעולות שעלולות רק להחמיר את המצב.

ג'מאל זחאלקה: טול קורה מבין עיניך.

גלעד ארדן: אנחנו, כמדינת חוק, לא נגלה שום סלחנות כלפי הרמת יד או השלכת אבנים או כל פעולה אלימה אחרת כלפי כוחות הביטחון.

גלעד ארדן: אני מצפה מהמשטרה להביא לדין כל מי שיפעל באלימות נגד חיילים או שוטרים.

גלעד ארדן: ועכשיו לגבי הצעות החוק.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, הממשלה תומכת, ואני מברך את חברת הכנסת מיכאלי וחברת הכנסת מלינובסקי על הצעות החוק החשובות הללו.

גלעד ארדן: שתי הצעות החוק נועדו לאפשר דבר שבעיני היה אמור להיות ברור שיש אותו למשטרה, אבל מסתבר שיש מחלוקת גם בבתי-המשפט, גם במשרד המשפטים, האם יש את הסמכות הזאת, ולכן אמרתי לחברות הכנסת וגם למשרדי לקדם ולתמוך בהבהרה שהסמכות הזאת קיימת.

גלעד ארדן: כפי שנאמר כאן, הן נועדו לאפשר חסימת קווי טלפון של אלה שמפרסמים שירותי זנות ומין.

גלעד ארדן: בשנים האחרונות – ציינו זאת חברות הכנסת, בצדק – נפוצה במדינת ישראל תופעה לא חוקית ומכוערת של שימוש במספרי טלפון נייחים או סלולריים שדרכם מבוצעות עבירות של פרסום שירותי זנות; דרך אגב, לא רק פרסום שירותי זנות – גם סחר בסמים מסוכנים, גם סמי פיצוציות.

גלעד ארדן: מספרי הטלפון הללו מופצים באופן גלוי על כרטיסי ביקור שמזהמים את רחובות הערים וגם – ואני אתייחס לכך בהמשך – בפורומים ובאתרי אינטרנט שונים, ולמעשה חושפים את הציבור הרחב, כולל את הדור הצעיר והנוער, גם לסכנות שונות, כמו נושא הזנות, אבל גם להשפעות אחרות שמשפיעות על מכורים, על קטינים.

גלעד ארדן: דיברתי על נושא הסמים.

גלעד ארדן: לכן, לפני כשבועיים, חוץ מהתמיכה בהצעות החוק הפרטיות המבורכות, המשרד שלי, בהנחייתי, גם הפיץ תזכיר הצעת חוק ממשלתית שמבקשת לאפשר ניתוק של מספרי טלפון שמשמשים לביצוע עבירות, לרבות הפצת סמים והדחת קטין לשימוש בסמים או הפצת חומר מסכן, או הדחת קטין לשימוש בחומר אסור להפצה לפי חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים – זה הכינוי המשפטי לסמי פיצוציות.

גלעד ארדן: למעשה, ניתוק הקו שמשמש את העברייניים לפרסום העבירות הוא אחד הכלים שיסייעו למשטרה להילחם בתופעה הזאת.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, הפתרון הזה הוא פתרון נקודתי חשוב; הוא לא מספיק, ואנחנו נזדקק לפתרון מערכתי.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: הנה, אני בדיוק מגיע לנקודה הזאת.

גלעד ארדן: אני מאמין שאנחנו צריכים לתקן את חוק העונשין, ואנחנו נדון על כך בוודאי בוועדה.

גלעד ארדן: אני מזכיר את זה כבר עכשיו, כדי להחליש את טענות הנושא החדש.

גלעד ארדן: בעיני, כל מי שהוא שותף לשרשרת הזאת, צריך יהיה להפעיל נגדו סנקציות פליליות: מי שהכין לדפוס את החומר הפרסומי; מי שעיצב את כרטיס הביקור; מי שהדפיס אותו, כפי שציינה חברת הכנסת לביא.

גלעד ארדן: כל השרשרת כולה עוברת עבירה פלילית, ואת זה יהיה חשוב להבהיר בנוסח שיקודם בוועדה.

גלעד ארדן: כפי שציינה חברת הכנסת מיכאלי, הנחיתי את משטרת ישראל באמת להשקיע משאבים ולתת תשומת לב וחשיבות למאבק בתופעה הזאת.

גלעד ארדן: היו בהחלט כמה מבצעים מאוד מאוד מוצלחים.

גלעד ארדן: אבל המבצעים הללו, כפי שאנחנו יודעים, אינם מספיקים, כי חוסר הבהירות בחוק כיום הוביל לכך שלא מוגשים מספיק כתבי אישום – על כל מי ששותף בסיוע לתופעה הזאת.

גלעד ארדן: דרך אגב, זאת גם הסיבה שאני פעלתי לתמיכה בהצעת החוק הפרטית של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שעניינה הכנה לפרסום של חומר בדבר מתן שירותי זנות.

גלעד ארדן: לצערי, אפילו לתדהמתי, דווקא משרד המשפטים מתנגד להצעה הזאת, ולכן אני הגשתי ערר עליה.

גלעד ארדן: יכול להיות שאפשר יהיה לחשוב על מיזוג כל ההצעות בשלב מתקדם יותר.

גלעד ארדן: לפני סיום אני חייב לספר עוד דבר שגיליתי לתדהמתי.

גלעד ארדן: מסתבר – וחשוב, אדוני, שכל חברי הכנסת יבינו: הרי כל נושא הפשיעה או המאבק בתופעות של פשיעה, אנחנו רואים את זה קורה אל מול עינינו, עובר מהרחוב אל רשת האינטרנט.

גלעד ארדן: זה כמו הסתה לטרור, דרך אגב.

גלעד ארדן: אין הבדל.

גלעד ארדן: אם פעם היה צריך להגיע, להטיף ולגייס אנשים לטרור, או אם היה צריך למכור בפיצוצייה סמים, או לעמוד בקרן רחוב ולשדל לזנות או לסמים, כיום לא צריך.

גלעד ארדן: פותחים אתר, מפנים דרך מספרי טלפון או דרכי גישה כאלה ואחרות, והפשיעה עוברת בעצם למרחב הקיברנטי.

גלעד ארדן: מה גיליתי, לתדהמתי?

גלעד ארדן: שעד עצם היום הזה – שוב, הודות למשרד המשפטים ועמדותיו ההזויות מהעבר – אין סמכות למשטרה להורות לספק אינטרנט להגביל גישה לאתר בלתי חוקי.

גלעד ארדן: כלומר, היום אתר שמוכר סמי פיצוציות – "נייס גאי", כן?

גלעד ארדן: וידוע שזה פשוט מחסל חיים של צעירים ונוער – המשטרה לא יכולה היום להורות ל"בזק בינלאומי" לחסום לציבור את הגישה לאתר הזה.

גלעד ארדן: למה?

גלעד ארדן: כי יש החלטה של בג"ץ שאמר שאם אין סמכות בחוק, אי-אפשר לעשות דבר כזה.

יצחק וקנין: נו, באמת.

יצחק וקנין: איפה אנחנו נמצאים?

גלעד ארדן: ועד היום, ארבע שנים החוק הזה תקוע.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, תעשו את הסדר במערכת המשפט ובמשרד המשפטים.

יצחק וקנין: שם הבעיה המרכזית.

יצחק וקנין: חבל לכם על הזמן.

עליזה לביא: – – – שרת המשפטים מתנגדת לכל אורך הדרך.

עליזה לביא: למה לבטל את ההצעה של עאידה תומא סלימאן?

עליזה לביא: משרד המשפטים באופן עקבי מתנגד.

עליזה לביא: גם לחוק הסרטונים, גם חוק הסרטונים.

יצחק וקנין: זה רק מחזק את מה שהוא אומר.

גלעד ארדן: חברת הכנסת לביא, אני מניח שהיושב-ראש רואה את זה אותו דבר – את בג"ץ ואת בכירי משרד המשפטים.

יצחק וקנין: האמיני לי, אני רואה אותם ביחד, כיוון שאם הם פסקו פסיקה, לקחו הרכב ושמו בראש ההרכב שופטת, את דורנר, כדי לבטל את ההחלטה שלנו פה על הסרטים הפורנוגרפיים – זאת הייתה הצעת חוק פה בכנסת – לצערי הרב, אז אין לי מה לדבר בכלל.

עליזה לביא: בג"ץ מעודד זנות?

עליזה לביא: בג"ץ מעודד זנות במדינת ישראל?

יצחק וקנין: אני לא יודע מה להגיד לך.

יצחק וקנין: לי אין תשובה.

יצחק וקנין: תחשבו אתם לבד.

עליזה לביא: אז כן, אז בג"ץ מעודד זנות.

גלעד ארדן: אני לא נגרר לאמירות כאלה.

גלעד ארדן: אני חושב שבמסגרת המהפכה החוקתית – וכשאנחנו מדברים על זכויות הפרט יש איזה בלבול כבר.

יצחק וקנין: זה כמו להגיד לך לעבור ברמזור אדום.

יצחק וקנין: בדיוק.

יצחק וקנין: אם מתירים את אותו אתר, זה בדיוק אותו דבר בשבילי.

גלעד ארדן: יש כבר בלבול כלשהו במערכת המשפטית.

גלעד ארדן: זכויות הפרט הן דבר חשוב מאוד מאוד, אבל כשבאים גורמי אכיפת החוק שרוצים להגן על זכות הפרט של כלל הציבור מפני עבריינות, לא יכול להיות שכל הזמן כובלים את ידיהם.

גלעד ארדן: משרד המשפטים לא שם לב.

גלעד ארדן: הוא מדבר על הגנת הפרטיות – אבל של מי?

גלעד ארדן: פרטיות של עבריינים שפוגעים בכלל הציבור.

גלעד ארדן: חופש ביטוי של עבריינים.

גלעד ארדן: הבלבול הזה, בעיני, הוא לא טוב.

גלעד ארדן: וכל פעם לדרוש מהכנסת לחוקק חוקים כדי להבהיר את סמכויות המשטרה ועד אז כובלים את ידיה – דבר לא נכון.

גלעד ארדן: אבל אני שמח שיושב-ראש ועדת החוקה נענה לפנייתי, ובשבוע הבא, ב-8 בפברואר, משחררים את הצעת החוק הזאת, שתקנה למשטרה את הסמכויות גם להגביל גישה לאתרי אינטרנט שמעודדים זנות או פורנוגרפיה או סמים או סמי פיצוציות.

גלעד ארדן: אני מקווה שהכנסת תאשר במהרה גם את הסמכות הזו.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אנחנו תומכים בשתי הצעות החוק, אבל בכפוף לכך שהמציעות, חברות הכנסת, ימתינו עד שהצעת החוק הממשלתית גם היא תונח על שולחן הכנסת – זה לא ייקח הרבה זמן, זה בשבועות הקרובים ממש – ולאחר מכן מתחייבות להכפיף את נוסח ההצעות לנוסח ההצעה הממשלתית.

גלעד ארדן: האם יש הסכמה?

יצחק וקנין: המציעות מסכימות?

יוליה מלינובסקי: דקה, הבהרה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה – – –

גלעד ארדן: אני אמרתי שזה בשבועות הקרובים.

עליזה לביא: אדוני, הבלשים בשטח, אירחתי אותם בוועדה.

עליזה לביא: עשינו דיון מקיף על התופעה.

עליזה לביא: הם אומרים ששנים, שנים הם מבקשים לנתק, כי זה מה שמפריע להם – – –

גלעד ארדן: אבל החוק שלנו כבר מוכן.

גלעד ארדן: הוא יעלה לממשלה בשבוע-שבועיים הקרובים.

יצחק וקנין: טוב, חברים, בואו נעשה סדר.

יצחק וקנין: לא ננהל את הדו-שיח הזה.

יצחק וקנין: אני חושב שהנושא חשוב מאוד.

יצחק וקנין: הדברים צריכים להיות מקודמים.

יוליה מלינובסקי: כבוד היושב-ראש, כמובן שמסכימים כי זה מבורך, אבל מסכימות – אני לא יודעת מה עם מרב, אבל חודשיים?

יוליה מלינובסקי: שלושה חודשים?

גלעד ארדן: לא, פחות.

גלעד ארדן: מה פתאום.

יוליה מלינובסקי: אז תגיד – – –

עליזה לביא: הוא אמר "שבועות".

יצחק וקנין: השר מדבר על שבועות.

גלעד ארדן: יוליה, זה לא מקובל ככה.

גלעד ארדן: זה אינטרס שלי – אני לא רוצה להגיד שיותר משלכם, כי הובלתן, אבל אני מתחייב שזה משהו שאני מלווה אותו אישית.

יוליה מלינובסקי: חודשיים?

יוליה מלינובסקי: חודשיים?

יצחק וקנין: רבותי, בואו לא ננהל – זה לא סחר-מכר פה.

יצחק וקנין: השר יקדם את זה בהקדם.

יצחק וקנין: יעשה את כל המאמצים.

גלעד ארדן: טוב, אנחנו מסכימים?

יוליה מלינובסקי: אבל לאיזו ועדה זה ילך?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: ועדת חוקה, חוק ומשפט, כן?

יצחק וקנין: מוסכם עליכם או שאתם רוצים משהו אחר?

מרב מיכאלי: לא, לוועדה למעמד האישה.

יצחק וקנין: אם זה מוסכם על-ידי השר ועל-ידי הממשלה.

יצחק וקנין: לי כתוב ועדת – – –

גלעד ארדן: מה זה משנה אם זה מוסכם על-ידי?

גלעד ארדן: ממתי הממשלה קובעת?

גלעד ארדן: שנייה אחרי, יו"ר ועדת חוקה, שזה צריך להיות אצלו, וממילא זה יגיע לוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: בכל מקרה, לי כתוב ועדת החוקה, חוק ומשפט על שני החוקים.

יוליה מלינובסקי: – – –

יצחק וקנין: אוקיי, את זה תגידו בסיום ההצבעה ואז זה ילך – – –

גלעד ארדן: אבל יש לנו הסכמה, מרב.

יצחק וקנין: אם יש הסכמה, זה לא ילך.

גלעד ארדן: על ההמתנה לממשלתית.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אדוני השר, אני מודה לך מאוד.

יצחק וקנין: חברים, תנו לי לעשות סדר.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אני רק אומר משפט אחרון כי קיבלתי קצת מסרונים שאולי דברי לא הובנו כהלכה לגבי עמונה.

גלעד ארדן: הקריאה שלי הייתה כלפי כל אלה שהגיעו מחוץ ליישוב לשם ומעורבים בפעולות אלימות.

גלעד ארדן: אני חושב שהתושבים ביישוב ראויים להערכה על ההתנהגות האצילית שלהם, ואני מקווה שכך זה יימשך.

גלעד ארדן: אני מקווה שנסיים את היום הזה בלי נפגעים ובלי צורך – אף שכבר ראיתי שם פעולות של השלכת אבנים שיחייבו מיצוי הדין, אני מקווה שמעבר לזה זה לא יימשך.

גלעד ארדן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: כדי להבהיר, חברת הכנסת מרב מיכאלי וחברת הכנסת מלינובסקי, אתן מסכימות לתנאים שאמר השר.

יצחק וקנין: זה – 1; 2.

יצחק וקנין: אם לא תהיה דרישה לוועדה אחרת אתם רוצים לוועדה למעמד האישה?

יצחק וקנין: זה יכול ללכת.

יוליה מלינובסקי: לא, לא, אני לא מסכימה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לוועדת החוקה.

יצחק וקנין: חוקה?

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, הצעת חוק חסימת גישה לקווי טלפון המשמשים לפרסום ומסירת מידע בדבר זנות, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת מרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת – מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה טרומית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חסימת גישה לקווי טלפון המשמשים לפרסום ומסירת מידע בדבר זנות, התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 44 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ההצעה תובא לוועדת הכנסת מכיוון שיש חילוקי דעות.

יצחק וקנין: ועדת הכנסת תכריע לאיזו ועדה יועבר – או למעמד האישה או לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יצחק וקנין: הצעת חוק חסימת קו טלפון של ספק שירותי מין, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חסימת קו טלפון של ספק שירותי מין, התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 42 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעה זו תובא לוועדת הכנסת להכרעה אם היא תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט או לוועדה למעמד האישה.

יצחק וקנין: ההצעה עברה בקריאה טרומית, ותועבר להכנתה לקריאה ראשונה בוועדה בהתאם להחלטת ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2939/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – סגן ראש רשות ברשות מעורבת), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת דוד אמסלם ואוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, עשר דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני אקדים ואומר שאני לא אנצל את עשר הדקות, הואיל ומדובר בהצעת חוק שזוכה לתמיכת הממשלה, ואני וחלק מחברי רוצים להספיק ולהשתתף בהפגנת המנופאים שמתקיימת בשעה זו ממש מול הכנסת.

אוסאמה סעדי: אני קורא גם ליתר חברי להצטרף להפגנה חשובה זו.

אוסאמה סעדי: היום התקיים דיון גם בוועדת העבודה והרווחה בנושא זכויותיהם ותנאי עבודתם הקשים של המנופאים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, שמקדמת את המרקם החברתי ואת הדו-קיום בערים המעורבות.

אוסאמה סעדי: הצעת החוק, בקיצור, אומרת שביישובים שיש בהם מיעוט של לפחות 20% אך פחות מ-50%, הרשות המקומית, גם אם זה מועצה – ובדרך כלל זה עירייה – תהיה זכאית לסגן עיר נוסף על המכסה הקיימת בחוק, וזאת על מנת לעודד ולהשתלב, לייצג ולתת ייצוג הולם למיעוט, במיוחד אם זה מיעוט בשיעור של 20%.

אוסאמה סעדי: הנחתי את הצעת החוק הזאת יחד עם חברי דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: הצעת החוק הזאת נולדה אחרי ביקור שקיימה ועדת הפנים בראשות דוד אמסלם בעיר לוד, שם עשינו סיור בשכונות הערביות, שכונת אלמחטה, הרכבת, ועוד שכונות, וגם התקיימה ישיבה עם ראש העיר שם ועם חברי המועצה הערבים.

אוסאמה סעדי: ואז עלתה השאלה למה אין סגן ראש עיר שיטפל בתנאים ובעניינים של הציבור שהוא נבחר ממנו ושהוא מייצג.

אוסאמה סעדי: אני לקחתי את הדוגמה של ירושלים, שיש בה שבעה-שמונה סגנים לראש העיר, מכיוון שרצו לתת ייצוג לכל השכבות, ואז באמת יש יותר סגנים ממה שקבוע בחוק.

אוסאמה סעדי: ולכן עלה הרעיון הזה, שאנחנו נגיש ביחד, אחרי הביקור בעיר לוד, הצעת חוק ונקדם אותה ביחד.

אוסאמה סעדי: אני שמח שאנחנו היום מגיעים לרגע שאנחנו מעלים את ההצעה הזאת בתמיכת הממשלה, ואנחנו נמשיך לקדם אותה על מנת שהיא תתחיל להיות מיושמת ותיכנס לספר החוקים, גם בהתאם להחלטת ועדת שרים לענייני חקיקה שזה יחול מהבחירות הבאות המקומיות, ב-2018.

אוסאמה סעדי: ולכן, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת להודות לחברי דוד אמסלם על כך ששיתוף הפעולה בינינו הביא לרגע הזה שאנחנו היום מצביעים ומאשרים הצעת חוק חשובה זו.

אוסאמה סעדי: זו גם הזדמנות להודות ליו"ר הקואליציה חברי דוד ביטן, שבאמת עמל קשה על מנת להעביר את ההצעה האת בוועדת שרים לענייני חקיקה.

אוסאמה סעדי: אני קורא לכל החברים לתמוך ולאשר הצעת חוק זו.

אוסאמה סעדי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: דקה, דקה.

יצחק וקנין: רבותי, השר קודם כול צריך להשיב, ואחרי זה ההתנגדות, אם מישהו רוצה.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר הפנים משולם נהרי ישיב.

יצחק וקנין: אני מבין שגם חבר הכנסת מאיר כהן מבקש, וגם עודד פורר מבקש להתנגד.

יצחק וקנין: אחד משניכם יצטרך – – –

משולם נהרי: לוותר?

יצחק וקנין: כן, אני חושב שאם הוא יתנגד, הוא לא יכול להצביע – הוא לא יכול לעלות להתנגד ואחרי זה להצביע.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מספר סגני ראש הרשות המקומית ומספר הסגנים מתוכם אשר רשאים לכהן כסגנים בשכר קבועים בחוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם), התשל"ה–1975, וזאת על-פי מפתח של מספר התושבים ברשות המקומית: סעיף 14 לגבי סגנים ממלאי-מקום קבועים לראש הרשות, סעיף 15 לגבי סגנים נוספים וסעיף 15א לגבי שכר לסגנים.

משולם נהרי: הצעת החוק שבנדון מבקשת להוסיף למכסות הסגנים הנוספים כקבוע בסעיף 15 לחוק, וכן למכסת הסגנים הרשאים לקבל שכר כקבוע בסעיף 15א1 לחוק, סגן נוסף ברשות מעורבת שהיא רשות שבה בין 20% ל-50% מהתושבים הם "בני קבוצת מיעוט לאומי או דתי", שהוא מבין קבוצת המיעוט.

משולם נהרי: אין הגדרה בהצעה לקבוצת המיעוט.

משולם נהרי: אם יש שתי קבוצות מיעוט, משרת הסגן תתחלק בין שני נציגי קבוצות המיעוט בסדר שתקבע המועצה.

משולם נהרי: על-פי דברי ההסבר, ברשויות מעורבות שבהן קיים מיעוט לאומי או דתי, ישנה בעיית ייצוג של המיעוט באותה רשות.

משולם נהרי: כך, במרבית הרשויות המעורבות אין סגן ראש רשות המייצג את אותו מיעוט, שכן סגני ראש הרשות והסגנים בשכר ממונים מטעמים פוליטיים.

משולם נהרי: ההצעה מביאה כדוגמה את העיר לוד, שבה יש מיעוט ערבי של 25% מן האוכלוסייה אך אין סגן ראש רשות מן המיעוט הערבי.

משולם נהרי: הצעת החוק מעוררת קשיים בכמה מישורים.

משולם נהרי: ראשית, בחירת הסגנים ממלאי-המקום לראש הרשות היא החלטה פוליטית, להבדיל מהחלטה מקצועית.

משולם נהרי: במסגרת הזאת, הסגן ממלא-המקום מתמנה על-פי הצעת ראש הרשות שאושרה בידי המועצה ברוב חבריה, ובחירת הסגנים הנוספים – אף היא ברוב חברי המועצה.

משולם נהרי: כך, גם בחירת סגן בשכר מחייבת אישור המועצה.

משולם נהרי: ההצעה מבקשת לצמצם הלכה למעשה את שיקול הדעת של ראש הרשות והמועצה, כאשר ישנה חובה להוסיף סגן ראש רשות מקרב המיעוט באותה רשות, בין שאותו חבר מועצה הוא חבר בקואליציה ובן שהוא חבר באופוזיציה.

משולם נהרי: עובדה זו פוגעת בעקרון הבחירה הדמוקרטית והמשילות של הרשות המקומית.

משולם נהרי: הדברים מקבלים משנה תוקף נוכח האפשרות להיותו של אותו סגן נוסף סגן בשכר, דבר המצריך לשם כך האצלת סמכויות מראש הרשות.

משולם נהרי: במצב דברים זה, כפיית סגן על ראש הרשות אשר אינו שותף להשקפתו הפוליטית של ראש הרשות, או שלדעתו אינו בעל כישורים לקבל סמכויות בתחומי אחריות שונים, עשויה לכפות על ראש הרשות להאציל לו סמכויות, והדבר נוגד את אחריות וסמכות ראש הרשות לפעולות שנעשות על-ידי גורמים שהאציל להם סמכויות, ויש בה להביא ליצירת בעיית משילות.

משולם נהרי: בנוסף, העובדה שברשויות שבהן יש מיעוט לאומי או דתי בשיעור כפי שנקבע, ואין בהם סגן ראש רשות בן אותו מיעוט, אינה מעידה בהכרח כי קיימת בעיית ייצוג לאותו מיעוט, או בעיה מהותית מובנית בעקבות זאת, כגון בהתנהלות אותה רשות ומתן השירותים המחויבים לכלל תושביה.

משולם נהרי: בשיטת הבחירות הדמוקרטית חזקה היא שתוצאות הבחירות משקפות את קבוצות האינטרסים וההשקפות הקיימות באוכלוסייה, על-פי גודלן ועל-פי הסיעות המיוצגות במועצה.

משולם נהרי: השתייכות הסיעות להנהלת הרשות – הקואליציה – לרבות בחירת סגן ראש רשות, היא תוצאה של משא-ומתן קואליציוני, אשר תוצאותיו משקפות את יחסי הכוחות במועצת הרשות.

משולם נהרי: בהתייחס לדוגמה שהובאה בדברי ההסבר להצעה הנוגעת לעיר לוד, הרי לא הוצגו נתונים המלמדים על בעיית ייצוג כמתואר.

משולם נהרי: כך, לא ברורה ההתאמה בין גודל קבוצת המיעוט לבין נתוני ההצבעה של אותו מיעוט בבחירות למועצת הרשות.

משולם נהרי: כמו כן, אין נתונים לגבי אחוזי ההצבעה של אותו מיעוט לסיעה המתיימרת לייצג את קבוצת המיעוט, לעומת סיעות אחרות.

משולם נהרי: חזקה על קבוצת המיעוט, בעיקר אם היא בסדר גודל של בין 25% ל-50%, שאם אכן הייתה קיימת בעיית ייצוג, הרי זו הייתה נפתרת בדרך של הצגת רשימות או סיעות מייצגות לבחירה.

משולם נהרי: בעיה נוספת בהצעה היא שהיא אינה מגדירה מהי קבוצת מיעוט לאומי או דתי, דבר העלול ליצור בעיות פרשניות.

מאיר כהן: אז אתם נגד או בעד?

משולם נהרי: אני מביא את עמדת המשרד.

משולם נהרי: נוסף על כך, הגדרת קבוצת אוכלוסייה המונה עד 50% מן האוכלוסייה כקבוצת מיעוט, אף היא לא נקייה מספקות.

משולם נהרי: יצוין כי במישור הארצי, אין הוראה דומה כגון זו המחייבת את הממשלה למנות שר או סגן שר מבין קבוצות המיעוט של האוכלוסייה.

משולם נהרי: אף-על-פי-כן, למרות הדברים שנאמרו ועמדת המשרד, ועדת השרים לענייני חקיקה שדנה בנושא, החליטה לתמוך בהצעה בכפוף לתנאים האלה – וחשוב להקשיב להם: א.

משולם נהרי: המונח "מיעוט לאומי" ישונה ל"מגזר המיעוטים"; ב.

משולם נהרי: לראש הרשות תינתן סמכות ברשות – לא מחייב; ג.

משולם נהרי: ההצעה תחול על רשות שהייתה מאוזנת בשלוש השנים האחרונות; ד.

משולם נהרי: הסגן שימונה יהיה מאותו מיעוט; ה.

משולם נהרי: התחולה תהיה רק ממערכת הבחירות הבאות לרשות; ו.

משולם נהרי: הנושא יוסדר בהוראת שעה לשתי קדנציות של הרשות; ז.

משולם נהרי: הליכי החקיקה ייעשו בהסכמה עם משרד הפנים ובתיאום עם משרד המשפטים ומשרד האוצר; ח.

משולם נהרי: בטרם תובא הצעת החוק לקריאה ראשונה – היא תוחזר לדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה.

משולם נהרי: האם אדוני מסכים?

קריאה: כן.

יצחק וקנין: מסכים.

משולם נהרי: אוקיי.

משולם נהרי: אם כן, תומכים עם הסייגים האלה.

יצחק וקנין: אם כן – ודאי, המציע כבר אמר שהוא מסכים לסייגים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר מתנגד להצעת החוק.

יצחק וקנין: יש לך חמש דקות.

יצחק וקנין: אם אני לא טועה.

יצחק וקנין: שלוש?

יצחק וקנין: שלוש דקות.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, תשמע, מה שהיה פה עכשיו זה אחד הדברים המביכים.

עודד פורר: אני אומנם לא הרבה זמן בכנסת, אבל זה היה אחד הדברים המביכים, לשמוע אותך, בהודעת תמיכת הממשלה, מסביר למה עלינו להתנגד לחקיקה הזאת.

עודד פורר: הרי זה ברור לחלוטין, זה ברור לחלוטין, שהחקיקה הזאת היא חקיקה שפשוט חוטאת לאמת.

עודד פורר: לא יכול להיות שמישהו שהדמוקרטיה היא נר לרגליו ירים את ידו בעד הצעת החוק הזאת.

עודד פורר: יש פה הצעת חוק שהיא הצעת חוק גזענית, מפלה, שאינה עולה בקנה אחד עם כל הערכים שעליהם אנחנו גדלים.

עודד פורר: הרי ממה נפשך?

עודד פורר: יבואו באותה רשות – אותו מיעוט שאנחנו מדברים עליו יבחר נציג אחר, אז אנחנו כאן בכנסת אומרים לו: לא, לא, לא.

עודד פורר: המיעוט, אתם בחרתם נציג אחר – הוא לא טוב.

עודד פורר: אנחנו נגיד לכם מי הנציג שלכם שישב ויכהן.

עודד פורר: רצה להתנגד גם חברי חבר הכנסת מאיר כהן, שהיה ראש עיריית דימונה.

עודד פורר: בדימונה יש 25% עולים, אז אני מבקש מעכשיו להוסיף להצעת החוק שגם עולים יקבלו אותו ייצוג בסגנות, זאת אומרת, ראש עיריית דימונה המכהן יהיה חייב למנות סגן ראש עיר מקרב העולים.

יצחק וקנין: אבל השאלה, עד מתי הם נחשבים עולים?

יצחק וקנין: כמה זמן?

עודד פורר: אגיד לך יותר מזה.

עודד פורר: רגע.

עודד פורר: האם אנחנו נדבר על עולים דוברי רוסית או דוברי צרפתית או דוברי מרוקנית – אולי יבואו?

עודד פורר: – עכשיו נתחיל לחלק את האנשים לפי שפתם.

עודד פורר: חברים, יש בחירות.

עודד פורר: בבחירות מי שנבחר, מכהן.

עודד פורר: מרכיבים קואליציה.

עודד פורר: הרי לפי הצעת החוק הזאת – אולי נחיל אותה גם על הממשלה?

עודד פורר: אולי שגם הממשלה תהיה מחויבת למנות סגן מקרב המיעוט הלאומי?

עודד פורר: מיהו המיעוט הלאומי לא הוגדר פה בכלל.

עודד פורר: הרי הייתה פה הצעת חוק שרצו לקבוע מיעוט לאומי או לא לאומי, והתנגדנו לה, ובצדק, כי אין דבר כזה פה.

עודד פורר: אני לא מצליח להבין מה עשו פה.

עודד פורר: תראה, אדוני, אני חי בעיר חילונית.

עודד פורר: 80% מתושבי העיר שלי לפחות הם חילונים.

עודד פורר: ראש העיר שלי ברחובות הוא חובש כיפה, היה חבר כנסת לשעבר מטעם סיעת ש"ס, חרדי, שומר מצוות כהלכה.

עודד פורר: ראש עיר מעולה.

עודד פורר: מעולה.

עודד פורר: מהטובים שבהם.

יצחק וקנין: הוא גם היה חבר כנסת מעולה.

עודד פורר: גם היה סגן יושב-ראש הכנסת.

עודד פורר: אז עכשיו אנחנו נבוא ונגיד: לא, לא, סליחה, צריך להיות נציג לחילונים.

עודד פורר: חברים, חילונים לפעמים בוחרים בראש עיר חרדי, וחרדים לפעמים בוחרים בראש עיר חילוני או בסגן ראש עיר חילוני.

עודד פורר: הציבור בוחר, זאת דמוקרטיה, ועל כך צריך להסתמך.

עודד פורר: לכן אני אומר, ואני מציע גם לממשלה: תמשכו את הצעת החוק הזאת.

עודד פורר: היא מביכה.

עודד פורר: היא מביכה אותי כחבר קואליציה.

