ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 198, 2017-01-30 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ג' בשבט התשע"ז, 30 בינואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי [נוסח חדש] (מס' 22), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 50) (חובת עוסק להציב מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3770/20 וכלה בהצעת חוק פ/3801/20 – הצעת חוק להנצחה, מחקר ותיעוד של פרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, עמר בר-לב, איציק שמולי, מרב מיכאלי, מיכאל מלכיאלי, שלי יחימוביץ, דוד ביטן, דב חנין, איתן כבל, עודד פורר, איל בן ראובן, דוד אמסלם, נאוה בוקר, קסניה סבטלובה, יעקב מרגי, איילת נחמיאס ורבין, איימן עודה, חיים ילין, תמר זנדברג, מסעוד גנאים, אלעזר שטרן, עיסאווי פריג', סתיו שפיר, אברהם נגוסה, יואל רזבוזוב, זהבה גלאון, אילן גילאון, אראל מרגלית, שולי מועלם-רפאלי, יגאל גואטה, יואב בן צור, מירב בן ארי, אלי אלאלוף, מאיר כהן, מנואל טרכטנברג ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – הכשרת חוקרי וחוקרות עבירות מין, מתורגמנים ויומנאים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – שינוי שם עילת "חוסר עניין לציבור" בסגירת תיקים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אלעזר שטרן, דב חנין, עאידה תומא סלימאן, יעל גרמן, זהבה גלאון, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, יהודה גליק, קארין אלהרר, איתן כבל, שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי, אורי מקלב, רחל עזריה ושרן השכל; הצעת חוק זכויות חברתיות ושירותי רווחה לאנשים עם אוטיזם, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, דב חנין, דוד אמסלם, בצלאל סמוטריץ, אילן גילאון, איתן ברושי, מירב בן ארי, ישראל אייכלר, איציק שמולי, יגאל גואטה, עודד פורר, אברהם נגוסה, עאידה תומא סלימאן, יעל כהן-פארן, יעקב אשר, עבד אל חכים חאג' יחיא ונחמן שי; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מענק עבודה) (תיקון – זכאות להטבות נלוות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף ומירב בן ארי; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – העדפה בקבלה למוסדות להשכלה גבוהה לשכבות מצוקה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יוסי יונה; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הגבלת מספר התלמידים בכיתה בבית-ספר יסודי),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת יוסי יונה; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – זמני הפעלת מעלית שבת בבית משותף שבו שתי מעליות לפחות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, מנואל טרכטנברג, מיכל רוזין, מרדכי יוגב ודוד אמסלם; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – נפגע איבה ממעשה טרור של ארגון טרור בחוץ-לארץ), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יוסי יונה ומשה גפני; הצעת חוק שירות הביטחון (תיקון – חובת תשלום מס למי שאינו משרת שירות צבאי, שירות אזרחי או שירות לאומי-אזרחי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – הגבלה לסך השינויים התקציביים בשנת כספים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק רפורמה בתקופת הלידה וההורות (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת רחל עזריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חובת יידוע מבוטחים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק מניעת בריונות ברשת, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ויגאל גואטה; הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – איסור עישון בגן-שעשועים ציבורי לילדים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב ומירב בן ארי; הצעת חוק מיזם לאומי לביטחון תזונתי בישראל, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם, אורלי לוי אבקסיס, מיקי לוי, מאיר כהן, איציק שמולי, איילת נחמיאס ורבין, יעל כהן-פארן, יוסי יונה ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הכפלת עונש לנבחרי ציבור בעבירות ביטחון המדינה, יחסי חוץ וסודות רשמיים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, יוליה מלינובסקי וחמד עמאר; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – הגבלת שכר טרחה על מכתבי התראה לפני גביית חוב), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אכרם חסון, יצחק וקנין, אורן אסף חזן, נאוה בוקר ויהודה גליק; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון – תוכנית לשילוב תעסוקתי של בני האוכלוסייה הערבית, הדרוזית והצ'רקסית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, אכרם חסון, יוסי יונה, עמר בר-לב,

ירדנה מלר-הורוביץ: יחיאל חיליק בר ויהודה גליק; הצעת חוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות) (תיקון – תוצאות אי-מילוי הוראות החוק), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, מיקי לוי, קארין אלהרר, אלעזר שטרן, חיים ילין, יעקב פרי, נחמן שי, עמר בר-לב, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, רויטל סויד, יואל חסון, יואל רזבוזוב, אילן גילאון, יהודה גליק, עליזה לביא, זוהיר בהלול, איתן ברושי, קסניה סבטלובה, מיקי רוזנטל, איתן כבל, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, אחמד טיבי, זהבה גלאון, איימן עודה, אכרם חסון, יאיר לפיד, מיכל רוזין, איל בן ראובן, יוסי יונה, תמר זנדברג, דב חנין, אורי מקלב, דוד ביטן, מירב בן ארי, אלי אלאלוף, יעקב מרגי, שולי מועלם-רפאלי, מנחם אליעזר מוזס, יעל כהן-פארן, בצלאל סמוטריץ ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (גמול השתתפות בישיבות והחזר הוצאות לחברי מועצה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון – סימון ביצים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום בת-זוג או בן-זוג כהורה), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק הדרכונים (תיקון – מתן דרכון לעולה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – מינוי יועץ משפטי וחשב למשרד ממשלתי), התשע"ז–2017 , מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – מנפיק בעל היקף פעילות רחב), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת עודד פורר; הצעת חוק המפלגות (תיקון – מימון בחירות מקדימות למועמד שהוא נבחר הציבור), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק העונשין (תיקון – קביעת עונש מינימום והטלת קנס כספי בעבירות הצתה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור נתינת משקאות משכרים לקטין),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב ועליזה לביא; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת תקופת הלידה וההורות להורי פג), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, אורלי לוי אבקסיס, משה גפני, זהבה גלאון, איתן כבל ויעקב מרגי; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – זיכוי חודשי במשכנתה לזכאים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – מבחנים למתן שירות בתיקי מעמד אישי בעניינים הנוגעים לקטין), התשע"ז–2017, מאת חברות הכנסת מירב בן ארי, עאידה תומא סלימאן ורחל עזריה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שחברי הכנסת המעוניינים להשתתף יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: אל תרוץ, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: תפתח את הנאומים, ואז נחסוך לך את ההליכה.

חיים ילין: יש לו – – –

זוהיר בהלול: אני לא מאמין, אדוני היושב-ראש.

זוהיר בהלול: לא מאמין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: בספרו "הנסיך" מקיאוולי כותב שכאשר נסיך רוצה לקדם צעדים רעים, כדאי לו לעשות אותם ביחד; הרבה דברים רעים ביחד – זו ההמלצה לשליט שרוצה לקדם דברים רעים.

דב חנין: ואני אומר את הדברים כי אני מסתכל, אדוני היושב-ראש, על סדר-היום שלנו הלילה – אני לא יודע אם זה רק הלילה, אולי זה יימשך גם מחר ומחרתיים – יש לנו פה חבילה שלמה של דברים רעים:

דב חנין: גם חוק שאוסר כניסה לישראל של אנשים שהביעו תמיכה בחרם על התנחלויות; גם חוק שאפילו היועץ המשפטי לממשלה אומר שהוא לא מוכן להגן עליו מכיוון שהוא בלתי חוקתי, בלתי מוסרי ובלתי אנושי, והוא נקרא בשם חוק הסדרה, אבל הוא עושה את הדבר ההפוך מאשר סדר.

דב חנין: יש טעם לפגם בהעמסה של סדר-יום כל כך כבד על הכנסת.

דב חנין: כל אחד מהנושאים ראוי לוויכוח, לוויכוח ענייני, שלא צריך להתנהל לא בשלוש בבוקר ולא בשבע בבוקר.

דב חנין: ולכן הפנייה שלי היא אליך, אדוני היושב-ראש: הממשלה מעוניינת לקדם הרבה דברים, זו זכותה לקדם.

דב חנין: זכותנו להתנגד.

דב חנין: אבל יש טעם בחלוקה של נטל העבודה במליאת הכנסת כך שלא הכול יתנקז בלילה אחד.

דב חנין: מספיק בלילה אחד לעשות רק מעט דברים רעים, לא צריך לעשות את כולם באותו לילה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אה, הנה, השתחרר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני קודם כול רוצה להודות לך.

חיים ילין: לא כולם יודעים, אבל הגיעה לביקור האלמנה של אלברטו ניסמן, שהיה התובע שחקר את הקשר בין איראן לבין ממשלת ארגנטינה גם בנוגע לפיצוץ בשגרירות של ישראל בארגנטינה וגם לפיצוץ באמי"ה – שני אירועי טרור מכוננים, בכלל, גם בדרום-אמריקה וגם מחוץ למדינת ישראל.

חיים ילין: אנחנו הגענו, וכבוד היושב-ראש קיבל אותנו, והם מאוד מאוד מאוד התרגשו.

חיים ילין: הם אומרים שהמקום היחידי שהם יכולים ומרגישים שתומכים בהם, ושהם באו לשאוב קצת מהאנרגיה החיובית, זה מדינת ישראל, כי בארגנטינה רדפו אחריהם עקב זה שהבעל, האבא, בעצם חיפש את החיבור הזה.

חיים ילין: קודם כול, אני אומר לך תודה, ולכנסת ישראל, כנציג של קבוצת הידידות ארגנטינה–ישראל.

חיים ילין: והקבוצה השנייה שאני גם אחראי לה היא ישראל–מקסיקו, שגם שם – בשיתוף פעולה של הכנסת.

חיים ילין: אנחנו מנסים, מה שנקרא, אם לקרוא לזה בעדינות, לכבות שרפות עקב אמירות שקצת לא היו במקום לגבי החומה.

חיים ילין: אתם לא יודעים, אבל חומה – כשאומרים את זה בספרדית המילה היא muro, ו-Muro de Lamentos בספרדית, כשאני מתרגם את זה לעברית זה הכותל המערבי.

חיים ילין: שימו לב איך מחברים גדר לכותל מערבי כשלא אומרים את הדברים בצורה הנכונה.

חיים ילין: אני מאוד מקווה שממשלת מקסיקו תקבל כל סוג התנצלות, גם של הכנסת וכל מי שנמצא שם.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

יריב לוין: – – – בוא נשים את כל התמונה.

יריב לוין: אל תעשה הנחות – – –

חיים ילין: כבוד השר, אין לי שום בעיה לנהל אתך דיון.

יולי יואל אדלשטיין: לא, יש בעיה, כי כרגע חבר הכנסת זוהיר בהלול ברשות דיבור.

חיים ילין: כמו שאנחנו לא רוצים שיתערבו לנו במדיניות בתוך מדינת ישראל, גם בחוק ההסדרה ובכל החוקים שאתם מעבירים, אתה לא רוצה להתערב למדינות אחרות במדיניות הפנים שלהן.

חיים ילין: מה לעשות, אי-אפשר לבוא כל הזמן ולהטיף מוסר לכל העולם, סליחה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, מכיוון שחבר הכנסת דב חנין כיוון גבוה ודיבר על מקיאוולי, אז אני אדבר על דקארט אם אפשר.

זוהיר בהלול: דקארט דיבר על השד המתעתע – – –

דב חנין: – – – יותר גבוה – – –

עאידה תומא סלימאן: אתה לא חייב.

זוהיר בהלול: לא, אני חייב.

זוהיר בהלול: זה מאתגר.

חיים ילין: קודם כול, הוא בעשרה סנטימטר יותר גבוה ממך.

זוהיר בהלול: הוא דיבר על השד המתעתע בחלום או במציאות, הבלבול שקורה אצל כל אחד ואחד מאתנו כשהוא חולם, אם אכן זה קרה במציאות או לא.

זוהיר בהלול: אז אני באמת, השד המתעתע בקרבי גדול, מכיוון שעומד להבליח בכנסת ישראל אחד מהחוקים הגזעניים הקשים ביותר כנגד האוכלוסייה הערבית, וזה חוק התכנון והבנייה שקרוי במקומותינו חוק קמיניץ.

זוהיר בהלול: חוק קמיניץ בעצם רוצה, שואף להרוס 50,000 בתים שנבנו באופן בלתי מוסדר בחברה הערבית בשל כורח המציאות, שבה המדיניות הממשלתית התעלמה מהצורך של ריבוי טבעי ושל הרחבת שטחי המתאר והבינוי בחברה הערבית.

זוהיר בהלול: אם זה יקרה, אדוני היושב-ראש, זה יהיה יותר חמור ממה שקרה להירושימה ולנגסקי ב-1945, בערוב מלחמת העולם השנייה או בשלהי מלחמת העולם השנייה.

זוהיר בהלול: האם מדינת היהודים רוצה להרוס את כל הבתים האלה, או שמא עדיף במקום הענשה האנשה – באל"ף?

זוהיר בהלול: במקום הענשה, בעי"ן, עדיפה האנשה, באל"ף.

זוהיר בהלול: אני קורא דרכך ובאמצעות הבימה היפהפייה והערכית הזאת של נאומי דקה שממשלת ישראל תתעשת ותאמץ את הציבור הערבי אל חיקה, תחבק, ולאו דווקא תלך כנגדו ותכריז מלחמה כפי שהיא נוהגת בארץ הקודש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, היום דנו בוועדת הפנים בהצעת חוק התכנון והבנייה, תיקון 109.

אכרם חסון: מובן שההצעה הזאת נעשתה כדי להעניש את המיעוטים במדינת ישראל על זה שבמשך שנים רבות, עשרות שנים, לא טופלו תוכניות המתאר.

אכרם חסון: ודאי שיש אשמים – יכול להיות שהממסד אשם, ועדות התכנון והבנייה אשמות, ראשי המועצות אשמים, אבל האזרח הפשוט היה, מה שנקרא, עבריין על-כורחו, ומחדל התכנון – בזה שאנשים לא יכלו להוציא היתר בנייה כחוק.

אכרם חסון: אין אזרח שכיף לו לעבור על החוק.

אכרם חסון: האזרח עובר על החוק רק כאשר מחייבים אותו ואין לו ברירה, במיוחד בנושא קיומי.

אכרם חסון: לכן, אמרתי, גם אם אני מהקואליציה, אני אתנגד לחוק הזה, אני לא אצביע בעד החוק הזה, כי החוק הזה לא מיטיב גם עם החיילים הדרוזים – לא החיילים המשוחררים, לא האוכלוסייה הדרוזית.

אכרם חסון: אנחנו הצענו כזה דבר: צריך לתת עכשיו הזדמנות לתכנן מחדש, להקפיא את כל צווי ההריסה, להקפיא את הכול, לתת הזדמנות לשנה וחצי, ואז, כאשר כל האזרחים יהיו בנקודת זינוק שווה, אפשר לעשות חוק שוויוני לכולם.

אכרם חסון: מי שיעבור על החוק ויש לו אלטרנטיבה שלא לעבור על החוק ישלם את המחיר.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, ב-1938 ו-1939, לקראת מלחמת העולם הנוראית בכל ההיסטוריה, ועם כל הזוועות שלה, נשיא ארצות-הברית חתם על צו נשיאותי שאוסר על יהודים להיכנס לארצות-הברית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום הליצן החדש בארצות-הברית חותם על צו נשיאותי שאוסר על מוסלמים להיכנס – – –

אורן אסף חזן: כמה נזק אתם עוד רוצים לעשות לנו?

אורן אסף חזן: לא הרסתם מספיק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הליצן הזה מונע מיותר מ-200 מיליון מוסלמים להיכנס לארצות-הברית, ואנחנו רואים את התוצאות – מה שהיה אתמול בקנדה, הירי והרג המוסלמים שמתפללים בתוך המסגד, שישה מתפללים, ושמונה אחרים שהם פצועים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי רוצה ומבקש ודורש מהממשלה שתהיה לה עמדה ערכית שתתנגד לצו הזה, תשמיע דעה, וגם שיושב-ראש הכנסת, הפרלמנט יאמרו: עד פה לגזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבוע שעבר, במסגרת דומה, של נאומים בני דקה, הופיעו שני חברי המחנה הציוני ודיווחו על כינוס שמטרתו הייתה לסכל בנייה של חמישה יישובים, כפי שהחליטה הממשלה, בנגב.

איתן ברושי: כשנודע לי הדבר הזה השתתפתי בדיון כדי לבטא עמדה הפוכה ולומר גם מכאן שזו לא עמדת המחנה הציוני ולא עמדת מפלגת העבודה; מפלגת העבודה תמיד תמכה בהתיישבות, ובוודאי נתנה גיבוי לממשלות ישראל שהחליטו החלטות של התיישבות, בוודאי בנגב ובגליל.

איתן ברושי: הרושם שיכול היה להתקבל מהופעה רצופה של שני חברי כנסת הוא רושם מוטעה.

