ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 199, 2017-01-31 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ד' בשבט תשע"ז, 31 בינואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מקבלים בברכה את אורחינו ביציע, נציגי שירותי הכבאות וההצלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת החוץ והביטחון.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין להירשם יוכל לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים יפתח היום את הנאומים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום היה דיון בוועדת הכספים על פקודת הקרקעות, ובהצעת החוק משרד האוצר מביא הצעה להפחית את הפיצויים לאנשים או לאזרחים שהופקעו האדמות שלהם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שבסוף, מדינה וממשלה, המטרה שלהן זה לשמור על זכויותיו של האזרח, ולא לגזול ממנו יותר את הזכויות שלו.

מסעוד גנאים: לא מספיק שהפקיעו להם את האדמות, עכשיו מפחיתים, וגם חוקקו חוק עוקף, כדי לא להחזיר את האדמות האלה, משום שהיה חוק שאומר:

מסעוד גנאים: אם מטרת ההפקעה לא מומשה, והאדמה והקרקע הופקרו, בעל האדמה שהופקעה יכול בסוף להחזיר אותה.

מסעוד גנאים: חוקקו חוק כדי שלא להחזיר את האדמה שהופקעה, גם אם לא מומשה ולא בוצעה המטרה של ההפקעה.

מסעוד גנאים: היום מביאים עוד תקנה, כדי להפחית מערך הפיצוי לאזרחים שהופקעה אדמתם.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, הגשתי אתמול הצעה לדיון מהיר על המצב במשרד הרישוי בדרום, בעיר באר-שבע, אחרי שביקרתי שם ביום חמישי האחרון.

טלב אבו עראר: ראיתי המון אנשים, מאות אנשים, שממתינים בתורים ארוכים, ואז ישבתי עם מנהל המחוז הדרומי, שם, והוא הסביר לי שהוא מבקש שוב ושוב, מפנה בקשות, כדי להוסיף כוח-אדם שם – יש מחסור אדיר בכוח-אדם, דבר שגורם סבל רב לכל אלה המגיעים לשם כדי לקבל שירות.

טלב אבו עראר: לכן – משום מה לא התקבל הדיון המהיר הכל-כך חשוב הזה, כדי להוסיף עוד כוח-אדם למשרד הרישוי היחיד בדרום, שהוא המרכזי בנגב ומשרת את כל האוכלוסייה, יהודים וערבים כאחד.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמחה לראות כאן את הכבאים, את הכבאיות, את לוחמי האש ולוחמות האש.

ענת ברקו: כל הכבוד לכם, הרבה מאוד הערכה ואהבה על כל מה שאתם עושים בשבילנו, לא רק כשיש הצתות, ולא רק כשיש שרפות, אלא ביום-יום שלכם, בעשייה היומיומית שלכם, כשאתם מגיעים לכל אחד ואחת שקוראים לכם.

ענת ברקו: תודה רבה מכל הלב.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה מילים על פוליגמיה, ואני רוצה לדבר על הציוץ של יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שזה מה שהיא אומרת כאחת שאחראית למעמד האישה: תזמון תוכנית מיגור פוליגמיה מעלה חששות כבדים שמקורה טמון בגישה גזענית, פטרונית, ולא בכוונה כנה לרווחתן של האזרחיות הבדואיות והערביות בכלל.

ענת ברקו: אז מה בעצם היא אומרת?

ענת ברקו: פוליגמיה נוגדת את החוק; סחר בנשים, ייבוא נשים עם מוהר זול, נוגד את החוק, גם אם יש לנו כאן חבר הכנסת שהוא ביגמיסט, והוא עבר על החוק.

ענת ברקו: זאת אומרת – שמה?

ענת ברקו: שיושבת-ראש הוועדה למעמד האישה – או השמאל, שבדרך כלל דואג לזכויות נשים, פתאום קולו לא נשמע?

ענת ברקו: נאלם דום?

ענת ברקו: איך יכול להיות דבר כזה?

ענת ברקו: לצערי הרב, אדוני, אנחנו רואים ניצול של קופת המדינה בכסות של משפחות חד-הוריות, כשיש 20 ילדים, ואני יודעת מה קורה לנשים שהן חד-הוריות בחברה הבדואית, למשל; הן לא נשארות כדי לשרוד את זה.

ענת ברקו: עוקפים את החוק דרך נישואים שרעיים, ודרך זה גם מכבידים על קופת המדינה, גם חיים בהשפלה, גם ילדים מקנאים אחד בשני, גם יוצרים בעיות במשפחה, וגם המשפחה הפטריארכלית הופכת להיות משפחה מאוד מאוד בעייתית.

אוסאמה סעדי: למה את מסיתה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: ולכן, אני מקווה ששרת המשפטים, אדוני, כפי שהבטיחה לי, תפעל למיגור הפוליגמיה.

אוסאמה סעדי: – – –

ענת ברקו: חבר הכנסת סעדי, אני מניחה שאפשר – – –

אוסאמה סעדי: – – –

ענת ברקו: – – – בקושי מסתדרים עם אישה אחת – –

אוסאמה סעדי: – – –

ענת ברקו: – – לא צריך ארבע נשים, ולא צריך להביא מעזה.

יולי יואל אדלשטיין: גם ביגמיה לא מזכה בדקה נוספת, כן?

יולי יואל אדלשטיין: זה רק דקה אחת.

ענת ברקו: בדיוק, תודה, אדוני.

ענת ברקו: אני מודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בשבוע האחרון נחשף בעיתון "הארץ" שראש היחידה לאכיפת דיני התכנון והבנייה, שכיום היא במשרד האוצר, מתגורר ביישוב – במאחז בלתי חוקי בגדה המערבית, על קרקע פלסטינית, ואני תוהה איך זה יכול להיות, שמי שעומד בראש היחידה שאמורה לאכוף את הבנייה הלא-חוקית, את הבנייה ללא היתר, הוא עצמו חוטא באותה עבירה שהוא אמור למנוע מאחרים.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, נושאי תפקידים בכירים בשירות הציבורי במדינה אמורים לשמש דוגמה לאחרים, הן ברמה המקצועית, הן ברמה הערכית, ולכן אנחנו ברשימה המשותפת פנינו לשר האוצר, לנציב שירות המדינה, ודרשנו להשעות מתפקידו לאלתר את ראש היחידה ולברר בכלל את נסיבות מינויו.

יוסף ג'בארין: אגב, ראש היחידה השתתף בדיון שהיה אתמול על הצעת חוק שאמורה להחמיר עם הבנייה ללא היתר והבנייה הלא-חוקית.

יוסף ג'בארין: זה, לדעתי, אבסורד לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כולכם מכירים את חברת "בורגראנץ'", יש לה סניף בקניון הראל.

אוסאמה סעדי: ויש פרסומת שלהם: "רעבים אבל מפחדים לצאת מהבית בגלל הפקקים?

אוסאמה סעדי: משלוחים לכל אזור מבשרת והסביבה, קסטל, עין-חמד, מוצא-עילית, בית-זית, יד-השמונה, נטף, רמת-רזיאל, נווה-אילן, גבעת-יערים ובית-נקופה; אל תישארו רעבים, חייגו, והבורגר בדרך אליכם".

אוסאמה סעדי: אז מה לעשות שיש כמה כפרים באזור שהם כפרים ערביים.

ענת ברקו: ג'בל-מוכבר למשל.

אוסאמה סעדי: תפסיקי, תפסיקי להסית – – –

ענת ברקו: למה לא לג'בל-מוכבר?

אוסאמה סעדי: – – – הסתה ושנאה.

אוסאמה סעדי: יש כמה כפרים ערביים, אדוני היושב-ראש, בסביבה: אבו-גוש, עין-ראפה ועין-נקובא.

ענת ברקו: – – –

אוסאמה סעדי: מתקשרים להזמין מ"בורגראנץ'", וכשאומרים להם: אנחנו מאבו-גוש ומבקשים להזמין, אומרים: אין לנו משלוחים.

אוסאמה סעדי: כשאותו אדם מתקשר ואומר להם: נווה-אילן, אומרים לו: כן, בוודאי, תן לנו כתובת ואנחנו נביא את זה.

אוסאמה סעדי: זאת גזענות לשמה.

אוסאמה סעדי: אנחנו פנינו במכתב, ואני מבקש את התערבותך, אדוני היושב-ראש, כדי לשים קץ לתופעות גזעניות כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, ביום השואה הבין-לאומי פרסם ממשל טראמפ הודעה שמתעלמת משואת היהודים.

דב חנין: זה מעשה חסר תקדים, אבל זה בעצם לא צריך להפתיע אותנו, כשאנחנו רואים שזה ממשל שמוצף באנטישמים מכל הגוונים.

דב חנין: הכוח שמאחורי טראמפ, סטיב באנון, לא הסכים לשלוח את בנותיו לבית-ספר כי יש שם יותר מדי יהודים, והוא לא אוהב את הדרך שבה היהודים מחנכים את ילדיהם להיות יללנים.

דב חנין: אבל מה אפשר באמת לצפות מאדם שדיבר בחיוב על כוח האופל והתייחס לדארת' ויידר ולשטן כמודלים לחיקוי?

דב חנין: אני לא רוצה לדבר על הממשל האמריקני; אני רוצה לדבר על ממשלת ישראל.

דב חנין: מדאיגה אותי ההתרפסות בפני טראמפ.