עודד פורר: אני גם חושב שהיא מביכה פה את הממשלה.

עודד פורר: אין שום מקום לתמוך בהצעת החוק הזאת.

עודד פורר: אני קורא לחברים להתנגד לה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – סגן ראש רשות ברשות מעורבת), התשע"ו–2016 – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – סגן ראש רשות ברשות מעורבת), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 18 בעד, 12 מתנגדים.

יצחק וקנין: אני מוסיף לפרוטוקול את חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, חבר הכנסת איתן כבל, השר לשירותי דת דוד אזולאי, חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: מי עוד ביקש?

יצחק וקנין: הכול לפרוטוקול.

יצחק וקנין: לא משנה את התוצאה, כן?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב – גם אותך אני מוסיף לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, התוצאה: 18 בעד, 12 מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה, בהתאם לאותן הסתייגויות שאמר סגן שר הפנים.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3547/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק לוויה ממלכתית, התשע"ז–2016, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: מי השר שמשיב לי?

מיקי רוזנטל: רק שאדע.

יצחק וקנין: שרת התרבות – –

מיקי רוזנטל: הבנתי.

יצחק וקנין: – – מירי רגב.

מיקי רוזנטל: אבל היא לא אמורה להקשיב?

יצחק וקנין: והספורט.

מיקי רוזנטל: אוקיי.

מיקי רוזנטל: בסדר.

מיקי רוזנטל: אני – – –

יצחק וקנין: אני מקווה שהיא תהיה פה באולם.

מיקי רוזנטל: טוב.

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: שרת התרבות איננה, והיא צריכה להשיב.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנה תיאור דמיוני לגמרי, שלא יהיה ספק בכלל, לטובת השרה רגב שאיננה פה.

מיקי רוזנטל: אבל תארו לעצמכם שנכדתה של השרה רגב, או נינתה של השרה רגב, מטיילת בעוד שנים רבות בהר-הרצל עם כיתתה, ואז הכיתה עוברת להר-המנוחות.

מיקי רוזנטל: ובהר-המנוחות הם רואים קברים של ראשי ממשלת ישראל ונשיאי ישראל.

מיקי רוזנטל: אם החוק שלי לא יתקבל, עלולה הכיתה של הנכדה של השרה רגב להגיע גם לקבר שיהיה כתוב עליו: משה קצב.

מיקי רוזנטל: ואז הילדה תשאל את המורה – – –

יצחק וקנין: אתה צריך להוסיף – שייבדל לחיים.

מיקי רוזנטל: שייבדל לחיים.

יצחק וקנין: אנחנו לא מאחלים לאף אחד שימות לפני הזמן שלו.

מיקי רוזנטל: לכן אמרתי, חס וחלילה.

יצחק וקנין: לא, אם היית מזכיר מישהו שמת, אז היינו אומרים: זיכרונו לברכה.

יצחק וקנין: אבל מישהו שהוא חי, בטח לא – – –

מיקי רוזנטל: שייבדל לחיים ארוכים.

יצחק וקנין: ודאי.

מיקי רוזנטל: אני מקבל את הערתך באהבה.

מיקי רוזנטל: חס וחלילה, אני לא מייחל למותו, אבל דינו של כל אדם באחרית ימיו להגיע לקבר ישראל.

מיקי רוזנטל: על-פי החוק הקיים, משה קצב, שהיה נשיא מדינת ישראל, עלול להיקבר בחלקת גדולי האומה.

מיקי רוזנטל: משה קצב הוא אנס מורשע, הוא עבריין מין.

מיקי רוזנטל: מה לעשות, זה מאוד לא נעים, אבל זאת המציאות.

מיקי רוזנטל: ונכדתה או נינתה של השרה רגב תשאל את המורה: למה עבריין מין נקבר פה?

מיקי רוזנטל: מה תענה לה המורה?

מיקי רוזנטל: כי לא היה כתוב בחוק שאדם שהורשע – יש לזכותו מעשים רבים שהוא עשה, אבל אדם שהורשע בהרשעה שיש עמה קלון, מן הראוי שלא נכיר לו תודה, ולא נעשה לו כבוד, ולא נקבור אותו בחלקת גדולי האומה.

מיקי רוזנטל: זה הרעיון הבסיסי שאני חושב שאין איש חולק עליו.

מיקי רוזנטל: לא יכול להיות – ולא חשוב איזה זכויות עומדות לו לאותו אדם, ועומדות לו – אם הוא חטא, כבוד ודאי לא מגיע לו בגין הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: לפיכך, לא ראוי שהאנס המורשע משה קצב ומקבל השלמונים אולמרט יזכו מאתנו לכבוד כחברה.

מיקי רוזנטל: ראוי שהם יהיו מוקעים.

מיקי רוזנטל: תכף אני אשמע את תשובת השרה – אם היא תבוא לענות לי – או מישהו אחר בשם הממשלה, אבל בוועדת השרים לענייני חקיקה עלה הטיעון, או התירוץ, יותר נכון, שלפיו ועדת הטקסים, ועדת השרים לטקסים, אם היא תחליט לפי העניין, היא תחליט לפי העניין, וזה בדיוק מה שמטריד אותי: זאת נורמה שצריכה להיכתב בחוק ולהיות מושכל ראשון.

מיקי רוזנטל: ועדת השרים לענייני טקסים היא בסופו של דבר ועדה פוליטית, ושיקוליה פוליטיים, וקצב ואולמרט הם הרי מבית היוצר של הליכוד.

מיקי רוזנטל: במקום להתחמק – כי לא נעים הרי שם בוועדת השרים – אז הם החליטו להתנגד לחוק מהטעם שוועדת השרים היא שתחליט בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: ואני אומר לכם, ממשלה רשאית לדחות הצעות חוק, ודאי של חברי האופוזיציה, והיא עושה כן הרבה פעמים שלא מטעמים ענייניים.

מיקי רוזנטל: אבל מה אומרת דחיית החוק הזאת על הממשלה הזאת?

מיקי רוזנטל: מדובר בממשלה מושחתת ומשחיתה.

מיקי רוזנטל: לא מפני שראש הממשלה חשוד, לא; ולא מפני שאין בינינו שר אחד אמיץ בממשלה הזאת שבא ואמר:

מיקי רוזנטל: אני לא יודע אם המעשים האלה של ראש הממשלה הם פליליים או לא – לקבל מתנות בהיקפים כאלה זה פשוט לא ראוי.

מיקי רוזנטל: אין אפילו שר אחד אמיץ בממשלה הזאת שיבוא להגיד את זה.

מיקי רוזנטל: הממשלה הזאת מושחתת ומשחיתה מפני שבאופן שיטתי היא דוחה הצעות חוק שבאות לשפר את טוהר המידות במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: בגלל זה היא מושחתת.

מיקי רוזנטל: הייתה השבוע בוועדת השרים גם הצעה לקדם את האתיקה של השרים, והשרים עצמם אמרו, מה פתאום שנקדם אתיקה שנוגעת אלינו, ודחו את זה.

מיקי רוזנטל: ולפני כמה שבועות הייתה הצעת חוק שאמרה שחברי כנסת ונבחרי ציבור לא יקבלו תרומה מלוביסטים – שכל תפקידם בעולם הוא להשפיע על החלטות של נבחרי ציבור – וועדת השרים בחרה לדחות את זה.

מיקי רוזנטל: המשמעות היא שהממשלה הזאת מושחתת מפני שאינה רוצה ואינה מקדמת נורמות ציבוריות ראויות – זאת המשמעות.

מיקי רוזנטל: כי המוסריות של חברה אנושית לא נקבעת לפי חוקים, אלא לפי נורמות ולפי היחס שלה לשחיתות, והיחס הסלחני הזה של ממשלת ישראל למעשי שחיתות מעיד יותר מכל דבר על מצבה המוסרי של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: לפיכך, לפני שאני מבקש מכם לתמוך בהצעת החוק הזאת, אני רוצה להגיב עוד מלה אחת על עמונה.

מיקי רוזנטל: הלב כואב – לי כואב הלב שמפנים אנשים מביתם, גם אם יש ספק לגבי חוקיות הבית הזה – אבל אנחנו מחויבים, כולנו, לכבד קודם כול את החלטות בתי-המשפט במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: המעשה שעושים פה חלק מהשרים, וחבר הכנסת סמוטריץ שקרא לחיילי צה"ל – השווה אותם לאנסים, וסגנית שר החוץ שאמרה שמי שאשם בזה זה בית-המשפט, ולא החלטות קלוקלות של הממשלה, שבמקום ליישב את מדינת ישראל כראוי ועל-פי חוק עושה את זה בדרכי סתר ובקריצת עין – התוצאה היא כל-כולה באחריות הממשלה.

מיקי רוזנטל: זה לא אומר שיש פה למישהו שמחה לאיד.

מיקי רוזנטל: לי יש עצב גדול על פינוי עמונה.

מיקי רוזנטל: אני קורא לכם לתמוך בהצעת החוק הזאת, כי היא ראויה והיא מוסרית, והממשלה הזאת, כאמור, מושחתת ומשחיתה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: תשיב השרה מירי רגב, שרת התרבות והספורט.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, היום זהו יום עצוב לעם ישראל ולהתיישבות ביהודה ושומרון.

מירי רגב: לבי עם המשפחות המתפנות היום מעמונה.

מירי רגב: הפינוי הוא פינוי משפטי ולא פינוי מדיני.

מירי רגב: מדובר בפינוי שכולו החלטת בית-המשפט העליון.

מירי רגב: אני מצפה שבית-המשפט העליון ירד מההר אל העם ויאפשר את המתווה וההסכם.

נחמן שי: מה זה זה לא מדינת ישראל מפנה, זה פינוי משפטי?

נחמן שי: לא, מה זה פינוי של מדינת ישראל ושל משטרת ישראל?

נחמן שי: מה זה פינוי משפטי?

נחמן שי: מה זה פה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אמרת הערה, היא נשמעה היטב.

יצחק וקנין: היא נשמעה היטב, ההערה שלך, האמן לי, נשמעה היטב.

מירי רגב: אני מצפה שבית-המשפט העליון ירד מההר אל העם ויאשר את המתווה וההסכם של ממשלת ישראל בעניין נכסי הנפקדים ועמונה תחזור להר כמו שסוכם.

נחמן שי: תחליפו את השופטים.

מירי רגב: אני מצפה שבית-המשפט העליון יגלה רגישות לגבי מקרה זה, כפי שגילה במקרים רבים אחרים לגבי מגזרים אחרים.

מירי רגב: תושבי עמונה היקרים, אני קוראת לכם היום עמונאים בדיוק כמו המכבים.

מירי רגב: אתם משלמים מחיר כבד לטובת הסדרה של מאות ואלפי בתים בהתיישבות ביהודה ושומרון.

מירי רגב: חוק ההסדרה, אשר קיבל את ברכתו של ראש הממשלה, יעלה, בעזרת השם, ביום שני הקרוב, וייתן מענה נכון וראוי למאות ואלפי תושבים ולהסדרתם של מאות ואלפי בתים ביהודה ושומרון.

מירי רגב: אחי ואחיותי, מתיישבים יקרים, ממשלת ישראל, ממשלת הליכוד, עושה כל שביכולתה במסגרת החוק לתת לכם את הפתרון הנכון והראוי ביותר לעוול שנמשך שנים רבות.

מירי רגב: בעזרת השם, נעשה ונצליח ובשבוע הבא נחגוג את הסדרתם של מאות ואלפי בתים ביהודה ושומרון.

מירי רגב: ועכשיו אעבור למענה על הצעת החוק של חבר הכנסת רוזנטל.

מירי רגב: בהצעתך, חבר הכנסת רוזנטל, מוצע שהאישים שלהם תיערך לוויה ממלכתית – מוצע מקום סיום ההלוויה, ומוצע כי הממשלה תקבע בתקנות את ביצוע חוק זה, ובכלל זה את אופן ומועד עריכת ההלוויה הממלכתית והקבורה.

מירי רגב: כמו כן, אתה מציע, חבר הכנסת רוזנטל, לקבוע כי הוראות ההסדר הקבוע בנוהל "חבצלת" לא יחולו על אישים שהורשעו בביצוע עבירה שמפאת מהותה, חומרתה ונסיבותיה לא ראוי שההסדר בדבר לוויה ממלכתית יחול עליהם.

מירי רגב: אני סבורה כי יש להתנגד להצעת החוק ולהותיר את הנושא הרגיש והמורכב הזה בידיה של הממשלה – ועדת השרים לענייני הטקסים והסמלים, כפי שהיא מנוהלת היום על-פי נוהל "חבצלת".

מירי רגב: נוהל "חבצלת" מסדיר, כאמור, את עקרונות התכנון והביצוע של הלוויה וקבורה ממלכתית של אישים שלגביהם הוחלט כי יש לערוך לוויה ממלכתית.

מירי רגב: נוהל זה נקבע במסגרת החלטת ממשלה המבוססת על החלטת ועדת שרים לענייני טקסים וסמלים.

מירי רגב: הנוהל הוא נוהל מפורט ודקדקני, הכולל בין היתר את רשימת האישים, את רשימת האח"מים, הוראות שונות לביצוע והנחיות יסוד רלוונטיות למיקום ולאופן ביצוע ההלוויה.

מירי רגב: החלטת הממשלה מאפשרת גמישות והתאמה למקרים ונסיבות ספציפיים, כפי שקורה עם אישי ציבור כאלה ואחרים.

מירי רגב: כיושבת-ראש ועדת טקסים וסמלים הייתי אחראית לשתי הלוויות ממלכתיות: של הנשיא נבון, זכרו לברכה, ושל הנשיא פרס.

מירי רגב: אני חושבת שעצם היכולת שלי לשבת עם נציגי המשפחות ולערוך הלוויה שמתאימה למשפחה היא חלק חשוב ביכולת שלנו להיות גמישים.

מירי רגב: את זה החוק לא יאפשר.

מירי רגב: היכולת שלנו לשבת עם משפחת נבון ועם משפחתו של פרס ולאפשר דברים שאינם מקובעים בחוק אלא מאפשרים להם לנהל הלוויה ממלכתית היא היופי של ועדת השרים ושל נוהל "חבצלת".

מירי רגב: ולכן, אני מתנגדת לחלק הזה של הצעתך.

מירי רגב: הדבר השני הוא – לגבי החלק השני בהצעה שלך, המתייחס לאישי ציבור שהורשעו:

מירי רגב: גם במצב זה, אני חושבת שנכון להשאיר את המצב הנוכחי.

מירי רגב: כדי להבהיר את מורכבות הסוגיה, אני מזכירה לך, חבר הכנסת רוזנטל, שהמחוקק קבע כי אדם, לרבות איש ציבור אשר הורשע בעבירה שיש עמה קלון, יכול לשוב אל החיים הציבוריים, יכול לשוב לבית הזה וגם לממשלה, וזאת לאחר תקופה של שבע שנים.

מירי רגב: אני מזכירה לך שהחלטה זו של הכנסת אף עמדה במבחן בג"ץ.

מירי רגב: לכן, מי שיכול לשוב ולזכות בכבוד כשהוא חי, נכון שיחיה ויקבל את הכבוד גם כשהוא מת.

מירי רגב: ולכן, מבחינתי, אין מקום לקבוע מסמרות לכאן או לכאן, ויש להותיר את הסוגיה הרגישה הזאת, שמתנהלת בצורה טובה, לוועדת שרים לענייני טקסים וסמלים, והיא תדון לגופו של עניין ובהתאם לנסיבות.

מירי רגב: ולגבי האמירה שלך כי הממשלה שלנו מושחתת – אתה תמשיך לשבת באופוזיציה, כי מעולם לא הייתה ממשלה נקייה, חברתית, ביטחונית כמו הממשלה שלנו.

מירי רגב: ואני מציעה לך: לפני שתדון את ראש הממשלה לכף זכות או לכף חובה, תמתין להחלטת היועץ המשפטי לממשלה.

מירי רגב: אני מתביישת באנשים כמוך, שמתבססים על חצאי אמירות, על חצאי עובדות, והופכים אותם לעובדות.

מירי רגב: לא ניתן לכם, לך, לחבריך בשמאל ולחלק מהתקשורת, להפיל את ממשלת הימין ואת ראש הממשלה.

מירי רגב: תמתין לסיום החקירה.

מירי רגב: תפסיקו ללחוץ על היועץ המשפטי לממשלה להגיש כתב אישום על ראש הממשלה.

מירי רגב: תאפשרו לאותה מערכת צדק שאתה כל כך מאמין בה לעשות את עבודתה בשקט, בלי לחץ, לא שלך ולא של חבריך, ואתה תראה שהליכוד בראשות נתניהו יהיה עוד הרבה שנים בממשלה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רוזנטל, בבקשה, יש לך אפשרות לשכנע אותנו.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לדבר אליך, ולא בענייני החקירות.

מיקי רוזנטל: אני מבקש את תשומת לבך לדקה.

מירי רגב: – – –

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לדבר על החקירות, אדוני, אני רוצה לדבר על פינוי עמונה.

מיקי רוזנטל: כואב לי פינוי עמונה, ואני רוצה שתקשיב לי רגע, אדוני ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: אני – אנשים שמפנים אותם מביתם, הלב נשבר, אבל יש לנו חוק במדינת ישראל ויש לנו בתי-משפט במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: את מה שעשתה פה עכשיו השרה ועושים חברים בקואליציה שלך, אני חושב שאתה צריך לעלות ולגנות.

מיקי רוזנטל: זה לא פינוי משפטי.

מירי רגב: זה פינוי משפטי, זה לא פינוי מדיני.

מירי רגב: תתבייש לך.

מיקי רוזנטל: יש חוק במדינת ישראל, ובית-המשפט פוסק לפי החוק.

מיקי רוזנטל: החוק הזה חוקק פה, בכנסת ישראל.

מיקי רוזנטל: להעביר את האשמה לבתי-המשפט, או מה שעושים פה חברים בקואליציה, שאתה אחראי לה – חבר הכנסת סמוטריץ, שהשווה את החיילים לאנסים.

מיקי רוזנטל: אדוני ראש הממשלה, אתה צריך להתנער מזה, ואתה שומע אותי טוב מאוד, וזה הרבה יותר חמור מכל עניין אחר אם לא תעשה את זה, כי השרה רגב משתלחת בבתי-המשפט; סגנית שר החוץ שלך אומרת שמי שאשם בזה זה בתי-משפט.

מיקי רוזנטל: כולם אשמים חוץ מהממשלה.

מיקי רוזנטל: מי שמחליט פה במדינת ישראל זה הממשלה; מי שמפנים היום את – –

מירי רגב: יש חוק ההסדרה שיטפל ויסדיר – – –

מיקי רוזנטל: – – תושבי עמונה אלה חיילי צה"ל ומשטרת ישראל, בשם הממשלה.

מיקי רוזנטל: ואתם, חברי הממשלה, לא תברחו מהאחריות הזאת.

מיקי רוזנטל: אדוני, אני מציע לך לעלות פה ולהבהיר את הנקודה הזאת.

מיקי רוזנטל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על הצעת חוק לוויה ממלכתית, התשע"ז–2016, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 41 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לוויה ממלכתית, התשע"ז–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 21 חברי כנסת, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לוויה ממלכתית, התשע"ז–2016, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1661/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק פיצוי נפגעי אסון טבע, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, לרשותך עד עשר דקות להציג את הצעתך.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, אני הגשתי את הצעת החוק הזאת – יש רעש באולם, אי-אפשר לדבר.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אנחנו מבקשים.

טלי פלוסקוב: עליזה, אנחנו שומעים אותך כאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, תצאו בבקשה החוצה, תסיימו שם את כל הדברים.

טלי פלוסקוב: תודה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני הגשתי הצעת חוק זו כמה פעמים והיא לא עברה, אף שבדרך כלל, רוב חברי הכנסת אמרו לי שזו הצעה ראויה וטובה ויש לה מקום.

ג'מאל זחאלקה: מה הבעיה כאן?

ג'מאל זחאלקה: הבעיה היא שבארץ אין שום חוק שמסדיר פיצויים במקרה של אסון טבע, למעט הפעולה של הקרן לפיצוי נזקי טבע בחקלאות.

ג'מאל זחאלקה: אבל לא חקלאות – אם יש שיטפון, יישוב שלם, הבתים שלו יצאו משימוש, או אם חס וחלילה תהיה רעידת אדמה, הממשלה לא חייבת בכלום על-פי חוק.

ג'מאל זחאלקה: אין קרן מסודרת לפיצוי על נזקי טבע.

ג'מאל זחאלקה: מה שאני בא ומציע כאן זה שיהיה מנגנון לפיצוי, מנגנון מסודר, כמו שיש בהרבה מדינות בעולם.

ג'מאל זחאלקה: באחת הפעמים שהגשתי הצעת חוק זו היה רוב באולם, ואז הגיע אחד מחברי הקואליציה והסתובב בין ספסלי הימין ואמר להם: זה חוק טוב לערבים.

ג'מאל זחאלקה: למה טוב לערבים?

ג'מאל זחאלקה: חברי הימין נדהמו מהטענה הזאת, אמרו לו: אסון טבע, רעידת אדמה זה לכולם, שיטפון זה לכולם; אין רעידת אדמה לערבים ושיטפון לערבים.

ג'מאל זחאלקה: אז תשובתו – אני לא רוצה להזכיר את שמו, כי הוא עכשיו לא בכנסת, אני לא רוצה ללכלך עליו, אבל הוא אמר להם: תראו, נגיד שיש אסון טבע ונפגע יישוב יהודי, אז הממשלה, אתם מתארים לעצמכם שהממשלה לא תעשה משהו בנדון?

ג'מאל זחאלקה: היא בוודאי תפצה, היא בוודאי תדאג.

ג'מאל זחאלקה: זחאלקה מגיש את הצעת החוק כדי לחייב אותנו לתת פיצויים גם לערבים, חס וחלילה.

ג'מאל זחאלקה: חברי הכנסת מהימין השתכנעו בטענה הזאת, והצביעו ברגע האחרון נגד החוק.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אני למוד ניסיון, אני יודע שיש רוב אוטומטי שיתנגד להצעת החוק, אז אני רוצה להעביר את זה לדיון בנושא העקרוני.

ג'מאל זחאלקה: לכן הסכמתי להפוך את זה להצעה לסדר-היום, נדמה לי בוועדת הכספים, ולדון בעניין, השר אקוניס.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה כאן.

ג'מאל זחאלקה: נכון, תגידו, אני טועה, אבל יש בעיה, אי-אפשר להתכחש לבעיה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לדון.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע שתוקם קרן מיוחדת לפיצוי במקרה של אסון טבע.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שיש מדינות שהיה בהן אסון טבע בקנה מידה גדול, וזה הביא לחורבן, לא היו ערוכים לזה.

ג'מאל זחאלקה: בזמני הייתי אחד מהיוזמים, אפילו היוזם, של הוועדה לבדיקת היערכות ומוכנות לרעידות אדמה.

ג'מאל זחאלקה: היו מסקנות שם, כולל מסקנות של פיצוי ושל שיקום במקרה כזה.

ג'מאל זחאלקה: המסקנות האלה לא יושמו.

ג'מאל זחאלקה: היום אין שום חוק.

ג'מאל זחאלקה: אני בעצמי טיפלתי בכמה מקרים כאלה, דווקא בהצלחה; כשהיה שיטפון באזור ואדי-עארה, אני דיברתי אז עם ראש הממשלה ועם מנכ"ל המשרד – היה אהוד אולמרט, והייתה החלטת ממשלה לתת פיצוי.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה?

ג'מאל זחאלקה: מצוין שנתנו, אבל שום דבר לא חייב אותם.

ג'מאל זחאלקה: רצו, יכלו לתת, ויכלו גם לא לתת, באותה מידה.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שהממשלה הנוכחית לא הייתה נותנת, מי יודע?

ג'מאל זחאלקה: צריך להסדיר את זה.

ג'מאל זחאלקה: נתנו, דרך אגב, 40 מיליון לאום-אלפחם, 17 מיליון ו-24 מיליון לטלעת-עארה, מעלה-עירון.

ג'מאל זחאלקה: שם היה נזק אדיר לתשתיות והיה שיקום מסודר לשביעות רצון כולם.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה לא היה צריך להיות נתון כל כך – להשאיר את הממשלה חופשייה לא להחליט שום דבר במקרה כזה, במיוחד שהתחזיות אומרות שההיתכנות של אסון טבע בארץ היא גדולה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: נכון שלפי ההיסטוריה והרישומים ההיסטוריים צונאמי בארץ קורה כל כמה אלפי שנים, נדמה לי 1,500–2,000 שנה, אבל רעידת אדמה – כל 80–90 שנה.

ג'מאל זחאלקה: האחרונה הייתה – תשמעו טוב – ב-1927, ועכשיו אנחנו ב-2017.

ג'מאל זחאלקה: הממוצע בדרך כלל היה 90 שנה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נכנסים למרכז של הממוצע של הזמן של רעידת אדמה.

ג'מאל זחאלקה: ורעידות האדמה בארץ, ידוע שהן גרמו להרס רב, הן היו קטלניות, ואם חס וחלילה קורה מצב כזה, הממשלה לא מחויבת לכלום, בקושי אוהלים ושמיכות היא תוכל לתת.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך סוף-סוף להסדיר את זה – בצורה מסודרת.

ג'מאל זחאלקה: יש הרבה מדינות, אפשר ללמוד מהחוק שקיים במדינות רבות, לעשות קרן, לבנות מנגנון מסודר, הכרזה מסודרת על אסון טבע, של הממשלה, עם גורמים מקצועיים, כשהנושא הזה – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: הלוואי שלא נזדקק.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק שהפכה להצעה לסדר-היום: פיצוי לנפגעי אסון טבע, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק כהן: הצעת החוק מבקשת להסדיר, או ההצעה לסדר-היום מבקשת להסדיר פיצוי בגין נזקים שנגרמו עקב אסון טבע אשר יוכרז על-ידי הממשלה ולקבוע שהמדינה תפצה את מי שיינזק כאמור.

יצחק כהן: אם הצעת החוק הייתה עוברת, הייתה עלות משמעותית, תקציבית, שאין אפשרות לאמוד אותה ואת עיתויה.

יצחק כהן: למעשה, הצעת החוק מבקשת כי המדינה תשמש שירותי ביטוח לתושבים חינם.

יצחק כהן: לשם שיפוי נפגעי אסונות טבע קיים שוק הביטוח, אשר יודע לאמוד את הסיכונים ואף מבצע ביטוחי משנה אצל מבטחים גדולים מהעולם, שיכולים לעמוד בהיקפי פגיעה משמעותיים למקרה של אסון בהיקף גדול.

יצחק כהן: אין מקום להטיל את סיכון אסונות טבע על המדינה, אשר גם כך תידרש להוצאות במקרה של אסונות טבע לשיקום תשתיות ציבוריות, אלא יש לעודד את התושבים לרכוש ביטוח כאמור.

יצחק כהן: מכיוון שזה הפך להצעה לסדר-היום, אני אבקש מחברי לתמוך.

יצחק כהן: באיזו ועדה כבודו רוצה את זה?

ג'מאל זחאלקה: כספים.

יצחק כהן: להעביר את זה לוועדת הכספים כהצעה לסדר-היום.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: כאמור, על-פי הסכמה, אנחנו הופכים את הצעת החוק להצעה לסדר-היום ומצביעים על אישור העברת הדיון לוועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק פיצוי נפגעי אסון טבע, התשע"ה–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 30 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הופכת להיות הצעה לסדר-היום ועוברת לדיון בוועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת איתן כבל, איציק כהן ודב חנין מבקשים להצטרף כתומכים, וגם חברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/787/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור לסטודנטים מתשלום דמי ביטוח לאומי), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן להציג את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, אני מביאה בפניכם היום הצעת חוק הביטוח לאומי (תיקון – פטור לסטודנטים מתשלומי דמי ביטוח לאומי).

עאידה תומא סלימאן: כפי שרבים מכם יודעים, זאת הצעת חוק שכבר מונחת בכנסות ישראל מאז הכנסת השבע-עשרה.

עאידה תומא סלימאן: כמה וכמה חברי כנסת, כולל חבר הכנסת לשעבר מהסיעה שלי מוחמד ברכה, הניחו אותה בכנסת הקודמת, וגם הרבה חברי כנסת אחרים, גם חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עאידה תומא סלימאן: בכל המקרים האלה הניסיון היה מין הצהרה אמיתית גם של חברי הכנסת עצמם, ורצון לקבל תמיכה של הכנסת באופן כללי, שלכל הסטודנטים במדינת ישראל – והם קבוצה די גדולה בקרב האזרחים, היום היא מגיעה עד 300,000 סטודנטים שלומדים באוניברסיטאות במדינה, ועוד אלפים שלומדים בחו"ל, וכולם חייבים לשלם דמי ביטוח לאומי, למרות הקושי שהם עומדים בפניו בניהול החיים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחבר הכנסת דוד ביטן, זה פשוט מפריע.

עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים שזה עולה עשרות-אלפי שקלים לסטודנט, כל שנה, להתקיים, לשלם שכר לימוד, לשלם שכר דירה, וגם דמי הכיס שלו.

עאידה תומא סלימאן: רבים – כ-80% מהסטודנטים הצהירו בסקר האחרון שנעשה שהם גם עובדים, חלק מהם עבודה לפי שעות, חלק במשרות חלקיות וחלק בעבודה מזדמנת.

מירב בן ארי: גם ככה משלמים להם ביטוח לאומי.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק שלי, מירב, מתייחסת לסטודנטים שלא עובדים, אבל – – –

מירב בן ארי: אלה שההורים שלהם אומרים להם שהם לא יעבדו, אז הם כן?

מירב בן ארי: למי אנחנו צריכים לעזור?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה למה צריך להתעמת על דבר כזה חשוב.

מירב בן ארי: אני מנסה להבין.

עאידה תומא סלימאן: ממילא, הסטודנטים, חלק גדול – אנחנו מתעלמים לפעמים מזה שחלק מהאוכלוסייה גם חי בעוני, וגם ההורים שלהם לא יכולים לתמוך בהם.

עאידה תומא סלימאן: חלק גדול סוחבים את הלימודים שלהם שנים רבות, כי הם מתקשים גם לעבוד באופן סדיר ולקבל את הכסף שהם צריכים וגם לעשות את המחויבויות שלהם.

מירב בן ארי: דווקא הסטודנטים העניים עובדים – –

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת – תשמעי, אני לא באתי – – –

מירב בן ארי: – – עובדים, הסטודנטים העניים עובדים, מי לא עובד? – – – משלמים לו את הלימודים אז הוא יושב בבית.

מירב בן ארי: מה זה החוק הזה?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שהצעת החוק מעוררת שיח ודיון בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל מי שאכפת לו מעתיד האזרחים של המדינה, מעתיד הכלכלה במדינה, היה רוצה להשקיע בדור הצעיר כדי שיהיו לנו בעתיד אנשים משכילים שיכולים לתרום לכלכלה ויכולים לתרום לעתיד שלהם בצורה טובה יותר.

עאידה תומא סלימאן: אם המדינה מאמינה שהיא רוצה להשקיע, הייתי רוצה לראות שנותנים לציבור הזה איזו העדפה – לפטור אותם מתשלומי ביטוח לאומי.

עאידה תומא סלימאן: הרי הכלכלה של המדינה לא תקרוס, והביטוח הלאומי לא יקרוס מזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה ייתן דחיפה טובה לסטודנטים שמתקשים לשלם את שכר הלימוד שלהם וגם לכלכל את עצמם ולשלם דמי שכירות.

מירב בן ארי: ומה עם הקשישים והנכים?

מירב בן ארי: את הסטודנטים את רוצה לפטור?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה.

עאידה תומא סלימאן: אני נשאלת מה עם הנכים ומה עם זה.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: מישהו הביא פעם הצעת חוק שמתייחסת לכל המוחלשים על פני האדמה?

עאידה תומא סלימאן: לוקחים ציבור-ציבור ומטפלים בו.