איתן ברושי: אני מודיע שאני הצגתי באותו כינוס עמדה אחרת, ואני מודיע שלא היה דיון כזה במחנה הציוני, בוודאי לא במפלגת העבודה, וודאי שעמדה ששוללת יישובים בנגב היא לא עמדה שמקובלת על מפלגת העבודה והמחנה הציוני.

איתן ברושי: אני רוצה לומר את זה פה, באותו מקום, באותה מסגרת, כדי שהשומעים – ויש כאלה – והצופים לא יתבלבלו מעמדה שבעיני היא לא נכונה, היא חריגה, ומפאת מעמדה של הכנסת לא אכנה אותה בשמות יותר קשים.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, בעקבות האירועים ביישוב אום-אלחיראן, שבהם נהרגו יעקוב אבו אלקיעאן והשוטר ארז – –

אורן אסף חזן: עוד פעם החוצפה הזאת שמשווים מרצח, מחבל, לשוטר.

טלב אבו עראר: – – באותו יום המשטרה גם הרסה את ביתו ואת הבתים של משפחתו.

אורן אסף חזן: בושה.

טלב אבו עראר: אכן, בחברה הערבית היו כמה תורמים – ובהזדמנות זו אני מודה להם – מיפו, מערערה בצפון, מסח'נין, מכל רחבי הארץ, שתרמו שלושה מבנים יבילים, קרוונים, והניחו אותם שם.

טלב אבו עראר: הופתענו אתמול שכוחות גדולים של המשטרה נכנסו ליישוב והדביקו שם צווי פינוי, סילוק יד, על הקרוונים.

אורן אסף חזן: על החוק במדינת ישראל שמעת?

טלב אבו עראר: ואני כאן שואל: איך אפשר להשאיר את המשפחה, את הילדים, את הנשים, את כל בני המשפחה, להשאיר אותם בלי קורת גג?

טלב אבו עראר: הרסו את הבתים, אבל אין אלטרנטיבה אלא ליישב אותם במקום כמו בית, בוא נגיד מבנה יביל.

טלב אבו עראר: המצב עדיין נפיץ שם, מאוד מאוד רגיש.

טלב אבו עראר: לכן, נא להימנע מלהגיע לשם – במיוחד כוחות המשטרה.

טלב אבו עראר: אני מזהיר, כל הזמן אני מזהיר – והמשטרה תישא באחריות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני חבר בוועדת ביקורת המדינה המסווגת.

איל בן ראובן: בשבוע האחרון דנו בביקורת מבקר המדינה בנושא "צוק איתן".

איל בן ראובן: תוך כדי כך היינו עדים לתופעת הדלפות חמורה, מכוערת ומסוכנת.

איל בן ראובן: לצערי, נראה שהמצב רק הולך ומחמיר.

איל בן ראובן: אני אומר מכאן: כל מי שהדליף מהדוח איננו ראוי להיות נבחר ציבור.

איל בן ראובן: הוא פסול, כי האינטרס האישי שלו עולה על האינטרס של ביטחון המדינה.

איל בן ראובן: צריך לעצור את הפרצה הנוראית הזאת, שהולכת ומתרחבת ופוגעת בביטחון המדינה, וצריך ליצור הרתעה, מסוימת, גם אם סיכויי ההצלחה כנראה לא מאוד גדולים.

איל בן ראובן: אתמול פניתי ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה להנחות את המשטרה לפתוח בחקירה מיידית בנושא ההדלפות מדוח "צוק איתן", ובעקבות כך גם יוצא מכתב בנושא מוועדת ביקורת המדינה.

איל בן ראובן: חשוב להילחם בתופעה הבלתי-ראויה הזאת.

איל בן ראובן: לא ייתכן שנבחרי ציבור ינהגו בחוסר אחריות ויפקירו את ביטחון המדינה לצורך ספין, עוד מילה בתקשורת או אפילו לצורך הצגת עמדתם המתנגדת לדוח מבקר זה או אחר.

איל בן ראובן: לכן אני פונה לחברי הכנסת: אנא, קחו אחריות אישית בנושא.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל פעם אני מנסה לתת שם לממשלת בנימין נתניהו.

מסעוד גנאים: אז בסוף, כאשר ביום ראשון, בישיבת הממשלה, הוא העלה ושיבח את הנושא של המלחמה בפוליגמיה, נזכרתי בנאום שלו בדיזנגוף, כאשר דיבר על המובלעות האלה, שהן תוהו ובוהו, ואין בהן חוק; והתחיל באכיפה של הבנייה, התחיל באלימות ובפשיעה - והלוואי שיתמקד באלימות ופשיעה.

מסעוד גנאים: גם פה, אדוני היושב-ראש, כאשר השר לביטחון פנים ארדן רצה להשיב על הבקשה להקמת ועדת חקירה על הריגתו או רציחתו של המנוח יעקוב אבו אלקיעאן, לאן הוא ברח?

מסעוד גנאים: – ברח לפוליגמיה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ממשלת נתיבי המילוט והבריחה לא יכולה לברוח מהאחריות לכל מה שקורה במדינה ולכל מה שקורה – גם מחדליה – לגבי הציבור הערבי.

מסעוד גנאים: תכנון ובנייה – מה שקורה הוא מחדל, ובאחריות של ממשלת ישראל, שלא תכננה ולא בנתה, והיא מאמצת את הדחפוריזציה לגבי הערבים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני יודע שמשה רבנו עבר דרכים ארוכות עד אשר הגיע לארץ המובטחת, אבל הוא מעולם לא היה בגבול מקסיקו–ארצות-הברית.

נחמן שי: זה ברור.

נחמן שי: ביבשת ההיא הוא לא היה.

נחמן שי: לכן לא מובן לי מדוע היה צריך ראש הממשלה לצייץ – זו הדרך החדשה לעולם ענייני החוץ של העולם, לא רק שלנו – בענייני הגדר הזאת.

נחמן שי: לא שכחנו שם שום דבר, לא היה לנו כלום ואין לנו כלום.

נחמן שי: נוצר משבר דיפלומטי חריף עם מקסיקו.

נחמן שי: עכשיו אני קורא ששר החוץ של מקסיקו התבטא בחריפות ואמר שהדברים האלה בלתי נתפסים, ויוצרים רושם של אקט תוקפני מטעם מדינת ישראל.

נחמן שי: בשביל מה אנחנו צריכים את זה?

נחמן שי: הלוא לא חסרות לנו צרות, אני לא צריך לתאר באוזניכם מה עובר עלינו בזירה הבין-לאומית.

נחמן שי: אז אנחנו נתקעים בין שתי מדינות שרבות ביניהן או דנות ביניהן בקו הגבול, ואנחנו מופיעים כאיזה גורם חיצוני שמייעץ להם כמה גדר חשובה וכמה גדר תורמת וכמה גדר יעילה.

נחמן שי: זה לא ענייננו, וראש הממשלה צריך להתנצל כמה שיותר מהר, ולהסיר את המשבר הזה מסדר-היום.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן חזן, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, חזרתי הבוקר, לפנות בוקר, מכמה ימים בפולין.

אורן אסף חזן: טסתי בשביל לייצג ולכבד, לאור הזמנה שהגיעה, ביום שישי בגטו לודז'.

אורן אסף חזן: בשעה שהעולם ציין את יום השואה הבין-לאומי, הייתי שם, שמעתי את הקולות וראיתי את האנשים.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם כמה דברים.

אורן אסף חזן: הנסיעה הזאת הייתה מרגשת במיוחד.

אורן אסף חזן: היא התחילה בחיבוק חם ואוהב.

אורן אסף חזן: דווקא בתקופה הזאת, שה-BDS הולך ועולה, חברת תעופה פולנית, חברת "לוט", החברה המרכזית, הממשלתית, עשתה מחווה – חילקה בטיסה עצמה ספרים שמספרים את הסיפור של הגיבורים שהצילו יהודים ונלחמו, ושל היהודים שאיבדו את חייהם.

אורן אסף חזן: גם שם, בפולין, מצאתי חברים רבים.

אורן אסף חזן: אני חושב שאנחנו צריכים להבין דבר אחד: בתקופה הזאת, שכל העולם מנסה לצייר מציאות שכולם נגדנו – יש לנו חברים, אנחנו צריכים לחבק אותם.

אורן אסף חזן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת להגיד תודה גם לג'וני דניאלס מארגון "ממעמקים", אבל מעל לכול לממשלת פולין, לפולנים עצמם, על הדרך המשותפת – גם הם סבלו, גם הם שילמו מחיר, ואנחנו, מבחינתנו – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אני חזרתי עם הבטחה לא לשכוח, לא לסלוח, ולהמשיך להיאבק גם בגרמנים הנאצים שהיום מממנים ארגונים שעושים הכול כדי לפגוע במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, בשבוע שעבר קיימו תלמידי בתי-הספר בחיפה הפגנה נגד הריסת הבתים באום-אלחיראן ובקלנסואה, ויצאו למען בקשה לתכנן את הערים ואת הכפרים הערביים כך שיוכלו לבנות ולהתקיים בלי מה שנקרא עבירה על החוק.

עאידה תומא סלימאן: עד פה זה דבר טוב – אנחנו אמורים להרגיש שכל עוד ההפגנה הייתה בגדר החוק וכל עוד ההפגנה הייתה כפי שאנחנו רוצים – –

אורן אסף חזן: איך את יכולה להגיד "אנחנו" ו"חוק" באותה נשימה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני.

אורן אסף חזן: אני לא מבין איך הם יכולים לדבר על החוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: – – אנחנו אמורים לשמוח שהתלמידים שלנו והילדים שלנו יודעים למחות, ויודעים למחות באופן דמוקרטי וחוקי.

עאידה תומא סלימאן: אבל שהמשטרה תזמין – אומנם ההפגנה התקיימה מחוץ לכותלי בית-הספר וההתארגנות נעשתה מחוץ לבית-הספר, אבל שהמשטרה תזמין את מנהלי בתי-הספר כדי לדבר אתם ולהגיד להם שהם אמורים להגיד לתלמידים שלהם שאסור להם להשתתף בדברים כאלה, ושאנשי משטרה יגיעו בלבוש אזרחי לבית-הספר להגיד לשומרים שהם צריכים למנוע בצורה זו או אחרת את יציאת התלמידים בעת ההפגנה, אני חושבת שזו כבר עבירה שהמשטרה עצמה מבצעת, מה גם – מסר לא טוב לתלמידים שלנו על איך אפשר להשתמש בזכותם הדמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מזמינים את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין להציג למליאת הכנסת את הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להשיב מהממשלה לשר הפנים את הסמכות, על-פי סעיף 258 לפקודה, בכל הקשור להצעת חוק עזר לתל-אביב–יפו (פתיחתן וסגירתן של חנויות) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014.

יריב לוין: יובהר כי שר הפנים לא יהיה כבול בהפעלת סמכותו להחלטות הממשלה הקודמות שהתקבלו על-ידי הממשלה בעניין חוק העזר האמור.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בהודעה מסוג זה, מכיוון שמתקיימת הצבעה, יכול להתקיים גם דיון.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה חברי כנסת שנרשמו, דיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת יאיר לפיד – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג; חבר הכנסת איציק שמולי; חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, מעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השר, לפי ההרשמה זה כנראה העסיק יותר מאשר בשעת הדיון.

איתן ברושי: אבל נדמה לי שהיה נכון להציג, אדוני השר, מה המצב הזה מחליף.

איתן ברושי: בעצם, מה מצאה הממשלה להעביר לשר דרעי את הסמכויות של תל-אביב, ולמה זה רק תל-אביב?

איתן ברושי: אני רוצה לומר, אבל, שאני חושב שהממשלה למדה לקח בפרשת שיפוץ הרכבת.

איתן ברושי: ממשלות קודמות למדו את זה, חלק גם שילמו מחיר על ניסיון, דרך החלטות של ממשלה וקואליציה, לעצב את השבת בישראל.

איתן ברושי: השבת, יש לה מסורת עתיקת יומין, והיא דבר מאחד ולא מפלג, ותמיד ידענו את חשיבותה של השבת, את שמירתה של השבת, וגם את חופש ההבנה של הכללים, כל אחד על-פי השקפת עולמו, ונדמה לי שהחברה הישראלית התבגרה; אנחנו עוד מעט מדינה בת 70.

איתן ברושי: מוטב היה לעסוק פחות בכפייה ולתת יותר לכל אחד לחיות על-פי דעתו והשקפת עולמו.

איתן ברושי: זה נכון לכל הדתות וזה נכון בכל המקומות.

איתן ברושי: אני חושב שהניסיון לומר שהשבת היא דווקא ששומרת ושהכול יהיה סגור, בדיוק כמו שזה לא נכון לומר הפוך, שהשבת היא שהכול מותר בה – אפילו אנחנו, שגדלנו בהתיישבות, למדנו לשמור ולהחשיב את השבת ואת החג.

איתן ברושי: אבל זה גם לא נכון הפוך – לומר שעכשיו הכול יהיה סגור – כי לחלק מהציבור דווקא השבת היא שמאפשרת ליהנות או לפעול גם במקומות שלחלק מהאנשים נדמה שלא ראוי שהם יפעלו בשבת.

איתן ברושי: לכן, לא ברור לי מה הממשלה רוצה.

איתן ברושי: מה שהממשלה רוצה זה ניסיון לתת לכל אחד חלק בשלטון בהסכמים קואליציוניים שעוד לא גמרנו לשלם את המחיר שלהם, כולל בתקציב המדינה; וראינו איך חילקו כסף לחברי כנסת, כסף למפלגות, ורק למי לא נשאר?

איתן ברושי: למי שבאמת זקוק לקצת יותר.

איתן ברושי: לכן אני מתקומם על הניסיון הזה, בלי להציג תמונה שלמה של שמירת השבת מצד אחד, וחופש של הפרט, ולא להפוך את השבת למרכיב בקואליציה או כמכשיר לפירוק ממשלות.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, 20 בינואר היה כבר לפני תשעה ימים.

עיסאווי פריג': לפני כן שמענו רבות בקרב הממשלה ומחלק משריה: אחרי 20 בינואר יהיה עידן חדש, חכו ונראה; 20 בינואר מגיע, ואז יחד אתו תגיע הבשורה ונוכל לעשות מה שאנחנו רוצים.

עיסאווי פריג': עברו תשעה ימים, בינתיים, מה אנחנו רואים?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה מצייץ: החומה במקסיקו דבר טוב – רצה לתת רוח גבית לנשיא ארצות-הברית.

עיסאווי פריג': בו-בזמן ארצות-הברית אסרה, בצעד דורסני שמזכיר לנו משטרים אפלים בשנים שעברו, בצו נשיאותי כניסה לארצות-הברית משבע מדינות מוסלמיות.

עיסאווי פריג': קולקטיב, להעניש בסיטונות, צווים, צווי גירוש וצווי איסור כניסה, ולא מצאנו שראש הממשלה מצייץ על אמירה כזו, שלפי דעתי הוא היה אמור לעשות, ולא לעשות לגבי החומה במקסיקו.

עיסאווי פריג': במקביל, היום, אדוני היושב-ראש, קיימנו בוועדת החוקה הצבעות מרתוניות על קרוב ל-400 הסתייגויות לחוק ההסדרה, ויש רוויזיות, וההצבעה אמורה להימשך, והדיון אמור להתקיים היום.

עיסאווי פריג': טרם הוכרע, ועד עכשיו, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יודעים מתי חוק ההסדרה אמור לעלות לדיון במליאה.

עיסאווי פריג': ונשאלת השאלה, מי קובע את הלו"ז?

עיסאווי פריג': יש לנו ראש ממשלה שעובר תקופה אישית קשה, בואו נגיד את זה במילים עדינות, ויש משטר חדש בארצות-הברית, שלא יודעים עדיין את המדיניות ומה הוא מתכוון לעשות, עם כל הלחצים האזוריים, ויש חלקים בתוך הממשלה, כמו השר בנט, שמנצלים את הסיטואציה המיוחדת הזאת ולוחצים להעביר חוק בלתי חוקי כזה, חוק ההסדרה.

עיסאווי פריג': מי בעל הבית כאן?

עיסאווי פריג': ומי קובע את סדר-היום?

עיסאווי פריג': אנחנו, כחברי כנסת, שנכון לעכשיו, חוק משליך כזה, חוק שיש לו חשיבות כה גדולה, אנחנו לא יודעים, נכון לעכשיו, אדוני היושב-ראש, מתי הדיון יתקיים, ואיך יתקיים, כדי לתכנן לפחות את זמננו.

עיסאווי פריג': אין לנו תשובה, נכון לרגע זה, מתי החוק יעלה לדיון.

עיסאווי פריג': ואני שוב חוזר, מי שקובע את סדר-היום כאן, אדוני היושב-ראש, הוא לא הממשלה, אלא גורמים מחוץ לממשלה, ואני חושב שאנחנו צריכים לדעת איפה אנחנו נמצאים.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – כנ"ל; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת.