דב חנין: זאת לא רק התרפסות בפני טראמפ, זה קשרים הדוקים וחמים עם מפלגות הימין החדש האנטישמיות בכל אירופה.

דב חנין: אני שומע שמזכ"ל החזית הלאומית של לה-פן, מפלגה שממשלת ישראל מחרימה אותה עדיין, מבקר בארץ ונפגש עם יו"ר צעירי מפלגת נתניהו.

דב חנין: איזה פער עצום מהליכוד של מנחם בגין, האיש שדיבר בזמנו על קשירת הקשרים הדיפלומטיים עם גרמניה של אדנאואר כ"תועבה שלא הייתה כמוה בתולדותינו".

דב חנין: אנחנו תמיד מזכירים את הפער העצום בגישה לדמוקרטיה, את הפער העצום בטוהר המידות, בצניעות, בצניעות האישית, אבל, אדוני היושב-ראש, איזה פער עצום יש כאן בכבוד הלאומי, או בחוסר הכבוד הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום יום הצדעה ללוחמי האש, אז – אני גם מכבד אותם, תודה רבה על מה שהם עושים, והם עושים עבודתם נאמנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש לי טענות קטנות – לא אליהם, אלא למי שאחראי להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בטכניון בוצעה עבודת מחקר על הרדיוס – המרחק בין תחנות כיבוי אש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המחקר קבע מרחקים מסוימים, אנחנו דנו פעם, בוועדת המשנה, ודיברו על אותו מחקר, כששאלנו על היישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל במחקר הזה היה חסר נתון אחד – שהמרחק לא צריך להיות מרחק אווירי, אלא מרחק נסיעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היות שהיישובים הערביים, רוב הכבישים המובילים אליהם הם משובשים, הנסיעה אליהם ארוכה מדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק בארבעה יישובים ערביים יש תחנות כיבוי אש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהגיע הזמן – יש מקומות, יש ערים גדולות – אפילו כשאתה בא לאזור מסוים, מרכז הרדיוס צריך להיות העיר הגדולה ביותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שטייבה, למשל, צריכה לקבל שירות מכפר-סבא או מנתניה, ואותו דבר קלנסואה ומקומות אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כפר-קאסם, הייתה שם שרפה לפני שנה, והם לא היו – האזרחים שם כיבו, והיו אסונות בהרבה מקומות – הם מגיעים לשטח ועושים את העבודה, אבל לפעמים, לצערי הרב, הם מגיעים אחרי שהזמן עבר, או שהשרפה באה על כל הבית ועל כל הרכוש שנמצא שם, או שאנשים הספיקו לעזור למנוע אסון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, חשוב מאוד ביום הברכה הזה גם לדאוג ליישובים הערביים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

יהודה גליק: באתי לכאן רק כדי לראות אתכם, אנשי כבאות והצלה.

יהודה גליק: באמת, בשם כולנו – ימין, שמאל, יהודים ולא יהודים – תודה רבה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מתוקים ומתוקות, מן הקואליציה ומן האופוזיציה, היה לנו עכשיו דיון בשדולה לעידוד לימוד התנ"ך.

יהודה גליק: ישבו שם יחד, שמאל, ימין, דתיים וחילונים, והתחברו, באמת, חיבור גדול של העם הנפלא הזה, שיש בו זהות משותפת ויחד משותף.

יהודה גליק: תוך כדי, קיבלנו דיווחים שהימים הקשים של הפינוי של יישוב בישראל הולכים ומתקרבים.

יהודה גליק: יש לי חברים רבים שם.

יהודה גליק: הפינוי הזה באמת כואב לי מאוד.

יהודה גליק: באמת, אני שולח את חיבוקי לתושבים שם.

יהודה גליק: יחד עם זה אני רוצה לומר שאלה גם רגעי מבחן לעם ישראל, רגעי מבחן לכולנו.

יהודה גליק: אני קורא לכל מי שמעורב בפינוי: גלו אחריות, אל תיתנו לאירוע הזה לפלג ולפצל אותנו.

יהודה גליק: הפינוי הזה הוא לא פינוי מדיני, הוא לא פינוי משנאה, הוא פינוי משפטי.

יהודה גליק: אני מבקש מכולם לכבד זה את זה, לכבד את בית-המשפט, ולדאוג שהימים האלה לא ישאירו על כולנו שריטה, מעבר לכאב ולצלקת על עצם הפינוי.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שרן השכל.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני חושב שלכבודה של הכנסת שהיום אנחנו מצדיעים ללוחמי האש, שמעט מהם נשארו כאן, ואני מלא ברכות – כולנו מלאים ברכות – לחברת הכנסת נאוה בוקר.

מאיר כהן: אני רק רוצה להזכיר: דבר אחד זה הפער הגדול בין מה שצריך לבין המציאות; פער של רכבים, פער של לוחמים, שאנחנו יודעים ועומדים על כך.

מאיר כהן: דבר שני, לצד כל החיבוקים והטפיחות על השכם, שמגיעים לגמרי ללוחמי האש, אנחנו צריכים להבין שכחברי כנסת אנחנו אחראים לכך שיסופק להם כל צורכם.

מאיר כהן: אני משער שאם חלילה יהיה אירוע רב-נפגעים, או אירוע לאומי, אנחנו לא נצטרך לסמוך לא על כבאים מטורקיה, לא על מטוסים מיוון ולא על כבאים מארצות-הברית.

מאיר כהן: מה שיהיה בכוחנו הוא שיפתור את הבעיה.

מאיר כהן: לכן, שימו לב לנתונים האלה: צריכים 700 רכבי כיבוי – יש 300.

מאיר כהן: כך אמרת, אדוני, נכון?

מאיר כהן: צריכים 6,000 לוחמים – יש רק 2,940 – כמעט 50% בכל היבט של בניית הכוח שצריכים לתכנן לכיבוי.

מאיר כהן: אבל בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, זה שהואלת לארח את היום הזה, זה כבוד לכנסת.

מאיר כהן: אכן, לאנשים האלה מגיעות כל המחמאות.

מאיר כהן: יישר כוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל – בבקשה, גברתי.

שרן השכל: תודה רבה, יושב-ראש הכנסת, שלום רב לכל לוחמות ולוחמי האש שנמצאים אתנו כאן, ותודה רבה על כל העבודה הקשה שאתם עושים למעננו ולמען המדינה.

שרן השכל: דווקא הנאום שלי היום קצת נוגע גם לכם, משום שדווקא בחודשים האחרונים אנחנו שומעים יותר ויותר קולות שמנסים לקחת אותנו כמה צעדים אחורה.

שרן השכל: אתמול התקיים דיון בוועדת חוץ וביטחון בנושא של שירות נשים בתפקידי לוחמה.

שרן השכל: אז אני רוצה לעמוד כאן עם מסר אחד לנערות ישראל: התגייסו לצה"ל והיו לוחמות.

שרן השכל: החוויה של נשים בצבא היא אחת החוויות הכי המעצימות שיכולות להיות לאישה.

שרן השכל: זו גם חוויה לימודית עבור גברים, שרואים איך נשים מתפקדות בשטח ומה אנחנו מסוגלות לעשות.

שרן השכל: מבחינה מבצעית, לא רק שאנחנו יכולות לעשות את העבודה, לפעמים אנחנו גם יכולות לעשות את זה קצת יותר טוב.

שרן השכל: גם אנחנו, הנשים, מעוניינות ורוצות לקחת חלק בהגנה על המדינה שלנו, על החברים שלנו ועל המשפחה שלנו, ולא ניתן לאף אחד לומר לנו אחרת.

שרן השכל: עשינו זאת כנשים עוד לפני קום המדינה; מי מאתנו לא שמע על סיפורי הגבורה של שרה, גיבורת ניל"י, חנה סנש ועוד רבות אחרות שסייעו ונלחמו למען המדינה ולמען העם היהודי?

שרן השכל: אף אחד לא עשה להן טובה בכך שהכניס אותן למערך הלחימה, הן אלה שעשו לנו את הטובה הזאת.

שרן השכל: גם בישראל של 2017 המסר צריך להיות אותו המסר: נשים צריכות לקחת חלק במערך ההגנה והלחימה של מדינת ישראל, בכל תפקיד שירצו ויוכלו למלא.

שרן השכל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני, שלא כנהוג במליאה, רוצה לדבר מייד אחרי חברת הכנסת שרן השכל על הדיון שיזמתי אתמול בוועדת החוץ והביטחון על הדה-לגיטימציה המאוד-מאוד רצינית בעיני שעושים לשירות נשים קרבי בצבא, בין היתר באמירות ששמענו בחצי השנה האחרונה, שאם נשים בטנק חייל וחיילת יחד אז בסוף תשעה חודשים אין ספק שייוולד לנו טנקיסט.

איילת נחמיאס ורבין: וכמו שאני חוזרת ואומרת, אני נשואה לשריונר, נולדו לי שלושה טנקיסטים בפוטנציה, אבל לא יכול להיות שיטילו את כל האחריות על עצם שירותן של נשים בצבא, ובוודאי שירותן בקרבי, במיוחד משום שהצבא זקוק לנשים לוחמות.