עאידה תומא סלימאן: חבל על הוויכוח הזה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות שמי שדואג לצעירים במדינת ישראל שידאג גם כן לסטודנטים; שידאג שהצעירים אכן ילמדו.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לראות לימודים באוניברסיטה אפילו חינם; שהמדינה תממן אותם.

עאידה תומא סלימאן: אז על מה מתרעמים?

עאידה תומא סלימאן: על זה שמבקשים פטור לסטודנטים מביטוח לאומי?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה המינימום שבמינימום, במיוחד לסטודנטים שלומדים בחו"ל, וממילא לא נהנים מהשירותים שאפשר ליהנות מהם.

עאידה תומא סלימאן: הם חוזרים מלימודים ומוצאים שהם שקועים בחובות לביטוח הלאומי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו פתחנו בשיח עם יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת ביטן.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לדעת שהוא מבקש לא להצביע עכשיו – לא תשובה ולא הצבעה – כי אנחנו נמשיך את השיח הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה מאוד שנגיע לאיזה פתרון בעניין.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3540/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: יש לך עד עשר דקות להציג את הצעת החוק שלך.

ציפי לבני: תודה רבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: משיבים לך היום?

ציפי לבני: אם הם רוצים.

טלי פלוסקוב: אין הסכמה.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאני מתחילה לדבר על כללי האתיקה, אי-אפשר שלא להתייחס לפינוי שמתרחש כרגע בעמונה.

ציפי לבני: תראו, פינוי של אדם מביתו הוא קשה, הוא כואב בכל מצב, ולכן הכאב של המשפחות שעוברות את הפינוי הוא בהחלט מובן.

ציפי לבני: אבל יום שבו מדינת ישראל הריבונית אוכפת את החוק לפי החלטת בית-המשפט העליון איננו יום שחור לציונות כפי שנטען, אלא זוהי תמציתה של הציונות.

ציפי לבני: עוד יותר חשוב: ששוטרי ישראל וחיילי צה"ל – שעבורם היום הזה לא יהפוך להיות יום קשה.

ציפי לבני: כי תראו, צה"ל איננו צבא זר, וממשלת ישראל – שאינני חברה בה, והיא ממשלת ימין – גם היא איננה פרעה שצריך לעבור, כפי שנשמע גם היום.

ציפי לבני: זאת רק ממשלה שלא יכולה לקחת אחריות, לא כשהיא טועה וגם לא כשהיא עושה את המעשה הנכון כפי שנעשה היום.

ציפי לבני: רבותי, חיבוק של שוטר על הפרת פקודה, כמו שראינו עכשיו בעמונה, זה חיבוק לאנרכיה והמבוא למדינה שבה איש הישר בעיניו יעשה.

ציפי לבני: זה יהיה אז נכון לכולם.

ציפי לבני: כפי שלעולם אתנגד לסרבנות, מכל סיבה שהיא, כך אתנגד לסירוב פקודה מכל סיבה שהיא.

ציפי לבני: זה דבר שאסור לחבק.

ציפי לבני: היום נדרש אומץ מצדה של ממשלת ישראל.

ציפי לבני: ההתחבאות מאחורי בית-המשפט העליון היא פחדנית, היא מזיקה ליסודות שעליהם מדינת ישראל בנויה.

ציפי לבני: אפשר לא לאהוב פסק-דין, אפשר אפילו לבקר פסק-דין, אבל אסור בשום צורה לפגוע בבית-המשפט העליון ולהפוך אותו לאויב, למשתף הפעולה עם האויב.

ציפי לבני: איזה מין פינוי שהופך להיות פינוי משפטי – "הכריחו את הממשלה".

ציפי לבני: צריך לקחת אחריות.

ציפי לבני: זה מעשה לא קל, הוא לא פשוט ובוודאי לא פוליטית.

ציפי לבני: אבל הפגיעה בדרך ביסודות שמקיימים היום את הבניין של המדינה היהודית, של מדינת ישראל – ובית-המשפט העליון הוא אבן יסוד בבית הישראלי – זה דבר חמור מאין כמוהו, כי בית-המשפט העליון הוא הבסיס לשלטון החוק.

ציפי לבני: על שלטון החוק אני רוצה להגן ואותו אני רוצה לחזק כשאני מגישה את הצעת החוק.

ציפי לבני: תראו, כללי אתיקה לשרי ממשלה נועדו להגיד מה מותר ומה אסור מתוך תפיסה שלא כל מה שלא פלילי הוא מותר.

ציפי לבני: החיים הם לא רק בין פלילי – זה שחור, לבין – כל השאר לבן.

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: לאנשים ישרים, לשרים ישרים, כללי אתיקה הם ברכה.

ציפי לבני: זאת אומרת, קודם כול יש להם בתוכם המצפן הפנימי שאומר להם מה מותר ומה אסור.

ציפי לבני: תאמינו לי, בדרך כלל הם אפילו לא צריכים לפתוח את הספר.

ציפי לבני: כשמבקשים מהם משהו, כשרוצים לתת להם מתנה, כשמבקשים מהם לסגור משהו במשרד שלהם בניגוד לאינטרס הציבורי, הם יודעים ש-It's not done והם לא יעשו את זה.

ציפי לבני: אבל אותם שרים ישרים, לעתים כשהמצב גם לא מספיק ברור נדרשים ללכת לספר, לקרוא, והדבר מקל עליהם, כי מבחינתם הם יקיימו את הכללים האלה.

ציפי לבני: בסופו של יום, הרי הנבחרים נבחרו כדי לפעול למען הציבור.

ציפי לבני: הכללים האלה נועדו לוודא שנבחרי ציבור פועלים למען הציבור ולא למען עצמם, ושהציבור ידע מה עושים הנבחרים.

ציפי לבני: לכן, הכללים נועדו להגביר את השקיפות ואת החובה המינימלית שלנו לנראות ציבורית הגונה.

ציפי לבני: כשהממשלה החליטה להתנגד – כך אני מבינה – להצעת החוק הזאת, היא מעידה קודם כול על עצמה.

ציפי לבני: מי שלא דואג לענייני הציבור, מי שאיננו ממלכתי, מי שהשלטון הוא מבחינתו כוח לעצמו או למפלגתו או אפילו רק לבוחריו, לא רוצה מגבלות – לא את החוק, לא את כללי האתיקה, לא את שומרי הסף, לא את היועצים המשפטיים, לא את היועץ המשפטי לממשלה ולא את בתי-המשפט, כי אז אפשר לעשות מה שבראש שלהם.

ציפי לבני: אבל ממשלה הגונה גם מאמצת את העיקרון שהגשתי בהצעת החוק הזאת – ולא, לא הגשתי ערימות כללים.

ציפי לבני: הכנתי אותם.

ציפי לבני: הכנתי אותם בהיותי שרת משפטים, והגשתי אותם לממשלה ביומי האחרון כשרת משפטים מתוך רצון שכל ממשלה תאמץ אותם.

ציפי לבני: אין כאן ימין–שמאל; יש כאן מי מושחת ומי לא מושחת.

ציפי לבני: זהו.

ציפי לבני: את הצעת החוק – לא צירפתי את כל ערימת הכללים.

ציפי לבני: כל מה שקבעתי, שיהיה לממשלה כללי אתיקה.

ציפי לבני: וכך הממשלה יכולה להחליט מה הם כללי האתיקה שבעיניה הם בכל זאת כללים שהם מוכנים להחיל על עצמם.

ציפי לבני: מה שאני קבעתי – כמובן, יחד עם אנשי המקצוע במשרד המשפטים – זה כללים מאוד ברורים: שקיפות.

ציפי לבני: כן, כשיש שקיפות אי-אפשר להעביר כספים מתחת לשולחן, גם לא לחטיבה להתיישבות; זה קובע, למשל, איזה מתנות מותר ואסור לקבל, וכרטיסי טיסה למשפחה זה בגדר מתנה אסורה, וזה כתוב במפורש.

ציפי לבני: ולכן, אלה רק דוגמאות לדברים שאנחנו רואים שהיום צפים החוצה.

ציפי לבני: ומה שצף היום החוצה הוא ממילא פלילי, אבל את זה בודק היועץ המשפטי לממשלה.

ציפי לבני: כללי האתיקה הופכים את הציבור לשופט; זה שקוף, זה בחוץ, רואים, יודעים, שומעים, ואז יום הדין הוא לא היום שבו היועץ המשפטי לממשלה מתכנס בלשכתו ומחליט אם להגיש כתב אישום או לא, אלא זה יום הבחירות.

ציפי לבני: עכשיו, בפעם האחרונה שהגשתי את הצעת החוק הזאת נאמר – על-ידי השר לוין, נדמה לי – ששרת המשפטים שוקדת על כללי אתיקה.

ציפי לבני: אבל עד עכשיו הדבר לא נעשה, או לפחות לא הוגש ולא אושר.

ציפי לבני: ולכן ראיתי לנכון, בימים שבהם כל יום צצה פרשייה אחרת, בימים שבהם יש ממשלה שבורחת, שלא מוכנה לעמוד ולצאת בקולה נגד אותן שחיתויות שנמצאות היום בחוץ; אילו היו היום כללי אתיקה מושרשים וברורים, כל השאלות האלה היו ברורות, והתשובות היו ברורות לשרים, ואם לא – הציבור היה יכול לשפוט אותם.

ציפי לבני: ולכן, זה אינטרס שקשה לי להבין איך ממשלה הגונה יכולה לדחות אותו.

ציפי לבני: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: תשיב שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), של חברת הכנסת ציפי לבני, מבקשת לקבוע בחוק כי שרים יהיו חייבים לפעול לפי כללי אתיקה שייקבעו על-ידי שר המשפטים, בהתאם לעקרונות שנמנו בהצעה.

איילת שקד: חברת הכנסת לבני, את הגשת – חברת הכנסת לבני, את הגשת, לפני שעזבת את התפקיד, כמה שבועות לפני, הגשת לממשלה החלטת ממשלה עם כללי האתיקה.

איילת שקד: אני לקחתי את אותה החלטת ממשלה, עבדתי עליה, הגשתי אותה כבר לפני הרבה מאוד זמן ליועץ המשפטי לממשלה, ואני מקווה שבחודש הקרוב אני אעביר אותה לממשלה.

ציפי לבני: אז תאמצי את החוק – – – חוק.

איילת שקד: אני לא חושבת – גם את הגשת את זה בתור החלטת ממשלה – –

ציפי לבני: נכון, אבל זה מקבע את זה.

איילת שקד: – – ועדיף שזה יבוא כהחלטת ממשלה – – –

ציפי לבני: את יכולה להכניס איזה כללי אתיקה שאת רוצה, רק שהחוק יקבע שיש כאלה.

איילת שקד: אני מבינה, אבל אני חושבת, בגלל שזה עניין של הממשלה, אני חושבת שיותר נכון שזה יהיה בהחלטת ממשלה.

איילת שקד: אני מסכימה אתך שחשוב שיהיה דבר כזה, כי לא הכול או פלילי או לא.

איילת שקד: כמו שיש לעובדי ציבור דין משמעתי, זה בכלל לא רע שיהיו לשרים בממשלה כללי אתיקה.

איילת שקד: ההצעה לקבוע כללי אתיקה הועלתה לראשונה בוועדה הציבורית לגיבוש כללי אתיקה לחברי ממשלה בראשות הנשיא בדימוס מאיר שמגר בשנת 2008.

איילת שקד: מאז הנושא עומד על שולחנם של שרי המשפטים, וטרם הבשיל לכדי גיבוש נוסח מוסכם וסופי.

איילת שקד: אבל כפי שאמרתי, אני את העבודה סיימתי, ואני מתכוונת בחודש הקרוב להגיש את זה לשרי הממשלה, לשמוע את ההערות שלהם, ואחרי שאני אעבור על ההערות שלהם, אנחנו נגיש את זה ונקבל את זה כהחלטת ממשלה.

איילת שקד: אין חולק כי התקנת כללי אתיקה לחברי ממשלה עשויה להיות מהלך חשוב, מערכת נורמטיבית שתייצר פלטפורמה נאותה לליבון של שאלות אתיות, שהן במקרים רבים בליבת השיח הציבורי.

איילת שקד: חלק מן הנושאים המטופלים בכללי האתיקה מטופלים כיום מזווית משפטית בלבד, אף שמדובר בסוגיות שהן בעיקרון סוגיות אתיות.

איילת שקד: אכן, ישנם מעשים שאף שאינם מהווים עבירה פלילית, הם אינם תקינים ואינם ראויים לחבר ממשלה.

איילת שקד: ואכן, מתקיים לגביהם שיח ציבורי ביקורתי, מנקודת מבט ערכית.

איילת שקד: עם זאת, נכון יותר שכללי האתיקה לחברי הממשלה ייקבעו על-ידי הממשלה עצמה, בהתאם לעקרונות המדריכים את התנהלותם של השרים כחברי הממשלה, יהיו אשר יהיו עמדותיהם הפוליטיות.

איילת שקד: כך גם סברה חברת הכנסת ציפי לבני, כפי שאמרתי, שניסתה לקדם את כללי האתיקה כשרת משפטים בעצמה, ולא בחקיקה.

איילת שקד: לסיכום, אני סבורה שיש חשיבות רבה בקידום כללי האתיקה לחברי הממשלה, ושנכון יותר לקדם את הכללים במתכונת הנוכחית ללא תיקוני חקיקה.

איילת שקד: כך בכוונתי לעשות.

איילת שקד: נוכח האמור, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

איילת שקד: עליזה?

איילת שקד: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולהגיד כמה מילים על מה שמתרחש כרגע בעמונה.

איילת שקד: אנחנו נמצאים ביום קשה, קשה מאוד, של פינוי של 40 משפחות יהודיות מלב ארץ-ישראל.

איילת שקד: לצערי הרב, על אף המאמצים הרבים שעשינו, למרות הימים והלילות שהושקעו במניעת החורבן המיותר הזה, לא הצלחנו למנוע את הפינוי המיותר, הכואב והאכזר של היישוב עמונה.

איילת שקד: צריך להגיד שאנחנו עדיין מחכים לפסיקת בג"ץ ומקווים שניתן יהיה להעתיק את היישוב לחלקות סמוכות.

איילת שקד: אולי קשה כרגע לראות, כשהעין מוצפת בדמעות, אבל למרות הכול, למרות הכאב העצום והמראות הקשים, עלינו לזכור שעמונה היא ציון דרך – היא ציון דרך כי תושביה הגיבורים של עמונה הצליחו 50 שנה אחרי שחרור יהודה ושומרון ו-20 שנה אחרי הסכמי אוסלו האומללים לשנות את כיוון ספינת ההתיישבות; הם הצליחו כיוון שהתמודדותם האמיצה חייבה אותנו להפסיק להפקיר את המגרש המשפטי לארגוני השמאל הקיצוני ולבנות אלטרנטיבה משפטית המחזקת את מה שמוסרית ברור לכולנו: זכותם של היהודים להתיישב בארץ-ישראל.

איילת שקד: בזכות עמונה הצלחנו לאחוז את השור בקרני ולהפסיק ה-lawfare, את הלוחמה המשפטית של ארגוני השמאל, על-ידי בניית אלטרנטיבה משפטית שתאפשר סוף-סוף למתיישבים היהודים לחיות את חייהם בנחת, ללא חשש מעתירות שכל מהותן היא חורבן, היא פגיעה בזכותו של העם היהודי על ארצו.

איילת שקד: בזכות עמונה לראשונה זה שנים יוקם יישוב חדש ביהודה ושומרון.

איילת שקד: נכון, בקרב של עמונה הפסדנו, אבל בימים הקשים האלה צריך לראות את נקודת האור המנצנצת במרחק.

איילת שקד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים איילת שקד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי לבני, את מעוניינת לחזור?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ז–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 38 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ז–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 24 חברי כנסת, 38 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ז–2016, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3221/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת החברים במועצה דתית), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברים, כבר עכשיו אני מציינת כי תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: חברותי, חברי חברי הכנסת, בטרם אדבר על הצעת החוק שלי אני רוצה לומר ולמסור מכאן חיבוק לתושבי עמונה.

עליזה לביא: לבי עם תושבי עמונה, עם המשפחות, עם הילדים, ילדים שנולדו שם בבתים שהם שלהם, שבוודאי לא אשמים במציאות העגומה שנוצרה בתהליכים ביורוקרטיים, כשאפשר היה, אולי, לעשות את זה אחרת אלמלא הממשלה – ממשלה שלכאורה הייתה אמורה לסייע ולעזור – לא עשתה שום דבר חוץ מלהשתמש בהם לצרכים פוליטיים.

עליזה לביא: אתם משלמים מחיר מאוד מאוד מאוד יקר, והכאב, כאב עזיבה של בית, מעבר לכל הוויכוחים האידיאולוגיים, זה כאב שכולם צריכים להזדהות אתו.

עליזה לביא: אבל כעת החובה שלכם היא להימנע מאלימות.

עליזה לביא: מדינת ישראל היא מדינת חוק, מדינת סדר.

עליזה לביא: תתפנו ברצון ומרצון, ואל תשתמשו בנערים שקראתם להם לבוא, לעזור ולסייע.

עליזה לביא: אלה חבר'ה בגילים מאוד מאוד צעירים.

עליזה לביא: הגילים הללו מתאפיינים בהתלהמות; בגילים הללו תמיד מקרי הקיצון הם אלו שמובילים.

עליזה לביא: אל תשתמשו בבני-הנוער.

עליזה לביא: ואני קוראת מכאן גם להורים של בני-הנוער שנמצאים היום בעמונה – לא לתושבי עמונה אלא להורים שהילדים והילדות שלהם, נערים ונערות, נמצאים בעמונה: תקראו לילדים שלכם לחזור הביתה.

עליזה לביא: לא רוצים לראות מחזות שזורקים אבנים, לא על שוטרים ולא על חיילים.

עליזה לביא: המשטרה היא המשטרה של כולנו, והצבא הוא צבא של כולנו, והבנים והבנות של כולנו משרתים גם במשטרה וגם בצבא.

עליזה לביא: ובאותה נשימה אני קוראת גם למדינת ישראל ולממשלה הזאת לסייע בשיקום המהיר של מתיישבי עמונה.

עליזה לביא: ועכשיו לנושא שאני מבקשת לדבר עליו, שהוא לא פופולרי, לא מלהיב, ויש שיראו בו משעמם, לצערי הרב.

עליזה לביא: אבל כמו שקורה בהרבה מהנושאים מהסוג הזה, דווקא הדברים הללו נוגעים בחיים של כולנו במדינה הזאת, של אזרחים ואזרחיות רבים, לא משנה מאיזו קבוצה – חילונים, דתיים, חרדים, בני דתות אחרות.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על התנהלות המועצות הדתיות במדינת ישראל, בעצם, במילים הרבה יותר פשוטות, שירותי הדת במדינת ישראל.

עליזה לביא: והקריאה שיוצאת מכאן היום היא קריאה לתיקון, לא מהמקום – ויושב כאן אדוני השר לשירותי דת, ואנחנו בשיתוף פעולה מלא גם עם המשרד שלך, גם עם המנכ"ל שלך וגם אתך, ואתה קשוב מאוד לכל מה שקורה היום בשטח.

עליזה לביא: אנחנו לא באים לא להתריס ולא לפגוע, אלא באמת מתוך כאב ודאגה אמיתית למעמדם של שירותי הדת במדינת ישראל, לתדמית, ובסופו של דבר לאמון הציבור.

עליזה לביא: והכשלים שעולים מההתנהלות של המועצות הדתיות במתכונת הנוכחית, בהרכבים ובהייררכיה הנוכחית – אפשר לדבר על זה שעות, ולי יש רק כמה דקות.

עליזה לביא: בכינוס שקיימנו השבוע במסגרת שדולת דת ומדינה פה בכנסת הוצגו מחקרים.

עליזה לביא: המחקר שערך המכון לאסטרטגיה ציונית ממש מנה את הכשלים ואת האי-סדרים; אני מזמינה אתכם להיכנס לאתר של המכון, לקרוא, מי שמבקש ללמוד לעומק.

עליזה לביא: ובין הממצאים שתוארו: היעדר פיקוח על השימוש בתמיכות כספיות, היעדר קריטריונים לחלוקת תמיכות ופיקוח.

עליזה לביא: שמענו אפילו על "קמחא דפסחא", כספים שניתנים לפני החג, שלא מגיעים למי שהם צריכים באמת להגיע, ובכמה מקרים עולה שכספים מועברים לעמותות שבראשן עומדים בכירים במועצות הדתיות עצמן.

עליזה לביא: גילינו שרק בשנת 2000 היה דוח של מבקר המדינה בנוגע למועצות הדתיות, וגילינו כבר אז, והמבקר סייע בידנו, שהמועצות הדתיות לא מפקחות על הגופים הנתמכים ולא מבצעות מעקב אחר הפעולות שעבורן ניתנת התמיכה, ועוד.

עליזה לביא: אבל מה שהכי כואב באמת זה המספר ההולך ויורד של אנשים, גברים ונשים צעירים, שמשתמשים בשירותי הדת; וזה רק הולך ויורד – רק מבקשים לא להתקרב בכלל לכל מה שקשור לשירותי הדת במדינת ישראל.

עליזה לביא: ואנחנו מקבלים הרבה מאוד תלונות על היעדר סטנדרט במועצות הדתיות ומינהל תקין, וחבל, כי אנחנו הורסים במו-ידינו את הגוף שהיה אמור לתת את המענה לכל האזרחים והאזרחיות כאן במדינה.

עליזה לביא: המצב היום הפוך – הרבה מאוד מועצות לא מאוישות, והמועצות הדתיות – שבקום המדינה, המדינה קמה עם "אני מאמין" של המועצות – הן לא מתכתבות עם המציאות בשנת 2017; הצרכים משתנים, הרכב האוכלוסייה משתנה.

עליזה לביא: אם פעם דיברו על נושאים מסוימים, אז היום יש נושאים נוספים.

עליזה לביא: למשל, שמענו על הרבה מאוד יוזמות חדשות שקיימות במועצות דתיות שהגיעו להבנות עם התושבים עצמם – עם מקבץ של מושבים, כמו בני-שמעון, כמו המועצה בשוהם, כמו המועצה במודיעין; גם המועצה בתל-אביב, שקיימתי בה סיור וראיתי את ההתכתבות עם המציאות בתל-אביב, עם היום-יום – איך עושים את זה יותר נכון, איך מנגישים, איך מאפשרים באמצעות טכנולוגיה מתקדמת הרבה מאוד פתרונות, וכן לבוא ובאמת לתת את השירות – גם בתל-אביב, שבה מספר המסעדות הכשרות הולך וגדל, וקפץ באחוזים מאוד גבוהים בשנים האחרונות; גם פניות לשיתופי פעולה תרבותיים, שאולי, כשקמו המועצות הדתיות, זה לא היה נחוץ, אבל היום, בטח ובטח כשאנחנו רואים אחיזה יותר גדולה במושג "תרבות יהודית", לא רק בקרב אנשים דתיים או אנשים חרדים, אלא רבים ורבות שרוצים לבוא, אם זה לשיעורים, או לדיונים או לפרויקט של בר-מצווה ובת-מצווה.

עליזה לביא: אז המועצות הדתיות שייכות לכל האוכלוסייה במדינת ישראל.

עליזה לביא: ובסופו של דבר, העיצוב הראשוני בדרך כלל, על-פי רוב, קורה כשבאים להירשם לנישואין.

עליזה לביא: וזוגות צעירים מעצבים את השקפת העולם שלהם, או את הקשר – אם הם רוצים בכלל להמשיך ולקיים אותו – ברגע המכונן הזה כשהם מגיעים למועצה.

עליזה לביא: והמועצה, כשהיא ידידותית למשתמש, תיתן חוויה טובה יותר ונעימה יותר, ומועצה שלא – אז גם הנתק יהיה יותר גדול.

עליזה לביא: אלו נכסים ציבוריים שלנו.

עליזה לביא: יש בכל עיר ובכל יישוב מועצה דתית שאמורה לספק לכולם את השירותים הנדרשים, שירותים שאנחנו פוגשים בצומתי החיים המרכזיים של כולם, וצריך לבוא ולראות איך עושים את זה נכון – דווקא מהמקום של לבוא, הביחד, לא המקום המתריס, אלא מהמקום של באמת לבוא ולתקן, לבוא ולעשות את זה נכון יותר.

עליזה לביא: וההצעה שאני מציגה היום לפניכם מבקשת לבטל את הווטו של כל אחד מהגופים האמונים על בחירת החברים.

עליזה לביא: המצוקה האמיתית במינוי מועצות היא באמת שלושת הגורמים שכל אחד ממנה את האנשים שלו, וחוסר ההסכמות בין שלוש הידיים מעכב מינוי במועצות רבות.

עליזה לביא: ומה שאנחנו מבקשים בהצעה הזאת – שבשלב הזה לא נצביע עליה, ואני שוב רוצה להודות לשר ולאנשי משרדו על השיחות הרבות לקראת ההצעה, וגם לשותפים שלי, "נאמני תורה ועבודה", על העבודה המתמשכת על הצעת החוק הזאת, הנוכחית, וגם על זו שאנחנו נניח, בהמשך תיאום עם השר ועם אנשי משרדו.

עליזה לביא: אנחנו רוצים לבוא ולראות איך התמהיל יהיה באמת נכון וישקף את היישוב באופן המיטבי, כדי ששירותי הדת יינתנו בכל מקום בהתאם לאוכלוסייה הקיימת.

עליזה לביא: ומה שאנחנו מבקשים זה לשנות את מספר המינויים שיש לכל גוף: המשרד לשירותי דת – מ-45% ל-15%; הרשות המקומית – מ-45% ל-70%; והרבנות הראשית – מ-10% ל-15%.

עליזה לביא: ועוד נקודה: אנחנו מאוד מבקשים, מאוד מבקשים גם מהשר שיושב כאן – הוא ימנה בשלב הזה גם את המועצות הקרואות ומינויים זמניים – לתת מקום לייצוג הולם לנשים בהתאם להנחיות היועץ המשפטי לממשלה, שנתן את דעתו על הייצוג החסר, שבולט בחוסר שלו, של נשים במועצות הדתיות.

עליזה לביא: נשים, יש להן הרבה מאוד מקום במועצות הדתיות, גם כאזרחיות וצרכניות וגם כמי שבאמת צריכות להיות מעורבות.

עליזה לביא: אי-אפשר להמשיך עם החוסר הזה.

עליזה לביא: והיועץ המשפטי לממשלה נתן את הדעה המאוד-ברורה והמאוד-מאוד-מאוד מחייבת לגבי מינוי נשים במועצות הדתיות.

עליזה לביא: חשוב מאוד שנמשיך ונעלה – אולי משעמם, אולי לא שייך, אולי לא פוגשים את זה ביום-יום, אבל זה נכס שאם נעשה אותו נכון, אלה תקציבים שהם תקציבי מדינה, ואנחנו כולנו צריכים לראות איך אנחנו מנגישים את שירותי הדת לכולם – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

עליזה לביא: – – באמצעות שיתופי פעולה של ראשי הרשויות ושל המשרד, כמובן.

עליזה לביא: כולם קשובים, רוצים בשינוי, והשינוי הזה מאוד נחוץ.

עליזה לביא: אני רוצה להודות לשר אזולאי, במעמד הזה, ולמשרד לשירותי דת, שמאפשרים לקדם יחד שינוי לטובת כלל הציבור ולטובת שירותי הדת במדינת ישראל.

עליזה לביא: לכן, היום אנחנו לא נצביע, ונמשיך לעבוד ביחד לקידום החוק ולשינוי במצב.

עליזה לביא: תודה.

דוד אזולאי: אמרת שאני הסכמתי להצעה הזאת?

עליזה לביא: לא אמרתי שהסכמת, אמרתי שאנחנו ממשיכים לעבוד – לזה לא, לכן אנחנו לא עושים הצבעה, אדוני השר, אמרתי בפירוש.

עליזה לביא: אבל אני מודה שוב על שיתוף הפעולה לקראת הצעה צרה יותר, שבה נמצא את הניסוח הנכון ביחד.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/683); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לקריאה ראשונה, של חברת הכנסת מיכל רוזין, שעולה כאן בהסכמה של הקואליציה והאופוזיציה: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 130) (תקופת ההתיישנות וחובת דיווח בעבירות מין שנעברו בקטין על-ידי בן-דודו), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני מאוד מאוד נרגשת מהצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: הדיון שקיימנו בוועדת החוקה היה מהמרגשים שהיו לי פה בכנסת, ואני עוסקת בנושא הזה הרבה מאוד שנים – לא נמצא כאן כרגע חבר הכנסת בני בגין, שניהל את הישיבה; אני מתרגשת מאוד מהדיון, כי זה באמת דיון שאנחנו מרגישים בו שהשינוי שאנחנו עושים בחוק הוא לא רק טכני, הוא באמת הצלת נפשות.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת מבקשת להוסיף להסדר ההתיישנות המיוחד שקיים לעניין עבירות מין שבוצעו על-ידי בן משפחה גם פגיעה מינית על-ידי צאצאו של דוד, או של גיס, כלומר שאינם כלולים היום בהגדרת בן-משפחה, כלומר בני-דודים.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לכם מהעדות של ל', שהשתתפה בדיון בוועדה, היא ועוד בנות משפחתה, שכולן עברו התעללות מינית בידי בן-דוד, חלקן מגיל מאוד קטן עד גיל מבוגר, לאורך שנים, בתקופות שונות, וכך היא מספרת – וכמובן יש התיישנות על המקרה שלהן, ולכן הן לא יכולות להגיש כתב אישום – הוא נעצר, והודה במעשים, ועדיין אי-אפשר להגיש כתב אישום, בשל התיישנות.

מיכל רוזין: "אני נפגעתי על-ידי הבן של אחות של אמי, מגיל תשע עד גיל 17.

מיכל רוזין: לא מצאתי את עצמי בגן-לוינסקי.

מיכל רוזין: הצלחתי לקיים חיים.

מיכל רוזין: עשיתי צבא, למדתי, פיתחתי קריירה, אבל לצערי, לנצח החיים שלי יתנהלו לצד הפגיעה.

מיכל רוזין: לאן שלא אלך ומה שלא אעשה, הצל הזה תמיד יהיה אתי.

מיכל רוזין: נפגעתי על-ידי הבן של אחות של אמי.

מיכל רוזין: במקביל, כאשר זה החל אצל בנות דודותי, התארגנו הדודות לעצור את זה, ויחד עם זה להסתיר את זה, שמא קדושת המשפחה תיפגע.

מיכל רוזין: זאת אומרת, שאם האחיות היו מספיק אמיצות, האימהות, ממני באופן אישי" – היא מספרת – "היו יכולות להימנע לפחות חמש שנים של פגיעה.

מיכל רוזין: "זאת הייתה משפחה שבטית, מלוכדת, שבה הסטטוס של הפוגע יציב לאורך כל השנים.

מיכל רוזין: הוא האחיין המועדף, כולם אוהבים אותו, בטוחים שהוא עילוי, יש לו מפתחות לבתים שלנו, יוצא אתנו לכל החופשות, בא והולך מתי שבא לו, הכול פתוח בפניו, חברו הטוב של אחי, ולימים אפילו מקבל תפקיד בחברה של אבי.

מיכל רוזין: "כן, השבר שהגיע לאחר פיצוץ הפרשה היה עצום – האשמות כלפינו וניסיון ההקטנה המזעזע של המקרה.

מיכל רוזין: משטרה?

מיכל רוזין: מי בכלל חשב על זה, אף מבוגר לא הציע.

מיכל רוזין: ואנחנו, ספונות כל אחת בדרכה, עם רגשות אשם על הפירוק המשפחתי, ורק שלא נעשה יותר נזק ולא נגרום סבל נוסף.

מיכל רוזין: שש בנות שנפגעו כך או אחרת ממנו.

מיכל רוזין: ורק לפני שלוש שנים, כשכל אחת מאתנו עברה דרך, העזנו לדבר על כך בפעם הראשונה, וגם זה היה כי הייתה שמועה שהוא מתחתן.

מיכל רוזין: "אי-אפשר", היא אומרת, "להחריג בן-דוד מאח, אב, דוד או סבא.

מיכל רוזין: אין הבדל.