חיים ילין: זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: לא, זהבה גלאון ביקשה להעביר את עצמה לסוף הרשימה, לכן לא קראתי בשמה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, בימים האחרונים אנחנו עדים למתקפה מבית, אנשים מהבית הזה, שמנסים בכל דרך – תוקפים את החלטת הממשלה בדבר העברת הסמכויות בנושא השבת לידיו של שר הפנים.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, כבר מזמן, בהיותי ילד, ראיתי דברים שקורים במדינה, דברים שאינם לרוחי.

מיכאל מלכיאלי: אני, כאזרח שומר תורה ומצוות, לא אהבתי את הדברים האלה.

מיכאל מלכיאלי: אבל לימדו אותי כבר כילד שיש משפט מקודש שאתו אי-אפשר להתווכח – יש סטטוס-קוו.

מיכאל מלכיאלי: אם רוצים לחיות יחד דתיים וחילונים, יהודים ושאינם יהודים, אחד צריך להתפשר, אחד צריך לדעת שהוא מתקפל על דברים שחשובים לשני, כדי שהשני יחשוב על דברים שחשובים לו.

מיכאל מלכיאלי: ואנחנו מגלים בשנים האחרונות את הסטטוס-קוו הולך ומתכווץ, הולכים ונוגסים בו, והכול לצד אחד.

מיכאל מלכיאלי: רואים את הכותל, שידענו במשך שנים על קדושתו, ידענו על אופיו של הכותל, ולאט-לאט הסטטוס-קוו מתחיל להתקווץ, כמה שיותר לקטון, כמה שפחות שורשי, כמה שפחות מסורתי, שהיינו רגילים לו.

מיכאל מלכיאלי: קדושת השבת – אין ספק שהיינו רגילים לשמירת שבת במרחב הציבורי.

מיכאל מלכיאלי: סיפר לי אחד שאביו הכיר את חיים נחמן ביאליק, שהיה מסתובב בתל-אביב בלילות שבת, והיו יושבים ועושים סעודת עונג שבת יחד, מדברים על הפוליטיקה היומית, אולי גם דברי תורה.

מיכאל מלכיאלי: כשביאליק יצא מהמקום שהם ישבו בו, ראה בחור יהודי עם סיגריה ביד.

מיכאל מלכיאלי: ביאליק, שלא היה ידוע כשומר שבת, נתן לו מכה על היד ואמר לו: בתל-אביב, בפרהסיה, לא יהיה אדם שמדליק סיגריה ברחוב.

מיכאל מלכיאלי: וככה אנחנו מגלים לאט-לאט כמה שהמרחב הציבורי הולך ונפגע, שהמרחב הציבורי – נוגסים בסטטוס-קוו שהיינו רגילים לו בשנים האחרונות.

מיכאל מלכיאלי: העברה של הסמכויות של השבת לידיו של שר הפנים – מנסים להפוך את זה למלחמה בין דתיים לבין שאינם דתיים, וזה לא נכון; במשך שנים היינו רגילים ששר הפנים הוא שאחראי לזה.

מיכאל מלכיאלי: כשזה מגיע לשר שחושבים מה דעותיו, כולם קופצים.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לחזק את החלטת הממשלה, שהמקום הטבעי – שמי שאחראי לנושא הזה הוא דווקא שר הפנים, וקורא, כמובן, לכולם לתמוך בהחלטה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: זה משמח מאוד.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

חיים ילין: תודה רבה, כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, יש במקסיקו קהילה יהודית – 40,000 יהודים; ובהם קהילה אדוקה מאוד של חרדים שמזוהים עם ש"ס.

חיים ילין: ממש מזוהים.

חיים ילין: למה אני אומר את זה?

חיים ילין: כי השר דרעי יצא להגנת הקהילה הזאת על-ידי זה שהוא הגן גם על מדינת ישראל ועל דברי ראש הממשלה.

חיים ילין: ואני מחבר את זה.

חיים ילין: אני אגיד לכם איך אני מחבר את זה: אותה קהילה יהודית במקסיקו שומרת על השבת, והסביבה שלה ממשיכה להתקיים – החנויות פתוחות, הרכבים והתחבורה הציבורית נוסעים.

חיים ילין: והם, לעומת אחרים, לא נולדו שם, הם בחרו לחיות שם, גם.

חיים ילין: הם בחרו לחיות – כבוד חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, אני אומר לך את הדברים האלה כי אלו חברים שלך שגרים במקסיקו.

חיים ילין: הם בחרו לחיות שם.

חיים ילין: והם רואים את האוטובוסים כשהם הולכים בדרך לבית-הכנסת להתפלל, והם רואים את החנויות פתוחות, והם חיים בשלום עם זה.

חיים ילין: האמירה שלך, ואני רוצה לציין אותה, של הסטטוס-קוו – גם אני שומע אותה.

חיים ילין: אני מציע, בוא לא נדבר על הסטטוס-קוו, נדבר – מה אנחנו רוצים, קודם כול אנחנו.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו – – –

חיים ילין: רגע, שנייה, בוא נכבד אחד את השני, על זה אני מדבר.

חיים ילין: ואני מוכן הרבה מאוד דברים לתת.

חיים ילין: ואני בטוח שאתך אפשר לסגור עסקים – עסקים תרתי משמע – אבל גם לא להרוג את השבת.

חיים ילין: יש רב, ידיד שאני לומד אצלו.

חיים ילין: הוא אומר לי: חיים, תקשיב, השבת היא לא רק מקום במשמעות שהמשפחה נמצאת יחד, אלא גם שאתה עושה דברים אחרים לגמרי מהיום-יום.

חיים ילין: כך אתה יודע שיש שבת.

חיים ילין: שאלתי אותו פעם: תגיד לי, לרכוב על אופניים ולרוץ, איך אני מסתדר?

חיים ילין: הוא אמר: אם אתה עושה את זה בשביל הנשמה, אתה שומר על השבת; אם אתה עושה את זה למען תחרות ולמען הישגיות שלך, זה כבר סיפור אחר.

חיים ילין: אני מציע לכולנו לעשות את זה בשביל הנשמה.

חיים ילין: לעשות את זה בדו-קיום.

חיים ילין: לעשות את זה יחד.

חיים ילין: לא לעשות את זה על-ידי זה שעכשיו כולם מכופפים את היד לשני.

חיים ילין: אנחנו נצביע עכשיו נגד, כמובן, האופוזיציה, להעביר; לא כי אנחנו מתנגדים לזה שדרעי יקבע, אלא כי אנחנו מפחדים שזה לא ייעשה בשיתוף פעולה, כי הכוח לא נמצא – – –

מיכאל מלכיאלי: מה ייעשה – – –

חיים ילין: רגע, שנייה.

חיים ילין: זה דבר אחד.

חיים ילין: והדבר השני – ואני אומר את זה לסיכום – אני אומר את זה לסיכום – הדבר האחרון שאנחנו רוצים לעשות זה להתערב בחיים של מישהו אחר.

חיים ילין: אף אחד לא אוהב שמתערבים לו, אז למה צריך להתערב בחיים של העיר תל-אביב, ריבונו של עולם, אם יש להם החלטות פנימיות שלהם?

חיים ילין: יש להם מועצה, הם קובעים את דרך החיים שלהם, בלי לפגוע בחוקים של מדינת ישראל, אז מה תפקידנו פה?

חיים ילין: עכשיו נחוקק מעל כל החוקים והתקנות של העירייה?

חיים ילין: זה לא עובד ככה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

חיים ילין: לכן, כבוד היושבת-ראש, המציאות הזאת היא הזויה.

חיים ילין: אני מציע לכולנו להתחיל לדבר על דו-קיום, על הקשבה אחד לשני.

חיים ילין: אני מוכן הרבה מאוד – ואני בטוח שהרבה מאוד אנשים – צריך להתחיל לדבר על השבת הישראלית שלנו, ואיך אנחנו רוצים שהיא תיראה.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

דב חנין: יש פה כזה רעש שאי-אפשר לשמוע.

טלי פלוסקוב: כנראה הצוות עושה רעש.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת היקרים שנכנסו עכשיו לאולם, הדיון בעיצומו, ולכן אני מבקשת לשמור על השקט.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, יש שני היבטים לדיון הזה שנמצא בפנינו.

דב חנין: ההיבט הראשון הוא המשחק הבלתי-נגמר של הממשלה הזאת בכיסאות מוזיקליים; תראו את הסוגיה הזאת מתגלגלת משר הפנים לממשלה ושוב לשר הפנים.

דב חנין: אגב, זה לא שר הפנים הראשון שנדרש לשאלה הזאת.

דב חנין: שרי פנים קודמים נזהרו ונמנעו מלהתייחס לשאלה הזאת, מתוך חשש לקבל החלטות.

דב חנין: אני שואל, עמיתי חברי הכנסת, עד מתי אנחנו נימצא במצב שבו שרי פנים צריכים לאשר או לא לאשר החלטות של רשויות מקומיות?

דב חנין: למה שר הפנים צריך לקבל את זכות הווטו כדי להחליט אם המלצה או עמדה של רשות מקומית שנבחרה בצורה דמוקרטית תעמוד בתוקף, או לא?

דב חנין: אני מציע לכנסת לקחת את הסמכות הזאת גם משר הפנים וגם מהממשלה.

דב חנין: אם יש רשות מקומית, עירייה, מועצה מקומית, שנבחרה בבחירות דמוקרטיות, צריך לתת לה את הסמכות להחליט ולהעביר חוקי עזר כמו שהתושבים באותה רשות מקומית צריכים ורוצים.

דב חנין: הגיע הזמן לסיים את שלטון המנדט הבריטי.

דב חנין: המנגנון הזה, שבו שר הפנים מאשר או לא מאשר הוראות של רשויות מקומיות, לא שייך לחברה – ולמדינה – דמוקרטית.

דב חנין: וההיבט השני של הדיון הזה הוא כמובן נושא השבת.

דב חנין: משהו רע קרה לשבת שלנו.

דב חנין: הסטטוס-קוו, עמיתי חברי הכנסת, נעשה עקום ומקולקל; מצד אחד, זה הפך ליום של קניות ללא הפסקה במרכזי קניות; מצד שני, אין תחבורה ציבורית ואין שירותים בסיסיים שהציבור כולו נזקק להם.

דב חנין: הגיע הזמן לחשוב על הסדר חדש ושונה לדמותה של השבת שלנו.

דב חנין: השבת יכולה וצריכה להיות יום של תרבות, מנוחה, נופש, טיולים, בוודאי לא קניות ללא הפסקה, וכדי לקדם את זה צריך לארגן בשבת ולאפשר בשבת תחבורה ציבורית ייחודית, לפי תמונת הביקוש הספציפית שיש בימי שבת.

דב חנין: צריך לארגן ולאפשר מערכת של חנויות מכולת תורניות בכל אזור, כמו שיש בתי-מרקחת תורניים, שכל אחד יוכל להגיע לחנות מכולת תורנית, להשלים את קניית החלב או הלחם אם הוא לא הספיק ביום חול.

דב חנין: זה יאפשר איזון בין צורכי הציבור ואופייה המיוחד של השבת לבין הצורך של כולנו לאפשר שירותים ולאפשר גם לעסקים ולמכולות קטנות לחיות ולהתקיים בכבוד.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני לא שומע את עצמי טוב, יש סיבה?

איתן כבל: שומעים טוב, או פשוט האוזניים – גברתי היושבת-ראש, אני, ברשותכם, רוצה להתייחס למסיבת העיתונאים שקיים היום ראש הממשלה בישיבת הסיעה.

איתן כבל: זאת אומרת – חבר הכנסת פרי, לא הייתה בכיינות מן הסוג הזה כפי שהתקיימה בדיון הזה.

איתן כבל: הרי זה לא ייאמן, 40 שנה הם בשלטון, להוציא שבע שנים שלנו, לא רצוף.

איתן כבל: הוא קדנציה שלישית, והוא מתבכיין – הוא לא מפסיק להתבכיין שרודפים אותו, המסכן הזה.

איתן כבל: יריב, עד מתי, אלוהים?

איתן כבל: עד מתי תתבכיינו?

איתן כבל: כל היום רודפים אותו, כל היום רוצים רק להיות נגדו.

איתן כבל: מה העניין?

איתן כבל: חבר הכנסת איוב קרא, אולי היית שוחט עוד כבש כדי שראש הממשלה אולי יפסיק להתבכיין?

טלי פלוסקוב: השר איוב קרא.

איתן כבל: מה העניין, השר איוב קרא?

איתן כבל: הזדמנות.

איתן כבל: אני קורא היום מה שהוא אומר – – –

איוב קרא: הכבשים שלי – – –

איתן כבל: אדוני השר, עזוב, עזוב, זה על חשבוני.

איתן כבל: אחר כך נדבר על הכבשים שלך.

איוב קרא: אבל הזכרת אותי, אתה לא יכול – – –

איתן כבל: זה אחר כך, זה רק בשביל לעשות לך כבוד.

איתן כבל: אומר ראש הממשלה כך – פרי, אתה חייב לשמוע: מייצרים נגדנו מבול של חדשות מזויפות, מה שנקרא fake news – הוא מת על המילים האלה; מפעילים לחץ נגד היועץ המשפטי לממשלה ונגד גורמי האכיפה כדי שיגישו נגדי כתב-אישום.

איתן כבל: אוי, רחמנות.

איתן כבל: האם אתם יודעים להגיד על איש שסבל יותר ממנו, או שהוא גרם לסבל יותר לאחרים?

איתן כבל: איך אני מת על אלה שנזכרים במה שעושים להם ושוכחים מה שהם עשו.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר כאן את ראש הממשלה הקודם, שבדין נכנס לכלא, וחבטו בו, וראש החובטים היה בנימין נתניהו.

איתן כבל: מה העניין?

איתן כבל: כי רוצים לברר את הדבר שנעשה?

איתן כבל: מה שנקרא פרשת ה-1000?

איתן כבל: אני פשוט לא מבין את העניין הזה.

איתן כבל: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, יש לך הסבר לעניין הזה?

איתן כבל: מתי הוא יפסיק להתבכיין?

איתן כבל: עד מתי הבכיינות הזאת תימשך?

איתן כבל: אני, קשה לי, גברתי, קשה לי.

איתן כבל: אני מקשיב לו ואני מרגיש לחלוחית בעין.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

שלי יחימוביץ': קצת חמלה, איתן.

איתן כבל: נכון, אבל באמת, אבל אי-אפשר.

שלי יחימוביץ': למה אתה אכזר על חלשים?

שלי יחימוביץ': למה?

איתן כבל: גברתי צודקת, אני חייב לשנות את דרכי.

איתן כבל: כמה אפשר להתעמר בו?

איתן כבל: כמה אפשר להיות אדם לא רגיש כלפי האיש הכי חלש במדינת ישראל?

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

שלי יחימוביץ': – – – ואני.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר לך, גברתי – –

טלי פלוסקוב: לסיכום.

איתן כבל: – – לסיכום, שיכול להיות שאני באמת אעשה תשובה, ובאמת כולנו צריכים להתאחד ולתת כוח לראש הממשלה, שימשיך להתבכיין.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, ולאחר מכן – חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

מיכל רוזין: תודה, כבוד סגנית יושב-ראש הכנסת, השרים, השר לוין, אם אתה עונה לנו, אני לא יודעת איפה השר דרעי, הוא אמור לשמוע אותנו, כי הוא רוצה שנעביר אליו את הסמכויות, לא?

יגאל גואטה: – – –

מיכל רוזין: כן, חבר הכנסת גואטה, אני רוצה לדבר אתכם על הסטטוס-קוו – איזו המצאה, כלי ריק מתוכן.

מיכל רוזין: הרי מה זה הסטטוס-קוו?

מיכל רוזין: הסטטוס-קוו אומר: עד כמה אנחנו כופים על החילונים את תפיסת עולמנו.

מיכל רוזין: הרי סטטוס-קוו אמור להיות איזו נקודת שוויון לשני הצדדים: חלק מתפשרים לכאן, חלק מתפשרים לכאן.

מיכל רוזין: אבל אחרי שבוטל השוויון בנטל, אחרי שבוטלו לימודי הליבה במערכת החינוך החרדית, איזה סטטוס-קוו בדיוק?

מיכל רוזין: הרי אף אחד לא רוצה לפתוח חנויות בבני-ברק, באלעד; אף אחד לא אומר:

מיכל רוזין: תלכו לקראתנו במקומות שבהם אתם חיים.

מיכל רוזין: רק אנחנו, כחילונים, אמורים באיזו דרך שקוראים לה סטטוס-קוו – וכמובן זה בדיחה, כי זה ריק מתוכן – אמורים ללכת לקראתכם ולהתחשב בכם, בתפיסת עולמכם, באמונתכם, בדרך החיים שלכם, במקומות שבהם אנחנו חיים.

מיכל רוזין: גם הדוגמה של בג"ץ – שעתרו לבג"ץ; הרי לא מדובר בתושבים שבאו ואמרו: מפריע לנו שהחנויות פתוחות.