איילת נחמיאס ורבין: התפקיד של הלוחמות – אומר את זה גם הצבא בצורה מפורשת – התפקיד של הלוחמות ברור.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו זקוקים ללוחמות, ויושבת כאן גם חברת הכנסת מירב בן ארי, שיזמה יחד אתי את הדיון הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול לראות שנראה איך נעשית דה-לגיטימציה, איך מנסים לכרסם בעצם החשיבות של שירות נשים בקרבי בצבא, ואני רוצה לשבח את קציני הצבא – בהם היוהל"ם – שהיו אתמול, על הדברים שהם אמרו ועל האופן שבו הם מוודאים שההשתלבות של נשים בצבא תיעשה בצורה הטובה ביותר – מבחינה מבצעית, לא מבחינה מגדרית.

שרן השכל: הוא תיקן את זה אחרי זה.

שרן השכל: הוא – – –

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת השכל, מה שהוא אמר זה שהמבצעיות קודמת לצניעות.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא תיקן את עצמו בנושא השוויון.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם, היה לי מאוד מאוד מאוד קשה להקשיב לזה, עם כל הכבוד שאני רוחשת להבדל בין ציבורים שונים במדינת ישראל, וגם להם יש חשיבות בהשתלבות בצבא.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון מאה שנה לארגון ניל"י

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לציון 100 שנה למחתרת ניל"י, הצעות לסדר-היום מס' 5743, 5744, 5990, 6031 ו-6057.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד, במלאות 100 שנים למחתרת ניל"י, המחתרת העברית הראשונה, שהוקמה ב-1915, פעלה נגד השלטון הטורקי בישראל, ולפני 100 שנים נתפסו חבריה, והיא חוסלה.

יולי יואל אדלשטיין: רשת הריגול הנודעת, שפעלה בתעוזה ובמקוריות, הוציאה מתוכה דמויות יוצאות דופן, כמו המייסד, אבשלום פיינברג, אהרן אהרונסון, שעמד בראשה, ואחותו שרה אהרונסון, ילידת זיכרון-יעקב, שהייתה הרוח החיה בניל"י וניהלה את פעילותה בארץ.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שגילו הטורקים יונת דואר ששלחה שרה אהרונסון, נחשפו אנשי המחתרת, נתפסו ועונו קשות.

יולי יואל אדלשטיין: באוקטובר 1917 נתפסה שרה אהרונסון ועונתה במשך כשלושה ימים.

יולי יואל אדלשטיין: היא עמדה בייסורים, לא גילתה דבר, וניסתה לשים קץ לחייה ביריית אקדח.

יולי יואל אדלשטיין: כעבור ימים ספורים מתה מפציעתה, והיא בת 27 בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: שרה וחבריה הותירו מורשת יוצאת דופן של לחימה ונחישות.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכדי היא זכתה לכינוי "שרה, גיבורת ניל"י", כפי שאמרת לפני דקות ספורות חברת הכנסת השכל, כשם ספרה הנודע של דבורה עומר, המתאר את קורותיה.

יולי יואל אדלשטיין: משמעות המאבק מונצחת גם בשמה של המחתרת, הלקוח מן המעמד שבו בישר שמואל הנביא לשאול כי המלוכה נקרעה ממנו.

יולי יואל אדלשטיין: כך אמר: "וגם נצח ישראל לא ישקר ולא ינחם כי לא אדם הוא להנחם".

יולי יואל אדלשטיין: "נצח ישראל" הפך במרוצת הדורות למטבע לשון המבטא יציבות והמשכיות.

יולי יואל אדלשטיין: ב"שיר על שרה אהרונסון", שכתב, תיאר יעקב שבתאי את האווירה במושבה זיכרון-יעקב בימי הדמדומים של ניל"י, וכך כתב: "זה היה סוף הסתיו בזיכרון-יעקב / סוף הסתיו, שרַתִי.

יולי יואל אדלשטיין: .. / ברחוב הראשי בין בתי מושבה / היא נישאה לאטה על כפיים / והארץ הייתה רחבה וקרובה / אך קרובים עוד יותר השמים…".

יולי יואל אדלשטיין: אהרונסון וחברי ניל"י הם מופת להקרבה, לעוז רוח ולמסירות למען עם ישראל וארצו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרם ברוך, ודרכם תוסיף להיות לנו מקור השראה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראשון הדוברים, מיוזמי היום, חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יהודה גליק: אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין, חברי השר שטייניץ, חברי הכנסת וחברות הכנסת מן הקואליציה ומן האופוזיציה, מתוקים ויקרים, מזכירת הכנסת ירדנה, סגן מזכירת הכנסת נאזם, קלדניות יקרות, כל עובדי המשמר, אני מודה לך, קודם כול, אדוני היושב-ראש, על זה שניאותָּ לקיים את הדיון הזה.

יהודה גליק: אני יודע שרצו להגיע לפה בני משפחה של פיינברג ואהרונסון, ועקב אילוצים לא יכלו להגיע, ובעיקר אני שולח מפה – אני יודע שהיא צופה בנו כרגע, חברת הכנסת לשעבר תמר אשל, שהיא כבר קצת יותר מבוגרת ממני, אחייניתו של אבשלום פיינברג, הבת של אחותו צילה.

יהודה גליק: חברים, ניל"י, כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, נצח ישראל לא ישקר.

יהודה גליק: לא הנצח ולא ישראל.

יהודה גליק: לא הזמן ולא העם.

יהודה גליק: ניל"י הוא ארגון מחתרתי שהוקם בשנת 1915, פעל ביישוב היהודי בארץ-ישראל בזמן מלחמת העולם הראשונה – מה כבר היה פה, ומנה בשיאו פחות מ-30 חברים.

יהודה גליק: עסק בעיקר בריגול, בניסיון לסייע לצבא הבריטי לכבוש את הארץ מידי האימפריה העות'מאנית, במטרה לקדם את הקמתו של הבית הלאומי היהודי בארץ-ישראל.

יהודה גליק: המחתרת היהודית הראשונה אחרי אלפיים שנה.

יהודה גליק: נוסף על פעולות הריגול עסקו אנשי ניל"י בהברחת כספים מחוץ-לארץ כדי לסייע ליהודים לבוא לארץ-ישראל, לסייע ליהודי ארץ-ישראל, ולקדם הישגים מדיניים לטובת היישוב היהודי.

יהודה גליק: חייהם של אלפי אנשים ניצלו בעקבות המודיעין שסיפק ניל"י.

יהודה גליק: על-פי הערכה בריטית לאחר המלחמה, נחסכו חייהם של כ-30,000 חיילים בריטים.

יהודה גליק: פעולותיו של אהרן אהרונסון בקרב הקצונה והדיפלומטיה הבריטיות גרמו ללא ספק לשיפור היחס כלפי היהודים בתחילתו של המנדט הבריטי.

יהודה גליק: תועלת נוספת מהותית הייתה הצלת רבים מאנשי היישוב ממוות ברעב, על-ידי כספים על סיפון ה"מָנָגֶם".

יהודה גליק: קשה לומר במדויק כמה אנשים ניצלו כך, אך אפשר להעריך שמדובר במאות או באלפים.

יהודה גליק: בעוד אבשלום פיינברג היה כנראה הוגה רעיון המחתרת, הרי בפועל, אולי עקב מותו המוקדם, כמעט כל נטל הביצוע במשך מלחמת העולם הראשונה היה על כתפיהם של מנהיגי המחתרת, אהרן אהרונסון ובני משפחתו.

יהודה גליק: בעיקר תצוין האחות שרה, שבאמת בזכות הסופרת דבורה עומר כולנו מכירים, והיא ניהלה בפועל את רוב הפעילות בארץ ובסביבתה.

יהודה גליק: האח צבי והאב אפרים פישל אהרונסון, שכידוע נתפסו על-ידי הטורקים, עונו בידיהם, שרה וצבי, כזכור, מצאו בעקבות זאת את מותם.

יהודה גליק: אפילו שני האחים האחרים לבית אהרונסון, אלכסנדר ושמואל, סם, שהיו בזמן ההוא בחו"ל, השתתפו גם הם בפעילות ניל"י.

יהודה גליק: זה עתה, לאחרונה, גילה אפרים הלוי, ראש המוסד לשעבר, כי שמואל היה הנציג הרשמי של המחתרת הבריטית, וכי לכן, יחד עם אהרן, כמובן, הוא קיבל לידו טיוטה של הצהרת בלפור, וכתב עליה הערות.

יהודה גליק: ממסמכי המודיעין הבריטי שנחשפו לאחרונה עולה כי לאהרן אהרונסון, כמנהיג ניל"י, היה חלק בניסוח הצהרת בלפור ב-1917, שכידוע, כולנו כאן בזכות זה שהיא העניקה ליהודים בית לאומי בארץ-ישראל.

יהודה גליק: אם כן, אני רוצה לומר שבאמת כבוד גדול שכנסת ישראל בוחרת ביום הזה, להקדיש את הדבר הזה.

יהודה גליק: המשמעות של הפעילות הייתה במחלוקת עמוקה ביישוב היהודי ולוותה בפולמוס שנמשך במובן מסוים עד היום.

יהודה גליק: מדובר ברעיון נועז, שרבים ביישוב ראו בו סכנה: יציאה נגד אימפריה ששלטה מווינה בצפון ועד תימן בדרום, ממרוקו במערב ועד איראן במזרח.

יהודה גליק: ריגול נחשב בזמנו ביישוב תופעה מאוסה, ולא משהו שצריך להיות חלק מסל הכלים של היישוב בדרך לריבונות, אבל בסופו של דבר ניל"י היו ראשית כוח המגן העברי העצמאי.