מיכל רוזין: ואם הוא קיים, זה צריך להיות על הצד המחמיר, שכן כל כך הרבה משפחות מעורבות פה, ולהרים את הראש ולראות את עצמך לפני כולם קשה מנשוא.

מיכל רוזין: וכשזה כבר קורה, תנו לנו את הכוחות, אל תשאירו אותנו לבד.

מיכל רוזין: "אני פה לא הסיפור", היא אומרת, "הרי ברגעים אלו ממש, כשאנחנו יושבים פה, נרצחת עוד נפש של ילד או ילדה, ואנחנו לא מצליחים לעצור את התופת.

מיכל רוזין: אז המעט שנוכל לעשות הוא, שכאשר הילדים והילדות האלה יגדלו, ויצליחו לצאת מהתופת, הם ידעו שלא חסתם על הפוגע, אלא עשיתם כל שביכולת

מיכל רוזין: כם לאפשר להם לזעוק את הזעקה, הכי רחוק שאפשר, ופתחתם עבורם את חלון הזמן, שבאמת, במקרים האלה אין הצדקה שייסגר.

מיכל רוזין: הם סבלו, וגם אנחנו סבלנו, מספיק.

מיכל רוזין: " הצעת החוק הזאת בעצם קובעת שני סעיפים; סעיף אחד אומר שאם נעברה עבירה מהעבירות המנויות בפסקה (2), שנעברה בקטין בידי בנם או בתם של דודו או דודתו שמלאו להם 15 שנים – ואולם, הוראות סעיף קטן זה לא יחולו על עבירה של בעילה אסורה בהסכמה או של מעשה מגונה אם מלאו לקטין נפגע העבירה 16 שנים ולעובר העבירה טרם מלאו 18 שנים.

מיכל רוזין: זה אומר שאנחנו לא מונעים בעצם מבני-דודים לקיים קשר רומנטי אם וכאשר הם בגירים ורוצים בכך, אבל כמובן לא נאפשר ניצול ופגיעה מינית.

מיכל רוזין: הסעיף השני אומר: בסעיף קטן (ג)(1), במקום "או בן-משפחה בהגדרתו באותו סעיף קטן" יבוא "בן-משפחה כהגדרתו באותו סעיף קטן או בנם או בתם של דודו או דודתו של הקטין כאמור בסעיף קטן (א)(3)".

מיכל רוזין: דבר נוסף שהוספנו, וזה חשוב מאוד, זה תיקון סעיף 368ד, שבעצם מדבר על חובת הדיווח.

מיכל רוזין: הרי לא ייתכן שרק נחייב או נאפשר הרחבת התיישנות ולא נאפשר בעצם גם את אותה חובת דיווח שמחויבת מהציבור כאשר מדובר בנפגע עבירה בתוך המשפחה – לא נדרוש זאת גם לגבי בן-דוד.

מיכל רוזין: ולכן, סעיף 368ד לחוק קובע כי מי שיש לו יסוד סביר לחשוב שנעברה בקטין או בחסר ישע עבירת מין או התעללות על-ידי האחראי לקטין, ובכלל זה בן משפחתו הבגיר, מחויב לדווח על כך לעובד סוציאלי שמונה לפי החוק או למשטרה.

מיכל רוזין: אין ספק שההשפעה של החוק הזה על זכויות הילד, הארכת תקופת ההתיישנות והרחבת חובת הדיווח כאמור לגבי פגיעה מינית שבוצעה על-ידי בני דודים נועדה להגביר את אפשרות החשיפה של פגיעות מיניות בקטינים בתוך המשפחה ואת הפסקת הפגיעה כאמור ולמנוע מאלו שפגעו בהם לחמוק מן הדין.

מיכל רוזין: בכך בעצם אנחנו מגבירים את ההגנה על קטינים שאנחנו בעצם הישועה שלהם.

מיכל רוזין: אני רוצה לספר – מבת-דודה נוספת שהייתה בדיון וסיפרה: "אני עברתי פגיעה, רצח נשמה, מגיל חמש בערך, על-ידי אותו בן-דודה, עד גיל 21.

מיכל רוזין: הפגיעה המינית הזאת התאפשרה לחלוטין בחסות המבנה המשפחתי השבטי.

מיכל רוזין: המשפחה שלנו הייתה מאוד מאוד מאוחדת ומלוכדת, לא היה שום הבדל בחיבור, בלכידות בין בן-הדוד לדוד, לגיס, לאחיין.

מיכל רוזין: היא התאפשרה כל כך הרבה שנים כיוון שהוא היה בן משפחה, כיוון שהוא חלק מהמשפחה.

מיכל רוזין: וזה היה יכול לקרות באירועים, בחגים, בחופשות, בכל מקום שבני המשפחה נמצאים יחד.

מיכל רוזין: "וכשהסוד הגדול כבר יצא, לא הוגשה תלונה במשטרה.

מיכל רוזין: הוא לא הופנה לטיפול בעקבות הבעיות שלו, כי אף פעם לא חשבו שיש לו בעיה, חשבו שזו מעידה.

מיכל רוזין: אף אחד לא חשב להפנות אותנו, הנפגעות, לטיפול, כי ההגנה על המשפחה הייתה כל כך חזקה וכל כך בלתי מתפשרת.

מיכל רוזין: זאת אומרת, שבפעם הראשונה שזה יוצא, אחרי כל כך הרבה שנים, הוא עדיין נהנה מההגנה של המשפחה.

מיכל רוזין: אם האירוע הזה היה מתרחש עם הבן של השכן, אני לא בטוחה שהוא היה זוכה לכזאת הגנה משפחתית.

מיכל רוזין: "אם אני מתקדמת בשנים, כשאנחנו כבר מגיעות", היא מספרת, "שוב, אחרי הרבה שנים, לאזור כוחות – יצאנו לעבוד, הקמנו משפחה וחזרנו לאיזשהו נתיב – וזה לא אומר שאנחנו לא מלקקות את הפצעים האלה יום-יום, זה לא אומר שלפצעים האלה אין ביטוי בכל רובד בחיים שלנו – כשאנחנו כבר מגיעות למקום שבו אנחנו אוזרות כוחות כדי לעמוד ולזעוק את הזעקה, או לגשת למשטרה ולהגיש תלונה, אנחנו נתקלות בסטירת לחי נוספת, שעכשיו הוא נהנה מהגנה של המדינה.

מיכל רוזין: עכשיו לא רק המשפחה המורחבת והגרעינית מגינה עליו, עכשיו המדינה מגינה עליו – המדינה שלא הגנה עלינו כשהיינו ילדות, שאומרת שאנחנו לָנּו על הזכויות שלנו – שבחסות המשפחה לָנּו על הזכויות שלנו, ועתה המדינה לנה על הזכויות שלנו ולא מגינה על הזכויות שלנו.

מיכל רוזין: "לנו אישית החוק הזה אולי כבר לא יעזור", היא מסיימת, "אבל אנחנו הגענו לכאן כדי לצעוק את הצעקה של הבאים והבאות בתור, שלצערי הרב יגיעו.

מיכל רוזין: כי אם הן תגענה, אני מבקשת מכם, אנחנו מבקשות מכם, בשלב ראשון, בכל הדבר ההזוי הזה שנקרא חוק ההתיישנות, לפחות להתחיל את תיקון עיוות הצדק בחקיקה הזאת, בתיקון הזה.

מיכל רוזין: זאת הבקשה שלנו.

מיכל רוזין: " אז אני, בשמן, מחוקקת את החוק הזה ומבקשת את תמיכתכם.

מיכל רוזין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים: יש לנו חבר כנסת אחד שביקש לדבר – חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: ובכך הרשימה – גם איציק שמולי?

טלי פלוסקוב: שלושה, ובכך אני נועלת את רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: עאידה, מבקשת?

טלי פלוסקוב: גם את מבקשת?

טלי פלוסקוב: אז זהו, חברים, אני נועלת.

מרב מיכאלי: לא, לא, גברתי היושבת-ראש, לפני שאת נועלת.

טלי פלוסקוב: מרב מיכאלי.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אני שמח שעודדתי כמה חברי כנסת להירשם לדיון הזה.

דב חנין: אני מברך את חברתי חברת הכנסת רוזין על הצעת החוק החשובה.

דב חנין: זה צעד נוסף בהסדרה נכונה יותר של כל סוגיית ההתיישנות בכל ההתייחסות לעבירות של תקיפה מינית, או תקיפה על רקע מיני, או תקיפה בתוך המשפחה.

דב חנין: חברתי, זה מהלך גדול ורחב שצריך לקדם אותו.

דב חנין: אבל כמו השרים שעלו כאן לדוכן, עמיתי חברי הכנסת, גם אני רוצה להתייחס למה שקורה עכשיו בעמונה.

דב חנין: אם אתם עדיין לא מעודכנים, אז הנה, אדווח לכם מהתקשורת.

דב חנין: אומרים לנו שרעולי פנים יורים שם אבנים על אותם שוטרים וחיילים שהגיעו כדי לפנות את המאחז הזה, אבל מהצד האחר ישנה מדיניות ברורה מאוד, חבר הכנסת סעדי, חבר הכנסת איימן עודה: אין שם ירי חי, אין שם גז מדמיע, אין שם כדורי ספוג.

דב חנין: אני גם שמח במיוחד לבשר לך, חבר הכנסת איימן עודה, שאף אחד לא הולך לירות שם כדורי ספוג פוגעניים על חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, למרות הימצאות חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ שם, עומד בראש המתנגדים לפינוי וגם קרא למי שמבצע את הפינוי אנסים.

דב חנין: הוא אמר שהם כמו אנסים.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת סמוטריץ, אולי הוא עדיין לא יודע מה זה אונס:

דב חנין: אונס זה פשע חמור במדינת ישראל, פשע שדינו 20 שנות מאסר.

דב חנין: אז זה מה שאומר חבר הכנסת סמוטריץ על אותם שוטרים ועל אותם חיילים שמבצעים את הפינוי בעמונה, ובכל זאת אף אחד לא יורה עליו כדורי ספוג.

דב חנין: ואני מברך על כך.

דב חנין: אני מברך על כך.

דב חנין: אני חושב שאסור לירות כדורי ספוג, כדורי גומי, וגם לא ירי חי, לא על חברי כנסת ולא על מפגינים.

דב חנין: זו גישתי בכל מקום.

דב חנין: אני הייתי מצפה מהשר ארדן, שעלה כאן בצורה כל כך נרגשת וכמעט פרץ בבכי כשהוא התייחס לפינוי של יישוב, באמת, בארץ-ישראל – אני מצטט אותו – – –

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר במדינת ישראל.

דב חנין: אפילו במדינת ישראל.

דב חנין: הוא באמת היה כל כך נרגש ודמעות עמדו בעיניו.

דב חנין: להיזכר איך דיבר לפני שבוע בדיוק.

דב חנין: הוא דיבר לפני שבוע בדיוק על יישוב ערבי בדואי בנגב, בתוך מדינת ישראל, של אנשים שהיישוב שלהם הוקם לאחר שהם גורשו מאדמותיהם המקוריות והובאו למקום הזה על-ידי המדינה ושם הם חיים משנות ה-50.

דב חנין: אבל אליהם השר ארדן לא התייחס כאזרחים; אליהם השר ארדן לא התייחס כבני-אדם.

דב חנין: אליהם השר ארדן בכלל לא התייחס.

דב חנין: אני גם מקווה, עמיתי חברי הכנסת, שאם יקרה מקרה שאחד מתושבי עמונה – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

דב חנין: – – יעלה על רכב וייסע בו, שלא חס וחלילה יירו בו ואחר כך גם ישאירו אותו לדמם ויגידו שבגלל שמצאו אצלו בבית גיליונות של "ישראל היום" הוא משתייך ל"דאעש".

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, אני כמובן תומך בהצעת החוק המעולה של חברת הכנסת מיכל רוזין, ואני מצטרף לכל הקריאות של קודמי\

איציק שמולי: נוכח הדיווחים שמגיעים מהתקשורת, להרגיע את הרוחות בעמונה.

איציק שמולי: היום הזה הוא יום כואב, וזה לא משנה מאיזו גישה או מאיזו השקפה פוליטית אתה מגיע בבית הזה.

איציק שמולי: לדעתי, כל הכוחות וכל הצדדים חייבים לעשות הכול כדי להרגיע את כל הטירוף שמתחולל שם.

איציק שמולי: אני רוצה בשתי הדקות להעלות נושא שככה הולך וצובר תאוצה בימים האחרונים, וזה העניין של ניצולי השואה, יותר נכון, הרמאות המחודשת – זה נושא שגם קרוב ללבך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: נכון.

איציק שמולי: בא הבית הזה וחוקק חוק ברור מאוד מאוד לגבי הגבלת שכר הטרחה שעורכי-דין יכולים לגבות מניצולי שואה בעקבות החלטה מינהלית.

איציק שמולי: באה הממשלה – צריך לברך את סגן השר דהיום יצחק כהן, סגן שר האוצר, שבעבר בא וחוקק את החוק הזה להגבלת שכר הטרחה.

איציק שמולי: בהתחלה היה קנס, אחרי זה היה עוד שינוי חוק, כך שהיום זו אפילו עבירה פלילית – מי שלוקח יותר כסף מניצולי השואה.

איציק שמולי: מה עכשיו באים עורכי-דין ועושים?

איציק שמולי: לא כולם, הרוב בסדר גמור, צריך להגיד את זה, אבל יש איזו קבוצה של נוכלים שפשוט מנצלים את חולשתם של ניצולי השואה, הולכים ומחתימים אותם על הסכמים שערורייתיים שאומרים ש-25% מהקצבה שמגיעה להם מהמדינה או מהמענק השנתי – אותם עורכי-דין לוקחים.

איציק שמולי: על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: נגיד שיש לך מענק שנתי של 3,600 שקל – 25% מזה, לא מתבייש אותו עורך-דין לקחת?

איציק שמולי: או קצבה חודשית של כמה מאות שקלים?

איציק שמולי: הרי שליש מניצולי השואה חיים מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: ואת המציאות הזאת אנחנו חייבים לסיים.

איציק שמולי: באים אותם עורכי-דין ואומרים לניצולי השואה: בגלל שהכנסת חוקקה את החוק ב-2014 או 2015, אם אני חתמתי אתכם הסכם ב-2010 זה לא תקף.

איציק שמולי: אז אני אומר מכאן לניצולי השואה: זה תקף בריבוע.

איציק שמולי: זה תקף.

איציק שמולי: ברגע שהכנסת חוקקה חוק הוא תקף.

איציק שמולי: לא נרתעו חלק מעורכי-הדין, גברתי היושבת-ראש, והלכו גם לבג"ץ כדי להעמיד את האמת הזאת שלהם במבחן, ובא בית-המשפט הגבוה לצדק ואמר להם בצורה ברורה: החוק חל גם על הסכמים שנחתמו לפני מועד חקיקת החוק, ולכן אין שום הצדקה לגבייה של שכר טרחה מופקע מאותם ניצולי שואה.

איציק שמולי: לכן, אנחנו אומרים כאן היום, א.

איציק שמולי: ללשכת עורכי-הדין, טפלו בעניין הזה.

איציק שמולי: עורכי-הדין האלו מכתימים את כולכם.

איציק שמולי: ואני קורא מכאן ליושב-ראש לשכת עורכי-הדין, שאני מאוד מעריך אותו ולבו במקום הנכון: טפל בעניין הזה.

איציק שמולי: יכול להיות שהכנסת תידרש לשינוי חקיקה נוסף בעניין הזה כדי להבהיר ולהעמיד דברים על דיוקם.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: זה נכון שהנושא של ניצולי שואה מאוד קרוב ללבי, ובאמת, אם צריך לעשות שינוי חקיקה, אני בשמחה רבה אשתתף בזה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לא רחוק מפה מתנהלת עכשיו הדרמה הגדולה של פינוי עמונה, ואני צריך לומר, כאזרח מדינת ישראל, כיהודי, אני חש כאב ואני מבין היטב ללבם של תושבי עמונה ושל רבים אחרים שמרגישים קרובים אליהם, ביום הקשה הזה.

נחמן שי: זה דבר שצריך לומר אותו באופן האנושי והעמוק ביותר.

נחמן שי: עם זאת, חברי וחברותי, זה יום חשוב שבו מדינת ישראל מחזירה ומחזקת את דמותה כמדינת חוק.

נחמן שי: המאבק היה ארוך, מיצו אותו מכל הבחינות – גם מבחינה משפטית, גם מבחינת החקיקה בכנסת, גם בכל הליך ציבורי שניתן היה להעלות על הדעת.

נחמן שי: זה הסוף.

נחמן שי: בסוף צריך למלא אחר הוראות החוק.

נחמן שי: אני יודע שבמדינת ישראל יש הרבה אנשים שחושבים שזה חוק זה רק בשביל אנשים אחרים.

נחמן שי: הייתה פה קודם שרת התרבות, היא הסבירה לנו שזה פינוי משפטי; לא פינוי שמדינת ישראל מוציאה אל הפועל – פינוי משפטי.

נחמן שי: ומייד היא גם רמזה שבגבעה הקרובה יושב איזה בית-משפט ובעצם גם הוא עוד מעט יתפנה; אולי יעלה עליו איזשהו דחפור, מי יודע מה יקרה פה.

נחמן שי: אז אנחנו – – –

מיקי רוזנטל: זה fake שרה ו-fake עובדות.

נחמן שי: כן, נכון.

נחמן שי: אז אני אומר לכם מפה בלשון הכי ברורה: הכנסת תעשה את שלה ובית-המשפט העליון יעשה את שלו.

נחמן שי: כל אחד ישלים את האחר.

נחמן שי: אבל במקום שבית-המשפט קבע, מדינת ישראל – השלטונות המוסמכים שלה – וברגע זה אלפי שוטרים שעושים את עבודתם באמונה, בנאמנות, בתעצומות נפש, בסבלנות – ואני צופה בהם כל הזמן כי כל הטלוויזיות עובדות על זה – צריך לשלוח להם מפה ברכה על העבודה המסורה שהם עושים, כי הם עושים את זה בשם כולנו.

נחמן שי: אנחנו פה מדברים הרבה, אבל הם מעמידים את עצמם עכשיו מול ההתגרויות וההסתה והמילים הקשות שהם שומעים, והם עומדים בכך בשקט, ואני שולח להם מפה ברכה.

נחמן שי: ומילה אחרונה לחבר הכנסת סמוטריץ – שמהבוקר התייצב שם בראש ההתפרעויות האלה – אז אני רוצה לומר לו שאונס זה תופעה שמקומה איננו על פני האדמה הזאת.

נחמן שי: שלא ישווה לי את פעילותם של השוטרים והחיילים שם למעשי אונס.

נחמן שי: הוא כבר מצטיין בהתבטאויות, סמוטריץ, הוא אמר פה כבר כמה פעמים מילים מיותרות.

נחמן שי: יותר טוב שיבלע מחדש את המילים האלה.

נחמן שי: מוטב שלא היו באות לעולם.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לברך את חברת הכנסת מיכל רוזין על הצעת החוק החשובה הזו.

עאידה תומא סלימאן: כמי שפעלה – ביחד – באיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית, אני יודעת את החשיבות לא רק של ההצעה הזו ספציפית אלא של כל הצעות החוק שמנסות להסדיר את העניין ולתת לנפגעות תקיפה מינית באמת לצאת לדרוש את הצדק שלהן.

עאידה תומא סלימאן: הרחבת ההתיישנות, אני אמרתי כל הזמן – כנראה יש לנו אפשרות להחיל את הנושא של התיישנות על התלונה ועל האפשרות לתבוע את הצדק שבעניין, אבל אף אחד לא נזכר שאין התיישנות על הסבל של הנפגעות עצמן.

עאידה תומא סלימאן: הנפגעות נמצאות עם הסבל הזה לכל החיים שלהן, וזה לא יורד לאחר ארבע שנים או שבע שנים, לצערי הרב.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה מאוד ומברכת על הצעת החוק הזו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אם כבר כולם מדברים על מה שקורה – אנחנו יושבים ומתדיינים על מה שקורה מחוץ לבניין, לא רחוק מפה – אני, האמת, בדיוק עכשיו קראתי עוד עדכון, שהמפגינים והמסרבים לכל פעולת הפינוי שפכו אקונומיקה על המשטרה, כלומר יש עליית מדרגה אפילו ברמת האלימות המתבצעת נגד המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: ומצד אחר, אני ישבתי והקשבתי טוב מאוד לנאום של השר ארדן בעניין הזה, והתפלאתי לגלות צד שלא מצאתי אותו באישיות של ארדן לפני שבועיים, כאשר דיברנו על אום-אלחיראן.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אוהבת את ההשוואה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאין מה להשוות – אם יכול להיות שהסבל של בן-אדם שגדל בבית מסוים וחשב שהמדינה נתנה לו את הבניין, יכול להיות אותו סבל, אבל אי-אפשר להשוות: קודם כול עמונה היא לא בתוך מדינת ישראל, עמונה היא בשטח כבוש, ואום-אלחיראן נמצא בתוך מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: באום-אלחיראן נמצאים אזרחים שבנו על אדמה שניתנה להם ברשות על-ידי המדינה, כפי שציין בג"ץ, בעמונה בנו על קרקע – כמובן, האדמה ניתנה לאום-אלחיראן כי לקחו מהם את האדמות הפרטיות שלהם, אבל בעמונה בנו על אדמות של פלסטינים – הם גזלו אדמה, בנו עליה, ועכשיו הגיע הזמן להתפנות, ותראו, בכפפות של משי מטפלים בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נגד כל אלימות נגד אזרחים, אבל אני הייתי מציעה מאוד שאותה ממשלה שבוכה עכשיו ומתנהגת בצורה מסוימת, רק תחזור אחורה, תקרא את ההודעות הלוחמניות שיצאו מראש הממשלה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – ומהשר ארדן נגד אזרחי המדינה באום-אלחיראן – ותקרא את ההודעות היום – ובואו נראה באמת איך אותה ממשלה מתנהגת בצורה גזענית כזו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה, כבוד היושבת-ראש, אני כמובן אצביע בעד החוק החשוב של חברת הכנסת מיכל רוזין.

סתיו שפיר: עליתי לכאן כדי להתייחס לדברים הקשים שאנחנו עדים להם ביום הקשה הזה.

סתיו שפיר: אם אזרחי ישראל תהו מהו החזון של ממשלת נתניהו-בנט, הנה הם מקבלים את התשובה.

סתיו שפיר: מספיק להסתכל על התמונות הקשות מהפינוי בעמונה ולהבין איך הנהגת הימין הקיצוני רואה את עתיד המדינה.

סתיו שפיר: זריקת אבנים על שוטרי ישראל – שוטרת אחת כבר נפצעה – זריקת אבנים על שוטרים מצד אזרחים ישראלים, הטחת חומרים מסוכנים על הלוחמים שלנו, יריקות על חיילי צה"ל, וזה לא קורה במקרה, זה לא קרה בלי הכנה.

סתיו שפיר: הזוועה הזאת מתרחשת אחרי חודשים ארוכים שהנהגת עמונה והמתנחלים הקיצוניים מודיעים בכל אמצעי התקשורת האפשריים שהולכת להיות אלימות, וקוראים לאלימות.

סתיו שפיר: אני לא יכולה לשכוח את הריאיון של אחת מתושבות עמונה, תמר נזרי, שאמרה ברדיו – השוותה בין חיילי צה"ל לבין נאצים והבטיחה שיהיו תמונות קשות מהפינוי, הקשות ביותר שאפשר לדמיין.

סתיו שפיר: וממשלת ישראל שותקת.

סתיו שפיר: ממשלת ישראל לא רק שיושבת בשקט ומאפשרת לחלק ממצביעיה – מיעוט קטן וזעום מבין מצביעיה, אנשים שלא מייצגים את רוב אזרחי ישראל – מאפשרת להם להמשיך עם האיומים האלה.

סתיו שפיר: היא גם מפצה אותם על האיומים האלה, 130 מיליון שקלים מכספם של אזרחי ישראל כפיצוי.

סתיו שפיר: פיצוי על הקריאה הזאת לאלימות נגד החיילים שלנו.

סתיו שפיר: פינוי של אנשים מביתם זה דבר כואב, זה דבר איום ונורא.

סתיו שפיר: בלתי נתפס.

סתיו שפיר: אבל אם עמונה תנצח, עם ישראל יפסיד.

סתיו שפיר: מדינת ישראל תפסיד.

סתיו שפיר: עמונה זו הפרת חוק, זו אלימות, זו משיחיות.

סתיו שפיר: המפעל שעמונה מייצגת ושהנהגת המתנחלים מנסה להוביל אותנו אליו הוא מפעל "סיפוחיסטן"; זאת לא מדינת ישראל, זו מדינת "סיפוחיסטן".

סתיו שפיר: זו אינה מדינה שהיא יהודית ודמוקרטית, זו מדינה שיש בה רוב פלסטיני ומיעוט יהודי.

סתיו שפיר: זו מדינה שאיננה החזון הציוני, זו מדינה שתוביל אותנו אל עבר אסון וטרור אין-סופי.

סתיו שפיר: זה מה שממשלת נתניהו עושה מתוך חולשה איומה וחוסר יכולת לבוא אל הקיצוניים ביותר ולהגיד להם: די, פה יש שלטון החוק ולא אנרכיה.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל, חיילי ישראל, חיילי צבא הגנה לישראל, ממלאים פקודות, ובית-המשפט הוא בית-המשפט הישראלי שמפרש את החוק הישראלי.

סתיו שפיר: לא ייתכן שיהיו פה אזרחים סוג א' וכל היתר יהיו אזרחים סוג ב'.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

סתיו שפיר: לא ייתכן שיהיו פה אזרחים שמותר להם לעבור על החוק, שמותר להם לאיים על חיילי צה"ל, ובסוף עוד לקבל על זה פיצוי.

סתיו שפיר: איש לא יכול ולא רוצה להסתכל על תמונות כאלה של אנשים שמפונים מביתם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: – – אבל תאמינו לי, חברים, הדבר הגרוע ביותר שעלול לקרות לנו זה שאנחנו ניגרר למדינת הסיפוח, מדינה שבה לא יהיה ביטחון ובסופו של דבר גם לא יהיה ישראל.

סתיו שפיר: אנחנו חייבים לשנות את המצב הזה, ועכשיו.

סתיו שפיר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני דווקא רוצה להתייחס להצעת החוק של חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, שאנחנו מייד נצביע עליה בקריאה ראשונה, ולהודות לך ולשבח אותך ולשמוח שהיא עומדת לעבור קריאה ראשונה.

מרב מיכאלי: תראו, חברות וחברים, פגיעה מינית בילדות היא מגפה של התרבות שאנחנו חיות בה, שהיא תרבות פטריארכלית, בשליטת גברים.

מרב מיכאלי: למי שנדמה שהשליטה הגברית חלפה מן העולם, די לה או לו שתפתח את דוח האו"ם על נשים לשנת 2015, שם בוחנים את חלוקת הנכסים וההון בעולם בין גברים לנשים.

מרב מיכאלי: ואתה רוצה לנחש, אדוני השר ליצמן, איך הרכוש והנכסים מתחלקים בין נשים לגברים בעולם?

מרב מיכאלי: מה האחוזים?

מרב מיכאלי: 99%–1%.

מרב מיכאלי: כלומר, 99% מהנכסים וההון בידי גברים ו-1% בידי נשים.

מרב מיכאלי: זה מצב השוויון בעולם.

מרב מיכאלי: אז בואו נגיד שבדברים אחרים, פה ושם, אולי יש מצב יותר טוב, אבל בגדול אנחנו עדיין חיות וחיים תחת שליטה גברית, שלצערי מאפשרת פגיעה מינית בילדות וילדים, ועד גיל עשר, סדר גודל, בנים עדיין נפגעים בהמוניהם ומשרשרים אחר כך פגיעה מינית למשך הדורות.

מרב מיכאלי: המאבק שלנו להפסיק את המנהג המקובל כל כך הזה של פגיעה מינית בילדות במשפחה, בפריפריה של המשפחה, הולך, בין השאר, גם להפסקת ההתיישנות.

מרב מיכאלי: הקונספציה הזאת, שאם לא תבעתְ או תָּבַעְתָּ בגין פשע אחרי שעברו עשר שנים, היא בלתי מתקבלת על הדעת כשמדובר לפעמים בפגיעה שנעשתה בגיל שנתיים, שלוש, חמש.

מרב מיכאלי: אז לא תצליחי בתוך עשר שנים להבין מה בכלל קרה לך ולהיות במצב שאת מסוגלת לבוא ולתבוע בעניין הזה.

מרב מיכאלי: לכן ביטול ההתיישנות, חברות וחברים, על עבירות מין יצטרך יום אחד להיות ביטול גורף, כי אנחנו נצטרך להבין שהנזק, ההרס האנושי שמייצרת פגיעה מינית הוא כזה שלא חולף אחרי עשר שנים, אולי אחרי עשר שנים מתחיל תהליך שייקח לפעמים עוד עשר, 15 שנים בשביל שתהיי מסוגלת לבוא ולהגיד בכלל מה קרה לך ולבקש באמת לעשות צדק בעניין הזה.

מרב מיכאלי: אז אני מאוד מאוד מברכת על זה שהיום אנחנו מרחיבות עוד קצת את ההבנה לעניין הזה ומכלילות גם את מי שנפגעו על-ידי בן-דוד במי שבאמת יוכלו להגיש תביעה גם אם עברו יותר מעשר שנים.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, את רוצה לסכם או שאפשר לעבור להצבעה?

מיכל רוזין: להצביע.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, נצביע כעת בקריאה ראשונה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 130) (תקופת ההתיישנות וחובת דיווח בעבירות מין שנעברו בקטין על-ידי בן-דודו), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 130) (תקופת ההתיישנות וחובת דיווח בעבירות מין שנעברו בקטין על-ידי בן-דודו), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 21 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 130) (תקופת ההתיישנות וחובת דיווח בעבירות מין שנעברו בקטין על-ידי בן-דודו), התשע"ז–2017, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: 300–500 מאושפזים מתים מדי שנה בבתי-החולים בישראל מזיהומים בדם במהלך השהות ביחידות לטיפול נמרץ

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: הנושא הראשון שנדון בו הוא: 300–500 מאושפזים מתים מדי שנה בבתי-החולים בישראל מזיהומים בדם במהלך השהות ביחידות לטיפול נמרץ, הצעות לסדר-היום מס' 5980, 5984 ו-6055.

טלי פלוסקוב: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: השתלטת על סדר-היום.

דב חנין: חכי-חכי לסוף היום.

מיכל רוזין: יש לי גם בסוף סדר-היום.

מיכל רוזין: אני רק יכולה להגיד לך שאם אני אשתלט על סדר-היום, ייראה פה יותר טוב.

מיכל רוזין: נעשה קצת יותר מצוות.

מיכל רוזין: נכון, כבוד השר?

יעקב ליצמן: לא יודע.

יעקב ליצמן: נעשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: כבוד השר, אני שמחה שאתה פה; אני יודעת שהסוגיה הזאת של זיהומים בבתי-חולים היא אחת הסוגיות שהצבת לנגד עיניך, בוודאי לא מהיום, אבל בוודאי מתחילת הכנסת הזאת והכהונה שלך כשר הבריאות.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על 300–500 מאושפזים שמתים מדי שנה בבתי-חולים בגלל זיהומים שהם חטפו במהלך האשפוז שלהם בבתי-החולים.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שהיום זה כבר הפך להיות אפילו – אני לא יודעת אם לקרוא לזה אבסורד, אבל אתה מגיע למצב שכאשר אתה מתאשפז בבית-חולים או כשאתה מגיע, פעמים רבות אומרים לך: עדיף שתהיה פה כמה שפחות כדי שלא תחטוף שום דבר, כלומר, הרופאים אומרים את זה, האחיות וכדומה.

מיכל רוזין: דרך אגב, זה עדיין לא מונע תופעה מהצד האחר, כבוד השר, של אשפוזים שלפעמים מתארכים לחינם; שאנשים שמאשפזים אותם לבדיקה מסוימת מחכים לפעמים שבוע עד הבדיקה.