מיכל רוזין: עיריית תל-אביב הגיעה להסדר, הסדר חכם, הסדר נכון, הסדר שאפשר להתווכח עליו, אבל בצורה מסוימת מאפשר לעיר הזאת להתקיים כמו שהיא, עיר חילונית, עיר תוססת.

מיכל רוזין: הרי מה אתה מצפה, שאני אוכל ללכת למסעדה ביום שישי בערב, אבל אם החלטתי לבשל ביום שישי בערב למשפחתי, ושכחתי, מה לעשות, רחמנא ליצלן, לקנות ביצים או משהו אחר אני לא אוכל לגשת לקנות?

מיכל רוזין: אז מה אני אעשה?

מיכל רוזין: אני אסגור חזרה את הדברים במקרר ואני אלך למסעדה, כי אני לא יכולה להכין מה שאני רוצה, כי אין לי מוצרים.

מיכל רוזין: לכן, כל העניין הזה של הסטטוס-קוו הוא בדיחה.

מיכל רוזין: הכי מעצבן אותי, אני חייבת לומר, זה השימוש בטעמים הסוציאליים.

מיכל רוזין: זה הכי מרגיז אותי.

מיכל רוזין: פתאום ש"ס נהיו החברתיים.

מיכל רוזין: כשהם היו צריכים להצביע על הצעת החוק של אילן גילאון להשוות את שכר הנכים לשכר מינימום הם הצביעו נגד; כשהם היו צריכים להצביע נגד העסקה קבלנית שמפלה אנשים בשוק העבודה הם הצביעו נגד, ועוד המון המון דוגמאות.

מיכל רוזין: פתאום בנושא השבת מאוד חשוב להם – וגם לי חשוב – שאנשים ינוחו בשבת.

מיכל רוזין: אבל מה לעשות, יש אנשים שלומדים כל השבוע, למשל סטודנטים, ורוצים לעבוד שישי-שבת; יש אנשים שמעדיפים לעבוד בשבת ב-150% משכורת ולנוח יום באמצע השבוע.

מיכל רוזין: כן, יש גם כאלה, וצריך לאפשר את זה.

מיכל רוזין: הטיעון הסוציאלי, אם אתם משתמשים בו לשבת, חייב להכיל גם את הנושא של תחבורה ציבורית בשבת, כי זה בדיוק הטיעון הסוציאלי המרכזי של תחבורה ציבורית בשבת: כדי שהסבתא מתל-אביב תוכל לבקר את הנכדים בבאר-שבע, ושמי שרוצה ייסע לטייל בשבת, כי זה היום היחיד.

מיכל רוזין: מה לעשות, אין לנו סוף-שבוע ארוך במדינת ישראל, וזה היום היחיד שאנחנו יכולים ללכת עם משפחתנו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכל רוזין: – – לבלות וליהנות אתם.

מיכל רוזין: אל תשתלטו לנו על השבת.

מיכל רוזין: אל תגנבו לנו את השבת.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל רוזין: זו השבת שלנו, ואנחנו נחליט איך היא נראית.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: הוא ויתר.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תל-אביב, מעוז החילוניות, עומדת, הייתי אומרת, בהתרגשות קלה לראות מה תהיה ההכרעה של שר הפנים אריה דרעי, שהסמכויות עוברות אליו עכשיו, מה יהיו גורלן של 164 פיצוציות ומכולות שפתוחות ברחבי תל-אביב.

זהבה גלאון: האם הוא יאשר את חוק העזר העירוני או האם הוא ידחה אותו?

זהבה גלאון: אני אומרת מראש לשר דרעי: אני סומכת על התבונה שלך, שתפעל בשיקול דעת.

זהבה גלאון: ותצא לנו מהשבת – זה מה שאני מציעה.

זהבה גלאון: תצא לנו מהשבת.

זהבה גלאון: אל תכריח את הציבור החילוני בעיר להתחיל ללכת לחפש ולעלות על בריקדות, כי תהיה כאן התקוממות; זה לא יעבור בשקט.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה בצורה ברורה שאינה משתמעת לשני פנים.

זהבה גלאון: המתווה שעיריית תל-אביב הציגה הוא מתווה מושכל.

זהבה גלאון: אין שום סיבה ללכת ולפתוח חנויות בלב שכונות דתיות וחרדיות, גם בתל-אביב וגם במקומות אחרים, ואין שום סיבה לחייב אנשים לעבוד בשבת – זה בניגוד לחוק וזו אפליה בוטה.

זהבה גלאון: ומי שלא רוצה לעבוד בשבת, החוק מאפשר לו את זה; החוק מאפשר לו יום מנוחה אחר, ומי שעובד בשבת מקבל 150% כפיצוי.

זהבה גלאון: אבל אם החלטה כזאת של סגירת הפיצוציות תתקבל לגבי תל-אביב, המשמעות של זה היא זחילה מדורגת בכל הארץ, בכל המקומות בארץ.

זהבה גלאון: אני חושבת שאנחנו צריכים לבנות כאן מרקם יחסים מכבד בין דתיים לחילונים, בעיקר בערים שיש בהן רוב חילוני ומיעוט דתי.

זהבה גלאון: צריך לשמור על הזכויות של המיעוט הדתי והחרדי – אין לנו שום עניין להיכנס להם בשבת – ואנחנו חושבים שכל אחד צריך את העונג-שבת שלו.

זהבה גלאון: אבל אנחנו לא רוצים ששר הפנים, בסמכות שיש לו, שהיא לא מתקבלת על הדעת בעיני, סמכות אנכרוניסטית, הייתי אומרת, שמאפשרת לשרי פנים לפסול החלטות של רשויות מקומיות, חוקי עזר עירוניים, שגם ככה עומדים בפני החלטה שיפוטית – בית-משפט יכול לפסול ממילא החלטות אם הן לא סבירות.

זהבה גלאון: הסמכות הזאת שניתנת לשר פנים היא לא סבירה, אין לה מקום בחוק.

זהבה גלאון: ביום רביעי אביא הצעה לכנסת לבטל את הסמכות הזאת.

זהבה גלאון: אל תגרור אותנו, השר דרעי, למלחמה מיותרת.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים לשמור על הסטטוס-קוו.

זהבה גלאון: החילונים בישראל מרגישים תחת מתקפה של קואליציה שנכנעת לגחמות חרדיות ודתיות.

זהבה גלאון: אל תמשוך אותנו לשם.

זהבה גלאון: אני סומכת על התבונה שלך שתדע לפעול בחוכמה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חברים, להזכירכם, הרשימה נעולה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד חברי הכנסת, השרים, כולם דיברו כאן על צביון השבת בתל-אביב.

ישראל אייכלר: חיפשתי בכל התורה כולה ולא מצאתי את המילה צביון בקשר לשבת.

ישראל אייכלר: אולי בשמות נשות עשיו יש שם אחת עדה בת צבעון.

ישראל אייכלר: השבת איננה עניין של צביון; השבת היא הסמל והאות שבעם ישראל בחר מכל העמים.

ישראל אייכלר: "ושמרו בני ישראל את השבת לעשות את השבת לדֹרֹתם ברית עולם" – קיבלנו מתנה מאלוקים והנחלנו אותה לכל העולם כולו, שזה יום השבת.

ישראל אייכלר: אבל היסוד של השבת זה ברית ואות "ביני ובין בני ישראל אות היא לעֹלם כי ששת ימים עשה ה' את השמים ואת הארץ וביום השביעי שבת וינפש".

ישראל אייכלר: זאת השבת.

ישראל אייכלר: עכשיו, אנחנו יודעים שהמשטר החילוני שיש בעיר תל-אביב לא מאמין בבורא עולם ובנותן התורה.

ישראל אייכלר: אבל יש בתל-אביב מאות-אלפי אנשים שכן רוצים צביון יהודי לשבת בתל-אביב.

ישראל אייכלר: הם באו אלינו, וגם בוועדה לפניות הציבור התקיים דיון עם בעלי חנויות בתל-אביב, שזועקים געוואלד, שהחזקים והגדולים שיושבים על היאכטות בשבתות מעבידים ומעסיקים שכירי עבדות במחירי עבדות, בשכר מינימום, מוכרות ומוכרים, אורזים, ואנשים שעובדים בשבילם בשבתות.

ישראל אייכלר: והם זועקים, הם רוצים את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: לכן במדינה הזאת יש שר פנים.

ישראל אייכלר: ולמה מתנגדים פה?

ישראל אייכלר: ששר הפנים יהיה מוסמך להחליט על החלטות עירוניות.

ישראל אייכלר: רבותי, אתם רוצים שנאמר ששרים חילונים לא יכולים לקבל החלטות, סמכויות לגבי החיים שלנו?

ישראל אייכלר: ברגע שאומרים ששר דתי לא יכול להחליט החלטות ענייניות על-פי השקפות עולמו, אז פירקתם את הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: ואם עוסקים בדמוקרטיה, כבוד היושבת-ראש וכבוד חברי הכנסת, עכשיו יש זעקה גדולה ומרה בקרב האופוזיציה נגד חוק ההסדרה, והטענה היא שאלה אדמות גזולות של אנשים, ערבים, ביהודה ושומרון.

ישראל אייכלר: ואני שואל שאלה: מה עם 400 היישובים בתוך הקו הירוק, והקיבוצים, והמושבים ושכונות בתל-אביב שהוקמו על האדמות הערביות?

ישראל אייכלר: האם זה לא אדמות גזולות?

ישראל אייכלר: מה התשובה שלכם על זה?

ישראל אייכלר: התשובה היחידה היא שיש בורא לעולם, והוא בחר בנו ונתן לנו ארץ קטנה אחת בכל העולם, וזו ארצנו.

ישראל אייכלר: ולכן, אין פה עניין של גזל, ולכן אנחנו מנסים לעשות את חוק ההסדרה.

ישראל אייכלר: אמרתי כבר בוועדה שאני באמת דורש שחוק ההסדרה יחול גם על היישובים, הקיבוצים והמושבים, שאם יבוא יום ומישהו יטען שזה על אדמה ערבית וצריך לפנות אותם מהבית בבג"ץ, אז נוכל להחיל את ההסדרה גם בשבילם.

ישראל אייכלר: אבל התשובה היחידה היא שיש לנו בורא לעולם.

ישראל אייכלר: ואותו בורא נתן לנו את מצוות השבת, לעם ישראל, נתן לנו מתנה טובה, ואנחנו צריכים לשמור עליה ולכבד אותה למען כל אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יסכם את הדיון השר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים – השר קרא, תתרגל, השר קרא, צריך להתרגל לזה – חברי וחברותי, נבחרתי לראשות העיר, לראשת העיר הרצליה, בסוף 1998.

יעל גרמן: ב-1999 נבחר שר פנים חדש – הייתה אז תחלופה רבה – שמו נתן שרנסקי.

יעל גרמן: ואני זוכרת שהוא זימן אותנו, פורום ה-15 – 15 הערים העצמאיות – והוא בא ואמר דבר כזה: אני רוצה לומר לכם, חברי ראשי הערים, אני חושב ששר הפנים צריך לתת כמה שיותר סמכויות לראשי ערים.

יעל גרמן: אני חושב שהריכוזיות הזאת במשרד הפנים מזיקה – מזיקה לממשלה, מזיקה לערים ומזיקה בראש ובראשונה לתושבים.

יעל גרמן: וכמה הוא צדק.

יעל גרמן: כל כך התפעלתי מאותו שר פנים, שבמקום לקחת את הטריטוריה שלו ולקדש אותה, הוא הבין שלמעשה צריך לבזר סמכויות וצריך להעניק יותר סמכויות לרשויות המקומיות ולראשי הערים.

יעל גרמן: כידוע לכם, ראשי ערים נבחרים בבחירה ישירה.

יעל גרמן: למעשה, הם היחידים שנבחרים בבחירה ישירה.

יעל גרמן: הם נבחרים בבחירה ישירה והם אחראים לבוחריהם, ולכן אינטרס הציבור הוא שמוביל אותם בדרך כלל; במרבית המקרים, בואו נאמר.

יעל גרמן: אני סבורה שיש להשאיר בידי ראשי הערים ומועצות הערים את ההחלטה גם לגבי השבת, גם לגבי תחבורה ציבורית מצומצמת בשבת וגם לגבי חוקים פחות משמעותיים.

יעל גרמן: ייטיב שר הפנים לעשות ותיטיב הממשלה לעשות אם יכירו בכך שראשי הערים מכירים היטב את תושביהן, את התנאים הקיימים בהן ובעיקר את האינטרסים שלהם.

יעל גרמן: הם גם מכירים – וגם תלויים בהם לצורך בחירה מחדש.

יעל גרמן: לכן, כל העברת סמכות מראש עיר – סמכות, לא משנה אם זו סמכות כזו או סמכות אחרת, ובוודאי כשאני מדברת על הצעות חוק עירוניות מקומיות כל סמכות כזאת צריכה להישאר בידי ראשי הערים, וייטיב שר הפנים – ויש לי תחושה שהוא אולי אפילו לא יתנגד – אם הוא לא ייקח לעצמו את הסמכות הזאת וישאיר אותה בידי מי שבאמת מבין ואחראי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: כאמור, יסכם את הדיון השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה בפתח הדברים דווקא להתייחס לדברים שאמר ידידי חבר הכנסת חיים ילין קודם, בעניינה של משפחתו של התובע ניסמן, שהגיעה לכאן, ונדמה לי – מעל הבמה הזאת אני רוצה להצטרף לדברים שלך ולהביע הערכה גדולה לאיש אמיץ מאין כמוהו, יוצא דופן, שאפשר לומר ששילם בחייו; אף-על-פי שעד היום נסיבות המוות הן לכאורה לא ידועות, נדמה לי שכולנו מבינים את שהתרחש שם.

יריב לוין: אדם שבאמת באומץ לב בלתי רגיל שילם בחייו כדי לחקור את האמת וכדי למנוע את הניסיון לקבור תחת כל מיני אינטרסים כלכליים ואחרים את הניסיון לחשוף את מי שעוללו את אותם פיגועים נוראים שעלו בחייהם של כל כך הרבה אנשים.

יריב לוין: אני יכול בהחלט לומר שלפחות למיטב מה שאני יודע חודשה עכשיו החקירה בעניין הזה.

חיים ילין: לפני חצי שנה חודשה החקירה.

יריב לוין: כן, קשה מאוד, אחרי שכבר הרסו כל ראיה אפשרית, באופן מכוון, אבל כולנו מקווים ומחזקים את ידי מי שעושה במלאכה הזאת, בתקווה שיצליח להגיע לחקר האמת בעניין הזה ולהעמדתם לדין של כל מי שאחראים לכל שרשרת האירועים הנוראה הזאת.

יריב לוין: בעניין הזה אני בהחלט מברך את המשפחה שהגיעה לכאן.

חיים ילין: היום נודע לי שהוא גילה את ההסכם שנחתם בין ממשלת ארגנטינה לאיראן.

חיים ילין: זה עוד יותר מוכיח, ולכן – – –

יריב לוין: אני חושב שבאותה הזדמנות אפשר גם בהחלט להודות לנשיא ארגנטינה דהיום, מאקרי, גם על גישה אחרת לחלוטין בעניין הזה, וגם על גישה אחרת לחלוטין למדינת ישראל עצמה, ועל הידידות בינינו.

יריב לוין: בנושא הזה, נדמה לי, חבר הכנסת ילין, שכולנו מסכימים, ועומדים מאוחדים מאחורי המשפחה, מחזקים אותה ומברכים אותה.

יריב לוין: לגופו של הנושא שעלה כאן, אני מוכרח לומר, גברתי היושבת-ראש, שבכל פעם מחדש אני יוצא מבולבל מהנאומים של דוברי האופוזיציה.

יריב לוין: אני אף פעם לא מצליח להבין אם הם בעד, אם הם נגד, אם הם כן רוצים שהשר דרעי יקבל את הסמכויות, אם הם לא רוצים, אם הם מתכוונים להצביע נגד רק כי זה איזה מין אינסטינקט אוטומטי של האופוזיציה, או שהם ממש רוצים שהממשלה תטפל בעניין הזה.

יריב לוין: אבל מה שבוודאי מאוד מאוד מסקרן, במיוחד, אני מוכרח לומר, זה שתיקתה של סיעת יש עתיד.

יריב לוין: זה דבר שאני ממש לא מבין.

יריב לוין: תראי, דיון בנושא השבת, בנושא כל כך מרכזי, פעם היינו רגילים לראות את חבר הכנסת ושר האוצר דאז, לפיד, עומד ונואם כאן נאומים שלמים עם משנה סדורה, את חברי סיעתו כולם מרותקים.

יריב לוין: תראי את המחזה, גברתי היושבת-ראש, פשוט לא יאומן.

יריב לוין: תראי את חבר הכנסת פרי משוחח עם חברת הכנסת עליזה לביא, בחיוכים, תראי את חבר הכנסת מאיר כהן, גם הוא שקוע כאן בשיחה רצינית.