יהודה גליק: אבשלום היה קצין המודיעין הראשון.

יהודה גליק: כל המחתרות כולן, שהוקמו לקראת הקמת המדינה, קיבלו השראה מניל"י.

יהודה גליק: אנשי ניל"י, כפי שאמרנו, קיבלו את הטיוטה של הצהרת בלפור.

יהודה גליק: כמובן, קשה להשוות תקופה לתקופה, אבל בהחלט אפשר לומר שבאמת אבשלום פיינברג, שחונך בידי סבו, הרב מאיר בלקינד, ירש ממנו את אהבת התנ"ך, ואמו היא שהגתה את דגל ישראל כפי שאנחנו מכירים אותו היום.

יהודה גליק: בהחלט, בזכות אותה גבורה של אנשים שפעלו בזמן שעוד לא הייתה מדינה, בזמן שהיינו מתי מעט פה, בלי איזשהו ארגון, ארגנו את עצמם, גברים ונשים, משפחה, בארץ ובחוץ-לארץ, כדי שאנחנו היום נכיר להם טובה על פעילותם המאוד-מאוד אמיצה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק על דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת מירב בן ארי; בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת יהודה גליק – כבר הודיתי לו היום גם בשדולת לעידוד לימוד התנ"ך, אבל גם, באמת, על הנושא של ניל"י.

מירב בן ארי: אני, כמו רבים, לפחות מבני גילי, גדלנו על הספר של דבורה עומר שציינת.

מירב בן ארי: היה לי נורא ברור, היום, כשדיברתי עם היועצים שלי, שהם זוכרים את התמונה של שרה באמבטיה, אחרי ההתאבדות, שתיארת, ולצערי, הרבה לא יודעים ולא מכירים, ולכן חשוב לי לדבר עליה, על שרה.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר – אומנם שמעתי את הדברים שלך, וחלק באמת כמובן ציינת, אבל אני רוצה להגיד משהו על שרה.

מירב בן ארי: חיים, תשמע, אתה לא יודע את זה, אוקיי?

מירב בן ארי: שרה אהרונסון, אתם כנראה גם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברים יקרים – חברים יקרים, אדוני השר, שב ליד יעקב פרי ותוכלו לדבר בשקט.

מירב בן ארי: אני כן רוצה שתקשיבו, כי בעיני זה חשוב.

מירב בן ארי: אני יודעת שזה אולי נושא שחולף ליד אנשים, אבל בעיני זה אחד מהדברים הכי חשובים, בעיקר לחבר'ה צעירים כמוני, שרואים בשרה, גיבורת ניל"י, גיבורה שלהם.

מירב בן ארי: דיברו חברות הכנסת השכל ונחמיאס ורבין על הדיון אתמול בוועדת החוץ והביטחון.

מירב בן ארי: פה התחלנו.

מירב בן ארי: כאן התחילה בעצם הגבורה של נשים.

מירב בן ארי: כמה מילים על שרה אהרונסון, שגדלה, כפי שאנחנו יודעים, בזיכרון, דיברה שש שפות, למדה לרכוב על סוס, למדה לירות בנשק בגיל מאוד צעיר, והתחתנה כשהיא בת 24 עם חיים אברהם ועברה אתו לטורקיה.

מירב בן ארי: הרבה אנשים ששומעים על שרה, גיבורת ניל"י, תוהים למה היא החליטה לעזור דווקא לבריטים.

מירב בן ארי: הרי אין היגיון בלעזור לבריטים; רוב המחתרות שהוקמו אחר כך בכלל יצאו נגד הבריטים.

מירב בן ארי: אז כשקראתי עליה הבנתי בעצם מה גרם לה להזדהות עם הבריטים ולצאת נגד העות'מאנים.

מירב בן ארי: מסתבר שהנישואים שלה לא הצליחו, וכשהיא עזבה את טורקיה, אחרי שנה, ואת בעלה, היא עלתה לרכבת – זה היה ב-1915, ובדיוק בזמן הזה, מי שיודע, ואני מניחה שאתם יודעים, החלה שואת הארמנים.

מירב בן ארי: אני באופן אישי גם ביקרתי בארמניה, פעמיים, ואני מכירה את הסיפור, לכן חשוב לי לציין את זה.

מירב בן ארי: היא נסעה שלושה שבועות בקרונות מלאים בחיילים בדרכים של אנטליה, ולאורך כל הדרך היא ראתה את הרצח של העם הארמני.

מירב בן ארי: אהרן אהרונסון, יום אחרי שהיא הגיעה, כתב ביומן שלו: "לנגד עיניה ממש ראתה את עינויי הארמנים בידי הטורקים, ראתה מאות פגרים של ארמנים מושלכים ולא מובאים לקבורה, כשכלבים אוכלים אותם".

מירב בן ארי: בתזכיר שהוא שלח למשרד המלחמה הבריטי, הוא כתב את העדות של שרה על הנסיעה.

מירב בן ארי: "מאז אותו מסע, כל אזכור של הארמנים שנעשה בנוכחותה גרם לה להתקף היסטרי"; בתחנה אחת היא ראתה "אלפי ארמנים מורעבים, מוכי טיפוס, מחכים ימים שלמים לרכבת שתישא אותם דרומה.

מירב בן ארי: הם שכבו על האדמה ליד ולצד הפסים – – – אותה עדה ראתה רכבות מגיעות" – זה מאוד מוכר, לצערי – "עמוסות 60–80 ארמנים בכל קרון" – כאשר 40 בלבד יכולים למלא קרון אחד – "בתחנה נמצאו עשרה או 20 מהם, מתים" – מרעב או טיפוס.

מירב בן ארי: הוא כותב בהבהרה: "הארמנים המתים היו מושלכים מהקרונות, ומספר דומה של ארמנים חיים מוכנסים במקומם".

מירב בן ארי: בעצם זה סיפור מאוד מעניין, כי לא ידעתי שהשלב של ההזדהות שלה עם הבריטים, בניגוד לעות'מאנים, ששלטו, החל שם, באמת, בנושא של ארמניה.

מירב בן ארי: וכמו שתיארת, אדוני היושב-ראש, שרה התחילה להעביר מידע.

מירב בן ארי: מספרים על האונייה שהייתה עוברת בחוף ומעבירה את המידע.

מירב בן ארי: היא אפילו נסעה למצרים כדי להביא בעצמה את המידע, ולמרות כל ההתראות, ואפילו שאמרו לה שזה מסוכן, ואפילו שהיא ידעה, היא המשיכה בפעילות שלה, לצערנו, וכמו שתיארת, עם אותה יונת דואר שהגיעה לבית של אחמד בק בקיסריה.

מירב בן ארי: חשוב גם לומר – תיארת את זה – שבמשך שלושה-ארבעה ימים בבית עינו אותה, ולמרות זאת היא לא נשברה, ולא חשפה את החברים שלה, ולא חשפה את האנשים.

מירב בן ארי: ואפילו אחרי שהיא ירתה בעצמה – היא נפצעה אנושות – כשהרופא הגיע, היא אמרה לו: רק תדאג שאני אמות כמה שיותר מהר.

מירב בן ארי: אני לא יודעת כמה אומץ וגבורה צריך כדי להגיד דבר כזה, אבל זה פשוט סיפור אנושי ומדהים בעיני.

מירב בן ארי: אני הייתי בזיכרון כמה פעמים, גם במוזיאון של שרה, כי באמת, בעיני היא הייתה גיבורה, היא ממש הייתה גיבורת ילדות שלי.

מירב בן ארי: אני לא יכולה לשכוח את התמונה הזאת, באמבטיה, אבל אני גם לא יכולה לשכוח את הקבר שלה, כי הקבר שלה, אגב, בניגוד לקברים, אתה יודע, שבדרך כלל כותבים – כתוב רק: שרה.

מירב בן ארי: אפילו לא כתוב שם משפחה.

מירב בן ארי: לסיום רק אומר שבעיני אי-אפשר לדבר היום על גיבורות ועל לוחמות בלי לזכור את ההיסטוריה שלנו, ובטח של גיבורה כמו שרה אהרונסון.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי, גם על כך שהזכרת את העדות של שרה אהרונסון על רצח העם הארמני.

יולי יואל אדלשטיין: אולי כשבפעם הבאה נדון כאן, נזכור גם את העדות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו נשמע את תשובתו של השר יובל שטייניץ.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, ראשית, אני מברך אותך, חבר הכנסת גליק, על היוזמה, ואותך, יושב-ראש הכנסת, על האישור והכבוד שאנחנו נותנים כאן היום בכנסת לארגון החשוב הזה.

איל בן ראובן: אני מוכרח לומר שחבל שיושבים פה כל כך מעט חברים.

איל בן ראובן: חבל, הם ראויים ליותר.

איל בן ראובן: 100 שנים חלפו מאז, בעיירה הקטנה זיכרון-יעקב מתעצב לו סיפור גבורה ייחודי, שהשפעתו על ההיסטוריה היהודית בארץ-ישראל חשובה ביותר.

איל בן ראובן: אין ספק שמורשתה של קבוצת ניל"י, נצח ישראל לא ישקר, חקוקה בפנתיאון סיפורי הגבורה של תהליך הקמתה של המדינה היהודית כאן בארץ.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, קשה להבין מה הם שורשי הכוחות שמניעים קבוצת אנשים – כשבשיא פעולתו הארגון מונה 32 אנשים ועוד סייענים – מה מניע אותם לקום ולצאת למאבק נגד הצבא העות'מאני בארץ-ישראל, ונגד עמדת רוב היישוב היהודי שנמצא אז כאן, בארץ-ישראל.