מיכל רוזין: גם פניות כאלה אני מקבלת, ולכן כנראה יש פה סתירה בין הנתונים האלה.

מיכל רוזין: יש פה שתי בעיות שצריך לטפל בהן.

מיכל רוזין: בשנים האחרונות ניתנו כמה חוות דעת הנוגעות למצב מערכת הבריאות בישראל בעניין הזיהומים.

מיכל רוזין: הנתונים שמשרד הבריאות בעצמו פרסם בדצמבר 2016 חושפים את המחדל, אפשר לומר, במערכת הבריאות הציבורית, או הקשיים או הליקויים.

מיכל רוזין: זה נכון שכאשר מעיינים בנתוני משרד הבריאות רואים פער גדול מאוד בין אזרחי ישראל הערבים לבין אזרחי ישראל היהודים, בין תושבי הפריפריה לבין תושבי המרכז.

מיכל רוזין: אנחנו מודעים גם לכך.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שיש הבדלים גדולים מאוד, לצערי הרב, ברמת השירות, ברמת הניקיון, ברמת התברואה, ברמת הטיפול, בין פריפריה למרכז.

מיכל רוזין: לא פעם אנשים שמתאשפזים בבתי-חולים בפריפריה – אני לא אגיד שמות – ממליצים להם בשקט: כדאי שתעבור לבית-חולים במרכז.

מיכל רוזין: גם היחס שונה, גם השירותים וכמובן המשאבים.

מיכל רוזין: כמובן, זה לא צריך להיות כך.

מיכל רוזין: ישראל מדורגת מאוד נמוך בין מדינות ה-OECD – כל כך מעט זמן?

מיכל רוזין: סליחה – – –

רויטל סויד: שלוש דקות.

מיכל רוזין: חשבתי שיש לי הרבה זמן.

מיכל רוזין: סליחה.

מיכל רוזין: מספר הרופאים, מספר המיטות ומספר האחיות – גם את זה אנחנו יודעים.

מיכל רוזין: מה שחשוב הוא שבאמת ב-2013 פורסם דוח מבקר המדינה שקבע שבתי-חולים בישראל הפכו להיות מדגרה של מחלות זיהומיות.

מיכל רוזין: על-פי הדוח, 6,000 בני-אדם מתים מדי שנה משום שנדבקו בזיהומים במוסדות רפואיים.

מיכל רוזין: חמור מכך, את רוב מקרי המוות הללו אפשר היה למנוע בעזרת כללי היגיינה בסיסיים.

מיכל רוזין: הדוח הזה חשף שורת כשלים חמורים בהתנהלות של המוסדות הרפואיים בישראל, והוא מסביר את התופעה בכל מיני גורמים – היגיינה, צפיפות, אחסון ציוד רפואי, אי-העברת חולים שקיים חשש לגביהם – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

מיכל רוזין: סליחה, לא הערכתי נכון את הזמן.

מיכל רוזין: – – שהם נשאים של מחלות זיהומיות לבידוד.

מיכל רוזין: עמידה של בתי-החולים בתקנות של משרד הבריאות – משרד הבריאות, אנחנו יודעים, הרבה פעמים מפרסם הנחיות מאוד צודקות ונכונות, הבעיה שלנו היא באכיפה.

מיכל רוזין: הדוח אומר בצורה חד-משמעית, וכולנו יודעים: שיפור בתנאי האשפוז יביא לצמצום ניכר של התחלואה ושיעור הפטירות, ולכן, כמו שאמרנו, זה מציל חיים, ואנחנו פה להציל חיים, דבר ראשון.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – שר הבריאות יסכם לנו את הדיון.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, זה יום קשה ומורכב.

רויטל סויד: זה לא משנה מה תפיסת עולמנו ומה אנחנו חושבים, אבל פינוי של אנשים מבית שהם חיים בו 20 שנה, זה דבר קשה מאוד.

רויטל סויד: התמונות קשות, התחושות קשות, ולבי עם תושבי עמונה ביום הזה.

רויטל סויד: אדוני שר הבריאות, צריך הרבה מאוד אומץ, כנות ויושרה כדי לבוא לא רק כשר בריאות, אלא גם כמשרד בריאות, שאין ספק שפועל ברוח שלך, אדוני השר – לבוא ולהתמודד מול המציאות המאוד-כואבת בעיניים.

רויטל סויד: והמציאות המאוד-כואבת שעומדת לנגד עינינו היא העובדה שאף שאנחנו מדינה מאוד מאוד מתקדמת מבחינת הרפואה, ומוצאים תרופות, מכשירים, תכשירים, באמת, להתמודד עם מחלות קשות, מחלות סופניות, תנאים שמאפשרים להאריך חיים של אנשים, וגם באיכות חיים, עדיין יש תמותה רבה מאוד של אנשים – אנחנו מדברים פה על אלפי אנשים בשנה – אך ורק בגלל זיהומים בבתי-חולים.

רויטל סויד: מי היה מאמין?

רויטל סויד: אדם נכנס לקבל טיפול רפואי, ומכיוון שהוא לקה בזיהום בדם או בזיהום אחר, הוא מוצא את עצמו – משפחתו מוצאת – שהוא נפטר אך ורק בגלל זה.

רויטל סויד: והעובדה שמשרד הבריאות פתח את עצמו לבחינה הזאת ולבדיקה הזאת והציב את הנתונים האלה על השולחן, בפנינו, הציבור, כדי שנדע את זה – כל הכבוד על הנקודה הזאת.

רויטל סויד: באמת שאפו, זה לא פשוט.

רויטל סויד: וכשאנחנו יודעים שאלפי אנשים מתים בשנה רק מכך, אנחנו שואלים את עצמנו: מה אפשר לעשות?

רויטל סויד: והדברים הם מאוד פשוטים ומאוד ברורים, זה רק להפנים בתודעה: הגורם הראשון לזיהום מגיע ממעבר – או: רשלנות של הצוות הרפואי, בלי משים, ובלי לדעת, מחוסר מודעות או מחוסר חשיבה, לדוגמה, שטיפת ידיים, כפפות, החלפת חלוק וכיוצא בזה.

רויטל סויד: זה דבר אחד.

רויטל סויד: מעבר לזה, יש כמובן הניסיון לצמצם כמה שיותר את זמן האשפוז.

רויטל סויד: וגם – בארצות-הברית, אני מבינה, ואין לי ספק שאדוני השר יעשה הכול כדי להביא את אותו מכשיר אולטרה, שבהחלט מקרינים אותו במשך חצי שעה בחדר והחדר כבר מחוטא.

רויטל סויד: אבל דבר אחד שאנחנו כן חייבים להבין: אנחנו נאבקים בקטל בדרכים, וטוב שכך, על 400–500 הרוגים בשנה, שזה המון; אנחנו עושים כל אשר לאל ידנו כדי לא להיכנס למבצעים, חס וחלילה, או למלחמות, כדי לא לאבד חיי אדם, וטוב שכך.

רויטל סויד: אבל לא יכול להיות שבמדינה כמו שלנו, שמערכת הבריאות שלה כל כך מתקדמת, ועושים הכול כדי להתקדם, ימותו אלפי אנשים בשנה אך ורק מזיהומים עקב אשפוז.

רויטל סויד: זאת בהחלט תופעה שחייבים להתמודד אתה.

רויטל סויד: חשיפת הנתונים, אדוני השר, היא צעד ראשון, ועכשיו אין ספק שצריך לפעול כדי למנוע את הדבר הזה ולצמצם.

רויטל סויד: אני בטוחה שאדוני השר, יש לו כבר תוכנית לעניין.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, קשה לי לדבר היום בנושא הזה – מובן שכל הנושא של עמונה – עוד מעט אני עולה לדבר בשם הרשימה המשותפת בעניין חוק ההסדרה, אז אנצל את הזמן שם לדבר על מה שקורה בעמונה – אבל בנושא הזה, אדוני השר, הצטרפתי לחברותי – חברותיף אמת, יעני, מיכל ורויטל – ואףעל-פי שלא רציתי, כי כשאני נזכר בדבר הזה אני נזכר באבא שלי, המנוח, שהלך לעולמו לפני יותר משנה, והוא היה מאושפז בכמה בתי-חולים.

אוסאמה סעדי: וכשהייתי מבקר אותו – והוא חלה במחלה ואושפז אחרי שנבחרתי לחבר כנסת, ואפילו לא יצא לו לבוא ולראות את הבן שלו מממש את החלום שלו; הוא רצה שאהיה חבר כנסת.

אוסאמה סעדי: וכשהסתובבתי, אדוני השר, בכמה בתי-חולים, הדבר הראשון שהייתי שומע, גם בחדרי טיפול נמרץ, ובכמה בתי-חולים מהמובילים בארץ, הדבר הראשון: יש זיהום, אל תיכנס.

אוסאמה סעדי: או שהשתחרר הביתה ואחרי זה חזר עוד פעם לבית-חולים, ואז אנחנו מגיעים – מצבו התדרדר; מה קרה?

אוסאמה סעדי: יש זיהום בחדר טיפול נמרץ.

אוסאמה סעדי: ואני כל הזמן אמרתי וצעקתי: איך יכול להיות בחדר טיפול נמרץ, שאתם קובעים את הכללים, ואתם לא נותנים לאנשים להיכנס באופן חופשי, ואנחנו היינו צריכים להיכנס בשעות מסוימות, עם אפודים, ועם כל הדברים, חלוקים, ועם אני לא יודע מה, ועם – איך קוראים לזה, על האף?

טלי פלוסקוב: מסכה?

טלי פלוסקוב: מסכה.

אוסאמה סעדי: מסכה, וכל הדברים האלה, ואם בטיפול נמרץ יש דברים כאלה אז מה קורה במחלקות, חבל על הזמן.

אוסאמה סעדי: אם, אדוני השר, אנחנו מדברים על טיפול נמרץ, ומה שקורה במחלקות, במחלקה פנימית וכל זה, זה ממש מצב קשה.

אוסאמה סעדי: דיברנו, אדוני השר, כמה פעמים בוועדות, וגם אתך, על מצב בתי-החולים ומצב הרפואה ומצב הבריאות בפריפריה, ואני מדבר אתך כל הזמן על מצב הבריאות בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: אבא שלי הלך, אי-אפשר להחזיר אותו, אבל הלוואי שנוכל לחסוך עוד חיים.

אוסאמה סעדי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: כאמור, יסכם את הדיון שר הבריאות יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, צמצום שיעור הזיהומים הנרכשים במערכת הבריאות בכלל ובמחלקות לטיפול נמרץ בפרט נמצא כל העת תחת בקרה ופיקוח הדוק של הנהלות בתי-החולים, בשיתוף היחידה הארצית למניעת זיהומים של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: הנהלת משרד הבריאות מקבלת דיווחים שוטפים על המצב בשטח ופועלת בעניין באופן סדיר.

יעקב ליצמן: בשנת 2007 הוקם המרכז הארצי למניעת זיהומים.

יעקב ליצמן: המרכז מוביל תהליכים ומבצע פעילויות אינטנסיביות, והם הביאו להפיכת המגמה של רכישת זיהומים מחיידקים אלימים ולצמצום ניכר בשיעור הזיהומים הנרכשים בבתי-החולים הכלליים ובמוסדות לאשפוז ממושך.

יעקב ליצמן: בשנת 2016 יסד משרד הבריאות את התוכנית הלאומית למניעת זיהומים נרכשים במערכת הבריאות.

יעקב ליצמן: זוהי תוכנית דינמית, רב-שנתית, בעלת תקציב ייעודי של 50 מיליון שקל לשנה.

יעקב ליצמן: מתוך תקציב זה הוקצו וחולקו השנה 30 מיליון שקל בחלוקה ישירה לבתי-החולים עבור הישגיהם במודל תמרוץ ייעודי כחלק מהתוכנית הלאומית.

יעקב ליצמן: באופן ספציפי לגבי פעילות משרד הבריאות למניעת אלח דם הקשור לצנתר מרכזי בכלי הדם – בשנת 2012 פורסם חוזר מינהל רפואה: הנחיות למניעת אלח דם הקשור לצנתר מרכזי בכלי דם, המגדיר את אחריות הנהלות בתי-חולים: 1.

יעקב ליצמן: להבטיח אספקה של האמצעים הנדרשים להחדרה וטיפול בצנתרים; 2.

יעקב ליצמן: לקיים תהליך קבוע של הדרכה והכשרה להחדרה וטיפול בצנתרים; 3.

יעקב ליצמן: לנטר את שיעור הזיהומים ואת התהליכים להפחתתם.

יעקב ליצמן: להתערבות משרד הבריאות במניעת אלח דם ביחידות לטיפול נמרץ הישגים משמעותיים: בהשוואה למצב בשנת 2012, שבה החלה המדידה, נמנעו בשנת 2015 כ-400 מקרי אלח דם הקשורים לצנתר מרכזי – –

מיכל רוזין: כמה?

יעקב ליצמן: 400.

יעקב ליצמן: – – הקשורים לצנתר מרכזי בכלל היחידות לטיפול נמרץ בארץ.

יעקב ליצמן: מספר זה מציין ירידה של כמחצית במספר המקרים שהיו מתרחשים לו לא הייתה ננקטת התערבות נמרצת.

יעקב ליצמן: יש לציין שהושגה גם מניעה של כשליש מהמקרים של אלח דם מכל הסיבות.

יעקב ליצמן: התוכנית הלאומית למניעת זיהומים נרכשים מחזקת את היחידות למניעת זיהומים בבתי-חולים ומקדמת קליטת אחיות בעלות הכשרה ייעודית בתחום ורופאים מומחים שינהלו תחום זה.

יעקב ליצמן: מפותחים מערכי הדרכה ייעודיים לצוותים, נערכים ימי עיון וסדנאות ומפותחים כלים למחשוב המידע לשם שיפור יכולת הבקרה וההתערבות.

יעקב ליצמן: מקודמת תוכנית לאומית לשימוש מושכל באנטיביוטיקה, ומגויס כוח-אדם ייעודי לשם כך.

יעקב ליצמן: בעתיד הקרוב יתפרסם קמפיין להגברת המודעות להיקף הבעיה ולסיכונים הניתנים למניעה אשר יספק הנחיות לשמירה על כללי התנהגות בבתי-חולים למבקרים ולצוות.

יעקב ליצמן: פורסמו לציבור נתונים ראשונים על היקף רכישת אלח דם הקשור לצנתר מרכזי בכלי דם במחלקות לטיפול נמרץ.

יעקב ליצמן: כמרכיב מרכזי בתוכנית הופעל בשנת 2016 מודל תמרוץ ייעודי בבתי-החולים הציבוריים כלליים.

יעקב ליצמן: מטרת המודל היא לתמרץ את בתי-החולים להקצות את המשאבים בתחומי כוח-אדם והתשתיות על מנת להסדיר את הפעילות בתחום בהתאם לנהלים ולסטנדרטים שנקבעו בחוזרי מינהל רפואה ולהפחית את מספר הזיהומים הנרכשים.

יעקב ליצמן: המודל מודד את הנעשה בתחומים אלו ואת הישגי בתי-החולים בפרמטרים ספציפיים של רכישת זיהומים.

יעקב ליצמן: אני מציע, רבותי – – –

מיכל רוזין: מה בתי-החולים עושים ב-30 מיליון שהעברת להם?

יעקב ליצמן: כמה?

מיכל רוזין: אמרת שמתוך ה-50 מיליון העברת 30 מיליון לבתי-החולים ישירות.

יעקב ליצמן: אין לי את הפירוט לפני.

יעקב ליצמן: אני אשמח להעביר לך את זה.

מיכל רוזין: אשמח לדעת.

יעקב ליצמן: אני מציע שנמשיך את הדיון בוועדה.

טלי פלוסקוב: מקובל על כולם?

טלי פלוסקוב: לאיזו ועדה?

טלי פלוסקוב: העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי.

טלי פלוסקוב: אם כן, תודה רבה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשה, נכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, הבעת דעה, ולאחר מכן נצביע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני ממשיך את מה שהודיע על עצמו חברי אוסאמה סעדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אימא שלי נפטרה לפני כשנתיים, ב-10 בפברואר 2015.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא נכנסה לבית-החולים מאיר עם מחלה שהיא החלימה ממנה, אבל היא נפטרה מזיהום שהיא חטפה בתוך בית-החולים – וזה, בראש ובראשונה, משתי סיבות: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצפיפות; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האי-סטריליות – – –

יעקב ליצמן: – – – יש ויכוח גם במשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: חלילה וחס, מי שיש לו את המחלה והוא על סף – אני לא רוצה להגיד – מצב לא טוב, פתאום הוא מקבל – האם הוא נפטר בגלל הזיהום או מת ממחלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המחלה – – –

יעקב ליצמן: יש – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, הדיון הוא כללי, אני לא רוצה להפוך אותו לדיון על עצמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אומר לך שאני הלכתי הביתה הם הודעה שמשחררים את אימא שלי באותו היום, ואז באותו היום שהיא הייתה אמורה להשתחרר היא חטפה את הזיהום ונשארה אחרי זה שבוע ימים ונפטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר לך מידיעה חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי אצלה.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אני אומר לך – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לדבר כללית, כי עכשיו אי-אפשר להחזיר את אימא שלי לחיים.

טלי פלוסקוב: הייתה לך רק דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר.

יעקב ליצמן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שזה הצפיפות, וצריך לבנות בתי-חולים כדי להקטין את הצפיפות ושאנשים יוכלו לקבל את השירות, ושבתי-החולים יהיו סטריליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שיש שני מקומות ששם זה חשוב, שיש בהם צפיפות אוכלוסין והמרחק מהם לבית-חולים גדול – אחד צריך להיות באזור ואדי-עארה והשני אני מציע שיהיה בנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובנגב זה יכול להיות – ליד שגב-שלום יש מתחם גדול, על כביש 25.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אפשרות גישה לשם, והוא יכול גם לקבל את האנשים מהנגב ואת כל הצפיפות.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מציע שהשר יאמץ את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו נצביע כרגע על העברת הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 12 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: גירעון כספי בבית-החולים בנהריה עקב הטיפול בפצועים מסוריה

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא: גירעון כספי בבית-החולים בנהריה עקב הטיפול בפצועים מסוריה – הצעות לסדר-היום מס' 5996, 6030, 6035, 6040 ו-6045.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה וחבר הכנסת אכרם חסון, ואחרון הדוברים הוא משה גפני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, אדוני שר הבריאות הרב ליצמן, אני חושב שהבעיה המדוברת ידועה.

יצחק וקנין: השאלה הגדולה: למה הכול מתנקז – ברובו – דווקא לבית-החולים נהריה ולא לבתי-חולים אחרים, שגם הם נושאים בנטל.

יעקב ליצמן: זה פחות בעיה.

יעקב ליצמן: הבעיה היותר-קשה היא מי משלם.

יעקב ליצמן: זו הבעיה.

יצחק וקנין: הבעיה היא שאותם פצועים שבאים מסוריה – אני חושב שאנחנו עושים מעשה נכון.

יצחק וקנין: אני חושב שהמדינה עושה מעשה נכון כשהיא קולטת את הפצועים ומסייעת.

יצחק וקנין: תראה, אנחנו יכולים לגלגל עיניים.

יצחק וקנין: בסופו של דבר, אלה חיי אדם.

יצחק וקנין: ראינו כבר כמה אנשים היו על סף המוות, והטיפול בבתי-החולים באזור הצפון – שהם נושאים בכל העומס הגדול, במיוחד בית-החולים נהריה, והם נמצאים בפני שוקת שבורה, כי אין אף גורם שמכסה את ההוצאה הזאת.

יצחק וקנין: הדבר הזה חוזר וחוזר, וזה כבר נאמר פעם אחת.

יצחק וקנין: אני חושב שהבעיה – או שמשרד הביטחון ייקח עליו את הדבר הזה או שראש הממשלה צריך להיכנס פה.

יצחק וקנין: זה לא דבר שצריך לבוא לפתחו של משרד הבריאות או של השר, מכיוון שהטיפול הנורמלי בכל חולה במדינת ישראל הוא על-פי קריטריונים, על-פי קופות, והקופות מעבירות את התשלומים לבתי-החולים וכך כל הטיפולים שנעשים.

יצחק וקנין: במקרה הזה, אנחנו נמצאים פה במצב שיש פה שוקת שבורה, ומישהו צריך לקחת את זה לידיים.

יצחק וקנין: בית-החולים לא יכול לשאת במאסה הזאת.

יצחק וקנין: כמי שמכיר את בית-החולים נהריה במשך שנים, הוא בית-חולים שמעולם לא היה גירעוני.

יצחק וקנין: להפך, כל השנים היו לו עודפי כסף.

יצחק וקנין: הדבר הזה גורם למצב – אנחנו לא רוצים להגיע למצב של "הדסה עין-כרם", ששם לא זו הייתה הבעיה אלא הייתה בעיה אחרת, של ניהול ושל הוצאות מאוד כבדות לתשלומים של משכורות.

יצחק וקנין: שם הבעיה ידועה לכל הגורמים.

יצחק וקנין: מישהו צריך – אני לא רוצה להרחיב בדיבור – לתת את הדעת מאיפה לוקחים את הכסף ומעבירים אותו לאותם בתי-חולים, ובמיוחד לבית-החולים נהריה, ששם הגירעון הוא כבר כ-90 מיליון שקל.

יצחק וקנין: זה גירעון לא פשוט; זה יכול למוטט את כל בית-החולים.

יצחק וקנין: חבר'ה, אני מדבר אתכם על בית-החולים המרכזי היום לאזור הגליל המערבי.

יצחק וקנין: יש אוכלוסייה כל כך גדולה, גם אוכלוסייה של מיעוטים וגם אוכלוסייה של כל יישובי קו העימות והערים נהריה, עכו, כרמיאל ומעלות, שמתנקזים כולם לבית-החולים הזה.

יצחק וקנין: אדוני השר, אני חושב שבסופו של דבר נצטרך לקיים דיון בוועדת הכספים – אדוני יושב-ראש הוועדה – כדי לראות איך פותרים את הבעיה.

יצחק וקנין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה לך, גברתי.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני השר.

אמיר אוחנה: אכן, אנחנו מדברים על מרכז רפואי שמשרת אזור של 600,000 איש, יהודים, ערבים, דרוזים, מוסלמים, נוצרים וצ'רקסים, ומלכתחילה נתוני הפתיחה שלו אינם מהמזהירים.

אמיר אוחנה: אם אנחנו מדברים, למשל, על מספר המיטות לחולים, אז בירושלים יש 2.4 מיטות ל-1,000 חולים, בחיפה – 2.2, ובתל-אביב – 2 מיטות ל-1,000 חולים.

אמיר אוחנה: הממוצע הארצי הוא 1.8 מיטות ל-1,000 חולים.

אמיר אוחנה: בגליל המערבי הנתונים הם הנמוכים ביותר: 1.1 מיטות ל-1,000 חולים, וזה עוד לפני שדיברנו בכלל על הפצועים הסורים.

אמיר אוחנה: אם נמשיך ונדבר על המספרים של הרופאים, למשל, ל-1,000 נפש, אז בעוד בתל-אביב יש 5.5 רופאים, בצפון יש 2.8.

אמיר אוחנה: לגבי אחיות, בתל-אביב זה 6.1, ובצפון – 4.6.

אמיר אוחנה: העלות, כפי שדיווח לי אתמול מנהל המרכז ד"ר מסעד ברהום, של יום אשפוז אחד של פצוע סורי – ובדרך כלל מדובר בפציעות מורכבות – היא בממוצע 10,321 ש"ח.

אמיר אוחנה: מה שהמדינה משלמת, אף שהיא התחייבה לשלם את הכול, זה 1,300 ש"ח.

אמיר אוחנה: אני בהחלט לא יכול להגיד מאיפה יבוא הכסף.

אמיר אוחנה: זו שאלה טובה וחשובה שצריך לדון בה.

אמיר אוחנה: אני גם רוצה להציע אולי הצעה מקורית; אני חושב שהאו"ם, שעוסק כל כך הרבה במה שקורה בישראל וכל כך מעט במה שקורה בסוריה – אולי צריך להגיד: חבר'ה, יש פה טרגדיה אנושית.

אמיר אוחנה: הטרגדיה האנושית אינה שנויה במחלוקת.

אמיר אוחנה: לראות ילדים, לראות נשים וגברים חפים מפשע, מתים על לא עוול בכפם, או פצועים קשה – אז אני חושב שההחלטה של הממשלה היא החלטה נכונה, החלטה אנושית.

אמיר אוחנה: אנחנו לא מתערבים צבאית במה שקורה שם, זה גם כנראה נכון שלא להתערב צבאית במה שקורה שם, אבל אנחנו עוזרים הומניטרית לאנשים.

אמיר אוחנה: אבל האו"ם יכול לבוא להתגייס, ואת כל הכספים שהוא שופך אני לא יודע על מה לתת לעזרה הומניטרית אמיתית לפצועים.

אמיר אוחנה: יכול להיות שצריך לפנות במסגרת ישיבת ממשלה, אולי משרד החוץ בשילוב משרד הבריאות צריכים לפנות יחד למוסדות האו"ם, או משרד הביטחון, או איזושהי – אני באמת מציע שאולי ידונו בזה בוועדת הכספים.

אמיר אוחנה: ההחלטה היא נכונה, אבל צריך גם לגבות אותה, צריך לשלם את מה שצריך לשלם.

אמיר אוחנה: כך נהיה באמת, במובן הזה, אור לגויים.

אמיר אוחנה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני מתנצל בשמו של איתן ברושי, שהיה אמור להיות אתנו כאן אבל עקב פטירת חבר, והוא משתתף בהלוויה – הוא ביקש להתנצל, וגם ביקש שבסוף נציע יחד כולנו להעביר את הבקשה שלנו לוועדת הכספים.

אמיר אוחנה: אני מצטרף, מגיע לו קרדיט.

אכרם חסון: מאה אחוז.

אכרם חסון: אדוני השר, שמענו את ד"ר ברהום בשבוע שעבר, בוועדה לשוויון חברתי, אשר נתן סקירה מ-2013 עד עצם היום הזה – עקב מלחמת האזרחים בסוריה הגיעו כ-1,500 פצועים, ילדים, נשים ואחרים לבית-החולים, וכמעט כל יום הוא מקבל 40 פצועים מסוריה.

אכרם חסון: עד עצם היום הזה בית-החולים השקיע ב-15,000 ימי אשפוז, כאשר כל יום אשפוז עולה 10,321 ש"ח, ומדינת ישראל משתתפת, באמצעות משרד הביטחון, ב-1,300 שקל.

יעקב ליצמן: אבל מי אמר לך שהוא משתתף?

אכרם חסון: אמרו שמשתתפים ב-1,300 שקל.

אכרם חסון: שמעתי את מנהל בית-החולים.

יעקב ליצמן: זה בדיוק חצי הבעיה, שאמרו שמשתתפים.

אכרם חסון: או-וו.

מיקי לוי: 1,300 שקל שצה"ל משלם.

אכרם חסון: כן, זה מה שאמר מנהל בית-החולים.

מיקי לוי: אבל זה מה שצה"ל משלם.

יעקב ליצמן: זה מה שהם אומרים שהם צריכים לשלם.

יעקב ליצמן: זה ההסכם – – – אני אגיד את זה עוד מעט.

יעקב ליצמן: אוקיי.

אכרם חסון: אוקיי.

אכרם חסון: כפי שאנחנו יודעים, בית-החולים הזה משרת אוכלוסייה של מעל חצי מיליון, כ-600,000 תושבים, בפריפריה, שמצבם הסוציו-אקונומי לא כל כך טוב, ועקב הטיפול הזה, שניתן – ובצדק, כי אנחנו מדינה דמוקרטית, ואנחנו מדינת חוק, וכבוד האדם וחירותו מעל כל דבר אחר, ואנחנו חייבים גם לקבל כל פצוע, זה אנושי, זה הוגן ואחראי, אבל מצד שני, המצב הזה יפגע באוכלוסייה המקומית שחיה בגליל.

אכרם חסון: אם בית-החולים מסיים את תקציבו בחודש אוגוסט או ספטמבר ואין לו תקציב להמשיך לתת שירות, אני מתאר לעצמי שהרבה חולים נשלחים הביתה, לא מאשפזים אותם.

אכרם חסון: אני לא רוצה לחשוב על תסריט אחר, שהוא יותר קשה, שאנשים עלולים למות בבית משום שלבית-החולים אין מספיק תקציב, בגלל העוול הזה שנעשה לבית-החולים.

אכרם חסון: זה כמובן לא אחראי מצד צה"ל, או מצד משרד הביטחון, שלא משלם את כל העלות.

אכרם חסון: מצד אחד הוא מחייב את בית-החולים לקבל את החולים, וגם אנחנו אומרים שצריך לקבל אותם, אבל מצד שני אנחנו לא מתגמלים את בית-החולים, והוא עלול לקרוס וכך לגרום לנזק עוד יותר קשה.

אכרם חסון: אז אנחנו מבקשים מכבודך – ואנחנו גם מוכנים לעזור בנושא הזה.

אכרם חסון: כל חברי הכנסת מכל סיעות הבית שהיו בוועדה ושמעו את מנהל בית-החולים, התרשמו קשות.

אכרם חסון: זה מצב בלתי נסבל, ולכן באנו לכאן, כדי לחדד את הבעיה ולהיות כלי עזר לכבודך ולכל אחד אחר, כדי שבית-החולים יקבל את 300 מיליון השקל – שלא יכולים גם לקדם את בית-החולים.

אכרם חסון: אנחנו רוצים לבנות עוד מגדל בבית-החולים, ואנחנו רוצים לקדם ולפתח את הרפואה לפריפריה, כי כל הזמן אנחנו אומרים שאנחנו חיים פחות ארבע שנים, בפריפריה, לעומת מרכז הארץ, ובתי-החולים האחרים בארץ מקבלים תמיכה יותר טובה.

אכרם חסון: שמענו גם על מצב המיטות, ובית-החולים בנהריה הוא במקום האחרון במספר המיטות לנפש.

אכרם חסון: לכן אנחנו מבקשים למצוא פתרון ולקדם את הנושא הזה.

אכרם חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת משה גפני – בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר הבריאות, אני לא אחזור על הדברים שקודמי אמרו, ובצדק.

משה גפני: רק, גם אני מחויב לעניין הזה, של חבר הכנסת איתן ברושי, שהיה היוזם הראשון של הדיון הזה, והוא נסע להלווייתו של שמואל ריפמן, זיכרונו לברכה.

משה גפני: ביקשתי ממנו שהוא ייצג אותנו בהלוויה, ולהבדיל, אנחנו נייצג אותו כאן, בדיון.

משה גפני: הוא באמת היה היוזם הראשון, והדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב.

משה גפני: מדובר בדבר שעלול ליפול בין הכיסאות.

משה גפני: זה שצריך – וההחלטה של ממשלת ישראל לקבל את הפצועים מסוריה היא החלטה נכונה, אמרו את זה כולם – זה שהעלות של המחווה הזאת והפעולה הזאת היא גבוהה, וזה יכול לבוא על חשבון מערכת הבריאות הישראלית, שמתוחה עד הקצה – מבחינה תקציבית אין אפשרות שאנחנו נגיד שמשרד הבריאות ייקח את זה על חשבון תקציבו.

משה גפני: אין מציאות כזאת.

משה גפני: התוצאה תהיה שבית-החולים בנהריה – היה אצלי, כמו שהיה אצל רבים אחרים, מנהל בית-החולים – זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: זה לא יכול להימשך כך.

משה גפני: אנחנו חייבים לקבל החלטה.

משה גפני: נשמע את השר ונראה מה לעשות, אבל מוכרחים לקבל החלטה, מכיוון שהמשמעות של העניין היא פגיעה במערכת הבריאות הישראלית; אנחנו כולנו שלמים עם ההחלטה הזאת, שצריך לעזור, מחווה הומנית לפצועים מסוריה, אבל זה יבוא על חשבון בית-החולים בנהריה – בעיקר נהריה; לא רק נהריה, אבל בעיקר נהריה – ולכן הדיון הזה הוא דיון חשוב.