יריב לוין: חבר הכנסת חיים ילין – כבר סיימנו עם הנושא הקודם, גם הוא כבר מזמן לא עוקב אחרי הדיון כאן.

יריב לוין: חבר הכנסת עפר שלח הגיע ברגע האחרון.

יריב לוין: הנה, חברת הכנסת גרמן לפחות מנסה, ככה, להציל את כבוד סיעתה, והנה חבר הכנסת לפיד, יושב-ראש יש עתיד, בעוד אנו דנים בענייני השבת, תראי במה הוא עסוק – בשיחה ערה עם חברנו חבר הכנסת גואטה מש"ס.

יריב לוין: ממש, אני לא יודע, גברתי, אולי ככה נשפשף את העיניים, ננסה לראות שאנחנו אכן רואים טוב את המציאות.

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן, אולי נשמע, אני לא הבנתי מהדברים שלך יותר מדי – מה אמור לקרות?

יריב לוין: אתם תומכים במה – באישור חוק העזר או מתנגדים לחוק העזר?

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: באישור חוק העזר.

יריב לוין: ואתם גם בוודאי תומכים בזה שחוק העזר יהיה בכל הארץ – חוק עזר דומה, שכל רשות תוכל, אני מניח.

יריב לוין: לא?

יריב לוין: למה?

יעל גרמן: שכל רשות תקבע מה – – –

יריב לוין: כפי שהיא מוצאת לנכון.

יריב לוין: ומה עמדתכם בסוגיה של הפיכת יום ראשון ליום מנוחה שבועי?

יריב לוין: בעניין הזה יש לכם עמדה?

יריב לוין: אני שואל אותך, אני לא יודע.

יריב לוין: את היחידה, לזכותך ייאמר, שמקשיבה.

יריב לוין: השאר עסוקים בדברים יותר חשובים.

יעל גרמן: עדיין לא דנו בזה.

יריב לוין: לא דנתם בזה.

יריב לוין: טוב, אז אני מוכרח לומר, גברתי היושבת-ראש, לי יש הפרשנות שלי למה שאנחנו רואים כאן לנגד עינינו, והיא דבר מאוד מאוד פשוט: שבסוף בסוף, את יושב-ראש יש עתיד – שכמו שאתם רואים שקוע עכשיו בשיחה נוספת – לא ממש ממש מעניין לא נושא השבת ולא יחסי דת ומדינה ולא נושאים שנוגעים במרקם החיים שלנו כאן.

יריב לוין: כמו שהוא היה בעד בנייה במעלה-אדומים ובאריאל לפני הבחירות לכנסת התשע-עשרה כשהוא נאם באריאל והציג את מפלגתו; כמו שהוא היה נגד הבנייה באריאל ובמעלה-אדומים כאשר הייתה לנו הזדמנות לבנות תוך כדי כהונת הממשלה הקודמת, ואז הוא מיהר להטיל וטו והודיע שהוא יביא לפירוק הממשלה אם אנחנו נאשר את הבנייה הזאת; כמו שאחרי שהוא חזר ועבר לשורות האופוזיציה פתאום הוא שוב החליף את דעתו, ועכשיו הוא מסתובב – כך סיפרו לי – במעלה-אדומים, ומספר שאם זה היה תלוי רק בו הוא כבר היה בונה מזמן במעלה-אדומים.

יריב לוין: אז כשם שלמפלגה הזאת אין שום דרך – לא במישור המדיני, ולא במישור הפנימי, ובסוף בסוף זה לא יותר מאשר איזה אוסף של ססמאות שמתחלפות עם הזמן, אני מציב לציבור מראה: כך זה נראה, כך נראית מפלגה שאנשיה באמת מתעניינים ובאמת אכפת להם מסוגיה כל כך מרכזית כמו הסוגיה של ההסדרה של עבודת או אי-עבודת עסקים בימי שבת בתל-אביב.

יריב לוין: מכאן אני רוצה לעבורא עוד נקודה, וגם היא חשובה.

יריב לוין: תראי, גברתי, אני יכול לומר שאני פעם אחר פעם – אני לא יכול להגיד שאני מתפלא, אני כבר הפסקתי להתפלא מזמן, אבל אני יכול להגיד – פעם אחר פעם מתקומם, אולי זאת המילה היותר-נכונה, על העובדה שנוצרה כאן איזו מציאות שבה יושבים שופטי בית-המשפט העליון והם פשוט מנהלים הלכה למעשה את סדר-היום הציבורי כאן, משל היו הממשלה והכנסת גם יחד, ונדמה לי שהדבר הזה בא לידי ביטוי גם בנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: היועץ המשפטי לממשלה הוא שופט בית-המשפט העליון, השר לוין?

יריב לוין: זה לא שייך.

יריב לוין: היועץ המשפטי לממשלה, בכל הכבוד, גיבה לחלוטין את העמדה שאנחנו הגשנו לבג"ץ והגן עליה בפני בג"ץ.

יריב לוין: הגן עליה בפני בג"ץ, מה לעשות.

יריב לוין: עמדה מאוד מאוד הגיונית, אגב, כמעט מתבקשת מאליה, שבאה ואמרה שבשעה שמנהל שר הפנים הליך מורכב ורגיש של דיון בשאלה מאוד מאוד משמעותית של אפשרות איחוד בין תל-אביב לבין בת-ים, נכון, צודק וגם הגיוני שנאפשר לו לשקול את כל מכלול הנושאים שנוגעים לעניין הזה, לרבות סוגיה כל כך רגישה – גברתי היושבת-ראש, הייתי אומר אפילו כמעט הכי רגישה שיכולה להיות במהלך כזה – ונאפשר לו לקבל בעניין הזה החלטה אחת, אחודה, משולבת, אם יש איחוד או אין, ואם כן או אם אין, מה צריך להיות ההסדר בסוגיה הזאת של חוק העזר הזה – אם הוא חל בשתי הערים ביחד, אם הוא יחול בתל-אביב בפרט.

יריב לוין: ואני מוכרח לומר, גברתי, באופן לא מפתיע, שאחרי שבמשך עשרות שנים אין הכרעה בסוגיה הזאת, אחרי שבמשך תקופה מאוד ארוכה מתנהל לו איזה סטטוס-קוו כזה בשטח – בוודאי כל אחד היה רוצה יותר, זה לצד זה וזה לצד אחר, אבל בסך הכול החיים מתנהלים ולא נראה שלמישהו זה באמת יותר מדי מפריע – פתאום בהילות.

יריב לוין: פתאום כאן ועכשיו.

יריב לוין: אי-אפשר להמתין לדיונים, אי-אפשר לחכות.

יריב לוין: אגב, אומר בג"ץ – וזה דבר מעניין, גברתי – אומר בג"ץ: תראו, אנחנו דנים בעניין הזה משנת 2014, אז אי-אפשר יותר לחכות, מוכרחים להכריע.

יריב לוין: מוזר מאוד, כי אני מוכרח לומר שאני מכיר הרבה מאוד עתירות שיושבות בבג"ץ הרבה יותר שנים ולא מוכרעות ולא נראה שמישהו ממהר לאנשהו.

יריב לוין: אני לא רואה שבג"ץ כולו נזעק כשצריך לבצע הריסות של בנייה בלתי חוקית בהיקפים אדירים והוא לא ישן בלילה מפני שהדברים מתמשכים שנים.

יריב לוין: אני, אגב, גם לא מצליח להבין למה אם בבג"ץ הדברים מתמשכים שנים, דווקא הממשלה צריכה להחליט בן-לילה.

יריב לוין: ואני בעיקר לא מבין למה יש כל הזמן צורך ליצור את המתחים האלה, ליצור את הקרעים האלה וליצור את העימותים האלה.

יריב לוין: אני באמת חושב שהיה נכון שלא היינו צריכים בכלל להגיע לכאן והיה נכון לאפשר לשר הפנים למצות את התהליך כפי שהוא ראה לנכון מלכתחילה.

יריב לוין: אבל, משעה – ואני אומר את זה בצורה גלויה – שהדבר נכפה עלינו, אני חושב שזה נכון להשיב את הדברים לידיו של שר הפנים, מהטעם הפשוט שבסופו של עניין הנושא מצוי בתחום סמכותו.

יריב לוין: הנושא הוצא מידי שר הפנים לא בעת שבתפקיד הזה כיהן השר דרעי, אלא בעת שכיהן שר אחר, מסיבות שהיו אז, שהן נסיבות אישיות שנגעו לאותו שר פנים, הן לא סיבות ענייניות לגופו של הנושא.

יריב לוין: ולכן, משמגיע שר הפנים ואומר: רבותי, בנסיבות שנוצרו אני מבקש להשיב אלי את סמכותי, ואני לא רואה שום סיבה למה שלא אהיה אני זה שמקבל את ההחלטה, נדמה לי שזו החלטה מתבקשת.

יריב לוין: זה מינהל תקין בהתגלמותו.

יריב לוין: אגב, וכאן אני באמת תוהה – ותראי, גברתי, עוד פעם, אני מוכרח לומר, הבלבול אוחז בי.

יריב לוין: קשה שוב להבין.

יריב לוין: אני כל הזמן שומע מהצד הזה של המפה את רוממות בית-המשפט העליון בפיהם, והנה, שופטי בג"ץ עצמם העירו בדיון ואמרו פעם אחר פעם שהם לא מבינים וראוי היה שהנושא הזה יטופל על-ידי שר הפנים עצמו ולא על-ידי הממשלה.

יריב לוין: ואנחנו, בהחלטת הממשלה – צריך לומר באופן מפורש, אגב – באנו ואמרנו שאנחנו שמענו את השאלות האלה, ואם כבר אין ברירה אלא להתכנס ולדון בעניין הזה, נדמה לי שיש טעם בדברים.

יריב לוין: הנה, אפילו אני לפעמים מסכים גם עם האמירות של שופטי בג"ץ.

יריב לוין: צודקים בעניין הזה.

יריב לוין: אם כבר אנחנו נאלצים לעשות את זה, לפחות נאפשר לשר הפנים לבצע את העניין אז אנחנו מביאים לכאן דבר שהוא פשוט, שהוא אלמנטרי, שהוא נכון מבחינה עניינית, שהוא תואם את רוח הדברים כפי שנאמרה בדיונים עצמם בבית-המשפט העליון – ומה אתם עושים?

יריב לוין: מתנגדים.

יריב לוין: אני באמת אומר, אני באמת אומר, חבר הכנסת ביטן, אני לא מבין למה, אולי מי מכם, לפחות לציבור, ידע להסביר את זה.

יריב לוין: אם לא הצלחתם לעשות את זה לפני ההצעה, לפחות לאחריה.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: כאמור, חברים, אנחנו כעת נצביע על העברת סמכויות מהממשלה לשר הפנים.

טלי פלוסקוב: מי שמעוניין להצביע מוזמן לשבת במקומו.

טלי פלוסקוב: שוב, אנחנו מצביעים על ההודעה על העברת סמכויות מהממשלה לשר הפנים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד הודעת הממשלה – 44 נגד – 37 נמנעים – 1 הודעת הממשלה בדבר העברת סמכויות מהממשלה לשר הפנים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 44 חברי כנסת, 37 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הודעת הממשלה אושרה.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/679); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לסדר-היום, וכעת לחקיקה.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 29) (פטור מארנונה לבית-כנסת בתוך בית-מדרש), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יואב בן צור ומנחם אליעזר מוזס, לקריאה הראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות להציג לנו את ההצעה.

טלי פלוסקוב: בזמן הזה אני מבקשת לברך את מחלקת לוחמים של בסיס חוות-השומר שנמצאים בקהל.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שהספקתם לשמוע את הברכה שלנו.

טלי פלוסקוב: תהיו בריאים, תודה לכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בעוד כמה דקות תתקיים הצבעה על החוק שיזמנו למתן פטור מתשלומי הארנונה לבתי-מדרש.

יואב בן צור: ההצעה הזאת אינה הצעה חדשה, והיא מסתמכת על ההצעה שחוקקה ב-2010 על פטור מארנונה לבתי-כנסת.

יואב בן צור: דא עקא, שבית-המשפט בירושלים קבע שבית-מדרש איננו בית-הכנסת, ואם צריך לתקן ולהבהיר אז אנחנו נתקן ונבהיר שבית-מדרש, נוסף על היותו בית-תפילה, בית-הכנסת הוא גם בית-מדרש, ולכן דינו להיות פטור.

יואב בן צור: שלא יובן, אין פה הכוונה לעשות איזה מחטף נוסף ולפטור שטחים נוספים שנמצאים במרחבים של ישיבות או מוסדות אחרים, אלא כוונתנו היחידה היא לפטור בית-מדרש שמשמש כבית-הכנסת וגם כבית-מדרש.

יואב בן צור: הדבר הזה מראה שבעצם אנחנו מרימים על נס את יהדותנו.

יואב בן צור: דווקא בימים הללו, שבהם גורמים קיצוניים בעולם מנסים לנתק את הקשר בין היהדות למדינת ישראל, ראוי ביותר לחזק את הלבנים של הבית שלנו, לחזק את הזהות, לחזק את הצביון היהודי וסמליו, גם באמצעות חוקים נוספים, כמו חוק השבת, כמו חוק מתווה הכותל, דבר שיאפשר לכל אדם לבחור לו את השבת כיום חופש, יאפשר בלי שאותו אדם יעמוד באיזו סכנת פיטורין וקנסות.

יואב בן צור: אני רוצה לציין שלגבי חוק בתי-המדרש, הוא יחול, כמו חוק בתי-הכנסת, על כנסיות ומסגדים, הוא יחול גם על מקומות של לימוד שיש לדתות האחרות שבהם גם מתפללים.

יואב בן צור: חוק בתי-המדרש שאנחנו היום מבקשים להעביר הוא חוק מזערי מבחינה תקציבית, אבל הוא מסמל הרבה הרבה דברים ביהדות, ואני קורא לכם, חברי חברי הכנסת הפועלים ומצהירים על פועלכם למען חיזוק ושימור של הצביון היהודי של מדינת ישראל, לתמוך בחוק בלי שום שיקולי אופוזיציה–קואליציה.

יואב בן צור: אני קורא לכולם לתמוך בחוק הזה ולתקן עוול שגרם הפסד ונזק לבתי-מדרש, שנאלצו, בניגוד לבתי-הכנסת, לשלם תשלומי יתר של ארנונה.

יואב בן צור: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: יש לנו רשימת דוברים: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני נועלת את רשימת הדוברים ברגע זה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, חבר הכנסת בן צור, איפה אתה?

עליזה לביא: אתה, ככה, הגבת בשמחה ובתדהמה כשראית שחלק מאתנו תומכים בהצעת החוק, אבל אני רוצה לבקש ממך להיות באמת שגריר של רצון טוב במימוש החוק הזה, וגם לראות שהדברים ייעשו באופן באמת אמיתי, ולא ניצול בשמה של תורה לכל מיני פתרונות כאלה ואחרים.

עליזה לביא: אבל לא בשביל זה עליתי.

עליזה לביא: אנחנו מדברים גם על מקומות שבהם נשים לומדות תורה, על מדרשות, על בתי-מדרש של נשים, על מקומות שבהם נשים מתכנסות ולומדות תורה.

עליזה לביא: לצערי הרב, במדינת ישראל נשים שלומדות תורה לא מקבלות על זה לא תגמול, לא שכר ולא מלגות.

עליזה לביא: אז אם אנחנו באים היום – סליחה, אני מבקשת שהוא יסיים, להקשיב לי, ואז בסוף הדברים נשמע מה עמדתך – אני מבקשת שבתיקון של החוק הזה יצוין שהדברים חלים על מקומות שבהם גברים לומדים תורה, אבל גם על מקומות שבהם נשים לומדות תורה ומתכנסות ללימודי קודש; שזה יחול על נשים ועל גברים.

עליזה לביא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: אני כבר יכולה להגיד לכם ולהודיע שההצבעה על הצעת החוק הזאת לא תתקיים היום.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, הבנתי שפשוט לא שמתי לב שישבת במקום אחר.

מאיר כהן: אין הצבעה על זה?

טלי פלוסקוב: אין הצבעה.

טלי פלוסקוב: לא תתקיים היום ההצבעה על הצעת החוק הזאת.

דוד ביטן: מי אמר את זה?

דוד ביטן: למה לדחות?

דוד ביטן: אני לא ביקשתי, אני קובע.

טלי פלוסקוב: היוזם ביקש.

טלי פלוסקוב: תחליטו בינתיים.

טלי פלוסקוב: כרגע, חברת הכנסת יעל גרמן – ונא להודיע כאן אם ההצבעה כן תתקיים – בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברי, נכבדי השרים, חברי וחברותי, עליתי רק לומר שאני תומכת בהצעה.