איל בן ראובן: ההיגיון האסטרטגי ברור יותר: הצבא העות'מאני הולך ונחלש למול הצבא הבריטי, שעוסק בתכנון דרכו לכיבוש ארץ-ישראל, ויש בכך תקווה לשיפור מצב היישוב היהודי בכיוון לאוטונומיה כזו או אחרת, לתמורה מדינית בעבור סיוע לתכנון ולביצוע המהלך הבריטי.

איל בן ראובן: אלו נראים, בראיית ההיסטוריה, לכאורה ברורים.

איל בן ראובן: אבל בפרספקטיבה אחרת, של התבוננות מהצד האנושי, באין מוסדות מדיניים ומערכות ביטחוניות – אין אמ"ן, מוסד, שב"כ – ברור שיוזמתם של אהרן אהרונסון, אחיו אלכסנדר, אחותו שרה, אבשלום פיינברג, האחים נעמן ואיתן בלקינד, יוסף לישנסקי ועוד כמה עשרות מבני המושבות, יוזמתם להקמת ארגון ריגול פעיל, יוזם ומביא תוצאות ראויה להערכה וללימוד, ראויה למקום של כבוד בהיסטוריית הקמתה של הארץ.

איל בן ראובן: משימתם העיקרית של חברי ניל"י, שהוגדרה על-ידי ראשי הארגון ובתיאום עם הצבא הבריטי, הייתה לעקוב אחר תנועות הצבא העות'מאני, לאתר הגעת תגבורות, תנועת רכבות, ואחרות.

איל בן ראובן: הם פעלו במרחב יחסית גדול, מדמשק בצפון ועד באר-שבע בדרום.

איל בן ראובן: הידיעות הועברו באמצעות שליחים למרכזים אזוריים, ומשם לעתלית, לתחנה לניסיונות חקלאיים של אהרן, ומעתלית – באמצעות ספינה בריטית שהייתה פוקדת את החוף לעתים מזומנות – כך הועבר המידע לבריטים.

איל בן ראובן: כמו כן התבצע שימוש נרחב ומעניין ביוני דואר.

איל בן ראובן: הגודל והאינטנסיביות של הארגון, לצד היתרונות, היו גם נקודת חולשתו, שכן ברור שהרמה המקצועית הייתה של ארגון מתנדבים, ולא מעבר לכך.

איל בן ראובן: ואכן, בספטמבר 1917 מתחילה להיחשף פעילות הארגון.

איל בן ראובן: רבים מהחברים נתפסים ומעונים קשות בידי הטורקים.

איל בן ראובן: קצרה היריעה כאן מלספר את סיפורם האישי של כל אחד מהלוחמים של הארגון הנועז הזה.

איל בן ראובן: די להזכיר כאן את סיפורה של שרה, המייצג את רוח הארגון, שיחד עם יוסף לישנסקי – הם מנהלים את פעילותו.

איל בן ראובן: ב-1917 שרה מגיעה למצרים.

איל בן ראובן: אחיה אהרן מייעץ לה להישאר שם, אבל היא מחליטה בגבורה גדולה לשוב לזיכרון.

איל בן ראובן: בסתיו 1917 אחת מיוני הדואר, הנושאת מסר לכוחות הבריטיים, נתפסת בקיסריה, ובעקבות מעצרו של נעמן בלקינד הרשת מתחילה להיחשף.

איל בן ראובן: חברים, אתם מפריעים פה.

איל בן ראובן: קצת כבוד לארגון הזה, ואללה, תקשיבו גם.

איל בן ראובן: שרה, למרות עצתם של הבריטים, הדוחקים בה לברוח דרך הים, מסרבת, ונשארת בזיכרון.

איל בן ראובן: באוקטובר הרשת מתמוטטת.

איל בן ראובן: שרה נתפסת ומעונה קשות במשך שלושה ימים, ולא מגלה דבר.

איל בן ראובן: היא יורה בעצמה כדי לעצור את העינויים ולהימנע מלחשוף מידע על חבריה לארגון.

איל בן ראובן: היא פצועה קשה, שוכבת על ערש דווי במשך שלושה ימים, ונפטרת.

איל בן ראובן: נעמן בלקינד ויוסף לישנסקי נתפסים ומוצאים להורג.

איל בן ראובן: אהרן אהרונסון, שאי-אפשר שלא להזכיר את היותו בוטנאי, אגרונום – הוא מגלה את אם החיטה ב-1906 – והיה מייסד הארגון, נהרג בתאונת מטוס מסתורית מעל תעלת למאנש ב-1919.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, אני מברך על היוזמה לציון הארגון המופלא הזה, ניל"י, היום, כאן, בכנסת ישראל.

איל בן ראובן: "נצח ישראל לא ישקר" הוא ביטוי מספר שמואל א'.

איל בן ראובן: הוא מבטא את נצחיותו של עם ישראל.

איל בן ראובן: כילד צעיר אני עוד זוכר את הסקרנות שעורר בי הארגון הזה, ויותר מכך – אנשיו.

איל בן ראובן: אין ספק שארגון ניל"י ומורשתו ראויים ללימוד במערכות החינוך בישראל.

איל בן ראובן: אנחנו כאן, היום, מעריכים, מוקירים וזוכרים את אנשי הארגון ואת תרומתם להקמת המדינה.

איל בן ראובן: אנחנו חייבים להמשיך לשמר ולפתח את נצחיותו של עם ישראל כאן, כמדינה יהודית, דמוקרטית, חזקה, מוסרית וצודקת.

איל בן ראובן: תודה לכם, חברי ארגון ניל"י.

איל בן ראובן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר יובל שטייניץ להשיב למציעים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מציינים היום 100 שנה לארגון ניל"י – נצח ישראל לא ישקר.

יובל שטייניץ: ארגון ניל"י מסמל – הוא לא תחילת הציונות; היהודים החלו להתיישב בארץ-ישראל בעת החדשה הרבה שנים קודם לכן – אבל ארגון ניל"י מסמל את הפעם הראשונה שהיהודים הבינו שלא די להתיישב בארץ, לבנות ולהיבנות בה ולעבד את אדמתה, אלא היהודים צריכים גם לקחת את גורלם במו ידיהם ולקיים, בצוק העתים, גם פעילות בעלת אופי צבאי, או במקרה הזה – מחתרתי-מודיעיני.

מאיר כהן: בר-כוכבא היה – – –

יובל שטייניץ: לא, אמרתי: בעת החדשה, בעת שלנו, כן?

יובל שטייניץ: בלי לפגוע בזכויות של בר-כוכבא, של החשמונאים – –

מאיר כהן: – – – אם אמרת בעת החדשה – – –

יובל שטייניץ: – – של דוד ויהונתן, של השופטים ושל – – –

מאיר כהן: – – –

יובל שטייניץ: בסדר, בלי לפגוע בזכויות של – יש לנו, ברוך השם, 3,000 – תן לי לעשות את החשבון – 3,600 שנות היסטוריה בערך בארץ-ישראל, תלוי איך מודדים, אבל בערך – יש כאלה שאומרים 3,700, מאז שאברהם אבינו הגיע לפה.

יובל שטייניץ: והאמת, גם אברהם אבינו היה עסוק כמה פעמים גם בפעילות מלחמתית או צבאית, בצוק העתים.

יובל שטייניץ: אבל בעת החדשה, בציונות, במדינת ישראל המתחדשת, מחתרת ניל"י היא בעצם הדוגמה הראשונה והכי מובהקת לכך שהיהודים בארץ-ישראל, מתוך יושבי הארץ, הבינו שהם צריכים לנקוט צעדים, ובאמת הקימו מחתרת שבעיקר סייעה מודיעינית לכיבוש הבריטי של הארץ מידי האימפריה העות'מאנית, כאשר היה ברור שיהיה מאוד קשה, עד בלתי אפשרי, להקים את מדינת ישראל, להקים פה בית יהודי תחת האימפריה העות'מאנית.

יובל שטייניץ: לאחר מכן הסתבר שגם עם הבריטים זה לא קל, ואז קמו המחתרות הבאות בתור, שפעלו גם לגירוש הבריטים, כאשר אלה החלו להיכנע ללחצים הערביים ולהגביל את עליית היהודים ואת התיישבות היהודים בארץ.

יובל שטייניץ: אז ביום החגיגי הזה אני רוצה להקריא את דבריה של שרת התרבות והספורט מירי רגב כאן

יובל שטייניץ: מעל הבמה: בינואר 1917, לפני כ-100 שנים, אבדו עקבותיו של אבשלום פיינברג ז"ל, לוחם וחולם במחתרת ניל"י.

יובל שטייניץ: 50 שנה לאחר מכן נמצאו עצמותיו והובאו אחר כבוד לקבורה בהר-הרצל.

יובל שטייניץ: ב-1956 הפך בית משפחת אהרונסון למוזיאון לתולדות ניל"י, והמוזיאון הזה נתמך היום על-ידי משרד התרבות – נתמך ב-197,000 שקל בשנת 2016.