משה גפני: אני סבור שאפשר להגיע להחלטה – אני לא יודע אם ההצעה הזאת, לבקש מהאו"ם, יכול להיות שזו גם החלטה, גם הצעה, אבל בסופו של דבר זה על החשבון שלנו.

משה גפני: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, אתמול התקיים דיון בוועדת הכספים בהצעה לדיון מהיר שעברה לוועדה על גירעון של 91 מיליון שקל של בית-החולים רמב"ם בחיפה.

משה גפני: היה דיון מאוד מעניין, וחברי הוועדה, ואני בתוכם, התרשמנו מאוד מהתשובה של משרד הבריאות.

משה גפני: היה ואדים ואנשיו ואנשים נוספים.

משה גפני: התשובה הייתה תשובה שסיפקה אותנו, זאת אומרת, הם אמורים לסיים את התהליך בהתחשבנות בין משרד הבריאות לבין בית-החולים רמב"ם עד סוף מרס, והם ככל הנראה יגיעו לפתרון.

משה גפני: מה שלא מצא חן בעיני – וגם הבעתי את זה בדברי הסיכום – עיריית חיפה בכלל לא הייתה בדיון הזה, כאילו מדובר בבית-חולים בקפריסין.

משה גפני: מדובר בבית-חולים בחיפה, שנמצא בגירעון של 91 מיליון שקל, שצריך לעמוד מול משרד הבריאות.

משה גפני: משרד הבריאות בעניין, אנחנו דנים בזה.

משה גפני: העירייה לא מצאה לנכון להיות בדיון הזה, כנראה לא אכפת לה מבית-החולים רמב"ם; כנראה אכפת לה מדברים אחרים.

משה גפני: אבל הדיון היה מצוין.

משה גפני: מבחינת משרד הבריאות זה ציון לשבח, ההתנהלות שלהם, גם התשובות המדויקות שנתנו על הבעיה, איך היא נוצרה ואיך חושבים לפתור אותה.

משה גפני: היה דיון טוב, ואני מקווה שאם אכן הדיון הזה, על בית-החולים בנהריה, עם הסיפור של הפצועים הסורים – אם זה יעבור לוועדת הכספים, אנחנו נקיים על זה דיון מהיר, ואנחנו נהיה בקשר עם משרד הבריאות.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו, כמובן, שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן, ולאחר מכן יש לנו שתי בקשות הבעת דעה, ונעבור להצבעה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאני אקריא את התשובה – משרד הבריאות בתחילת השנה נתן תקציב לכל בתי-החולים; בשונה ממה שהיה עד השנה, הקדמנו להם את התקציב בתחילת השנה ואמרנו להם: זה התקציב – בהסכמתם, ואוי ואבוי אם מישהו יעבור, יחרוג, לגירעון.

יעקב ליצמן: בדרך כלל הסיכום הזה עמד.

יעקב ליצמן: יש כמה בתי-חולים שלא עמדו, ובהם גם "לגליל", גם רמב"ם וגם איכילוב פה ושם – היה פה ושם, אבל החלטתי אז לא לעבור לסדר-היום, כי אחרת לא נקבל יותר מימון קודם.

יעקב ליצמן: כי מה האוצר טוען כל הזמן, בצדק?

יעקב ליצמן: אנחנו ניתן לכם כסף, ובסוף השנה תבקש עוד פעם, כי יש גירעון.

יעקב ליצמן: הקפדתי השנה, עד כדי כך שמיניתי חשב מלווה ל"לגליל", לבית-החולים, בגלל הגירעון שהוא יצר.

יעקב ליצמן: עכשיו, חלק מהגירעון – עוד מעט אני אקריא את הכול, מי אשם גם בזה – בחלק מהגירעון הוא אשם; ברוב הגירעון – לא.

יעקב ליצמן: בית-החולים התת-קרקעי שם, שיש – אגב, אנחנו מדברים על נהריה; זה לא רק נהריה, זה גם זיו.

יעקב ליצמן: גם להם יש פחות, אבל אותו דבר, אותו מצב – אף אחד לא משלם.

יעקב ליצמן: אומרים, מבטיחים.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להקריא, כי זה נוגע גם למשרד הביטחון, שלא מקיימים.

יעקב ליצמן: בשנים האחרונות מתאשפזים בישראל אזרחים סורים רבים אשר נפצעו במלחמת האזרחים המתרחשת בארצם.

יעקב ליצמן: פצועים אלה החלו להיות מפונים לישראל החל משנת 2013, והם הועברו למרכז הרפואי "לגליל", כמו גם לבתי-חולים אחרים בצפון הארץ, בהתאם להחלטת הממשלה שהתקבלה בעניין זה.

יעקב ליצמן: בחודש אוקטובר 2015, משיקולים ביטחוניים, החליטה הממשלה לרכז את כל הפצועים הסורים המאושפזים בישראל במרכז הרפואי "לגליל".

יעקב ליצמן: עד כה קיבל בית-החולים מספר מצטבר של כ-1,300 פצועים סורים, רובם במצבים רפואיים מורכבים מאוד, והיד עוד נטויה.

יעקב ליצמן: בימים אלה ממש מאושפזים בבית-החולים כ-40 פצועים סורים ומקבלים טיפול מקצועי ומסור מאין כמותו.

יעקב ליצמן: עלות הטיפול בפצועים הסורים – אשר סובלים בדרך כלל ממורכבות רפואית גבוהה, ולכן העלות גבוהה משמעותית מעלות טיפול ממוצעת – גורמת להוצאות תקציביות אדירות לבית-החולים, והן הובילו אותו לסיים את שנת 2016 בגירעון.

יעקב ליצמן: מעבר להוצאות הטיפול הישירות, בית-החולים אף נדרש להוצאות נלוות רבות נוספות בהקשר של הטיפול בפצועים אלה.

יעקב ליצמן: בין היתר, הוקמה בבית-החולים מחלקה ייעודית מאובטחת עבור הפצועים הסורים, שהוכשרה על שטח ייעודי בבית-החולים; הוקצה כוח-אדם ייעודי בבית-החולים לטיפול בהם וכן נרכשו ציוד ומכשור רפואי עבור הטיפול בפצועים הסורים.

יעקב ליצמן: על אף האמור לעיל, משרד הבריאות מממן כמעט לבדו את הוצאות הטיפול בפצועים הסורים.

יעקב ליצמן: בעקבות דיונים שקיימו הגורמים המקצועיים בנושא יצאה הנחיה ממשרד ראש הממשלה לחיוב משרד הביטחון בגין הטיפול בפצועים הסורים, והיא הובילה לכדי סיכום תקציבי בין משרד הביטחון לבין משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: למרבה הצער, משרד הביטחון ממאן להעביר את התשלומים עבור הטיפול המסור שניתן לפצועים האלה, שנקבעו במסגרת הסיכום שנערך על-ידי משרד ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: לא סביר שמערכת הבריאות נדרשת לממן כמעט בעצמה את הטיפול בפצועים, תוך הצבת נטל כלכלי עצום ויצירת גירעונות כבדים אשר פוגעים בטיפול במטופלים אזרחי המדינה.

יעקב ליצמן: אי-עמידתו של משרד הביטחון בסיכום אינה סבירה נוכח העובדה שמשרד הביטחון נדרש על-פי הסיכום לשלם עבור הטיפול בפצועים הסורים מחירים הנמוכים משמעותית מהתמחור שנקבע על-ידי משרד הבריאות וממילא נמוכים מהעלות בפועל של הטיפול בהם.

יעקב ליצמן: גם המחיר שקבענו – זה הרבה פחות, וגם את זה לא משלמים.

יעקב ליצמן: חרף העובדה שמשרד הביטחון עדיין לא העביר כנדרש למשרד הבריאות את התשלומים שלהם התחייב במסגרת הסיכום כאמור, ממשיך צה"ל להפנות פצועים סורים למרכז הרפואי "לגליל".

יעקב ליצמן: לצערי הרב, בהיעדר תקצוב הולם למערכת הבריאות בגין הטיפול בפצועים הסורים, נגרמים גירעונות תקציביים אשר אף מקשים על המשך מתן שירות רפואי לאזרחי ישראל.

יעקב ליצמן: לסיכום, אני קורא למשרד הביטחון לכסות את חובו וליישם את הסיכום אתו באופן מיידי, או לחלופין – להפסיק את פינוי הפצועים הסורים לבתי-החולים.

יעקב ליצמן: ובואו אגיד לכם דבר חריף מאוד: אני לא אהסס.

יעקב ליצמן: אם משרד הביטחון והממשלה לא יעבירו את הכסף הזה לבתי-חולים – לא רק לנהריה, גם לזיו ולעוד מקומות – אני אוציא איסור להכניס פצועים.

יעקב ליצמן: אין מצב כזה שאני אתן לבית-חולים ליפול ולא אתן שירות לאזרחי ישראל בגלל היעדר תקציב.

יעקב ליצמן: כרגע המצב קשה מאוד, ואני בהחלט מסכים שיעבירו את זה לוועדת כספים לדיון, כדי להזמין את כולם לדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הבריאות יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: יש לנו שתי בקשות הבעת דעה: חבר הכנסת מיקי לוי בבקשה, דקה עבורך.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יש עוד דקה לדב חנין.

מיקי לוי: אדוני השר, אנחנו, בני הדת היהודית, נבדלים מהאחרים, ואני לא הייתי מציע – – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: נכון, אבל יש איזה – – –

יעקב ליצמן: אני שומר על – – –

מיקי לוי: אתה צודק.

מיקי לוי: אתה צודק.

מיקי לוי: אנחנו לא רוצים לתת לבית-החולים לקרוס, בית-החולים שמשרת 600,000 איש.

מיקי לוי: ולכן, בבקשה ממך – אני גם הגשתי בקשה לוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש, לדיון מהיר בעניין הזה.

מיקי לוי: יש לוועדת הכספים מספיק מהלכים נגד משרד האוצר ומשרד הביטחון.

מיקי לוי: בחוק הבא שמשרד האוצר יגיע כדי להעביר, והוא יהיה חוק פיסקלי, מכיוון שהוא שולט על תקציבי משרד הביטחון – אם הם לא יסדירו את העניין הזה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אנחנו, חברי הוועדה שחרדים לגורלם של בית-החולים בצפת ובית-החולים בנהריה, לא נאפשר להעביר חוקים שקשורים פיסקלית למשרד האוצר, ואז נראה איך כולם אצים רצים להסדיר את החוב הזה לבית-החולים בצפת ולבית-החולים בנהריה.

מיקי לוי: אני בוגר קריסתו של בית-החולים "הדסה עין-כרם", ואז מדינת ישראל חויבה להכניס את היד אל הכיס ולהקצות 1.3 מיליארד שקל בתקציב רב-שנתי כדי למנוע את קריסתו.

מיקי לוי: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, נראה לי שזו הדרך היחידה.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: עוד הבעת דעה – לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אכן, מצוקתו של בית-החולים בנהריה היא בלתי נסבלת.

דב חנין: אותה פעילות, בסך הכול אנושית, של טיפול בפצועים ובנפגעי המלחמה בסוריה גורמת לגירעון בלתי נסבל בתקציב בית-החולים ומובילה את בית-החולים הזה לסכנת קריסה.

דב חנין: זו התנהלות בלתי נסבלת ובלתי אחראית של הממשלה, שמצד אחד מטילה על בית-החולים את האחריות לקבל את הפצועים, ומצד שני לא מפצה את בית-החולים ולא נותנת לו כסף.

יעקב ליצמן: – – –

דב חנין: נכון.

דב חנין: עכשיו, אני אומר את הדברים מכיוון שזה מבטא בכלל איזשהו סטנדרט כפול בנושאים שקשורים למלחמה בסוריה.

דב חנין: יש איזה נושא שלא מרבים לדבר בו, וצריך לשים אותו על השולחן.

דב חנין: יש שיתוף פעולה כזה או אחר בין ממשלת ישראל לבין גורמים שונים המקורבים בצורה כזאת או אחרת ל"ג'בהת א-נוסרה" ולכל מיני ארגונים ג'יהאדיסטיים אחרים שפעילים בסוריה, וזה נושא שאיננו נמצא בדיון הציבורי.

דב חנין: כחלק מהעובדה שזה לא נמצא בדיון הציבורי, גם הסוגיה הזאת של הפצועים והטיפול בפצועים – גם היא איננה נמצאת בדיון הציבורי.

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: אני מציע שאנחנו נקיים דיון על כל הסוגיות האלה, גם בכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: כאמור, עלתה פה הצעה להעביר את הדיון לוועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: מקובל על כולם?

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו נצביע כעת על העברת הנושא להמשך הדיון לוועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שמונה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא: גירעון כספי בבית-החולים בנהריה עקב הטיפול בפצועים בסוריה עובר להמשך הדיון לוועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: שבעה ילדים וילדות נרצחו בידי הוריהם מאז תחילת 2017

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא, והוא: שבעה ילדים וילדות נרצחו בידי הוריהם מאז תחילת 2017, הצעות לסדר-היום מס' 6016 ו-6034.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, לפני כמה ימים נחשפה כל המדינה לזוועה או לטרגדיה במושבה מגדל שבצפון, ליד טבריה.

מסעוד גנאים: אם המשפחה, שני בניה ואחד מבני השכנים נרצחו בצורה אכזרית בידי הבעל, בידי האבא של הבנים, שני הבנים הנרצחים.

מסעוד גנאים: גם לפני זה היו פשעים והיו רציחות שהתבצעו בידי אבא או אימא.

מסעוד גנאים: הזוועות האלה, והפשע הזה, המזעזע – הוא מזעזע במיוחד כי הוא הפוך לכל מובן המשפחה החמה, לכל המובן שהאבא הוא המגן, הוא המגן על ילדיו, לא הוא מקור הרצח והפשע.

מסעוד גנאים: אז אנחנו דנים פה – צריך שתהיה השאלה איך למנוע רציחות זוועתיות כאלה.

מסעוד גנאים: נכון שכל פושע ורוצח, כמו האבא שרצח במגדל, כאילו הוא עשה את זה באופן פתאומי, הוא לא תכנן.

מסעוד גנאים: אבל רוב העדויות, אנשים אמרו שלהפך, הוא תכנן את זה, והוא אפילו נפרד מהאנשים.

מסעוד גנאים: אז השאלה המרכזית היא איך אפשר לאתר ולסמן אנשים כאלה, כדי למנוע את הרצח הבא.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, השאלה הזאת צריכה להעסיק את כולנו.

מסעוד גנאים: העניין – לא רק עניין הענישה, שהרוצח הזה צריך לקבל את העונש על מעשיו, אבל הדבר החשוב ביותר הוא איך להציל חיי בן או בת, ילד או ילדה, בעתיד, מפני פשעים כאלה ורציחות כאלה, שבאים ממקור שהוא לא צפוי בכלל, מהמקור שאמור לתת את ההגנה, את החיבוק, לילדים ולילדות.

מסעוד גנאים: אני חושב שזו השאלה שאנחנו צריכים להתמודד אתה וזה הדבר שצריכים לתת לו תשובה כדי להבטיח לילדים שלנו חיים בטוחים יותר.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יגאל גואטה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

יגאל גואטה: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כן, הרצח הזה במגדל, אודה ולא אבוש, זהו נושא שקשה לי לדבר עליו, לא רציתי לדבר עליו, מפני שזה בלתי נתפס.

יגאל גואטה: רצח נורא.

יגאל גואטה: קשה לדבר עליו, קשה לשמוע עליו.

יגאל גואטה: אין נפש, מחוספסת ככל שתהיה, שלא מזדעזעת ומצטמררת מלשמוע או לקרוא על הרצח הנורא והמחריד הזה.

יגאל גואטה: אבל אנחנו שליחי ציבור, וכשליחי ציבור אנחנו עושים את המוטל עלינו גם כשזה לא כל כך נוח.

יגאל גואטה: נשלחתי אתמול, בשם מועצת חכמי התורה של ש"ס, בשם יושב-ראש התנועה, הרב אריה דרעי, למשפחה האבלה במושבה מגדל כדי למסור תנחומים, לנסות קצת לחזק את המשפחות האלה.

יגאל גואטה: אין ספק שזו טרגדיה נוראית שהדעת לא יכולה להכיל, ואין מילים שיוכלו לנחם את המשפחה היקרה הזאת.

יגאל גואטה: אבל פטור בלא כלום אי-אפשר.

יגאל גואטה: קודם כול, אני חייב לומר שבביקורי שם גיליתי משפחות מדהימות, באמת, עם תעצומות נפש שאין לתאר.

יגאל גואטה: כאילו – באתי לחזק אותם, לנסות לחזק אותם, וכאילו יצאתי מחוזק, אבל עדיין יש שם לבה רותחת מתחת לפני האדמה שם.

יגאל גואטה: כפי שאמרתי, קשה לי לדבר על הנושא הזה, ולא הייתי עומד כאן לפניכם אלמלא נתבקשתי על-ידי אם הנרצחת, אמה של דור סלע, זיכרונה לברכה, הסבתא של בנימין ויוסף, להעביר מסר לכל עם ישראל, וזה בהחלט קרוב מאוד למה שאמר חברי מסעוד גנאים, חבר הכנסת.

יגאל גואטה: אנחנו יודעים שקשה מאוד לצפות מראש מעשה מתועב ומזעזע כזה, אבל עדיין חובה עלינו להיות יותר ערניים לסביבה הקרובה לנו, וכל אחד מאתנו שמזהה התנהגות שונה או מוזרה של מישהו בסביבתו או מצוקה, ולו רגעית, חובתנו להושיט יד מסייעת או מילה טובה ולנסות לפנות לנפש האדם.

יגאל גואטה: אולי בזה נמנע את האסון הבא.

יגאל גואטה: אני רוצה להוסיף על דבריה ולומר לכם – אומנם כרגע הבנתי שיש צו איסור פרסום על פרטי החקירה, אבל עד כמה שידוע לעת עתה, הרוצח לא היה מוכר למשטרה ולרשויות הרווחה.

יגאל גואטה: במילים אחרות, כפי שאמר חברי, כביכול הכתובת לא הייתה על הקיר.

יגאל גואטה: אבל מעת לעת, כשקורים אירועים מחרידים מהסוג הזה, אנחנו שומעים תמיד מישהו מהמשפחה שאמר: התרענו, אמרנו, הרשויות ידעו ולא טיפלו, ולא עשו; ואז אנחנו, כל אחד מאתנו שאינו חלק משירותי הרווחה, לכאורה, משחררים איזושהי אנחת רווחה ואומרים: או, ידינו לא שפכו את הדם הזה; הרווחה לא הייתה בסדר, המשטרה לא הייתה בסדר.

יגאל גואטה: כולנו כאילו ממשיכים בשגרת חיינו, כאילו כלום לא קרה, כי זה לא אנחנו, זה הם.

יגאל גואטה: לכן, חברים, אני חושב, ואני באמת מצטרף לדברים שנאמרו כאן קודם – –

טלי פלוסקוב: משפט סיכום בבקשה.

יגאל גואטה: – – שאחרי מקרה מחריד כזה כל אחד מאתנו, כאזרחים, צריך לעצור לרגע ולחשב מסלול מחדש, לבדוק את עצמו כמה הוא שם לב לסובבים אותו.

יגאל גואטה: אנחנו תקועים יותר מדי בעצמנו, בווטסאפ שלנו, בפייסבוק שלנו.

יגאל גואטה: אם, לפי דעתי, כן ניתן קצת יותר תשומת לב לסביבה הטבעית שלנו – אתה רואה שכן שהולך מדוכא, שאין לו עבודה, שנה הוא לא עובד – זה לא נורמלי.

יגאל גואטה: בן-אדם שנה לא עובד, סביר להניח שמשהו יקרה באיזשהו שלב, ובינתיים הכול בוער מתחת לפני השטח.

יגאל גואטה: לכן, באמת, בואו נהיה קצת יותר מחוברים לסביבה שלנו, ואני מקווה שבזה נוכל למנוע את האסון הבא.

יגאל גואטה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

טלי פלוסקוב: ישיב השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מודה לחבר הכנסת גואטה על העלאת הנושא החשוב.

טלי פלוסקוב: גם גנאים.

טלי פלוסקוב: שני חברי כנסת הציגו את הנושא.

טלי פלוסקוב: גם מסעוד גנאים.

גלעד ארדן: אה, סליחה – וחבר הכנסת מסעוד גנאים.

גלעד ארדן: סליחה.

גלעד ארדן: רצח במשפחה בכלל ורצח ילדים במשפחה בפרט הוא כמובן נושא כאוב ומזעזע לכל הדעות.

גלעד ארדן: לכן, מיומי הראשון בתפקיד אני מלווה באופן אישי את כל הנושא של אלימות בתוך המשפחה ושדרוג הטיפול ויכולת הטיפול והסמכויות של המשטרה בנושאים האלה.

גלעד ארדן: שוב, מתוך הבנה שאם אנחנו בוחנים, בכלל, כמה אנשים מתים בשנה במדינת ישראל על-ידי מעשי פשיעה מכוונת – אני לא מדבר כרגע על טרור או תאונות דרכים, אני אומר פשיעה מכוונת – אז אלימות בתוך המשפחה היא אחד מהנושאים המשמעותיים ביותר.

גלעד ארדן: עשרות אחוזים, דומני סביב 30% מהנרצחים בשנה, הם על רקע של אלימות בתוך המשפחה.

גלעד ארדן: כדי לייעל את ההתמודדות של המשטרה עם התופעה אנחנו מקדמים עכשיו כל מיני סוגים של מענה ייחודי.

גלעד ארדן: אני אתן כמה דוגמאות.

גלעד ארדן: בהתאם לנוהלי המשטרה, במקרים שבהם עולה חשד לפגיעה בקטין מצד אחד מהוריו, או שהקטין הוא עד לביצוע עבירת אלימות או מין במשפחה, מועבר דיווח מיידי לגורם רווחה מוסמך, כגון פקיד סעד לחוק הנוער.

גלעד ארדן: המשך הטיפול נעשה, ככל שיש צורך, עם חוקרי ילדים, בתיאום יחידת החקירות.

גלעד ארדן: בכל מקרה שעולה צורך ביצירת קשר מיידי עם גורם מטפל, בשל רמת סיכון גבוהה של אישה מתלוננת, שכולל מתן מענה גם לילדיה, כגון העברת נפגעות במצבי סיכון גבוה למקלט לנשים מוכות או למקום מוגן אחר, פונה חוקר המשטרה מיידית לגורם המטפל, מחוץ לשעות העבודה, וזה לא משנה – לילות, שבתות, חגים – מתבצעת פנייה למוקד החירום ברשות המקומית כדי להזעיק קודם כול גם עובד סוציאלי כונן.

גלעד ארדן: היום, ב-25 תחנות משטרה ורשויות מקומיות אנחנו מפעילים מודל שנקרא עו"ס משטרה – עובד סוציאלי שמטרתו טיפול במשפחה בטווח של זמן הכי קצר שאפשר, לפעמים כבר ברגע שהאישה מתלוננת.

גלעד ארדן: מטרת הטיפול היא, בין היתר, אבחון ואיתור של כלל הבעיות המשפחתיות בראייה שכוללת גם את שאר בני המשפחה, ובאמצעות זה גם הפנייתם לגורמי טיפול מתאימים.

גלעד ארדן: ממש עכשיו אנחנו פועלים עם משרד הרווחה גם להגדיל את המודל הזה לעוד תחנות משטרה, ואולי אפילו להכניס את העובדים הסוציאליים האלה, ממש "לשטר" אותם, שהם יהיו חלק אינטגרלי מתחנת המשטרה.

גלעד ארדן: זה גם יעזור לזרימת המידע בין רשויות הרווחה לבין המשטרה, מה שהיום לא תמיד קיים, או שאינו מהיר דיו.

גלעד ארדן: לאחרונה אני אישרתי למשטרה לצאת למהלך ניסיוני של הקמת מחלקי משפחה.

גלעד ארדן: מדובר בעיני במהלך מאוד משמעותי של בניית מחלק בכל אחת מהתחנות הבינוניות והגדולות במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: היום כל חוקר – יש חוקרים בתחום עבירות מין ויש בתחום אלימות, ובהתאם לאופי העבירה זה מועבר לחוקר, מתוך הבנה שבאמת צריך התמחות בכל מה שרלוונטי לאלימות בתוך המשפחה, ולא רק אלימות – היחסים בתוך המשפחה; זה יכול להיות גם עבירות מין, לעתים.

גלעד ארדן: אז אנחנו עכשיו מקימים מחלקי משפחה בכל התחנות הבינוניות והגדולות, והם למעשה יטפלו בכלל האירועים בתוך המשפחה, לא חשוב אם זה בני-זוג, הורים וילדים, אחים, חסרי ישע – כל מה שיכול להיות רלוונטי לתא המשפחתי.

גלעד ארדן: זאת, מתוך הבנה שאת מקרי האלימות במשפחה יש לראות בראייה רחבה, ולטפל במכלול של אפשרויות לשם איתור, מניעה וטיפול נכון ומותאם לבני המשפחה השונים.

גלעד ארדן: בנוסף, משטרת ישראל מקיימת בימים אלו, בהובלתי, עבודת מטה מקיפה על מנת לאפשר הקמה של יחידת פיקוח אלקטרוני על מורחקים, בעיקר גברים, שתאפשר לגורמי האכיפה לעקוב ולפקח על גברים מכים ואלימים שהוצא נגדם צו הגנה או הרחקה.

גלעד ארדן: היום, למעשה, כשאישה מגישה תלונה, ובית-המשפט, גם אם הוא מוציא צו הרחקה – אין למשטרה היום יכולת בעצם לדעת בכל רגע נתון אם הגבר מפר את צו ההרחקה, אלא אם כן האישה מתלוננת.

גלעד ארדן: זה כמובן יוצר בעייתיות, גם של זמן תגובה מספיק מהיר, וגם, נשים עלולות לחשוש להתלונן על בעל שהוא עד כדי כך מפר חוק, שהוא מפר גם צו הרחקה.

גלעד ארדן: ולכן אנחנו בחנו, בהנחייתי, מודל של פיקוח אלקטרוני.

גלעד ארדן: יש גם כמה הצעות חקיקה כאלה בכנסת, ובקרוב מאוד אנחנו נביא את זה להצבעה בכנסת, גם כיוזמה ממשלתית, גם כיוזמות פרטיות – והכול-הכול, עוד פעם, מתוך הבנה שאנחנו חייבים להפוך את המשוואה.

גלעד ארדן: היום במדינת ישראל – אני יודע, יש לפעמים כעס עלי של כל מיני גברים שנמצאים בהליכי גירושין וטוענים שיש תלונות סרק; וזה נכון.

גלעד ארדן: באמת צריך לוודא שלא יוגשו תלונות סרק, ואישה שמגישה תלונה שמתבררת כתלונת סרק, צריך לנהוג אתה מאוד מאוד בחומרה ולמצות אתה את הדין.

גלעד ארדן: מצד שני, אל מול החשש מתלונות סרק יש חשש לרצח נשים וילדים, כפי שראינו, לצערנו הרב.

גלעד ארדן: ולכן, בהקשר הזה, כשיש איום ממשי ובית-המשפט מתרשם שיש כאן בעל עם פוטנציאל אלימות, או קצין משטרה מתרשם, בעיני, חייבים להפוך את המשוואה, ומאותו רגע – לא שהאישה תחיה בפחד ובאיום מתמיד אלא הגבר האלים, עם פוטנציאל האלימות, הוא שצריך לעבור ולחיות בתחושה שמפקחים על פעילותו.

גלעד ארדן: ולכן, אנחנו עוסקים בנושא הזה רבות, הוא על סדר-היום של המשטרה, ובמקום מאוד מאוד גבוה.

גלעד ארדן: כל יוזמת חקיקה שתבוא פה מהכנסת, אני בהחלט אבחן אותה בחיוב, כפי שרק היום הצבענו, בתמיכת הממשלה, על יוזמות חקיקה של חברת הכנסת מרב מיכאלי מהאופוזיציה, ואושרה בימים האחרונים ההצעה של חברת הכנסת גלאון, יושבת-ראש מרצ, שקשורה להפרת צו הרחקה.

גלעד ארדן: אז אני משבח את כל חברות וחברי הכנסת שעוסקים בנושא, ואני מבקש שתראו בי פרטנר לקידום יוזמות.

גלעד ארדן: אנחנו עוד לא במקום שמדינת ישראל צריכה להיות בו כדי להעניק הגנה מספקת לנשים מאוימות כאן.

גלעד ארדן: אני מציע להעביר את ההצעה לסדר-היום לדיון המשך מעמיק יותר בוועדת – – –

טלי פלוסקוב: הפנים והגנת הסביבה, נכון?

אוסאמה סעדי: הפנים.

טלי פלוסקוב: משטרה?

טלי פלוסקוב: אתם יכולים להגיד שאתם מסתפקים בתשובתו של השר, אגב.

קריאה: שלום הילד.

טלי פלוסקוב: או שאתם כן רוצים – – –

יגאל גואטה: תשובת השר מדהימה, רק אני רציתי להעלות את נושא המודעוּת – – –

טלי פלוסקוב: אז איזו ועדה אתם רוצים?

יגאל גואטה: עבודה ורווחה – – –

גלעד ארדן: זה קשור גם לעבודה ורווחה, בגלל שיתוף הפעולה הנדרש וההתרעה הנדרשת עוד בשלבים הראשוניים מגורמי הרווחה.

גלעד ארדן: אז יכול להיות שאם היא ועדה פחות עמוסה, אולי כדאי באמת להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

גלעד ארדן: אני חושב זה רעיון נכון.

טלי פלוסקוב: זו באמת שאלה קשה אם היא פחות עמוסה.

טלי פלוסקוב: בכל אופן, הנושא מספיק חשוב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לאדוני השר.

טלי פלוסקוב: כמובן, יש פה הצעה להעביר להמשך דיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ואני מבינה שזה מקובל כאן על כולם.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נצביע כעת על העברת המשך הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: תצביעו, בבקשה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שבעה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בעניין עליית חברי הכנסת להר-הבית, החלטה מס' 3.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו עוברים להצעה הבאה לסדר היום, מבקשים ממני לברך את האורחים שלנו מקריית-שמונה.

טלי פלוסקוב: נמצאים כאן?

טלי פלוסקוב: אתם כאן.

טלי פלוסקוב: תמיד אנחנו אוהבים לראות אנשים שמגיעים מהמקומות הרחוקים.

טלי פלוסקוב: השביתה בעיר הבירה ירושלים

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו ממשיכים בהצעות לסדר-היום בנושא: השביתה בעיר הבירה ירושלים, מס' 5959, 5962, 5975, 5983, 6005, 6011 ו-6036.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת יעקב אשר – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, כל שנה הריטואל הזה חוזר על עצמו – הוויכוח על תקציב העיר ירושלים, איומים בשביתה, שביתות של פעם בשנה לפני תקציב.

אז ברוך השם שהיום אנחנו מדברים כבר כשהשביתה מאחורינו, ואני בהחלט מודה לראש הממשלה על התערבותו בעניין הזה, אבל השביתה הזאת שפוגעת בתושבים היא קשה מאוד.

אני רוצה שאולי נמנע את הסאגה הזאת, שלא תחזור על עצמה.

זו בעצם המטרה שצריכה להיות לכולנו.

לא יכול להיות שבסוף דצמבר או בתחילת ינואר – גברתי היושבת-ראש, היית ראש עיר כמוני – מדברים על תקציב שכבר החל.

איך אפשר לתכנן?

איך אפשר לעבוד כשהתקציב עוד לא סגור, כשאתה לא יודע כמה אתה מקבל, עוד יש ויכוחים על הדבר הזה?

דוחים את הוויכוחים האלה, לא מגיעים להכרעות, גם להכרעות קשות; אבל צריך להגיע להכרעות האלה הרבה לפני תחילת השנה החדשה.

אי-אפשר לנהל ככה עיר.

האמינו לי, אנחנו יודעים איך זה עובד.

משרד האוצר – אני שומע טענות שלו, ניהוליות או תקציביות.

צריך לפתוח בהליך מסודר עם העירייה, ללמוד את הצרכים, לבדוק את מה שדורש בדיקה, כי אם יש לו טענות על הניהול והכול, אז למה 550 מיליון שקל, שזה הרבה כסף, כן מעבירים, ו-700 או 800 לא מעבירים?