יעל גרמן: אני חושבת שאכן לא צריך לגבות ארנונה מבית-כנסת, ואני מכירה, מהרצליה וגם מערים אחרות, שיש לפעמים בית-כנסת בתוך בית-מדרש.

יעל גרמן: אני יודעת שההצעה הזאת מחריגה את השטחים שהם שטחים מסחריים, זאת אומרת שאם באותו בית-כנסת או בית-מדרש מקיימים מסיבת חתן, בר-מצווה או כל אירוע אחר שממנו יש כסף, שהוא נושא תשואה, הוא כן יחויב בארנונה.

יעל גרמן: אם באמת מדובר על שטחים ללימוד תורה, אין סיבה ולא נכון לגבות ארנונה, ואנחנו בעד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – מוותר; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: כנסת נכבדה, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות לדבר על משהו שלא קשור במישרין לחוק שעולה כאן להצבעה.

יוסי יונה: אתמול השתתפתי בעצרת מחאה של מורי ומורות היל"ה, שבעצם מועסקים על-ידי עמותה פרטית, בואו נאמר, זה חלק מההפרטות שאנחנו חווים לאחרונה בתחום החינוך, הפרטות שבעצם קובעות באופן חד-משמעי, גברתי היושבת-ראש, שאיכות החינוך שילד בישראל מקבל בסופו של דבר נקבעת על בסיס ההכנסה, על בסיס מקום היישוב של ההורים שלו.

יוסי יונה: ומי אתמול יצא להפגין נגד שר החינוך?

יוסי יונה: מורי היל"ה.

יוסי יונה: חברי יואב קיש, אתה יודע במה מדובר?

יוסי יונה: מורי היל"ה אלה בעצם מורות ומורים שמטפלים בילדי קצה.

יוסי יונה: זאת אומרת, אלה ילדים שזאת ההזדמנות האחרונה שלהם להיות במערכת החינוך.

יוסי יונה: הזדמנות אחרונה.

יואב קיש: חשבתי שאתה מדבר על הפטור מארנונה לבית-כנסת.

יוסי יונה: לא לא, אני מדבר על מורי ומורות היל"ה, שעושים באמת עבודת קודש עם ילדים, תלמידי קצה, ודווקא אותם מערכת החינוך או שר החינוך מבקשים להעסיק על-ידי חברות קבלניות.

יוסי יונה: תחשוב על מצב אבסורדי שכזה: מורים שכל מעייניהם נתונים לילדים הללו צריכים לעבוד במערכת החינוך כאשר חרב הפיטורים מתנוססת מעל ראשם.

יוסי יונה: המורים הללו צריכים לעבוד כאשר הם מועסקים בעבודה שעתית.

יוסי יונה: ריבונו של עולם, במקום ששר החינוך ומערכת החינוך יפקידו על הילדים הללו את המורים הטובים ביותר שבמערכת החינוך וייתנו להם את התנאים הטובים ביותר – ואומנם הם המורים הכי טובים – וייתנו להם את תנאי התעסוקה הכי טובים, דווקא אותם מעסיקים העסקה קבלנית.

יוסי יונה: איך יכול להיות דבר כזה?

יוסי יונה: כל מה שהם מבקשים לומר: אנחנו מורים ומורות במערכת החינוך.

יוסי יונה: מדוע לא יעסיקו אותנו בהעסקה ישירה?

יוסי יונה: כיצד בכלל עולה על הדעת שמורות ומורים במערכת החינוך הישראלית מועסקים על-ידי חברות קבלניות – דבר שהוא מטורף לחלוטין, דבר שמראה שבעצם מעייניה של מערכת החינוך, או של שר החינוך, זה לא באמת חינוך הילדים שלנו?

יוסי יונה: אנחנו אומרים שבעצם החינוך של הילד, חינוך איכותי וטוב של הילד, קובע את סיכויי החיים שלו, יכול לאפשר לו להשתלב בחברה באופן מיטבי, להשתלב בשוק העבודה באופן מיטבי, ודווקא הילדים הללו – חברי זוהיר בהלול, שמקשיב בעניין רב – דווקא המורים הללו מועסקים על-ידי חברות קבלניות.

יוסי יונה: אז אני בא לכאן, גברתי היושבת-ראש, להעלות את הזעקה של המורות והמורים הללו ולקרוא לשר החינוך, לממשלת ישראל: תשימו קץ לתופעה המבישה הזאת של העסקת מורים באמצעות חברות קבלניות.

יוסי יונה: כל מורה ומורה בישראל חייבים להיות מועסקים בהעסקה ישירה.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת קיש, אני אשמח אם אתה תקשיב, וגם חברי הכנסת מהבית היהודי.

רויטל סויד: אנחנו רואים את סאגת השתלשלות הצעת חוק ההסדרה, כפי שהיא עולה ויורדת כל פעם על-פי הגחמות של ראש הממשלה ושל הליכוד ושל הבית היהודי; פעם זה כדי להונות את תושבי עמונה, ואחר כך כשאין רטרואקטיביות אז זה רק כדי לקדם כאילו; אחר כך מחכים שטראמפ יגיע, ומתעכבים, וכשהוא מגיע לא מעלים אותו; ועכשיו, כשראש הממשלה חושש שיפגעו לו ב-base, אז הוא פתאום מעלה אותו עוד פעם, אבל בעצם דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה, רוצה לדחות את זה בשבוע, ואנחנו רואים איך יש כל הזמן משחקים דואליים עם חוק ההסדרה.

רויטל סויד: ואני אומרת לכם, חברי בקואליציה: ת-ספ-חו, אחת ולתמיד – –

יואב קיש: תגידי – – – לא לספח.

יואב קיש: לספח זה אומר שזה לא שלנו.

יואב קיש: זה שלנו.

רויטל סויד: – – אחת ולתמיד.

רויטל סויד: ממשלת ימין מלא מלא, קואליציית ימין מלא מלא – תספחו, תעבירו החלטה, תיקחו את יהודה שומרון, תיקחו את הגושים הגדולים, תיקחו את המבודדות, אחת ולתמיד.

רויטל סויד: תפסיקו לאיים, תפסיקו לשחק משחקים, קחו את כל ההתנחלויות, תספחו אותן.

רויטל סויד: בואו נראה אתכם, תעשו את זה.

רויטל סויד: מתי יהיה לכם זמן יותר טוב מזה?

רויטל סויד: הכול.

רויטל סויד: הכול.

רויטל סויד: מה אתם משחקים את המשחקים האלה?

רויטל סויד: חוק ההסדרה זה קצת כמו: תחזיקו אותי.

רויטל סויד: אני לא רוצה להרביץ, תחזיקו אותי.

רויטל סויד: לא רוצים להחזיק אתכם, משחררים אתכם, תעשו מה שאתם רוצים.

רויטל סויד: יש לכם רוב, למה אתם מחכים?

רויטל סויד: אין אובמה, הלך.

רויטל סויד: שמונה שנות ממשל בארצות-הברית הסתיימו.

רויטל סויד: יש לכם עכשיו כנשיא ארצות-הברית, מנהיג העולם החופשי, את מר דונלד טראמפ, ואתם יכולים לספח הכול, אז תפסיקו עם המשחקים ותפסיקו עם חוק ההסדרה.

רויטל סויד: ואתה, חבר הכנסת ביטן, שבעצם רוצה לדחות את ההחלטה ואת ההצבעה על חוק ההסדרה, היום – למחר, מחר – לעוד שבוע, היועץ המשפטי לממשלה בא ואומר לכם בצורה בוטה וברורה: אין אפשרות להגן על חוק ההסדרה בבג"ץ, החוק הזה הוא חוק אנטי-חוקתי.

רויטל סויד: אז מה בדיוק אתם רוצים לעשות?

רויטל סויד: תפסיקו לשחק אותה, תתנהלו כמו ממשלה, תפסיקו לשחק את זה גם בפני הבוחרים שלכם, ותחליטו שאתם מספחים.

רויטל סויד: תעשו מה שאתם אומרים.

רויטל סויד: ואתה, חברי השר יריב לוין, אל תאשימו אחר כך את בג"ץ שמחזיר לכם את החוק, אל תאשימו אחר כך את שופטי העליון שהם שמאלנים, אל תאשימו אחר כך את שופטי העליון שאם ישימו להם קלפי הם יצביעו רק למרצ.

רויטל סויד: אל תאשימו אותם, אל תחכו שיגיעו חוקים אנטי-דמוקרטיים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רויטל סויד: – – כשאתם יודעים שאלו חוקים אנטי-דמוקרטיים.

רויטל סויד: ת-ספ-חו.

רויטל סויד: יש לכם כוח, אתם בכוונה לא עושים את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – מוותרת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח – – –

מרב מיכאלי: – – –

טלי פלוסקוב: סליחה, מוותרת.

טלי פלוסקוב: כשאתם לא יושבים במקום שלכם קשה לי, כמובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, ולאחר מכן – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: יש עוד?

טלי פלוסקוב: מנחם מוזס.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, למרות רצונו העז של ראש הממשלה נתניהו חוק ההסדרה לא יגיע הלילה להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: מה לעשות, לכנסת יש עדיין תקנון, לא הצליחו להשלים את ההצבעות על החוק הזה בוועדה, ולכן החוק לא יכול להגיע למליאה.

דב חנין: אבל זו אחת ההזדמנויות, עמיתי חברי הכנסת, לחזור ולדבר על החוק הרע הזה, החוק המזיק, המסוכן, הבעייתי הזה.

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, היום, שהחוק הזה הוא תוצאה של שיתוף פעולה בין שלוש קבוצות של אנשים רעים.

דב חנין: הראשונים שבהם הם הקנאים.

דב חנין: הקנאים הם אנשים שלא מתעניינים במוסר, לא מעניין אותם הצדק, גם לא מעניין אותם העולם.

דב חנין: שיישרף העולם.

דב חנין: הקנאים הם שהובילו לחורבן הבית הראשון ולחורבן הבית השני, והם גם נחושים לקדם את חורבן הבית השלישי.

יהודה גליק: זה לא יפה שאתה – – –

דב חנין: הם נחושים לקדם את חורבן הבית השלישי, והם יהיו אחראים לחורבן הזה, מכיוון שאין להם חשבון – אין להם חשבון לא עם מוסר, לא עם צדק, לא עם עמדותיהם של אנשים אחרים, לא עם השאלה מה אפשרי ומה בלתי אפשרי.

דב חנין: הקנאות שלהם דוחה ומבטלת את הכול.

דב חנין: זו הקבוצה הראשונה.

דב חנין: אבל רעים מן הקנאים הם הנוכלים; הנוכלים רעים מהקנאים.

דב חנין: הנוכלים, עמיתי חברי הכנסת, מתעניינים רק בעצמם.

דב חנין: לא מעניין אותם לא ארץ-ישראל השלמה ולא ארץ-ישראל המחולקת.

דב חנין: מעניינים אותם רק העניינים האישיים שלהם.

דב חנין: וכדי להיחלץ מהבעיות האישיות שלהם הם מוכנים להדליק כאן תבערה גדולה.

דב חנין: ואם התבערה הגדולה לא מספקת, הם מוכנים שהתבערה תהיה גם ענקית.

דב חנין: אז – רעים הנוכלים מן הקנאים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, רעים במיוחד הם המשת"פים, אלה שמשתפים פעולה עם הקנאים ועם הנוכלים.

דב חנין: מה אומרים לנו המשת"פים?

דב חנין: הם אומרים: אנחנו יודעים שזה פסול, אנחנו יודעים שזה גרוע, אנחנו יודעים שזה מזיק, אבל מה לעשות – אמר הלל הזקן, גברתי היושבת-ראש, במקום שאין אנשים, השתדל להיות איש.

דב חנין: אומרים המשת"פים: בממשלה הזאת אין אנשים, אז מה, אתם מצפים מאתנו שאנחנו נהיה אנשים?

דב חנין: גם אנחנו נהיה חדלי אישים, כי כולם חדלי אישים מסביבנו.

דב חנין: אין אנשים מסביבנו, ולכן גם אנחנו לא נהיה אנשים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אם החוק הנורא – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: – – המסוכן, המזיק, הלא-מוסרי, הלא-חוקתי הזה, אם החוק הזה יעבור, זה יהיה לא רק בגלל הנוכלים, ולא רק בגלל הקנאים; זה יהיה קודם כול בגלל המשת"פים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, בעצם, קודם כול צריך להודות למציעי החוק, חבר הכנסת יואב בן צור וחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, על הצעת החוק הזאת, שבאה לתקן עוולה, לתקן עיוות, לתקן פרשנות, או לפרש פרשנות שהייתה ברורה מאליה עד שהגיעה רשות מסוימת – בעיקר אפשר להגיד בעיקר עיריית ירושלים – ופירשה את החוק לא כפי התכלית ולא כפי שזה היה מובן.

אורי מקלב: ולכן, אם ישאלו היום מישהו: מה הצעת החוק שאנחנו דנים בה?

אורי מקלב: פטור לבתי-כנסת, פטור לבתי-מדרש.

אורי מקלב: לא כן הדבר; הפטור לבתי-כנסת היה קיים מקדמת דנא וקיים כל הזמן.

אורי מקלב: באה פרשנות, פרשנות שהיא פרשנות מעוותת ועקומה, לצערי, שמסבירה: אתם יודעים לאיזה בית-כנסת?

אורי מקלב: בית-כנסת שפתוח פעם בשבוע, רק לתפילה אחת, בשבת, זה נקרא בית-כנסת.

אורי מקלב: הנה, זה בית-כנסת, מתפללים.

אורי מקלב: אבל אם מתפללים בשבת, ומתפללים ביום שישי, ומתפללים גם ביום ראשון, וביום ראשון מתפללים כמה פעמים, וגם לומדים שם, במקום, זה כבר לא נקרא בית-כנסת.

אורי מקלב: מי יכול היום להפקיע – מי נתן את הסמכות להפקיע שם בית-כנסת?

אורי מקלב: באיזה פרשנות צריך להגיד: מקום שמתפללים שם שלוש פעמים ביום לא יכול להיקרא בית-כנסת?

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לכם, חברי חברי הכנסת, אם הפרשנות לחוק הזה בעיריית ירושלים, כמו שהם עושים פרשנות לתקציבים, ולהגיד – ואני אומר לאוצר, שאם ככה הם מסבירים את סעיפי התקציב ולכן שם משביתים – תבדקו טוב-טוב את הפרשנות.

אורי מקלב: גם על החוק הזה עיריית ירושלים באה ואמרה: 35 מיליון שקל זה יעלה לנו.

אורי מקלב: התברר בבירור קל, בחשבון מתמטי פשוט, שזה לא יכול להיות; אולי 5 מיליון, אבל גם לא 5 מיליון שקלים יותר – זה 5 מיליון שנלקחו עד עכשיו מבתי-כנסיות, שנאלצו לשלם.

אורי מקלב: בתי-כנסיות נאלצים לשלם ארנונה רק מפני שכל חטאם שהם כאלה שגם יושבים ולומדים שם.

אורי מקלב: רק היית מתפלל – זה בסדר.

אורי מקלב: זו גזירה.

אורי מקלב: מכיוון שאני גם לומד תורה, מכיוון שיש שם עוד פעילות תורנית, פעילות תורנית ממש, של תפילה ולימוד התורה ביחד – זה יכול להיגרע?

אורי מקלב: הפרשנות הזאת גם מביאה את ההתייחסות לעיריית ירושלים במקרה הזה, ביקורת גם על כך: להניף את דגל ההתנגדות לחוק, כשהם היו צריכים להיות הראשונים, על תקציבים שהם מקבלים בתקנת ירושלים מפני שבירושלים יש מוסדות דת.

אורי מקלב: אי-אפשר להרוויח פעמיים: לבוא לממשלה, לבקש מאות מיליונים, להגיד: אנחנו יש לנו מוסדות דת שלא משלמים ארנונה, ואחרי זה גם אותם לחייב.

אורי מקלב: הנזק וחוסר האחריות בשביתה של היום, לא להבדיל בין קודש לחול – אבל גם לזה יש משמעות.

אורי מקלב: להשבית את כל העיר על גב התושבים – מי נאנק תחת עול השביתה?

אורי מקלב: מי סובל מזה?

אורי מקלב: אם רוצים באמת להילחם באוצר, תשביתו את כל מוסדות התרבות בעיריית ירושלים.

אורי מקלב: שעיריית ירושלים תשבית ותודיע: אנחנו לא עושים "פורמולות" מכאן ולהבא עד שנותנים לנו 800 מיליון; אנחנו נחשיך את כל מוסדות התרבות.

אורי מקלב: להוציא את העובדים ואת המכוניות לכבישים, לגרום נזקים שקשה אפילו למדוד, הכול בשביל ההתמודדות – זה מותר, הכול?

אורי מקלב: לכן אני חוזר, גם בהצעת החוק הזאת – הצעת החוק הזאת באה לתקן מעוות, באה לתקן תופעה ופרשנות לא ראויה ולא נכונה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורי מקלב: – – שבית-הכנסת זה מקום שרק מתפללים בו, אפילו פעם בשבוע.