יובל שטייניץ: משרד התרבות פועל ללא לאות להגדיל ולהרחיב את התמיכה במוסדות ואתרי מורשת, מתוך הבנה שהשורשים להווייתנו כמדינה יהודית מצויים בתחומי המורשת והמחקר ובאתרים המנציחים את חזקתנו על הארץ המבורכת הזאת.

יובל שטייניץ: מאחר שמחתרת ניל"י הייתה בין הסנוניות הראשונות למאבק היישוב היהודי בארץ-ישראל לכינונה של ישות לאומית עבור העם היהודי, נעשו מהלכים רבים להנצחתה.

יובל שטייניץ: ספרים וכתבים רבים פורסמו כדי להנציח את פועלם של אנשי המחתרת.

יובל שטייניץ: מי מאתנו לא קרא בנעוריו את "שרה, גיבורת ניל"י", שכתבה דבורה עומר בשנת 1967?

יובל שטייניץ: בשנת 1981 הוענק עיטור לוחמי המדינה לאנשי ניל"י, וכן גם אות ניל"י; אנדרטה על שם אבשלום פיינברג ז"ל מוצבת בפארק נחל-חדרה; בזיכרון-יעקב קיימים גופים הנושאים את השם ניל"י; קיים מושב בשם גבעת-ניל"י וכו'.

יובל שטייניץ: מחתרת ניל"י פעלה לסייע לבריטים לכבוש את הארץ, במטרה לקדם את הקמתו של בית לאומי יהודי בארץ-ישראל.

יובל שטייניץ: המחתרת כללה גרעין קשה של כ-30 חברים פעילים, בהם אהרן אהרונסון, המייסד ומנהיג ניל"י, אבשלום פיינברג, אלכסנדר ושרה אהרונסון, יוסף לישנסקי, נעמן בלקינד ואחרים.

יובל שטייניץ: ממסמכי המודיעין הבריטי עולה כי לאהרן אהרונסון, כמנהיג ניל"י, היה חלק חשוב בהצהרת בלפור ב-1917, אשר הכריזה על זכותם של בני העם היהודי לבית לאומי בארץ-ישראל.

יובל שטייניץ: מסתבר כי אהרן ואחיו שמואל קיבלו לעיונם את טיוטת נוסח ההצהרה.

יובל שטייניץ: אנו גאים במורשת שהנחילה ניל"י ופועלים להנצחתה, למען ידעו בני ובנות הדור הזה והדורות הבאים, העתידים לבוא, כי אף-על-פי שארצנו נקנית בייסורים, עד עצם היום הזה, אנו יודעים כי הקשר בינינו לביו הארץ הזאת הוא לנצח נצחים.

יובל שטייניץ: בכוונת משרד התרבות להמשיך לבסס את התמיכה ב"בית אהרונסון", מוזיאון המנציח את עשיית המחתרת, ולהרחיב את העשייה בתחומי ההנצחה הקשורים לבתי המייסדים של מדינתנו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר יובל שטייניץ על התשובה בשם שרת התרבות והספורט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בזה סיימנו את ציון 100 שנה לארגון ניל"י.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליוזם, חבר הכנסת גליק, ולכל הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/672; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 18652; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת כבר הכריזה על הנחת החוק, ולכן אני מזמין את יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת החוץ והביטחון לדיון בהצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, להציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשם הוועדה המשותפת – ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אבל בראשית דברי אני רק רוצה להשתתף בנושא של עמונה – הם החליטו להתפנות.

ניסן סלומינסקי: המדינה מפנה אותם ברגעים אלו, או תוך 48 שעות – רק לומר להם, שיש להם חלק גדול מאוד בחיקוק החוק הזה, חוק ההסדרה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מדינת ישראל, עם הקמתה, הגבולות שלה נקבעו על-ידי – מבחינה צבאית – במקומות שהצבא הגיע, ומבחינה התיישבותית – במקומות שהצלחנו ליישב.

ניסן סלומינסקי: בתוך המדינה, בתוך גבולות המדינה, נשארו הרבה מאוד – מאוד – שטחים שהיו בבעלות של ערבים, כפרים ערביים – לפחות 400, ואולי יותר, שעליהם כיום יושבים הרבה מאוד קיבוצים – יש לי רשימה של 82, אבל יכול להיות הרבה יותר, בהם גם קיבוצים של "השומר הצעיר"; על הכפר שיח'-מוניס יושבת אוניברסיטת תל-אביב, ו"מגדלי אקירוב" יושבים על אדמת הכפר סומייל, וכהנה, ועוד ועוד ועוד.

ניסן סלומינסקי: מדינת ישראל מצאה את הדרך, ובהקדם, בתוך שנים מעטות, להסדיר את הנושא הזה, וכך קבעה שכל הקרקעות שנרשמו בתקופת המנדט על שם הנציב העליון, בשם ממשלת ישראל, לפי סעיף 29 לפקודת הקרקעות, כולן עברו לרשות מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: כל הקרקעות שטרם הוסדרו, וננטשו על-ידי המחזיקים בהן, זכות הבעלות עליהן חזרה למדינה, על-פי חוק הקרקעות העות'מאני, כקרקעות מוברות, "מחלול".

ניסן סלומינסקי: קרקעות אלה עברו לבעלות של הרשות לפיתוח לפי חוק רכישת מקרקעין, התשי"ג–1953, וכל הקרקעות שבהן נסתיימו ההליכים – וכו' – בכל אופן, מדינת ישראל מצאה את הדרך לטפל בכל אותן אדמות פרטיות ואדמות נעדרים, והעבירה את זה לרשותם.

ניסן סלומינסקי: מלחמת ששת הימים, 1967, הביאה את צה"ל לגדות הירדן, ומאז כמעט כל ממשלות ישראל היו שותפות בדרך זו או אחרת להקמת יישובים במרחבי ארצנו.

ניסן סלומינסקי: לאחרונה, ואולי גם בסיוע של גופי שמאל, הוגשו תביעות בעלות על קרקעות של מקומיים – בעלות בקרקעות ביישובים קיימים.

ניסן סלומינסקי: התביעות כיום מוגשות ישירות לבג"ץ, שנאלץ לפסוק בנושא.

ניסן סלומינסקי: מאחר שיש שטף גדול של תביעות, שמתוכננות גם, זה אומר שלמרות – לא למרות – עברו 50 שנה, אבל הגיע הזמן להסדיר את ההתיישבות ביהודה ושומרון, שגרים בה 450,000 יהודים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מי יסדיר את הנושא הזה – בית-המשפט העליון או מדינת ישראל?

ניסן סלומינסקי: אני חושב שמי שצריך להסדיר את זה זה מדינת ישראל, וכך גם החוק חושב.

ניסן סלומינסקי: והחוק הזה מסדיר את ההתיישבות הקיימת ביהודה ושומרון.

ניסן סלומינסקי: הוועדה קיימה, במסגרת ועדת החוקה, תשע ישיבות על חוקי ההסדרה, ואחר כך, במסגרת הוועדה המשותפת – עוד 13 ישיבות, ובסך הכול 22 ישיבות.

ניסן סלומינסקי: מבחינת שעות, 16.5 שעות ועוד 29 שעות בוועדה המשותפת, בסך הכול 45 שעות של דיונים אינטנסיביים בנושא, שבהן שמענו מומחים, פרופסורים, משפטנים ואנשים מהציבור, ובישיבה סגורה שלנו – גם את נציגי היועץ המשפטי ומשרד הביטחון, כך שהוועדה באמת קיימה דיונים לעומק, רציניים, מאסה של 45 שעות.

ניסן סלומינסקי: שמענו מומחים מכל הכיוונים, ואכן, התברר שכמו שאנחנו, חברי הכנסת, חלוקים בדעותינו, ובנקודות מסוימות מקצה לקצה, כך גם המומחים והפרופסורים ואנשי הציבור חלוקים בעמדותיהם, באותן נקודות, מקצה לקצה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה עכשיו להגיד כמה מילים על החוק: החוק מתייחס אך ורק להתיישבות הקיימת.

ניסן סלומינסקי: הוא לא מדבר על ההתיישבות שתהיה, בעזרת השם.

ניסן סלומינסקי: אלה כללים שנקבעו לגבי ההתיישבות שכבר קיימת.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, זה מתייחס אך ורק לאותם יישובים שנמצאים – שקמו – על אדמה לא מוסדרת.

ניסן סלומינסקי: אני אציין רק כמה נקודות מהחוק, כי אני מניח שהחוק לפניכם, ואתם תדעו.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, מדברים אך ורק על יישובים שהייתה עליהם הסכמת מדינה.

ניסן סלומינסקי: הסכמת מדינה – זה יכול להיות במפורש או במשתמע, מראש או לאחר מעשה, ויכול להיות או אישור מפורש להקמה או סיוע בהנחת תשתיות, תמריצים, תקציבים וכו', אבל היה סיוע של המדינה – רק לגביהם זה מתייחס.

ניסן סלומינסקי: שנית, החוק מבחין בין שני מצבים – מצב אחד, שהקרקע שעליה היישוב קיים, אין לה בעלים או מי שטוען לבעלות, ואז הממונה ירשום את אותן קרקעות כרכוש ממשלתי, לפי סעיף 2ג לצו בדבר רכוש ממשלתי, ואז זה הופך לרכוש ממשלתי.