הרי אם יש בעיה ניהולית אז אל תעבירו בכלל.

צריך להביא בחשבון, גברתי היושבת-ראש, שבירושלים יש מצוקה אדירה של כיתות, מצוקה אדירה של למעלה מ-3,000 כיתות.

רק הנושא הזה לבד, אם הוא נפתר וייפתר דרך תקציבי פיתוח – כמו שאת יודעת, הכספים האלה מגיעים מפיתוח – זה יכול לחסוך, בתקציב השוטף של העירייה, למעלה מ-100 מיליון שקל של שכירויות.

אז הנה פתרונות שיכולים להגיע אליהם.

אבל אי-אפשר לעשות את זה – לא עכשיו.

זה לא הזמן, השנה החלה, התקציב עובד.

הדבר היחיד שייגרם בסופו של דבר זה סבל לתושבים; אם לא בשביתה, אז מחר זה יהיה בשירותים שלהם ובמה שהם צריכים.

אני קורא לשר האוצר להיכנס – הבנתי שהיה היום דיון במשרד הפנים, של האוצר, הפנים ועיריית ירושלים.

אני לא הייתי בעיריית ירושלים, אני לא יודע מה יצא שם; אולי סגן השר יעדכן אותנו תכף – אבל אני קורא לשר האוצר להיכנס לדיון מרתוני, עד שיהיה עשן לבן.

עם הצוות שלו, עם הצוות של עיריית ירושלים.

להגיע להסכמה, לפחות, אדוני השר – הרב מלכיאלי, אתה מפריע לי.

שנייה, אני רוצה את ההקשבה של סגן השר.

טלי פלוסקוב: סיכום בבקשה.

סיכום.

שייכנסו למשא-ומתן מרתוני, שיגיעו להסכמה לפחות לשנה הזאת, בלי שזה יחייב את האוצר להמשך הדרך, לשנה הבאה, ובמהלך השנה הקרובה יעשו את כל הבדיקות שצריך לעשות, גם את הבדיקות של ניהול תקציב כזה או אחר, ויגיעו בסופו של דבר להסכמה על הצרכים של העיר ירושלים.

אין ספק שנקודת הפתיחה שלה היא קשה מאוד; יותר מערים אחרות, בכל רמה אפשרית.

טלי פלוסקוב: תודה.

אבל אני חושב ששר האוצר צריך לקרוא לראש העיר ולצוות שלו ולשבת עד שיצא עשן לבן.

יקבלו גם סיוע מהשר לענייני ירושלים – שנמצא כאן, וצריך להגיד לו תודה, לפחות על סיום השביתה – להגיע להסכמה כרגע על חצי השנה הקרובה, ולאחר מכן להגיע להסכמה כללית מה תקציבה של ירושלים.

שלא יהיה מצב שכל שנה יש שביתה או איום בשביתה בירושלים עיר הבירה.

תודה רבה.

טלי פלוסקוב: רק נתון קטן: ראש עיריית ירושלים החליט לפתוח בשביתה כששר האוצר לא נמצא בארץ.

טלי פלוסקוב: אז הוא יכול היה לטפל בזה?

טלי פלוסקוב: זה רק פרט קטן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, ידידי סגן השר הרב איציק כהן, ימים לא פשוטים עברו על ירושלים, ואני, כמו יעקב, באמת מייחל שיצא עשן לבן.

מיכאל מלכיאלי: אני עליתי לפה לנצל את ההזדמנות לומר לך, אדוני סגן השר, הרבה תודות בשם אנשי ירושלים על מאבק עיקש שלך במשרד האוצר בנושא הבנייה בירושלים בכלל ובפרט לציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שיש הגירה שלילית מירושלים.

מיכאל מלכיאלי: זוגות צעירים רבים – חרדים ושאינם חרדים, זה חוצה מגזרים – אין להם איפה לגור בירושלים.

מיכאל מלכיאלי: כשזוג צעיר מירושלים רוצה לגור ליד ההורים – הוא צריך להדרים, להצפין.

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר לגור, ירושלים הפכה לעיר של עשירים בלבד.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו שמענו על יותר מתוכנית אחת של מינהל התכנון לבנייה מסיבית בדרום העיר.

מיכאל מלכיאלי: לצערי, על פניו, הבנייה הזאת מכוונת כלפי אוכלוסייה מסוימת מאוד.

מיכאל מלכיאלי: אני עליתי לברך אותך, הרב איציק כהן, על המאבק העיקש שלך למען טובת כל העיר.

מיכאל מלכיאלי: כל העיר זה אומר חרדים, דתיים וגם חילונים.

מיכאל מלכיאלי: לתת להם את המקום הנכון, איפה שהם רוצים לגור בירושלים, בנייה שמתאימה לציבור החרדי, גם צורת הבנייה, שטחי ציבור.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שאחד מעקבי אכילס של ירושלים זה שאין בנייה, אנשים רוצים לגור ואי-אפשר.

מיכאל מלכיאלי: מי שרוצה לקנות בירושלים, זה עשירים בלבד.

מיכאל מלכיאלי: באמת זה המקום לדרוש גם ממינהל התכנון ומלשכת ראש העיר לאמץ ולהרחיב את האפשרויות של הבנייה בעיר שמתאימות לכולם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר – אינו נוכח; חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: אני אבקש מסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב על ההצעות לסדר-היום.

דב חנין: אפשר הבעת דעה?

טלי פלוסקוב: הבעת דעה?

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לברך את תושבי ירושלים, שקמו לבוקר חדש – לאחר הימים שהם סבלו, ימים מיותרים, סבל מיותר, שביתה מיותרת, מכיוון שמהיום הראשון אמרנו באוצר שאנחנו פתוחים לדיונים מרתוניים, ללא הפסקה, עד שיתבררו הדברים לאשורם.

יצחק כהן: גם הקצבנו מאות מיליונים תוספת לעיריית ירושלים.

יצחק כהן: התוכניות הרב-שנתיות הן במיליארדים, אם זה תחבורה, פיתוח.

יצחק כהן: בשנה שעברה התוספת הייתה כמעט חצי מיליארד.

יצחק כהן: השנה התוספת אמורה להיות עם תוספת של 5% על תוספת השנה שעברה.

יצחק כהן: יש אוזן קשבת במשרד האוצר, והשביתה הייתה מיותרת לחלוטין.

יצחק כהן: אני שמח.

יצחק כהן: אני מברך את שר האוצר משה כחלון, את השר אלקין, את שר הפנים הרב אריה דרעי, את ראש הממשלה – אפילו את ראש העירייה, למה לא? – שהשכילו להבין שהם צריכים ללכת בדרך אחרת לגמרי, דרך שונה מהדרך של שביתה כוחנית, פראית, מיותרת, סבל מיותר.

יצחק כהן: קשה היה לראות את זה.

יצחק כהן: באמת היה קשה לראות את זה.

יצחק כהן: במיוחד שמשלחת מקרן המטבע הבין-לאומית הייתה פה בארץ וראתה את הדברים האלה.

יצחק כהן: הם פשוט לא האמינו למראה עיניהם.

יצחק כהן: זה נזק גדול ונזק חמור.

יצחק כהן: אני מצטער גם על אותו ציוץ מטופש – שלא ידוע מי עשה אותו, בוודאי לא אף אחד מבעלי התפקידים באוצר – אתמול בערב.

יצחק כהן: הוא מייד הוסר, תוך התנצלות.

יצחק כהן: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, שבישיבת הממשלה ביום ראשון נושא ירושלים יידון.

יצחק כהן: החברים באוצר, אגף התקציבים, כל מי שאמון על הדברים, המנכ"ל, כולם, ייתנו כתף כדי להביא באמת לפיתוחה ולשגשוגה של ירושלים.

יצחק כהן: זה רוח גבית ששר האוצר משה כחלון נותן לתהליכים האלה.

יצחק כהן: אני מקווה שבעתיד לא יהיה סוג כזה של מאבקים, כי זה לא נותן שום דבר וראינו שזה לא נותן שום דבר.

יצחק כהן: התוצאה שהגענו אליה היום, יכולנו להגיע אליה גם לפני שבוע, בלי סבל מיותר של נשים וטף וזקנים.

יצחק כהן: בואו נקווה לעתיד יותר טוב ולהתנהלות מסודרת יותר.

יצחק כהן: נצפה באמת שביום ראשון, השר אלקין עם כולם ביחד בישיבת הממשלה, עם ראש העיר ניר ברקת, בישיבת הממשלה ילובנו הנושאים ונביא לכם את התוצאות.

יצחק כהן: אני מציע או להסתפק בתשובה שלי.

יצחק כהן: מסתפקים?

טלי פלוסקוב: מה אתם מחליטים?

ועדת פנים.

טלי פלוסקוב: עדיין?

טלי פלוסקוב: למרות שאמרו שביום ראשון יהיה דיון בממשלה?

יצחק כהן: אין לי בעיה.

יצחק כהן: אתם רוצים ועדת פנים?

יצחק כהן: אין לי שום בעיה.

זה לא יהיה מחר.

יצחק כהן: אין שום בעיה.

מיכאל מלכיאלי: אני מסתפק בדברי השר.

יצחק כהן: אין שום בעיה, הרב אשר.

יצחק כהן: אני גם מודה לרב מלכיאלי, שהזכיר את נושא הבנייה בירושלים לציבור בכלל ולציבור החרדי בפרט.

יצחק כהן: אכן הדברים מתקדמים ונוכל בקרוב לבשר לכם בשורות טובות.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

יצחק כהן: מה שהחברים ירצו.

יצחק כהן: מה אתם מחליטים?

טלי פלוסקוב: רגע, יש פה קודם כול בקשה להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: תחשבו בינתיים.

יצחק כהן: אני אומר להסתפק.

טלי פלוסקוב: אם מסתפקים אז אני לא נותנת בכלל בקשה להבעת דעה.

תני להם, למה לקחת להם?

דיון בוועדת הפנים.

הדיון יהיה רק ברכות לשר האוצר, לסגן שר האוצר ולשר אלקין.

טלי פלוסקוב: תהיה סיבה לברך.

טלי פלוסקוב: בסדר, מקובל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, אתה עדיין מעוניין בהבעת דעה?

טלי פלוסקוב: בבקשה, דקה לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אני כמובן שמח שנעצרה השביתה הזאת, שבעצם גרמה סבל מאוד קשה לתושבי ירושלים.

דב חנין: גם אני קיבלתי הרבה תלונות מתושבי ירושלים על הסבל הקשה שנגרם להם.

דב חנין: אבל אני רוצה להפנות את תשומת לבך, אדוני סגן השר – ועמיתי חברי הכנסת – למציאות שגם היא באחריותה של עיריית ירושלים, למה שקורה במזרח-ירושלים – שועפאט.

דב חנין: בשועפאט, אדוני סגן השר, שזאת אומנם שכונה שלטעמי לא שייכת למדינת ישראל, אבל מה לעשות, מכוח החוק היא סופחה, והיא חלק מעיריית ירושלים – שם לא מפנים את האשפה שנים.

דב חנין: לא מפנים את האשפה שנים.

דב חנין: אז מה, איפה עיריית ירושלים?

דב חנין: האם היא נותנת שירותים לאנשים האלה, שבאחריותה?

דב חנין: השאלה הזאת, אדוני סגן השר, אפילו לא עלתה בדיון הגדול והרחב שהתנהל ביחס לסבל הקשה של תושבי ירושלים.

דב חנין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: כאמור, הייתה בקשה מחברי כנסת להמשיך בדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: זה מקובל על כולם.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נצביע על העברת המשך הדיון לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, תצביעו.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 30), התשע"ז–2017; הצעת חוק לביטול פקודת העיתונות, התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: מחאתם הצודקת של מורות ומורי היל"ה

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום הבאות: מחאתם הצודקת של מורות ומורי היל"ה, מס' 5959 ו-6036.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת – סגן שר החינוך עונה?

אורי מקלב: סגן שר החינוך?

מאיר פרוש: כן.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: מכובדי סגן השר, חברי חברי הכנסת, המאבק של העובדים, מורות ומורי תוכנית היל"ה, היה מאבק מרשים, וגם יעיל, של ארגון העובדים שמייצג אותם, ואני חושב שבסופו של דבר הם גם מציגים תוצאות יפות מאוד וביצועים טובים מאוד, הגם שלא הגיעו לכל הדרישות ולכל היעדים שלהם, בסופו של דבר, גם אחרי שיפור ומתן התנאים.

אורי מקלב: אבל בחוזה ההעסקה שלהם לא כולם זוכים להיות עם שעות ועם משכורת חודשית, אלא חלק נשארים שעות אפקטיביות, כפי שהם קוראים לזה, ושעות של עובדי קבלן.

אורי מקלב: גם את הדבר הזה צריך לפתור, מכיוון שאי-אפשר לפתור בעיות תקציב כאלה ואחרות על-ידי כך שמרעים תנאים של העובדים, וחוסכים כסף – המעסיק חוסך כסף על-ידי כך שהוא לא נותן לעובדים את התנאים המגיעים להם.

אורי מקלב: בסופו של דבר אלה פיתולים – גם אם קוראים לזה 70% ו-30%, ובשמות כאלה ובשמות אחרים, אלה פיתולים וכל מיני קימבונים כדי לחסוך בתקציב, וזה דבר שלא נכון לעשות.

אורי מקלב: אני באמת רוצה תשומת לב – אני לא יודע מדוע, וזה דבר שצריך לבדוק היטב, ואני בטוח שיש לזה תשובות, מדוע החברה למתנ"סים, ש-12 שנה או עשר שנים העסיקה את אותם עובדים, ולא היו מוכנים לתת את התנאים הטובים, וזה גרם ללא מעט שביתות של מורים ומורות בתוכנית היל"ה – כשבסופו של דבר יצאו למכרז שכן חייב את המעסיק לתת להם, החברה למתנ"סים לא התמודדה.

אורי מקלב: כנראה, באי-מתן תנאים יש לא מעט רווח.

אורי מקלב: אבל אני חושב שבסופו של דבר שפר חלקם של מורות ומורי תוכנית היל"ה, מכיוון שהם עוד לא עמדו מול משרד ממשלתי מכובד כמו משרד החינוך, שהיה לו קשה למנוע את התנאים.

אורי מקלב: אבל מה קורה עם כל עובדי הקבלן האחרים, שאין להם אפשרות להתמודד עם מעסיק שהוא משרד ממשלתי?

אורי מקלב: מול מעסיקים בשוק החופשי, ששוללים את זכותם, עושקים אותם, לא נותנים להם את המגיע להם, יוצרים אפליה מובנית בתוך המקום – דהיינו, יש חברה שבתוך מרחב ציבורי, במקום העבודה, אחד עובד קבוע ומקבל משכורת אחרת, ואם יש חופשה, ואם יש חגים, שביתה או מזג אוויר, הוא מקבל את מלוא השכר שלו, ועובדים אחרים לא מקבלים.

אורי מקלב: על מה מדובר?

אורי מקלב: על-פי רוב, רק על עובדים שהם עובדי תחזוקה, עובדי ניקיון ועוד.

אורי מקלב: בסופו של דבר זה פוגע באופן אמיתי בשכר, באפשרות להעסקה ובכדאיות ההעסקה שלהם – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורי מקלב: אני אסיים.

אורי מקלב: אנחנו עומדים, והם עומדים, ואנחנו עדיין ממשיכים להעסיק בסוג ההעסקה הזה, שאנחנו צריכים לעקור אותו – בחברה מתוקנת, בחברה אנושית, בחברה אמיתית, אי-אפשר להמשיך בהעסקה הזאת.

אורי מקלב: זה לא העסקה, זה באמת לעשוק את אותם עובדים.

אורי מקלב: אנחנו אומרים בפרשת השבוע: "עד מתי יהיה זה לנו למוקש" – "שלח את עמי ויעבדני".

אורי מקלב: במקרה זה, בוודאי יעבדו את ה', אבל גם עבודה והעסקה נכונה ונאותה.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לעדכן אותך – אתה בטח עד למה שקורה בבתי-החולים, בזמן הזה, שכל עובדי הקבלן מתקבלים כעובדי מערכת הבריאות של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אנחנו כבר סוף-סוף התחלנו בתהליך.

אורי מקלב: – – – ממשלתי, אבל – – –

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: אין ויכוח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמיר פרץ – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שמדובר היום באחד הימים הקשים שמדינת ישראל חווה; עימות מאוד קשה בין שליחיה – שוטריה, חייליה – של מדינת ישראל לבין אותם תושבים בעמונה שנקלעו למאבק הזה.

עמיר פרץ: הדבר מעיד בראש ובראשונה על כך שלממשלת ישראל אין אסטרטגיה; היא עוסקת בטקטיקה, טקטיקה שמובילה בסופו של דבר למצב שכל הצדדים מפסידים.

עמיר פרץ: ראש הממשלה היום גם אכל את הדגים המאוד-מאוד-עבשים, גם נאלץ לשלם מחיר מאוד גבוה מבחינה תקציבית, גם נאלץ לפנות את תושבי עמונה וגם מוצא את עצמו נאלץ לתמוך בחוק ההסדרה, שאותו הגדיר חוק שיכול לסכן אותנו ולהביא אותנו להאג.

עמיר פרץ: זה בהחלט יום שבו אי-אפשר להתעלם מהתופעה הזאת.

עמיר פרץ: אני מקווה שממשלת ישראל תדע שהיא חייבת לקבל החלטה מה הם גבולות הקבע של ישראל.

עמיר פרץ: ביום שנחליט על גבולות הקבע שלנו אנחנו נוכל לבנות בהסכמה בין-לאומית ובהסכמה לאומית רחבה.

עמיר פרץ: אנחנו תומכים בכך שהגושים יישארו בתוך מדינת ישראל; שמתוך 500,000 מתיישבים שנמצאים מעבר לקו הירוק, 420,000 יוגדרו כחלק ממדינת ישראל בכל הסדר קבע עתידי, וכך צריך להביט על כך.

עמיר פרץ: הנושא שאנחנו עוסקים בו היום, נושא מורי הקבלן, הוא נושא כואב מאוד.

עמיר פרץ: אומר דבר אחד: אני מתחייב שבכל עמדה ציבורית שאשא בעתיד אמשיך לראות את המאבק על כך שעובדי הקבלן צריכים להיעלם, כתופעה, ממדינת ישראל.

עמיר פרץ: ולא יעזור כלום – אומר לכם מישהו בעל ניסיון – אני ניסיתי עם חברות הקבלן הכול: הסכמים, חוקים, חקיקת מגן; זה לא עוזר.

עמיר פרץ: בסוף הם מוצאים את הדרכים המאוד-מפותלות לעקוף את הזכויות ולצמצם בזכויות שמגיעות לאותם עובדים.

אורלי לוי אבקסיס: – – – עובדי קבלן שירותים – – –

עמיר פרץ: חבילת שירותים.

עמיר פרץ: הופכים אותם לחבילה.

אורלי לוי אבקסיס: כן, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: ואם מדובר במורים – איך המורים יעמדו מול תלמידיהם?

אורלי לוי אבקסיס: ועוד מורים שמטפלים בבעיות הקשות ביותר במסגרת מערכת החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אנחנו היום מתייצבים מול משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: וכמו שאמרו כאן והיושבת-ראש הדגישה: אכן, ההסתדרות פועלת ומנסה לצרף עובדים שהם עובדי קבלן להיות עובדים מן המניין בבתי-חולים.

אורלי לוי אבקסיס: במוסדות אחרים ראינו זאת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הצירוף של כמה אלפים אינו התמודדות עם התופעה רחבת ההיקף של מאות-אלפי אנשים כאלה, גם בתעשייה הציבורית, גם בשירות הציבורי וגם בתעשייה הפרטית.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, אנחנו צריכים לחוקק חוק שפשוט מוציא את חברות הקבלן אל מחוץ לחוק.

אורלי לוי אבקסיס: ותאמינו לי: לא להיבהל.

אורלי לוי אבקסיס: האבטלה לא תגדל ולא יהיה משבר במשק.

אורלי לוי אבקסיס: רק נזכה לצמצום פערים ולהחזרת כבודם של אותם אנשים למקום הראוי להם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעה זו סגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת הרב מקלב, חבר הכנסת עמיר פרץ, משרד החינוך עושה מאמצים גדולים לאפשר לבני-נוער מנותקים שנשרו מכל מערכות החינוך של המדינה ומכל קבוצות התרבות – דתיים, חרדים, ערבים, בדואים, עולים ועוד – לממש את זכותם להשכלה במסגרת חוק חינוך חובה חינם.

מאיר פרוש: לצורך זה הקים המשרד את תוכנית היל"ה, הפועלת ביחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות, במסגרת אגף א' חינוך ילדים ונוער בסיכון של המשרד.

מאיר פרוש: התוכנית מיושמת בשנים האחרונות במסגרת מכרז באמצעות רשת "עתיד".

מאיר פרוש: אני אומר את הנאום כדי שבעוד 20 שנה ירצו לראות מה חבר הכנסת עמיר פרץ – – –

עמיר פרץ: התכוון.

מאיר פרוש: בה' שבט, 1 בפברואר.

מאיר פרוש: אז ידעו שעל מה הוא דיבר.

מאיר פרוש: אני מספר.

מאיר פרוש: זו הקדמה.

מאיר פרוש: טוב עושה משרד החינוך שהוא מכניס את זה.

אורי מקלב: – – –

מאיר פרוש: בסטנוגרמה של הכנסת ייכנס הסיפור.

אורי מקלב: – – –

מאיר פרוש: זה תחילת הסיפור.

מאיר פרוש: במסגרת תוכנית היל"ה נבנית לכל נער מנותק ונערה מנותקת תוכנית לימודים אישית במסלול לרכישת תעודה.

מאיר פרוש: תוכנית הלימודים האישית גמישה, והיא גם מותאמת לנער או לנערה מבחינת מקום הלימודים, שעות הלימוד, החומר הנלמד ומשך תקופת הלימודים.

מאיר פרוש: חשוב להבין שמדובר בלימודים ללא מסגרת בית-ספר או כיתה שעיקרם למידה פרטנית או למידה בקבוצה קטנה, במקומות שונים בקהילה, במסגרת חסות הנוער במשרד הרווחה, ועד בתי-מעצר וכלא.

מאיר פרוש: בשל המורכבות והגמישות הנדרשות בהענקת שירותי החינוך וההשכלה בתוכנית היל"ה, ניתח המשרד את הצרכים והאפשרויות והגיע לנוסחה שמאפשרת הפעלה של מערך ההוראה בהיקפים של עד 70% משעות ההוראה בתוכנית, בהעסקה על בסיס משרתי-חודשי.

מאיר פרוש: שאר השעות מופעלות בשעות הוראה אפקטיביות לטובת חיזוק מערך ההוראה הגמיש.

מאיר פרוש: כפועל יוצא מכך, יותר מ-65% מהמורים בתוכנית מועסקים בהעסקה משרתית שמבטיחה להם שכר קבוע ויציב במשך 12 חודשים בשנה, וכן תוספת שכר על שכרם החודשי הקבוע בגין הוראה בתקופת חופשות במערכת החינוך, תגבורים והוראה פרטנית.

מאיר פרוש: השכר החודשי של מורי היל"ה מביא בחשבון הוראה מיטבית לתלמידי הקצה, כולל תנאים, זכויות סוציאליות מלאות ושמירה על יציבות עבור המורים, באופן שמאפשר הן ללומדים והן למורים לקיים רצף חינוכי מיטבי.

מאיר פרוש: יש לציין כי התגמול לשעה אפקטיבית כזאת גבוה יותר משעת הוראה משרתית – כתשלום בגין חופשת הקיץ.

מאיר פרוש: העסקה בשעות אפקטיביות הכרחית לשם מתן מענה גמיש ומשתנה בתכיפות גבוהה, כפי שנדרשת תוכנית היל"ה לתת כמענה על צורכיהם של בני-הנוער המנותקים.

מאיר פרוש: ללא הגמישות האמורה, שהיא חיונית, כאמור, ייפגעו בני-הנוער הנזקקים לתוכנית.

מאיר פרוש: הגמישות המינימלית הזאת, שאני קראתי עליה לפניכם, באופן הפעלת שעות ההוראה בתוכנית, מאפשרת להצעיד את בני-הנוער המנותקים ללמידה אפקטיבית ולקבלת תעודות משמעותיות.

מאיר פרוש: כמו כל המורים בחינוך העל-יסודי המועסקים על-ידי בעלויות או על-ידי הרשויות המקומיות, גם מורי היל"ה מועסקים על-ידי רשת "עתיד" – רשת פדגוגית שמעסיקה אלפי מורים בארץ.

מאיר פרוש: מורי היל"ה מאוגדים ומיוצגים על-ידי "כוח לעובדים", איגוד מקצועי שפועל למימוש זכויותיהם, ולמורים יש הסכם קיבוצי עם המעסיק ובמסגרתו מעוגנים גם תנאי העסקתם.

מאיר פרוש: עובדי התוכנית אינם עובדים במערכת החינוך הפורמלית על כל הכרוך בה, ובכלל זה המחויבויות השונות החלות על עובדי מערכת החינוך הפורמלית, לכן אין כל מקום להשוואה בין מערכת החינוך הפורמלית לתוכנית היל"ה.

מאיר פרוש: כאמור, תוכנית היל"ה נועדה לתת מענה למי שנפלטו ממערכת החינוך הפורמלית, ולפיכך נקבעו מסגרות הפעלה שהן רלוונטיות לתוכנית הנדונה ולבני-נוער שמקבלים בה שירות.

מאיר פרוש: המשרד ממשיך להפעיל מערך בקרה ופיקוח על הספק המפעיל את התוכנית כדי להבטיח שרמת השירות הניתנת לנערים המנותקים היא מיטבית, כמובן תוך עמידה בדרישות המשרד ושמירה על החוק.

מאיר פרוש: לכן, אם חברי הכנסת – וסביר להניח שהם לא מסתפקים או שהם רוצים ללבן ולשאול שאלות – אז אני, מצדי, גם לא אכפת לי שהדבר הזה יעבור לדיון בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת המציעים – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: לפני שהם – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: שנייה.

טלי פלוסקוב: אם מסתפקים בתשובתו של השר – –

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: – – אז אין מקום להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: אם כן מבקשים להעביר לוועדה – –

דב חנין: ועדה.

טלי פלוסקוב: – – אז אני אתן כמובן לשני חברי כנסת.

אורי מקלב: סגן השר הסכים לוועדה – – –

מאיר פרוש: אמת.

טלי פלוסקוב: רוצים לוועדה.

טלי פלוסקוב: לכן, יש לנו שתי בקשות הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: דקה שלך.

טלי פלוסקוב: ולאחר מכן – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: בבקשה – – –

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: יש כאן ארבע סיבות לבושה.

דב חנין: סיבה ראשונה לבושה היא שבחברה שלנו יש עדיין עבדות קבלן: עובדים שעושים את אותה עבודה, אבל לא מועסקים על-ידי המעסיק האמיתי אלא אצל קבלן.

דב חנין: השכר שלהם נפגע, התנאים שלהם נפגעים, והתופעה המבישה הזאת עדיין קיימת.

דב חנין: סיבה שנייה לבושה זה שמי שמוביל את התופעה המבישה והמזיקה הזאת זו המערכת הציבורית: השירות הציבורי, מערכות החינוך, מערכות הבריאות, מערכות הרווחה, רשויות מקומיות.

דב חנין: זו בושה שזו התמונה במערכת הציבורית.

דב חנין: סיבה שלישית לבושה – שזה קורה במערכת החינוך.

דב חנין: מערכת החינוך צריכה להיות הדוגמה של הדבר החיובי שאליו אנחנו שואפים, ולא הדבר שמדגים לנו את כל הזוועות של העולם, כמו העסקה מנצלת ופוגענית.

דב חנין: והסיבה הרביעית לבושה היא שאנחנו פוגעים במורות ומורי היל"ה, אלה שאנחנו שולחים למקומות הכי קשים, לעבוד עם בני-הנוער ובנות-הנוער שבמצוקה; החוליה האחרונה שלפני הידרדרות.

דב חנין: אותם צריך היה לעטוף, להגן, לטפח, ודווקא בהם פוגעים בצורה כל כך קשה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שנייה – מפעילים מיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת בראש, אני לא צריכה להוסיף ולומר על ההעסקה הפוגענית בכל הנושא של חברות כוח-אדם או חברות שמספקות היום שירותים בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: כדי להתחמק מהתיקונים של החוק, אז הם מצאו להם איזושהי רזולוציה חדשה שהיום הם לא קבלן כוח-אדם – הם קבלן שירותים.

אורלי לוי אבקסיס: מי מביא את השירותים האלו?

אורלי לוי אבקסיס: מי הבן-אדם שמספק אותם?

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר אנחנו מסתכלים על מערכת החינוך, אני שוב רואה את אותה מגמה הרסנית ביותר, שבמקום לצמצם את הפערים, דווקא באותו אזור חשוך, באותו אזור שיכולת השיקום או אולי המניעה של אותם תלמידים ליפול לשוליים החברתיים שמשם כמעט אי-אפשר להציל – ברגע שהם סיימו את המערכת – אותם ילדים שנמצאים באמת במצב של כמעט, את יודעת, גלישה או יציאה לחלוטין מתוך אותה מערכת חינוך פורמלית, במקום לתת להם את חבל ההצלה בדמות חזקה שיכולה גם לתרום, אנחנו בעצם הופכים את המקצוע הזה למקצוע במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: כי מי ירצה לעסוק במקצוע הזה?

אורלי לוי אבקסיס: איזה כוחות חזקים וטובים אנחנו נוכל לפתות או לתמרץ להגיע לשם כאשר אלה הם התנאים?

אורלי לוי אבקסיס: זאת ההתייחסות של הממשלה, וכאשר זאת ההתייחסות של הממשלה, אני אומרת לך, גברתי היושבת-ראש, לא מכאן תבוא הבשורה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו נסתכל על אותם ילדים ובני-נוער בסיכון, אנחנו צריכים להעמיד להם את הכלים הטובים ביותר, כי פה צריך להחזיר למסלול, המסלול הנורמטיבי.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו נהפוך אותם להיות השעיר לעזאזל, או איזה מין עודף כזה שאנחנו רוצים להיפטר ממנו, אז באמת המדינה תידרש גם מהבחינה הכלכלית להוציא הרבה יותר כספים כדי לשקם את אותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן שהמערכת, ובעיקר מערכת החינוך, תיקח את הנושא הזה ברצינות.

אורלי לוי אבקסיס: וצר לי ששר החינוך איננו כאן והנושא הזה פחות מעניין אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אם הוא לא מעוניין לטפל בחוליים הרעים של משרד החינוך – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: – – אז בבקשה, שיבקש להיות שר אחר, אולי השר – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה לכבד את התקנון ולסיים בזמן – למרות שנתתי לך הרבה יותר זמן.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, הייתה פה הצעה להעביר את המשך הדיון לוועדת החינוך, נכון?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מקלב, לוועדת החינוך?

אורי מקלב: כן.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אני רוצה ששר החינוך יהיה שר חינוך במשרה מלאה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, רבותי, אנחנו כרגע נצביע על העברת הדיון לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שישה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך הדיון בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: בכך, רבותי, סיימנו את ההצעות לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: ["דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 20265.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להמשך הדיון על הצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית, ואנחנו כמובן ממשיכים בהנמקת ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה אדוני.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שתגיד לי, בבקשה, כמה זמן אתה מבקש.

אוסאמה סעדי: עד 09:00.

טלי פלוסקוב: עד 09:00?

טלי פלוסקוב: אתה רוצה כמובן להיות רשום בספר "גינס".

דב חנין: אם הוא היה אומר את כל מה שיש לו להגיד על החוק הזה היינו צריכים להישאר עד השבוע הבא.

טלי פלוסקוב: ובכל זאת, אדוני?

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, באמת, אם רציתי לדבר ולומר כל מה שיש לי נגד החוק המסוכן, בה"א הידיעה, אז אנחנו הגשנו הסתייגויות שהחישוב שלהן – לפי מה שערך היועץ המשפטי לכנסת – זה 38 יום; נכון, דב?