אורי מקלב: אבל אם מוסיפים על כך גם לימוד תורה – יהיה חייב לשלם את הארנונה.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים, מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן אנחנו נבקש מחבר הכנסת יואב בן צור לסכם, וגם להודיע לנו בסוף אם יש הצבעה או אין הצבעה.

טלי פלוסקוב: תחליטו.

דוד ביטן: יש.

דוד ביטן: מה זה אין?

קריאה: הוא אמר שאין.

דוד ביטן: אבל אמרתי שיש.

דוד ביטן: מה – – –

טלי פלוסקוב: בסדר, בסדר, חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: הוא יסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מודיעה כרגע שיש הצבעה.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קהל נכבד, הרב מקלב הציג כאן בצורה מאוד ציורית את האבסורד שהיה עד עכשיו כאשר הפרשנות המשפטית הייתה שרק איפה שפתוח פעם בשבוע זה בית-כנסת, ולא איפה שלומדים כל השבוע.

מנחם אליעזר מוזס: ברצוני לומר: אומנם זו התחלה, יואב בן צור ידידי – זכיתי להיות שושבין, לא רק לשבת לידך אלא גם להגיש את החוק אתך – אבל אני חושב שעדיין החוק הזה מבחינת הארנונה הולך באמת להשוות בין זה ובין, להבדיל, כנסייה, מסגד וכדומה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני רוצה לומר לכם שיש כאן, יואב, עדיין אפליה אדירה.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע כמה מיושבי הבית הזה יודעים שאם כנסייה בונה איזה מבנה אדיר, רב-ממדים, היא מקבלת בחזרה את כל מס ערך מוסף, את כל המיסוי, דרך סעיף 13, באוצר.

מנחם אליעזר מוזס: ושאלתי, למשל, אתם יודעים שחסידות ויז'ניץ מקימים עכשיו בקריית-ויז'ניץ פרויקט של לא פחות מ-30 מיליון דולר.

מנחם אליעזר מוזס: המסים על זה מהווים כ-50%.

מנחם אליעזר מוזס: האם לא מגיעים להם החזרי מס לפחות כמו למסגדים?

מנחם אליעזר מוזס: עוד מוסדות כאלה, ישיבות, מוסדות – לא תהא כוהנת כפונדקית, אומרים חז"ל – האם לא מגיעה ההשוואה הזאת בארץ-ישראל, במדינת היהודים?

מנחם אליעזר מוזס: שתהיה כזאת אפליה שלא מקבלים בחזרה את כל המיסוי ואת כל המסים האלה?

מנחם אליעזר מוזס: אשר על כן, קודם ברכה על החלק הזה, החלק הראשון, להשוואת הארנונה.

מנחם אליעזר מוזס: החלק השני – גמר המלאכה יהיה אם אנחנו נצליח להביא גם לכך שנקבל בחזרה מס על בינוי למוסדות ולבתי-כנסת ולמרכזים עולמיים, לפרויקטים רציניים, כמו שמקבלים כאן שאר תושבי הארץ, להבדיל, כנסיות וכדומה.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שמן הראוי לקדם גם את החוק הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מודה לכם מאוד על התמיכה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שכולם הולכים לתמוך בחוק הזה.

מנחם אליעזר מוזס: מה מחליטים?

מנחם אליעזר מוזס: הולכים להצבעה?

טלי פלוסקוב: יואב בן צור יסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: כן.

מנחם אליעזר מוזס: טוב.

מנחם אליעזר מוזס: אז בכל אופן, אני שמח על גמר המלאכה של החוק הזה, ובעזרת השם נתקדם הלאה בכיוון הנכון.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה, ידידי יואב בן צור.

מנחם אליעזר מוזס: מזמינים אותך, כנראה, לסכם.

מנחם אליעזר מוזס: שזה יהיה סיכום טוב וגמר טוב.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: כאמור, חבר הכנסת יואב בן צור יסכם את הדיון, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת: ההצבעה אכן תתקיים.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, נדהמתי לשמוע שזורקים פה מספרים על העלות התקציבית של החוק הזה: 500 מיליון, 300 מיליון.

יואב בן צור: אם היה לנו מספר כזה של בתי-כנסת במדינת ישראל, שגובה הארנונה שלהם הוא 300 מיליון או 500 מיליון, כבר הייתה באה גאולה לעולם.

יואב בן צור: לצערי אנחנו עדיין לא שם, וגם אם ניקח את כל הפטורים מארנונה שנתנו לבתי-הכנסת בכל התקופות מ-2010 עד היום מסופקני אם נגיע לסכומים הללו.

יואב בן צור: אבל אני רוצה לנצל, רבותי, את הרגע הזה.

יואב בן צור: הלילה תהיה ההילולה של הבאבא סאלי.

יואב בן צור: אני רוצה לספר לכם מה הייתה גדולתו של הבאבא סאלי, דווקא בהקשר של בתי-מדרש, דווקא בהקשר של תפילה ודווקא בהקשר של לימוד תורה.

יואב בן צור: הבאבא סאלי עלה לארץ כשהיה בן 34.

יואב בן צור: כדרכם של יהודים, עלה לירושלים עיר הקודש ליהנות מזיווה ולהיות מושפע מתלמידי החכמים שבה.

יואב בן צור: מספרים שהוא הגיע לאחד מענקי הדור שהיו באותם זמנים, שקראו לו הרב שלמה אליעזר אלפנדרי.

יואב בן צור: הוא היה יהודי רם קומה ורם מעלה, צדיק גדול.

יואב בן צור: כדי שנבין את גדולתו של הרב אלפנדרי אני אספר לכם סיפור: הרב אלפנדרי נסע יום אחד לאיטליה לסעודת סיום מסכת שעשו שם יהודים טובים.

יואב בן צור: כמה ימים לפני כן הייתה באיטליה רעידת אדמה – מה שקורה שם לעתים קרובות.

יואב בן צור: ואז ישבה קבוצת סטודנטים יהודים ליד הרב והתחילו לדבר ביניהם איך זה קורה ומה התהליכים הטבעיים שגורמים לרעידת אדמה.

יואב בן צור: כששמע אותם הרב אלפנדרי הוא דפק על השולחן ואמר:

יואב בן צור: נכון שיש תהליכים כאלה ואחרים, אבל העיתוי – רעידת אדמה לא נוצרת אלא ברצונו של בורא עולם, ואם בורא עולם ירצה שעכשיו תהיה פה רעידת אדמה, אז עכשיו תהיה פה רעידת אדמה.

יואב בן צור: והאדמה פתאום התחילה לרעוד.

יואב בן צור: זה היה הרב אלפנדרי.

יואב בן צור: כשנכנס אליו הבאבא סאלי, קם הרב אלפנדרי מלוא קומתו – הוא היה בן 94, וקם בפני הבאבא סאלי, שהיה בן 34.

יואב בן צור: הבאבא סאלי התבייש, אמר לו: מה אתה עושה?

יואב בן צור: אתה קם לכבודי?

יואב בן צור: אני בסך הכול בן 34, אתה יהודי מבוגר.

יואב בן צור: אמר לו: יש לך יראת שמים, ובגלל שיש לך יראת שמים אתה אדם גדול, ואני קם מפניך.

יואב בן צור: אחד הדברים המיוחדים שהיו בבאבא סאלי היה התפילה שלו.

יואב בן צור: הוא היה מתפלל כמונה מעות: מילה במילה, בלי להחסיר אף מילה, והיה מקפיד מאוד שאף אחד בסביבתו לא ידבר בתפילה.

יואב בן צור: אנחנו היום נמצאים פה במציאות שאנחנו מדברים על מקומות שיושבים ולומדים בהם תורה כמעט 24 שעות ביממה, ומתפללים שלוש תפילות ביום בכל המקומות הללו.

יואב בן צור: אין ספק שאי-אפשר שלא לתת לאותם מקומות – להקל עליהם במקצת את המעמסה התקציבית שרובצת עליהם, להחזיק בניינים כאלה, של מאות תלמידים שיושבים ולומדים, ולא משנה מאיזה דת, שיושבים ולומדים והוגים, כל אחד בדרכו.

יואב בן צור: אני חושב שדווקא סמלי – שדווקא סמלי – שבימים האלה, וביום הזה, היום המיוחד הזה, מאוד סמלי שנרצה להיטיב עם אותם מקומות ולמנוע מהם תשלומי יתר שאינם מגיעים.

יואב בן צור: אני מקווה, ואני מתפלא – אני מתפלא על מפלגת העבודה, שאני חושב שללא טעם היא מצביעה נגד.

יואב בן צור: אני מברך את הרשימה המשותפת, שתצביע בעד, אני מברך את חברי מיש עתיד, ככל שנמצאים פה, שאמרו שיצביעו בעד, ואני רוצה לקוות, אני רוצה לקוות, שנצליח להעביר את הדברים הללו.

יואב בן צור: מורי ורבותי, בימים האלה שאנחנו פה, בכנסת ישראל, נמצאים במחלוקות ובוויכוחים, אני חושב שאנחנו צריכים, וחובה עלינו, להישאר בימים האלה אנשים שמתייחסים בכבוד אחד לשני.

יואב בן צור: אפשר להתווכח, אפשר לא להסכים אחד לדעתו של השני, גם אם מדובר בחוקים שנחשבים חוקים, כמו שכינו אותם, חס ושלום, לא חוקתיים, או לא ראויים, עדיין – עדיין, עדיין – אנחנו צריכים לנהוג בכבוד אחד בשני.

יואב בן צור: אני חושב – אדוני שר הרווחה, אדוני שר הרווחה, אני יכול להגיד משהו שקשור אליך?

יואב בן צור: השבוע דיברת באיזו תוכנית רדיו ואמרת שהנשים החרדיות עובדות, אבל את הגברים החרדים אתה לא רואה שרוצים לבוא לעבוד.

יואב בן צור: אני רוצה לומר לך – – –

חיים כץ: אני אתקן לך איפה הטעות שלך.

יואב בן צור: תקן לי.

חיים כץ: אמרתי שהנשים החרדיות עומדים ביעדים הממשלתיים באחוזים גבוהים, והגברים החרדים לא עומדים ביעדים שהממשלה הקציבה לאחוזי עבודה של חרדים.

יואב בן צור: ואדוני יודע למה?

יואב בן צור: כי – – –

חיים כץ: לא יודע למה.

יואב בן צור: אני אגיד לך, זה תלוי גם בך.

חיים כץ: – – –

יואב בן צור: כי יש הדרה של חרדים.

יואב בן צור: לא מקבלים אותם כשהם הולכים למכרז.

יואב בן צור: יש לי קבוצות שלמות של סטודנטים חרדים שמחכים לעבודה, ולכל מקום שהם הולכים, בגלל המראה החיצוני שלהם דוחים אותם.

יואב בן צור: והם אנשים מוכשרים, ואנשים טובים, ומונעים מהם להשתתף במכרזים, מונעים מהם להתקבל: לא, אתה לא מתאים לאווירה, אתה לא מתאים לסביבה.

יואב בן צור: בוא, אתה ואני – אני אפגיש אותך עם אותם סטודנטים.

חיים כץ: אל תפגיש אותי.

חיים כץ: אני בא מהתעשייה האווירית, והחרדים עובדים שם במקומות יפים ותורמים תרומה גדולה – –

יואב בן צור: אוקיי – – –

חיים כץ: – – ופתחו עכשיו קורס להנדסאים לחרדים, והכול בסדר.

חיים כץ: אבל אני אומר לך שביעדים, כשאני מסתכל על הדוחות של היעדים בתעסוקה של הממשלה, הנשים החרדיות – – –

יואב בן צור: אבל תרד לשורש הבעיה, תראה את ההדרה – כמה פרקליטים יש בפרקליטות המדינה, חרדים?

חיים כץ: זה מה שאמרתי.

יואב בן צור: מה?

חיים כץ: זה מה שאמרתי.

יואב בן צור: כמה פרקליטים חרדים יש בפרקליטות המדינה?

יואב בן צור: מ-900, כמה חרדים יש?

חיים כץ: אין לי מושג.

יואב בן צור: גברתי השרה?

איילת שקד: שלושה-ארבעה.

יואב בן צור: שישה.

יואב בן צור: או, איזה מספר יפה – כל הכבוד.

יואב בן צור: אנחנו מתקדמים.

איילת שקד: מתקדמים משנה לשנה.

יואב בן צור: כן, יפה.

שלי יחימוביץ': כמה בוגרי פקולטות למשפטים חרדים?

שלי יחימוביץ': כמה בוגרי – – –

יואב בן צור: מאות, מאות, מאות.

חיים כץ: מעשרות אלפים.

חיים כץ: וכמה באחוזים הם?

יואב בן צור: מה זה באחוזים?

חיים כץ: כמה אחוז – – –

יואב בן צור: תן העדפה, תן העדפה למיעוטים – זה מיעוט, אתה רוצה שהוא יצא לעבוד.

יואב בן צור: הם עזבו את הכולל, עזבו את הישיבה, הלכו ללמוד באקדמיה, קיבלו תעודות, ואין להם עבודה.

חיים כץ: אני לא ראש ממשלה, אם אתה לא יודע.

יואב בן צור: לא אמרתי שאתה ראש ממשלה – –

חיים כץ: – – – יש לך גם ראש תנועה.

יואב בן צור: – – אתה שר העבודה והרווחה.

יואב בן צור: בוא נשב יחד, נחפש פתרונות איך עושים את זה.

יואב בן צור: בוא, איך מקלים את זה.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אוקיי, יואב.

חיים כץ: כמה זמן אתה עוד צריך למשוך?

חיים כץ: אתה יכול לשאול אותי עוד מה שאתה רוצה, דבר.

יואב בן צור: לא, יושבת לידך חברת הכנסת שלי יחימוביץ – –

שלי יחימוביץ': – – –

יואב בן צור: – – היא חברתית בצורה בלתי רגילה, היא מכירה את המצוקות האלה, היא מכירה את הדברים.

יואב בן צור: אתה בטח איש חברתי ואיש של העם, אתה לא מתנהל באיזה – מורם מעם.

יואב בן צור: אז אני חושב שבהחלט אפשר לעשות.

יואב בן צור: ביטן – – –

קריאה: בן צור, תמשיך, תמשיך.

דוד ביטן: חבר'ה, כולם לשבת, אני רוצה לספור.

דוד ביטן: כולם לשבת.

חיים כץ: הייתי ב"בית יעקב" בירושלים וראיתי שם תוכנית שבנות חרדיות – – – לעילא ולעילא, עם השקעה, עם יכולת, עם יזמות – – –

דוד ביטן: חיים, שב פה רגע.

חיים כץ: אני מדבר אתו.

יואב בן צור: אין ספק, אין ספק, הבנות, הנשים והגברים שלנו, אנשים, אלה שהחליטו שלא ללמוד, רוצים לעבוד, והם מוכשרים ומצליחים בכל מקום.

יואב בן צור: אני אומר לך את זה מניסיון אישי משפחתי קרוב.

יואב בן צור: אני רואה את זה, ואין ספק – – –

עיסאווי פריג': אין לך 50 איש?

יואב בן צור: עד שפעם אחת אפשר לטפל באוצר, אתם ככה מצביעים נגד?

עיסאווי פריג': לפחות תעשה את זה מעניין.

יואב בן צור: רבותי, חברי חברי הכנסת, אני מבקש מכולכם להצביע בעד הצעת החוק הזאת, שאני חושב שהיא הצעת חוק טובה ותועיל לכולם.

יואב בן צור: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 29) (פטור מארנונה לבית-כנסת בתוך בית-מדרש), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 62 נגד – 23 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 29) (פטור מארנונה לבית-כנסת בתוך בית-מדרש), התשע"ז–2017, לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 62 חברי כנסת, 23 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1008; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ז, עמ' 9677; מושב שלישי, חוב' י"ב, עמ' 19907; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה לדיון בהצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ו–2016, חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: לפני שאני אקריא, יש פה איזשהו טקסט שאני אקריא אותו יותר מאוחר, כי הוא חשוב גם לפרוטוקול וגם להליך החקיקה, אבל אני רוצה קודם כול לפתוח בתודות, ואחרי זה להיכנס לגופו של עניין.

דוד אמסלם: קודם כול, אנחנו בהצעת החוק הזאת קיימנו, לדעתי, יותר מ-40 ישיבות.

דוד אמסלם: שנה שלמה עבדנו על החוק הזה.

דוד אמסלם: בוועדת הפנים קיימנו כמה דיונים, אבל יצחק וקנין ואני ישבנו גם עם הדרגים המקצועיים הרבה מאוד שעות, ולדעתי, כפי שאמרתי, ישבנו למעלה מ-40 דיונים.

דוד אמסלם: אז קודם כול אני רוצה להודות ליצחק וקנין, אחי ורעי, איש מדהים כשלעצמו, אבל בלי תרומתו הנכבדה לא היינו מצליחים לקדם את הנושא הזה.