ניסן סלומינסקי: אותם מקרקעין שעליהם קיימים יישובים או חלקים מהם שיש להם בעל זכות, יש מישהו שטוען לבעלות, והוכח שאכן הוא הבעלים, רשויות האזור יתלו את זכויות השימוש – לא לוקחים את הקרקע ממנו, לא מפקיעים, אלא לוקחים את זכויות השימוש, והחזקה במקרקעין, מעבירים לממונה, והממונה, אם מצא שהסכום שהושקע בבניית התשתיות עלה בשעת הבנייה על השווי של המקרקעין – הוא זה שנותן – משכיר – נותן את זה ליישובים.

ניסן סלומינסקי: נטילת הזכויות במקרה הזה תהיה עד להכרעה מדינית בדבר מעמד האזור וההתיישבות בו.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, מאחר שיש בעלים, ורק לקחו את זכות השימוש, באותם מקומות שיש, יהיה פיצוי, והאיש יקבל פיצוי או יקבל קרקע חלופית באזור, אם ירצה, או 125% הערך הראוי של דמי השימוש, או היוון שלהם, שיקבל את זה במכה אחת על כל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, תקום ועדת השומה, שיש כאן רשימה מי יהיו אנשיה, והם קובעים את דמי השימוש.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, יש ועדת השגות.

ניסן סלומינסקי: אם למישהו יש השגות על הנושא הזה, הוא יכול להשיג ולעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: נקודה אחרונה שאני אזכיר: בתקופה של 12 חודשים מיום הפרסום של חוק זה יותלו כל הליכי האכיפה והצווים המינהלתיים הקיימים בעניין ההתיישבות ביישובים המנויים בתוספת.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להדגיש, שבהתאם לסיכומים שהיו, כל הנושא שקשור להחלטות של בית-המשפט, כמו עמונה, תשעת הבתים בעפרה ודרך-האבות, אותם מקומות לא נכנסים בחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: שוב אני אומר: היה דיון ארוך, דיון ממצה, נשארנו עם חילוקי דעות, ואני מקווה שגם אחרי שהחוק יתקבל, את החברות והידידות נמשיך גם אם יישארו חילוקי דעות בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: אני קורא לחברי לאשר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש הוועדה לדיון בחוק – הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להנמקת הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים, במזכירות התקבלו שמות של שני חברי כנסת שמבקשים לנמק את ההסתייגויות: הראשונה היא חברת הכנסת מרב מיכאלי, והשני הוא חבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: לא צוין זמן, אז, גברתי, רק תודיעי כמה זמן את מבקשת.

יולי יואל אדלשטיין: אם את רוצה לנמק את כל ההסתייגויות בבת-אחת, אחת, חלק – – –

חיים ילין: אנחנו במתח.

מרב מיכאלי: אני אסתפק בשלוש דקות, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות אני שם לך, כי זאת הנמקה של הסתייגות אחת.

מרב מיכאלי: כי אדוני לארג'.

יולי יואל אדלשטיין: לא, כי זה התקנון.

מרב מיכאלי: טוב, זה סוד ידוע שאנחנו מתנגדות ומתנגדים לחוק הזה, המכונה "ההסדרה", שאנחנו רואות ורואים בו לא רק לא הסדרה, אלא ממש פריעת חוק – פריעת החוק הבין-לאומי, פריעת החוק הישראלי – ולא אנחנו אומרות ואומרים את זה, אלא היועץ המשפטי לממשלה של הממשלה שאתם בחרתם אומר את זה.

מרב מיכאלי: אנחנו מתנגדות ומתנגדים לחוק, שהוא הרסני למדינת ישראל, הנזק שלו הוא עצום ורב, ושוב, לא רק אנחנו אומרות ואומרים את זה, ראש הממשלה עצמו אמר את זה: חוק שעלול להביא את מדינת ישראל לבית-הדין הבין-לאומי בהאג.

מרב מיכאלי: ההתנגדות שלנו לחוק הזה לא התחילה עכשיו, היא ידועה.

מרב מיכאלי: אנחנו מנהלות ומנהלים נגדו מאבק כמיטב יכולתנו כבר זמן רב.

מרב מיכאלי: אבל מה שקרה כאן אתמול, חברות וחברים, אינו נוגע אפילו בחוק עצמו, אלא נוגע בהתנהלות שלנו בכנסת, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: אפשר להעביר גם חוק כל כך שנוי במחלוקת, שאנחנו רואות ורואים בו באמת חציית קו אדום כזה עבה, יותר עבה מכל מה שחציתם עד היום, כנראה – וחציתם; חציתם, ברוך השם, מר סלומינסקי, חציתם – אבל גם חוק כזה אפשר להעביר באופן שמכבד את הכנסת ומכבד את סדרי הדיון של הכנסת, ולא צריך גם כאן לבוא באלימות, בדורסנות, ותוך כדי פריעת החוק של הכנסת עצמה.

מרב מיכאלי: אבל גם אמרתי:

מרב מיכאלי: אנחנו לא אמרנו מעולם שאנחנו נשתמש בכל 38 הימים שעומדים לרשותנו לפי מספר ההסתייגויות שהגשנו לנמק בהן את התנגדותנו לחוק, ולא הייתה שום מניעה להעביר את החוק הזה בצורה מכובדת, לתת לנו להתחיל את הדיון, ולראות, אולי לא יהיה צורך להפעיל את סעיף 98?

מרב מיכאלי: אולי היינו ממצות וממצים את ההתנגדויות שלנו כעבור שעתיים, ארבע, יום?

מרב מיכאלי: אפילו יומיים, סבורתני, אדוני היושב-ראש, שאתה חשבת שזה זמן סביר.

מרב מיכאלי: ואז, באמת, אם היה נראה שאנחנו עושות ועושים איזה ניצול לרעה של הכלים הפרלמנטריים שעומדים לרשותנו, אפשר היה לכנס אז את ועדת הכנסת, ברוב שגם ככה יש לכם, והוא עצום ורב, ואז לכפות סדרי דיון אחרים.

מרב מיכאלי: אבל לא.

מרב מיכאלי: הקואליציה, חברות וחברים, שוב, בבריונות, באלימות, בברוטליות, בלא לספור את מי שלא חושב בדיוק כמוה, עשתה סדרי דיון שלא היו כמותם בכנסת; דיון מפוצל, מעולם לא היה דבר כזה.

מרב מיכאלי: תמיד כשדיון מתחיל, הוא נמשך עד ההצבעה; דיון מפוצל, לא במובן שהולכות הביתה לישון או הולכות והולכים הביתה לשבת, אלא במובן שבאמצע ימי כנסת שלמים – דיונים אחרים, סדר-יום אחר; דיון שמוקצים לו רק הלילות, הזמן שבו כולן – אם הם נורמליות ונורמלים ולא נאלצים לעבוד למחייתם, חלילה, בלילה – ישנות וישנים, בטח לא מקשיבות להסתייגויות ולהנמקות של התנגדות לחוק; ובסוף, ביום שני, עוד איזה זמן קצר לפני ההצבעה.

מרב מיכאלי: אז אנחנו, באופן פורמלי, רשמי וחגיגי, לא מוכנות ומוכנים לקבל את סדרי הדיון האלה, אדוני היושב-ראש, ולכן אנחנו לא נשתף עם זה פעולה, ולא נעמוד פה עכשיו שני לילות ונדבר, כמו שאומר הביטוי העממי, אל הלמפה.

מרב מיכאלי: אנחנו נשמור לעצמנו את הזכות להשתמש בזמן הזה בכל זמן שנמצא לנכון.

מרב מיכאלי: עכשיו ידבר חברי חבר הכנסת עפר שלח, ואנחנו נראה איך ניקח את זה משם.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה להגיד לסיכום חמש הדקות שלי – אתה רואה, אדוני, אסור לתת אף פעם יותר זמן ממה שמבקשות, כי משתמשות: מי שמקטרים על זה שלא היו בקבינט דיונים על המנהרות, בורחים, ממש בורחים, מדיון בכנסת על חוק שמסוכן לישראל הרבה יותר מהמנהרות האלה; מתנהלים בצורה שבסופו של דבר היא זאת שמבזה את הכנסת.

מרב מיכאלי: כי אתם אלה שמביאים עכשיו חוק שאתם בונים על זה שבית-המשפט העליון יפסול אותו, ואחר כך תוכלו להתלונן על בית-המשפט העליון שלא נותן לכם למשול.

מרב מיכאלי: אם יש ביזוי לכנסת, זה הגילום המפורש שלו, ולזה אנחנו ממש לא ניתן יד.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: למה?

יולי יואל אדלשטיין: זה הנמקת הסתייגויות.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש, יש לי כמובן הרבה מאוד מה להגיד על חוק ההסדרה, הדבר המכונה "חוק ההסדרה", הדבר הזה שבו – הוא הקצה המופרע של קצה הזנב המכשכש בכלב – ראש ממשלה שמתנגד לחוק הזה בכל מאודו, שמנע אותו ונלחם בו בכל הסיבובים הקודמים, ונגרר עכשיו אחרי הפלג הקיצוני של הסיעה הזוטרה יחסית בקואליציה שלו אל חוק שהוא עצמו, כמו שאמרה חברתי מרב מיכאלי, פוחד שהוא יביא אותנו להאג, אל חוק שיוציא אותנו ממשפחת המדינות המתנהלות על-פי חוקות וחוקים בעולם הזה.

עפר שלח: יש לי הרבה מה להגיד על התהליך שבו הדבר המשונה הזה מובא בפנינו, על חלקה של הממשלה בו, וכן הלאה, אבל, חברי חברי הכנסת, לא זה מה שעומד בפנינו כרגע.