דב חנין: 38 יממות.

אוסאמה סעדי: 38 יממות.

אוסאמה סעדי: וגם אמרנו שאנחנו לא רוצים את כל הזמן הזה.

אוסאמה סעדי: האופוזיציה הייתה מוכנה לזמן סביר והגיוני לדון בחוק הזה, שהשתנה כמה פעמים.

אוסאמה סעדי: שינו את הנוסחים כמה פעמים.

אוסאמה סעדי: התקיימו דיונים בוועדה המשותפת על הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: אני אדבר, גברתי היושבת-ראש – על מנת להפיס את דעתך ואת דעת הנהלת הכנסת – אני אדבר עד שחברתי מיכל רוזין תיכנס; חמש דקות, שבע דקות, עשר דקות, ואז היא תדבר.

טלי פלוסקוב: קיבלת.

אוסאמה סעדי: ובזה אנחנו היום נסיים את נימוקי ההסתייגויות שלנו כאות מחאה על החלטה מסוכנת וחסרת תקדים של ועדת הכנסת, שהשתמשה בסעיף 98 לתקנון, שמיועד אך ורק למקרים – כפי שכתוב: חוקי התקציב ומקרים חריגים יוצאים מהכלל.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו היינו מוכנים להתחשב בעניין הזה, ואמרנו שאנחנו נסתפק בכמה ימי עבודה של המליאה שבהם אנחנו נציג את הנימוקים הענייניים שלנו נגד הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: אבל מה לעשות, גם פה, באופן הדורסני ביותר השתמשתם, הקואליציה – ולצערנו תוך מתן סיוע ובעזרת הייעוץ המשפטי לכנסת – השתמשתם בתקנה ובסעיף 98 לתקנון ועשיתם סדרי דיון מיוחדים, יעני, נתתם לנו שאריות פה ושם, נכון, דב?

דב חנין: נכון.

אוסאמה סעדי: יום שלישי כמה שעות, יום רביעי ככה כמה שעות, יום שני גם כמה – מה זה?

אוסאמה סעדי: זה חוק כזה רציני, שאתם, הקואליציה – – –

דב חנין: גם לא ברציפות.

אוסאמה סעדי: ולא ברציפות, אני אומר, במקוטע, לסירוגין, איפה שיש ככה סתימת חורים.

אוסאמה סעדי: ומה, נתנו לכם זמן, נתנו לכם שעות על גבי שעות, עד 09:00 למחרת.

אוסאמה סעדי: כאילו אנחנו נשב פה בשעה 02:00, 03:00, 04:00, הקואליציה, חברי הקואליציה, גברתי היושבת-ראש, תלכו לנוח ותשנו שנת – איך אומרים?

אוסאמה סעדי: – ישרים?

דב חנין: בחוק הזה אי-אפשר לישון שנת ישרים.

אוסאמה סעדי: לא, הם כאילו יישנו ואנחנו נמשיך לדבר.

אוסאמה סעדי: אני לא יודע, יש פה חיילים ששומעים אותנו, אבל כאילו בשעות שנתתם לנו, אני לא חושב שיש אפילו אחד במדינת ישראל שישמע אותנו.

אוסאמה סעדי: אז מה, אדבר לקיר?

אוסאמה סעדי: אנחנו, מה שביקשנו – ביקשנו זמן סביר לנמק הסתייגויות לחוק מסוכן ביותר שהולך להיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: אני זוכר, דב ואורלי – ואני חבר בוועדה המשותפת של חוץ וביטחון וחוקה – שהיושב-ראש הקבוע, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, על מנת להעביר את החוק הזה בקריאה ראשונה ובקריאה שנייה ושלישית ביטל את כל הדיונים, הצעות דחופות, דיונים מהירים, הצעות חוק אחרות בכלל ביטל ושם אותן בצד; אמר:

אוסאמה סעדי: אני עכשיו מתעסק בחוק הזה ותו לא.

אוסאמה סעדי: אז למה פה במליאה לא רוצים לבטל?

אוסאמה סעדי: ממשיכים רגיל, אבל כאילו בזמן הפנוי שיש לנו, אנחנו נקצה לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: תודה רבה, אנחנו לא נסכים לזה.

אוסאמה סעדי: הפן הפרוצדורלי, הפן התהליכי חשוב מאוד גם בחקיקה, ואת זה אנחנו גם ניקח לבג"ץ: איך אתם מעקמים, מעגלים פינות בהליכי חקיקה של חוקים חשובים ביותר.

אוסאמה סעדי: אתם לא נותנים זמן ומשתמשים בסעיפים תקנוניים כאלה ואחרים על מנת להגיד ולהציג מצג שכביכול אנחנו נותנים זמן סביר.

אוסאמה סעדי: זה – לפן הדיוני.

אוסאמה סעדי: לפן המהותי: מה לא נאמר על החוק הזה?

אוסאמה סעדי: מה לא נאמר?

אוסאמה סעדי: החוק הזה התחיל – ואני אזכיר לך, גברתי היושבת-ראש, ולחברי חברי הכנסת – התחיל בכלל כשרצו למנוע את פינוי עמונה.

אוסאמה סעדי: אחרי זה הורידו את הסעיף שמתייחס לעמונה.

אוסאמה סעדי: ואמרנו שעמונה תיפול בשנית והיא היום עומדת להתפנות.

אוסאמה סעדי: אבל תראו איזה צביעות יש אצלכם, גם בממשלה, אצל חלק מהשרים: כאשר היה פינוי לפני פחות משבועיים באום-אלחיראן לא ראיתי כזה חיבוק למשפחות של אום-אלחיראן; לא ראיתי כזה ליטוף מהצד של הממשלה, של השר לביטחון פנים, שהיום שמענו אותו כמעט בוכה על מה שקורה בעמונה, שמפנים את אותן משפחות ש-20 שנה גרות בבתים שם.

אוסאמה סעדי: רבותי, 20 שנה, והאנשים והתושבים והאזרחים הפלסטינים, בעלי הקרקע הזאת, נאבקים בבית-המשפט העליון על מנת לקבל את הרכוש שלהם, את הקניין הפרטי שלהם.

אוסאמה סעדי: בג"ץ קבע שמדובר בקרקע פרטית וצריך לפנות את עמונה.

אוסאמה סעדי: אבל לתושבים של אום-אלחיראן, לאזרחים של אום-אלחיראן – ואני בכלל לא משווה, גברתי היושבת-ראש, ואסור להשוות, בין מה שקורה באום-אלחיראן לבין מה שקורה בעמונה.

אוסאמה סעדי: עמונה היא התנחלות על קרקע פרטית שבג"ץ קבע שהיא לא חוקית וצריך לפנות אותה.

אוסאמה סעדי: כאשר בונים במגזר הערבי, בחברה הערבית, אנחנו בונים על קרקע פרטית שלנו, ולא מקבלים היתר מכיוון שרשויות התכנון לא מאשרות תוכניות מתאר, לא מרחיבות שטחי שיפוט, ואז האזרח הערבי נאלץ – בעל כורחו – לבנות בית בלי היתר, ואז הוא חי כל החיים שלו בחשש שיהרסו לו את הבניין הזה.

אוסאמה סעדי: כל הזמן מגישים נגדם כתבי אישום ומטילים קנסות במאות-אלפי שקלים.

אוסאמה סעדי: אז אותו אזרח, במקום שישלם את זה, את הסכומים האלה, את הקנסות הגבוהים האלה, יכול היה לשלם עבור היתר ולקבל היתר.

אוסאמה סעדי: ולכן, אל לנו לטעות ולהטעות שמדובר בהריסה פה והריסה שם ואכיפת חוק שוויונית, כמו שאמר ראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: אני ראיתי את המראות היום, וראיתי איך השוטרים – קראתי לפני כמה דקות שיותר מ-15 שוטרים נפצעו ושתוקפים אותם באלימות קשה, והמפקד של המשטרה ושל החיילים אומר להם: בלי אלימות, אל תיגעו בהם.

אוסאמה סעדי: זה לא מה שראינו באום-אלחיראן.

אוסאמה סעדי: אני הייתי שם, ואני נפצעתי באום-אלחיראן, ואני אושפזתי בבית-חולים אחרי אום-אלחיראן.

אוסאמה סעדי: כל זאת למה, גברתי היושבת-ראש?

אוסאמה סעדי: ותוך פגיעה בחסינות: כי ביקשנו לעמוד על הזכויות שלנו ושייתנו לנו להיכנס לראות מה קורה באום-אלחיראן ולא נתנו לנו, ומנעו מאתנו ואסרו עלינו להיכנס.

אוסאמה סעדי: אבל היום, חברנו סמוטריץ מככב מהבוקר.

אוסאמה סעדי: עוד חברי כנסת היו שם, ולא ראיתי שעשו להם מה שעשו לנו, מה שעשו לחברי איימן עודה, מה שעשו לי וליתר חברי – שוטרים שנתנו בעיטות, מכות, דחיפות.

אוסאמה סעדי: וכל זאת למה?

אוסאמה סעדי: כי רצינו להיכנס לאום-אלחיראן.

אוסאמה סעדי: הממשלה קמה על רגליה, ראש הממשלה אמר: מה, חיפשנו, הפכנו כל אבן, כדי לרצות 40 משפחות שגזלו קרקע של פלסטינים.

אוסאמה סעדי: נתנו להם פתרונות מפה ועד הודעה חדשה; נתנו להם דיור חלופי, נתנו להם פיצויים של מיליונים.

אוסאמה סעדי: אבל התושבים של אום-אלחיראן, שהממשלה והמדינה הגלתה אותם בשנות ה-50 מהקרקעות שישבו עליהן והעבירה אותם לאותו מקום שהם יושבים עליו היום, פתאום באים ואומרים להם: אתם פולשים, אתם מסיגי גבול, ואנחנו מבקשים מכם להתפנות.

אוסאמה סעדי: אפילו האזרחים והתושבים שניהלו משא-ומתן ואמרו: תנו לנו דיור קבוע ואנחנו מוכנים להתפנות מהמקום הזה למקום הקבוע – אצה להם הדרך, לא חיכו אפילו ימים, ובאו עם דחפורים ואלפי שוטרים ורצו להרוס ולעקור יישוב שלם.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שעדיין לא מאוחר, ואני פונה לחברי הכנסת שלא נמצאים פה, וחלקם אפילו לא יודעים מה זה החוק הזה, וחלקם לא קראו את החוק הזה, ואת חלקם הזעיקו רק בשעת ההצבעות: תרימו יד, תורידו יד, תרימו יד, תורידו יד.

אוסאמה סעדי: מדובר בחוק המסוכן ביותר שעומד להיכנס לספר החוקים.

אוסאמה סעדי: ואת זה אני לא אומר ככה סתם, מהפה אל החוץ, ואת זה לא רק אנחנו אומרים, חברי האופוזיציה או חברי הרשימה המשותפת, שכל הזמן מאשימים אותנו שאנחנו קיצוניים, ואנחנו נגד המדינה, ואנחנו כל הזמן מחפשים להתגרות.

אוסאמה סעדי: את זה אומר לא אחר מאשר היועץ המשפטי לממשלה; את זה אומר היועץ המשפטי לכנסת; את זה אומרים היועצים המשפטיים של הוועדה המשותפת; את זה אומר בדיון חסוי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניינים בין-לאומיים.

אוסאמה סעדי: הוא הזהיר שהבדיקה שעושה התובעת בבית-הדין הבין-לאומי הפלילי בהאג, אם החוק הזה יעבור – זה יזרז ויעביר את הבדיקה מבדיקה לתביעה ולכתב אישום בבית-הדין הבין-לאומי.

אוסאמה סעדי: אפילו ראש הממשלה אמר לפני כמה חודשים לשר בנט:

אוסאמה סעדי: החוק הזה יוביל אותנו לספסל הנאשמים בבית-הדין בהאג.

אוסאמה סעדי: אפילו משרד הביטחון והיועץ המשפטי של משרד הביטחון, גם הוא בא ואמר: עמדת משרד הביטחון, עמדת הצבא – שהם נגד החוק הזה.

אוסאמה סעדי: והתפרסם אפילו, למרות שמדובר בדיון שהיה בדלתיים סגורות – אבל חברי סמוטריץ אמר והדליף את זה, זה כבר לא סוד, לא סוד ביטחוני, לא סוד מדינה – אמר:

אוסאמה סעדי: גם אחרי חקיקת החוק הזה אני רוצה לראות איזה פקיד, איזה חייל, איזה מפקד בצה"ל שיעז ויחתום על צו הפקעת קרקע פרטית לצורך הקמת התנחלות.

אוסאמה סעדי: זה לא יהיה.

אוסאמה סעדי: זה מה שהוא אמר.

אוסאמה סעדי: אז למי אתם שומעים?

אוסאמה סעדי: ריבונו של עולם, חברים בקואליציה, שאתם עומדים להצביע ביום שני בעד החוק הזה, אם אתם לא שומעים ליועץ המשפטי לממשלה, לא שומעים ליועץ המשפטי לכנסת, לא שומעים לכל היועצים המשפטיים, לא שומעים למשנה ליועץ המשפטי לממשלה שאחראי למשפט הבין-לאומי, לא שומעים לעמדת משרד הביטחון ועמדת צה"ל ועמדת היועץ המשפטי של משרד הביטחון – למי אתם שומעים?

אוסאמה סעדי: אחת מהשתיים: או שבאמת הבית היהודי כל כך חזק וסוחט את ראש הממשלה ואת הממשלה הזאת, ואף שראש הממשלה באמת לא רוצה בחוק הזה הוא נכנע ללחצים של בנט, ולכן הוא יעביר את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: יש כזאת סברה, אבל אני לא קונה את זה.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהיום הליכוד מתחרה בבית היהודי מי יותר ימני, מי יותר קיצוני, מי יזכה ביותר קולות בבחירות הבאות.

אוסאמה סעדי: או – וראינו למה אני אומר את זה – עוד לא יבש הדיו בנושא פינוי עמונה וכבר, גברתי היושבת-ראש, שמענו לפני שבועיים שראש הממשלה ושר הביטחון חותמים על הוספת 2,500 יחידות דיור – חברתי מיכל רוזין הגיעה – ואתמול, כנראה ערב פינוי עמונה, ועל מנת שירגיעו וישתיקו את המתנחלים, ראש הממשלה ושר הביטחון חתמו על הוספת עוד 3,000 יחידות דיור, והפעם כ-1,000 הן מחוץ לגושי ההתיישבות.

אוסאמה סעדי: אז עד עכשיו אמרו: מה אתם רוצים מאתנו?

אוסאמה סעדי: אנחנו בונים בגושים, על הגושים יש קונסנזוס.

אוסאמה סעדי: אבל עכשיו יש 1,000 יחידות שהן מחוץ לגושים, בהתנחלויות מבודדות, בכל השטחים הכבושים משנת 1967.

אוסאמה סעדי: אז מה זה אם לא לעקר ולקבור את הפתרון של שתי המדינות?

אוסאמה סעדי: וזה מה שרוצה בנימין נתניהו.

אוסאמה סעדי: הוא לא מאמין בפתרון שתי המדינות; הוא לא מאמין בשלום; הוא לא רוצה להגיע לשלום עם העם הפלסטיני.

מיכל רוזין: יאללה, סעדי.

אוסאמה סעדי: אפשרות אחרת היא שאף שאתם בקואליציה – ושמענו גם את שר הביטחון, מיכל, אומר: מאה אחוז שהחוק הזה ייפסל בבג"ץ.

אוסאמה סעדי: אם הממשלה והשרים אומרים: מאה אחוז החוק הזה ייפסל, כי הוא לא חוקי, לא חוקתי, מנוגד למשפט הבין-לאומי, אז למה אתם מביאים חוק כזה?

אוסאמה סעדי: אלא שבאמת אתם רוצים בסוף להגיד למתנחלים, לבוחרים שלכם: עשינו את הכול.

אוסאמה סעדי: אנחנו חוקקנו את החוק הזה, אבל הבג"ץ השמאלני הזה – סניף של מרצ, אומרים עליו – מה לעשות, עוד פעם פסל לנו את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: אין לנו מה לעשות.

אוסאמה סעדי: זה כמו שראש הממשלה האשים את התקשורת השמאלנית.

אוסאמה סעדי: התקשורת שמאלנית?

אוסאמה סעדי: בית-המשפט העליון שמאלני?

אוסאמה סעדי: רק אתם, ריבונו של עולם, שומרים על שלטון החוק.

אוסאמה סעדי: לכן, גברתי היושבת-ראש, החוק הזה מסוכן ביותר.

אוסאמה סעדי: החוק הזה משנה את היסודות של עשרות שנים של שיטת משפט שאמרה כל הזמן שהשטחים הכבושים משנת 1967, אף שלא הוגדרו במשפט הישראלי כשטחים כבושים, כל הזמן אמרו: זה תחת תפיסה לוחמתית, ואי-אפשר להחיל את המשפט הישראלי ואת החקיקה של הכנסת ישירות על השטחים הכבושים שם.

אוסאמה סעדי: זה מנוגד למשפט הבין-לאומי.

אוסאמה סעדי: אפילו היועץ המשפטי לממשלה אמר: אני לא יכול להגן על זה בבג"ץ.

אוסאמה סעדי: אז תיקחו גם עורך-דין פרטי להגן עליכם.

אוסאמה סעדי: תשברו את כל הכללים, את כל המוסכמות עד עכשיו, ובסוף תאשימו את בג"ץ.

אוסאמה סעדי: אני חוזר ומסכם ואומר מה שאמרתי מהיום הראשון: זה לא יעזור לכם.

אוסאמה סעדי: בסופו של יום, כפי שעמונה היום מפונה, גם כל ההתנחלויות יפונו והאזרחים הישראלים שיושבים שם ייאלצו לחזור לגבולות של מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: כי בסופו של דבר, אין פתרון אחר חוץ מהפתרון של שתי מדינות, ושם תקום מדינת פלסטין, אלא אם כן אתם רוצים באמת – ואת זה אני אומר כבר שנה וחצי – תהיו אמיצים ותכריזו על סיפוח, ותגידו: אנחנו מספחים את הכול וזו מדינה אחת, מדינת אפרטהייד, וכמה מיליוני תושבים פלסטינים יחיו במשטר אפרטהייד.

אוסאמה סעדי: אבל אז, אני אומר לכם, תהיו בטוחים: העולם לא ירשה זאת, ואם החוק הזה יעבור ביום שני, אנחנו כבר ביום שלישי, הרשימה המשותפת, פונים לבג"ץ, ואנחנו סמוכים ובטוחים שבג"ץ יבטל את החוק הזה, ותשכרו עורכי-דין מהשורה הראשונה בעולם כדי להגן על עצמכם בבית-הדין הבין-לאומי בהאג.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: היום מיכל רוזין כבר פעם שלישית.

אוסאמה סעדי: כמה זמן דיברתי?

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני אוסאמה סעדי דיבר 23 דקות, אבל זה בסדר.

אוסאמה סעדי: זה בגלל שלא רציתי – – –

טלי פלוסקוב: רק לפרוטוקול, שנדע שאתה דיברת 23 דקות.

טלי פלוסקוב: גברתי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: את רוצה להגיד לנו כמה זמן תדברי?

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים אמר לנו: עד שמיכל רוזין תיכנס אני אדבר.

מיכל רוזין: אני אדבר קצר מאוד.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שאנחנו צופים – – –

אוסאמה סעדי: – – – או תדברי לבד?

מיכל רוזין: לבד?

מיכל רוזין: לא, הנה אני רואה את השר פה מקשיב לי, ואפילו, מייד איך שעליתי, אני רואה איך כולו התכוונן כדי לשמוע מה שאני הולכת להגיד.

מיכל רוזין: חשוב לי שתשמע, כי יש דבר אחד ששכחתם, מאוד חשוב: במשפט ציון תיפדה.

מיכל רוזין: אתה זוכר את המשפט הזה?

מיכל רוזין: חוק הגזל – אתה זוכר?

מיכל רוזין: הגנבה והגזל שאנחנו מאשרים עכשיו.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לדבר אתך על מה שקורה היום בעמונה – – –

זאב אלקין: – – – שדיברת על מערכת המשפט ברשות הפלסטינית, שמוציאה להורג את מי – – –

מיכל רוזין: נו, באמת.

מיכל רוזין: אתה תפסיק להסתכל על סוריה, על הרשות הפלסטינית ועל מקומות אחרים.

זאב אלקין: לא – – –

מיכל רוזין: אני רוצה לדרוש מעצמי, מהמדינה שלי, לחיות על-פי האינטרס שלי, הישראלי שלי – מה נכון לי, לילדים שלי, לנכדים שלי.

מיכל רוזין: תפסיקו להגיד: תלכו לסוריה – ושם יהיה לכם יותר טוב?

מיכל רוזין: מה זה ההשוואות האלה?

זאב אלקין: – – –

מיכל רוזין: נשים – יותר טוב לכן פה מאשר שם.

מיכל רוזין: באמת.

זאב אלקין: מה זה "יותר טוב"?

מיכל רוזין: אנחנו מסתכלים על המדינה שלנו.

מיכל רוזין: אני יכולה להגיד שיש לי יופי של מערכת בריאות ציבורית בהשוואה למדינות אחרות, ואני יכולה להגיד שמערכת הבריאות הציבורית שלי כושלת ונחשלת ויש בה זיהומים שהורגים 6,000 אנשים בשנה.

זאב אלקין: – – –

מיכל רוזין: די, מספיק עם ההשוואות הפופוליסטיות האלה של: שם יותר טוב לכם?

מיכל רוזין: לא, לא יותר טוב, אבל אני לא אזרחית סוריה ולא אזרחית הרשות הפלסטינית; אני אזרחית מדינת ישראל.

מיכל רוזין: מה שאני מצפה מעצמי זה מה שחשוב.

מיכל רוזין: דרגת המוסר שאני מצפה מהעם שלי – –

זאב אלקין: אבל החוק הזה – – –

מיכל רוזין: – – שמתגאה בכך שהוא אור לגויים, דרגת המוסר הזאת – – –

זאב אלקין: מיכל, מה לעשות, החוק הזה עובד בתוך גבולות ריבוניים של מדינת ישראל, כי – – –

מיכל רוזין: אז אני אומרת שהחוק הזה הוא לא מוסרי.

זאב אלקין: – – – הוא פה, בגבולות המדינה.

מיכל רוזין: אני, דרך אגב, חושבת שכולכם בונים על כך שהוא לא יעבור את בג"ץ.

מיכל רוזין: אתם כולכם רוצים שזה ייפול שם, ואז ראש הממשלה שלך יוכל להגיד שבג"ץ הוא שמאלני, בולשביקי.

מיכל רוזין: הוא בכלל רצה, הוא רצה להסדיר את ההסדרה, את המאחזים הבלתי-חוקיים, אבל הוא לא יכול כי יש לו פוסט-ציונים בבית-המשפט העליון.

מיכל רוזין: באמת, אנחנו מכירים את כל המשחקים הפוליטיים.

מיכל רוזין: תשמעו, היום בעמונה, באמת הלב כואב.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שזה כואב שאתה שומע אימהות ואבות שצריכים לפנות את הבית ואת הילדים שלהם.

מיכל רוזין: אני חושבת שכולנו, כמו שכאבנו בשבוע שעבר על אום-אלחיראן, כך אנחנו כואבים היום על אנשי עמונה.

מיכל רוזין: ועדיין, אנחנו לא חושבים שנכון לגזול אדמות פרטיות מאנשים פרטיים – לקחת מאנשים פרטיים ולהעביר לאנשים פרטיים.

זאב אלקין: את משווה – – –

מיכל רוזין: זה לא למדינת ישראל, לא לאדמות ציבור, לא לאינטרס ציבורי; זה מידיים פרטיות לידיים פרטיות.

מיכל רוזין: כל החוק הזה, שמדבר על תום לב, על בדיעבד, שמפריט את המדינה – הרי מה זה מדינה על-פי החוק?

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם קראת את הסעיפים.

מיכל רוזין: אנחנו ישבנו על זה יום וליל.

מיכל רוזין: אני אומרת לך: כשתבוא עכשיו רשות מקומית, מועצה אזורית בנימין – לא באישורך, לא באישור הממשלה – ויחליטו לשים להם ברז מים או לתת להם חשמל, אתה תגיד: סליחה, אני לא אמרתי שהיישוב הזה יכול להתיישב, ויגידו לך: סליחה, בחוק ההסדרה כתוב: אישור המדינה, הסכמת המדינה.

מיכל רוזין: זה יכול להיות כל רשות מרשויות האזור, זו יכולה להיות ההסתדרות הציונית, זו יכולה להיות הסוכנות היהודית.

אוסאמה סעדי: כל מוסד מיישב.

אוסאמה סעדי: כל מוסד מיישב.

מיכל רוזין: הפרטתם פה את המדינה.

זאב אלקין: מועצה אזורית בנימין – – –

מיכל רוזין: אתה הפרטת, ואתם תתחרטו על זה יותר ממני, זה בטוח.

מיכל רוזין: עכשיו, תשמע.

מיכל רוזין: באמת, 15 שוטרים נפגעו היום בעמונה.

מיכל רוזין: 15 שוטרים נפגעו מזריקות אבנים.

מיכל רוזין: איזה אבנים?

מיכל רוזין: סלעים.

מיכל רוזין: אני ראיתי את הצילומים – מאקונומיקה, מצבע, מבקבוקי זכוכית.

מיכל רוזין: איך אתם שותקים?

מיכל רוזין: צעקתם בשבוע שעבר, מחיתם ואמרתם: צריך להעמיד לדין את חברי הכנסת הערבים כי הם מסיתים.

מיכל רוזין: עומד שם בצלאל סמוטריץ ואומר: מה שקורה פה זה אונס ברוטלי.

מיכל רוזין: חוצפה; חציית קו אדום מבחינתי לחלוטין.

מיכל רוזין: הוא משווה עבירת מין, עבירה שבחוק מגיעות עליה 16 שנים בכלא, להחלטה של הממשלה?

מיכל רוזין: להחלטה של בית-המשפט העליון?

מיכל רוזין: זה נראה לך הגיוני שהוא אומר: מה שעושים פה זה אונס ברוטלי?

מיכל רוזין: הרשות השופטת אונסת אותנו.

מיכל רוזין: מעבר לזה שזה זילות, כל עניין האונס – ואני בכלל חושבת שהבית היהודי, טוב אם ישתקו בכל מה שקשור לאלימות מינית, אבל שישתקו, חד-משמעית, ואני אומרת את זה בלי כחל ושרק.

מיכל רוזין: שישתקו בעניין הזה.

מיכל רוזין: מי שיש לו חמאה על הראש, כמו שאמר ראש הממשלה, שלא יצא לשמש.

מיכל רוזין: אבל הוא משווה את זה.

מיכל רוזין: הוא עומד שם ואומר את הדברים האלה, ואומרת חברת הכנסת שולי מועלם: יש פה הרס יישוב יהודי, גוזלים פה.

מיכל רוזין: זה לא מתסיס את האנשים שם?

מיכל רוזין: זה לא מעורר את הנוער שנמצא שם?

מיכל רוזין: איזה נוער – נמצאים שם ילדים; נמצאים שם ילדים שעוברים טראומה.

מיכל רוזין: יש שם טראומה שהילדים האלה עוברים, ואנחנו יודעים את זה, כי אנחנו מכירים את הטראומות שהם עברו בעבר ואת הטיפולים הנפשיים שהם נזקקו להם.

זאב אלקין: אבל בשונה – – –

מיכל רוזין: טראומה.

מיכל רוזין: טראומה, מה שהם עוברים.

זאב אלקין: – – – אתם לפני שבוע – שם שתקת, פה – – –

מיכל רוזין: טראומה, והם מסיתים.

מיכל רוזין: יושבים שם חברי הבית היהודי, והם מסיתים.

מיכל רוזין: גם החבר שלך, אורן חזן, מתבצר באחד הבתים ומסית, מסית, ואני לא שומעת גינוי, לא מהשר ארדן, לא מראש הממשלה ולא ממך, ואתה לא אומר שום דבר על זה ש-15 שוטרים נפגעו.

מיכל רוזין: מה אשמים השוטרים?

מיכל רוזין: אז אני רוצה לומר באמת, עם כל הכאב והצער – – –

זאב אלקין: איפה היית כשנהרג השוטר?

זאב אלקין: לא שמעתי אותך.

מיכל רוזין: – – – עם כל הכאב והצער – סליחה.

זאב אלקין: איפה היית?

מיכל רוזין: סליחה, אני הייתי.

מיכל רוזין: אולי תקרא את הפייסבוק שלי.

מיכל רוזין: תתחיל לעקוב קצת, תתחיל לקרוא.

מיכל רוזין: הנה, כנראה יש לך בעיות.

זאב אלקין: אני מסתפק – – –

מיכל רוזין: תקרא את הציוצים שלי, תקרא את הפייסבוק שלי, תשמע את הראיונות שלי בתקשורת ואז תגיד: איפה הייתם, איפה הייתם.

מיכל רוזין: זה מזכיר לי שאומרים לי: את פועלת בעניין הטרדות מיניות רק כשזה ח"כים מהימין.

מיכל רוזין: מעניין.

מיכל רוזין: כשזה מהשמאל, גם משה איבגי וגם ארי שביט, פתאום שכחו שעל זה אני הראשונה שהגבתי.

מיכל רוזין: אבל עזוב, אני לא צריכה הוכחות.

מיכל רוזין: אני אומרת את הדברים לאשורם, ואני חושבת שאלימות נגד כוחות הביטחון, צבא ומשטרה, זה דבר נורא ואיום, ואני מגנה זאת.

זאב אלקין: – – –

מיכל רוזין: ואתם, אתם אלה שצבועים שאתם לא מגנים.

מיכל רוזין: אתם מגנים כאשר מדובר בערבים; אתם לא מגנים כאשר מדובר במתנחלים שאתם רוצים את הקול שלהם בקלפי.

מיכל רוזין: דרך אגב, לא תקבלו את הקול שלהם בקלפי.

מיכל רוזין: איך שהם מדברים היום על הבית היהודי, לליכוד הם בטח לא ייתנו את הקול שלהם.

מיכל רוזין: אבל זה לא הסיפור.

זאב אלקין: הם בטח יצביעו למרצ.

מיכל רוזין: לא, ממש לא.

מיכל רוזין: אתם צריכים להפסיק להיסחף, באמת, אחרי בנט, שמנהל אתכם, ומי שמנהל את בנט זה סמוטריץ, ואנחנו יודעים את זה.

מיכל רוזין: כשאני עמדתי פה לפני שנה וחצי ואמרתי לכולם: סמוטריץ מנהל את הממשלה, כולם צחקו.

מיכל רוזין: אמרו לי: נו, בחייאת, את עושה דאחקות.

מיכל רוזין: והנה, שנה וחצי אחרי, כולם הבינו שסמוטריץ הוביל באף את הממשלה הזאת לחוק הסדרה, שגוזל 4,000 יחידות דיור על קרקעות פרטיות, 8,000 דונם.

זאב אלקין: החוק הזה נדון בבית הזה הרבה לפני שסמוטריץ – – –

מיכל רוזין: החוק הזה נדון בבית הזה, ואני אומרת לך שגם אופן הדיונים היה גזלה וגנבה.

זאב אלקין: אני – – –

מיכל רוזין: והחוק הזה הוא חוק רע מאוד, חוק רע מאוד, שעובר בבית הזה, לצערי הרב, כאשר נותנות לו יד מפלגות כמו הליכוד, שחושב שלא צריך לחוקק אותו, וכמו כולנו וכמו המפלגות הדתיות וישראל ביתנו.

מיכל רוזין: שר הביטחון יושב ואומר: החוק לא חוקתי, אסור לחוקק אותו.

מיכל רוזין: חברים, לכלכתם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: האם יש עוד חברי כנסת שרוצים לנמק הסתייגויות?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: אם כך, רבותי, אני נועלת את הישיבה של היום.

טלי פלוסקוב: אין, שאלתי.

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: אני מודיעה שתם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י' בשבט התשע"ז, 6 בפברואר 2017, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.