עפר שלח: את כל זה עוד נגיד, תהיה לנו ההזדמנות, יש לנו זמן, את כל זה עוד נגיד.

עפר שלח: מה שעומד בפנינו, אדוני היושב-ראש, הוא הביזוי המתמשך של הכנסת על-ידי הממשלה והקואליציה הזאת באופן שיטתי.

עפר שלח: זה התחיל בשבוע הראשון של הכנסת הזאת.

עפר שלח: כבר אז הפעילו את סעיף 98, חברתי מרב מיכאלי, כדי להגדיל את הממשלה, כדי לשנות חוק-יסוד בהוראת שעה.

עפר שלח: לאורך כל הכנסת הזאת, חוקי-יסוד משונים בדיונים של 12 שעות – דברים שהיו פעם בדיונים של חודשים, שניתנה בהם רשות הדיבור לציבור, ניתנה בהם רשות הדיבור לחברי הכנסת, נוהלו בהם משאים-ומתנים, נעשה בהם מה שהפרלמנט הזה אמור לעשות.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, פעם אחרי פעם נרמס פה ברגל גסה, וצר לי להגיד – אתה לא רק אדוני היושב-ראש, אתה גם ידידי היושב-ראש – נרמס פעם אחרי פעם ברגל גסה, באישורך.

עפר שלח: מפני שהממשלה הזאת איננה סופרת את הכנסת, איננה סופרת את ההדר הפוליטי שכולנו מחויבים בו, וזה מגיע פה אל הקצה.

עפר שלח: אז מה מצופה מאתנו, אדוני היושב-ראש, שנהיה פה לילות, נדבר לאולם הריק הזה ולאנשים שמגיעים לפה בלילה, שתמיד אני תוהה מה יש להם לעשות פה?

עפר שלח: שננמק חלק מההסתייגויות שלנו עכשיו וחלק מחר, אחרי שייגמר סדר-היום ונציין איזה יום מיוחד או איזה חקיקה פרטית או משהו כזה?

עפר שלח: שנבוא בסופו של דבר – כן, ברור שלא היינו יכולים לעמוד פה 38 יממות, הרי לא הייתה כוונה, אתה יודע את זה, אתה פרלמנטר יותר ותיק מכולנו, אתה יודע שבסופו של דבר הדברים האלה מתכנסים למקום ההגיוני שלהם, אבל אתה גם יודע שחוק, בסופו של דבר – וחוק כל כך שנוי במחלוקת, חוק כל כך בעייתי על אחת כמה וכמה – צריך את יומו בכנסת, ויומו הוא גם דיון ראוי במליאה, הוא לא רק הדיון בוועדה, שגם הוא, חברי יושב-ראש ועדת החוקה, גם כן לא היה להיט גדול, והוא לא רק יומו בדחייה החוזרת והאין-סופית של – כן נדון בזה, ונדון בזה, והניסיון לתאם את זה עם אירועים שקורים מחוץ לבית הזה וכן הלאה.

עפר שלח: יומו הוא גם יומם של האנשים שמתנגדים לו, שיעמדו ויגידו את מה שיש להם, שיקשיבו להם, שכל זה יהיה באיזה מסגרת שמביאה את הטקס הפרלמנטרי, שהקואליציה הזאת כל כך בזה לו, היא בזה לו בגלוי, היא בזה לו לא רק מאחורי הקלעים ובמעשים שלה, יושב-ראש הקואליציה וחבריו מתייחסים לטקס הזה כאל חולשה של אנשים שלא מבינים איפה הכוח נמצא.

עפר שלח: אז אנחנו במשחק הזה לא נשחק.

עפר שלח: אנחנו נגיד את מה שיש לנו עכשיו, אנחנו נגיד את זה בימים הבאים, אבל לא ניתן לקואליציה הזאת את התחושה שהיא תמרנה אותנו לפינה ורואה אותנו מתפתלים בפינה הזאת.

עפר שלח: והחוק הזה, אתה הרי יודע טוב כמוני, בסופו של דבר לא יהיה.

עפר שלח: כשהוא לא יהיה, אגב, זה רק יאפשר לממשלה הזאת להפנות אצבע ולנסות לסרס עוד מוסד, עוד יסוד של הדמוקרטיה, את בית-המשפט, אחרי שהיא עשתה חוכא ואטלולא מהכנסת.

עפר שלח: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מבחינה פרוצדורלית רק, מכיוון שלא הוגשו שמות נוספים, ואנחנו בזמן הנמקת הסתייגויות, אז – גברתי המזכירה, אם ירצו לחדש, אנחנו ערוכים.

יולי יואל אדלשטיין: רק לעדכן את חברי הכנסת: קיימתי היום ישיבה עם סגני היושב-ראש, ויש סדר ניהול הישיבות, ויש סדר, למיטב ידיעתי, תורנויות של שרים של הממשלה, שיימצאו בזמן הדיונים, כך שאני הייתי מבקש התראה הגיונית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מרכזת האופוזיציה, אם, כפי שאמרת: אולי עוד נרצה את הזמן הזה – אם תרצו, אז תנו התראה הגיונית של, נגיד, כשעה, למזכירות, ואז נהיה ערוכים לפתוח את הישיבה – –

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – ונהיה ערוכים לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי, באמת, סדר העניינים, רק מכיוון שחברת הכנסת מרב מיכאלי אמרה בהגינות – הודיעה שלא תהיה שום הסכמה, בשום צורה, וחבר הכנסת עפר שלח משום מה ברח מן האולם ולא רוצה להקשיב למה שיש לי לומר בנושא הזה, אז – הטיעונים לגבי אפרופו דיון בחוק ההסדרה, בין שאר הנושאים, אני לא רק מסכים להם, אלא אני אפילו התייחסתי לצורה הזאת של דיון מאוד בתוקפנות.

יולי יואל אדלשטיין: ביקשתי לפנות – כפי שהצעתי גם לנציגי האופוזיציה – ביקשתי לפנות את כל סדר-היום של השבוע הבא, ומיום שני עד יום רביעי, ללא כל נושא אחר – אלא אם כן ירצו להגיש אי-אמון, בזה אין לי מה לעשות – לדון ברצף בחוק ההסדרה, כי – כפי שאמרתי, זה נדמה לי כמשחק כדורגל; כשיש משחק כדורגל, בהפסקה גם יש איזו פרסומת ל"במבה".

יולי יואל אדלשטיין: אז כך זה נראה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מכיוון שלצערי הרב – – –

מרב מיכאלי: חבל שלא אלה סדרי הדיון שנקבעו.

מרב מיכאלי: יכולתם לקבוע את זה באופן חד-צדדי – – –

יולי יואל אדלשטיין: סדרי הדיון – כפי שאמרת בהגינות, סדרי הדיון לא היו מקובלים עלייך בשום צורה, ועל החברים, וזה לגיטימי לגמרי, אבל זה גם לגיטימי שבהתייעצות עם כל הגורמים המקצועיים בכנסת, שגם יותר ותיקים אפילו ממני בבניין הזה, פרק זמן סביר הוא לא 38 ימים, ולא שבוע, וגם מבחינת הנוהג בכנסת, להתחיל את הדיונים, ואז, כמשהו לא מוצא חן בעיני הקואליציה, לכנס את ועדת הכנסת באמצע הדיונים ולשנות את סדרי הדיון זה באמת מעשה לא דמוקרטי, שלא ייעשה, לכן נקבעו דיונים – – –

קריאה: – – –

יעל גרמן: אבל למה לא במקום סדר-היום לתת לנו את זמננו ולדבר, במקום לבטל – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מייצג כאן את הקואליציה, אבל למיטב ידיעתי הייתה הצעה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו לא למיטב ידיעתי: הייתה הצעה כזאת, שביום רביעי, מהבוקר עד – מצדי – עד יום חמישי בבוקר – יהיה דיון רצוף עם הנמקת ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה כרגע פשוט – מכיוון שהפרוטוקול רושם את הכול, לא רציתי להשאיר את הדברים האלה באוויר.

יולי יואל אדלשטיין: היו הצעות מסוגים שונים, אבל עכשיו זה כבר היסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אנחנו ערוכים, מבחינת מזכירות הכנסת ומבחינת נשיאות הכנסת, לפתוח את הישיבות ברגע שתעלה דרישה של אנשי האופוזיציה לנמק את ההסתייגויות, רק מבקשים התראה סבירה להביא את הסגנים התורנים ואת המזכירות לאולם המליאה – כשעה; את הסדרנים, ודאי, שהכנסת תוכל להיערך, את הרשמים.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיונים מהירים בהצעתם של חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין, מירב בן ארי וחיים ילין בנושא: דה-לגיטימציה לשירות נשים בקרבי; ובהצעתם של חברי הכנסת עמר בר-לב, מירב בן ארי, ענת ברקו ויעקב פרי בנושא: תקצוב שנת שירות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אלעזר שטרן ויעל כהן-פארן בנושא: סירוב משרד הפנים לאפשר לתשעה יהודים בסכנה לעלות מוונצואלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מיקי לוי ואיציק שמולי בנושא: פערי הבריאות בצפון.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא תתקבל במזכירות הכנסת בקשה לחידוש הדיונים, אני מודיע שהישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ה' בשבט תשע"ז, 1 בפברואר 2017, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.