דוד אמסלם: כמובן, אני רוצה להודות לאודי אדירי ממשרד האוצר ולצוות שלו, שירה ורעיה ועוד אנשים.

דוד אמסלם: באמת עשו פה עבודת קודש.

דוד אמסלם: כנ"ל לתומר, היועץ המשפטי של הוועדה, שירה, רוני – כל החבר'ה, באמת תודה רבה, אתם שם ביציע, אחלה, וכמובן – ללאה קריכלי ולצוות שלה.

דוד אמסלם: ובסוף אני רוצה להודות בקטע המקצועי גם לצוות שלי, לנמרוד, לדוד, ליפית.

דוד אמסלם: באמת תודה רבה לכם על כל העבודה.

דוד אמסלם: יש עוד שני שותפים בכירים בעניין הזה.

דוד אמסלם: אחד מהם הוא חברי ורעי השר יובל שטייניץ, שהוא בעצם יוזם החוק, ובאמת, יובל, שאפו גם על התמיכה, גם על הסיוע, גם על העצה, וגם בכלל על היוזמה של כל הסיפור הזה – שעוד מעט אפרט לאן הגענו אתו.

דוד אמסלם: כמובן יש גם שר החקלאות, שבתחילת הדרך היה אתנו, אחרי זה קצת התקרר, אבל בסוף גם בא, ולכן באמת גם שאפו.

דוד אמסלם: אחרי שגמרתי את כל ה"שאפואים", אני רוצה לעבור לעניין.

דוד אמסלם: תראו, רבותי, קודם כול, המים – צריך להבין.

דוד אמסלם: לפי תפיסתי, מים במדינת ישראל זה משאב לאומי ששייך לכל אזרחי מדינת ישראל, לא לפלוני ולא לאלמוני.

דוד אמסלם: זה בעצם משאב ששייך לכל אזרחי המדינה, ולכן הוא חייב להתחלק בצדק וביושר.

דוד אמסלם: אני אתחיל בסיפור.

דוד אמסלם: לפני כשנתיים עליתי על כך שהאוצר גובה היטלי הפקה ומוציא אותם ממשק המים.

דוד אמסלם: מה זה היטלי הפקה?

דוד אמסלם: יש ערים וגם אגודות מים ששואבות מים.

דוד אמסלם: יש להן מפעלי מים.

דוד אמסלם: הן שואבות מים ומוכרות את המים – אגב, עד שלא נכנסתי לסיפור הזה לא ידעתי שזה קיים בכלל; חשבתי עד אז ש"מקורות" מספקת מים לכל המדינה ובזה זה נגמר.

דוד אמסלם: מסתבר שבאה המדינה ואומרת להם: רבותי, המים שלי.

דוד אמסלם: נא לשלם היטל הפקה.

דוד אמסלם: המדינה בעצם גבתה כ-350 מיליון שקל היטלי הפקה והוציאה אותם ממשק המים.

דוד אמסלם: כשלקראת דיוני תקציב 2015–2016 עליתי על הנושא, ישבתי עם האוצר ועם שר האוצר.

דוד אמסלם: אמרתי: קודם כול אני מבקש להחזיר את הכסף.

דוד אמסלם: לא חוקי מה שאתם עושים עד היום.

דוד אמסלם: נא להחזיר את הכסף למשק המים, בגלל שמשק המים הוא משק סגור.

דוד אמסלם: וכאן נולד הסיפור של הפחתת תעריף המים.

דוד אמסלם: הם הבינו, מה שנקרא, שעלינו עליהם, ולכן בסופו של דבר למשק המים עכשיו חוזרים 350 מיליון שקלים היטלי הפקה, שמתחלקים: למשקי הבית 300 מיליון, ולחקלאות – שעוד מעט נדבר עליה – 50 מיליון שקל.

דוד אמסלם: לכן, דרך אגב, בתפר הזה נכנס גם שר הפנים, השר אריה דרעי, שבמסגרת דיוני התקציב 2015–2016, כידוע לכם, ביקש להוריד את המע"מ על המים והחשמל.

דוד אמסלם: כאן השתדכנו כולנו, ובסופו של דבר, מבחינתנו, תעריף המים למשקי הבית יורד, בעזרת השם, לאחר שנעביר את החוק, ועוד חודשיים, כשרשות המים תתארגן על הנושא, ב-14.5%.

דוד אמסלם: רבותי, זאת בשורה שלא הייתה במדינת ישראל הרבה מאוד שנים, וכאן, כמובן, שאפו לממשלה, שאפשרה לנו להתקדם בנתיב הזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, את האירוע הזה יכולנו לסגור מייד בתחילת החוק.

דוד אמסלם: אחרי עשר דקות יכולתי לסגור את זה, ולכן בהתחלה חשבתי לפצל את החוק: מה שנקרא, לקדם את משקי הבית, ואחרי זה לדון על נושא החקלאות.

דוד אמסלם: מהר מאוד הבנתי שאם אני לא משדך את שניהם ביחד, סיפור החקלאות לא ייפתר במדינת ישראל, ואליו אני רוצה להיכנס ולספר לכם היום מה קורה בסיפור החקלאות.

דוד אמסלם: קיבלתי טלפון לפני למעלה משנה מבחור שמכיר אותי, והוא אמר לי: תשמע, דודי, אני רוצה לפגוש אותך.

דוד אמסלם: שומע, מר ברושי?

דוד אמסלם: תקשיב טוב, וגם אתה, זוהיר.

דוד אמסלם: תבין איך מדינת ישראל מתנהלת עד רגע זה.

דוד אמסלם: אני נפגש עם הבחור, ואז הוא מספר לי את הסיפור ההזוי הבא; הוא אומר לי: תקשיב, דודי, הקיבוצניקים אצלנו משלמים על המים בערך 60 אגורות, ואנחנו, המושבניקים, משלמים כמעט 2 שקלים.

דוד אמסלם: אני חשבתי שהוא עובד עלי, למה אני, בראש שלי, מחירי המים לכל המדינה זהים, כמו חשמל, כמו מס הכנסה, כמו ביטוח לאומי.

דוד אמסלם: לא נשמע לי סביר.

דוד אמסלם: אני נוסע למועצה, ואומר: תקשיב, בשבוע הבא אני בא אליכם למועצה.

דוד אמסלם: אני נכנס לחדר ראש המועצה, ואני כבר מכניס לו את התשובה לפה, בגלל שהבנתי שאולי אני שואל אותו שאלה טיפשית.

דוד אמסלם: ואז אני אומר לו: תגיד, יורם, יש מצב שהוא משלם כמעט 2 שקלים ואתם – 60 אגורות?

דוד אמסלם: אני רואה שקט.

דוד אמסלם: הבן-אדם שותק.

דוד אמסלם: אומר לי: תראה, זה לא ככה, זה לא בדיוק.

דוד אמסלם: אני אומר לו: רק רגע, רק רגע, יש מצב או אין מצב?

דוד אמסלם: עזוב בדיוק לא בדיוק.

דוד אמסלם: אומר לי: תשמע, כן, אבל.

דוד אמסלם: אמרתי לו: הבנתי.

דוד אמסלם: רבותי, מה שקורה במשק המים – עכשיו אני בא ל-bottom line – חוצפה ועזות מצח שלא שיערתי שיש במדינת ישראל בשנות האלפיים.

דוד אמסלם: הכול התחיל בתקופת מפא"י ההיסטורית.

נחמן שי: אווו.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: הם נתנו לאגודות המים רישיונות – אגב, אנשים שקיבלו רישיון לגנוב את אותם מים.

דוד אמסלם: קיבלו רישיונות.

דוד אמסלם: הלכו, שאבו מים, לעצמם מכרו ב-40, 50, 60, 70 אגורות, ולסביבה – בדרך כלל של המושבניקים – זה היה בסביבות ה-2 שקלים, 1.80 שקל.

נחמן שי: באותה מועצה.

דוד אמסלם: באותה מועצה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מדבר על אותה מועצה.

דוד אמסלם: רבותי, אני התחלתי דיונים, ולא תאמינו מה קרה: כל ראשי הקיבוצים, מאבו וילן וכל חבר מרעיו, באו אלי, עם עשרות חברים.

דוד אמסלם: הקיבוצניקים של אגודות המים הפעילו לחצים מפה עד באב אל-ח'ליל.

דוד אמסלם: לא יאומן.

דוד אמסלם: פשוט לא יאומן.

דוד אמסלם: וכל זה למה?

דוד אמסלם: הם רוצים להמשיך בשוד; הם רוצים 60 אגורות לעצמם, ולמושבניקים – ב-2 שקלים.

דוד אמסלם: ואני שאלתי אותם: תן לי סיבה אחת.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין, מר אבו וילן, תן לי סיבה אחת למה המושבניק לידך – שאמור לגדל את אותו תפוח, שאמור למכור אותו לסופר בדיוק כמוך – אמור לשלם כמעט 2 שקלים, ואתה 60 אגורות.

דוד אמסלם: תספר לי למה.

נחמן שי: – – –

דוד אמסלם: אל תפריע לי, אני מבקש.

דוד אמסלם: נחמן, אם יש לך דברים מושכלים, אחרי זה תענה.

דוד אמסלם: אני לפחות אותך מעריך.

דוד אמסלם: רבותי, מתחילים לספר סיפורי עלי בבא.

דוד אמסלם: ואז הם באו אלי בעסקה, אמרו לי: דודי, יודע מה נעשה?

דוד אמסלם: דרך אגב, מי שמכיר את החקלאות יודע שלאחר תשומת העבודה, התשומה השנייה בחשיבותה, מה שנקרא, בעלות זה המים.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו לדעתי אחת הסיבות שרוב המשקים החקלאיים, המושבניקים, לא שרדו, בגלל שזה סיפור שמתפתח ב-30–40 השנים האחרונות.

דוד אמסלם: וזה מה שקורה.

דוד אמסלם: ואז אני מתקדם עם החוק, כי הם לא הבינו שאני מתכוון ברצינות.

דוד אמסלם: ואז הם אמרו לי: תשמע, אנחנו נעשה אמבטיות אזוריות.

דוד אמסלם: אמרתי: מה זה אמבטיות אזוריות?

דוד אמסלם: הם אמרו לי: תשמע, כל אזור – אנחנו נמכור לכל האזור באותו מחיר.

דוד אמסלם: עד עכשיו בתוך האזור היו מחירים דיפרנציאליים: הקיבוצניק שילם 60 אגורות, המושבניק – 1.80 שקלים, 2 שקלים.

דוד אמסלם: הם אמרו: אנחנו מוכנים למכור למושבניקים במחירים קצת יותר זולים.

דוד אמסלם: אמרתי להם: רבותי, לא יקום ולא יהיה.

דוד אמסלם: משק המים הוא של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: מה שקרה כאן זה חוצפה ועזות מצח.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים, דרך אגב, על כ-300 מיליון קוב בשנה.

דוד אמסלם: ההפרש הוא שקל – זה 300 מיליון שקל בשנה.

דוד אמסלם: אם אנחנו מדברים על משק סגור שבגרוסו מודו – אני אומר בגדול, יש גם כמה מושבניקים שנמצאים באגודות – עובר מהנתיב של הקיבוצים לנתיב של המושבים, זה אומר שבעצם התנועה היא משק סגור.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר מישהו משלם את זה.

דוד אמסלם: הם משלמים 60 אגורות, השניים משלמים 2 שקלים, ומי שקונה מ"מקורות", דרך אגב, משלם 2.40, 2.60, ובסוף החודש הזה הוא אמור לשלם 3 שקלים.

דוד אמסלם: אם אני מסכם את המחירים, זה אומר שמושבניק שקונה מ"מקורות" קונה כמעט ב-3 שקלים קוב מים עוד מעט, והקיבוצניקים משלמים לעצמם 60, 70, 40 אגורות.

דוד אמסלם: תבינו מה קורה במדינת ישראל היום, היום, ברגע זה.

דוד אמסלם: חוצפה שאין כדוגמתה.

דוד אמסלם: אני אמרתי להם, אני ציפיתי שאתם תיכנסו לאולם, תגידו: תשמע, דודי, תפסת אותנו, אתה צודק.

דוד אמסלם: 60 שנה אנחנו ככה עובדים.

דוד אמסלם: תפסת אותנו.

דוד אמסלם: תשפילו מבט ותצאו החוצה.

דוד אמסלם: מה שהם עשו – הם הפעילו את כל העולם ואשתו, הגיעו עד ראש הממשלה, ישבו על שר האוצר, שכנעו, לקחו את שר החקלאות לסיורים.

דוד אמסלם: לא נרגעו, דרך אגב, עד השעה האחרונה שלא העברנו את זה בוועדה.

דוד אמסלם: חוצפה ועזות מצח שהמפא"יניקים בעצם הובילו אותה; מתחילת הדרך חשבו שלא נעלה עליה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אמרתי להם: רבותי, אני מצטער, כאן בא איש ליכוד לוועדה; אני לא מושבניק, אני לא קיבוצניק, אני לא מפא"יניק, אני איש ליכוד.

דוד אמסלם: אני בית"רי.

דוד אמסלם: אותנו לימדו קודם כול שוויון, לכולם.

דוד אמסלם: דרך אגב, תתפלאו, אחינו הערבים, שוויון גם לכם.

דוד אמסלם: אנחנו מאמינים בזה, הם לא כל כך.

דוד אמסלם: אני מאמין בזה באמונה שלמה.

זוהיר בהלול: התחיל המרד.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: לכן, כל אגודות המים האלה קיבלו רישיונות.

דוד אמסלם: דרך אגב, אין לי תלונה אליהן.

דוד אמסלם: איך אמרה חברת הכנסת גרמן, לא עכברא גנב, חורא גנב.

דוד אמסלם: הם קיבלו רישיון לגנבה הזאת, אין לי בעיה אתם.

דוד אמסלם: אבל רק שתבינו מה הראש שלהם.

דוד אמסלם: ככה, דרך אגב, נפגעו רוב המושבניקים.

דוד אמסלם: רוב המשקים היום כמעט לא מעבדים את עצמם.

דוד אמסלם: לדעתי התרומה של המים – יש להם תרומה נכבדה מאוד לכל הסיפור הזה.

דוד אמסלם: וכשאני שומע אתכם לפעמים בכל מיני סוגיות הזויות, ככה, אתה יודע, רוממות הצדק בגרונכם, אני כמעט נחנק מצחוק, ואחרי מה שאני רואה בשנה האחרונה.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר: רבותי, כרגע נעשה צדק היסטורי.

דוד אמסלם: אני יכול להגיד לכם שעד השעה האחרונה בוועדה, הלובי החקלאי, שאתם בעצם מובילים אותו – לא האמנתם שאנחנו נעביר את החוק הזה.

דוד אמסלם: חשבתם שבסוף לא נצליח.

דוד אמסלם: עשינו דיונים בוועדה עד שעה 22:00 בלילה האחרון, ועוד ב-21:00 ניסיתם לעבור, הקיבוצניקים ניסו לעבור בין חברי הוועדה ולנסות לשכנע אותם שלא יתמכו בהצעת החוק.

דוד אמסלם: דרך אגב, לאורך כל הדרך, עד היום לא קיבלתי תשובה אחת למה עשיתם את זה.

דוד אמסלם: למה עשיתם את זה?

דוד אמסלם: כי יכולתם?

דוד אמסלם: לא הבנתי, למה אתם נתתם את הצ'ופר הזה לקיבוצניקים?

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: כי הם היו חברי המפלגה שלכם?

דוד אמסלם: אין לכם בושה?

דוד אמסלם: אתם לא חושבים שהמדינה צריכה טיפ-טיפה ממלכתיות?

דוד אמסלם: טיפה, לא הרבה, טיפה, קצת, משהו?

דוד אמסלם: לא אכפת לכם מכלום.

דוד אמסלם: כי אתם, בסופו של דבר מה שמעניין אתכם זה הראייה הסקטוריאלית שלכם.

דוד אמסלם: אתם לא מסתכלים – – –

איציק שמולי: דודי, אתה מדבר?

איציק שמולי: באמת, תראה איך המפלגה שלך מתנהלת.

דוד אמסלם: דקה, דקה.

דוד אמסלם: אני אומר לך כרגע – תתייחס לחוק הזה.

דוד אמסלם: אני מבין שבעצם אתם – דרך אגב, אתם הפעלתם אפילו על החברים שלכם – ניסיתם לעשות משמעת סיעתית כדי להתנגד להצעת החוק, אפילו עכשיו, כי הלובי הקיבוצניקי בא אליכם ודיבר אתכם.

דוד אמסלם: לכן אני חושב, באמת, אני שמח שנפלה בחלקי – אמרתי להם: נגמרו הקלמנטינות.

דוד אמסלם: דודי אמסלם הגיע לכאן, לוועדה, הליכוד כאן.

דוד אמסלם: והליכוד – לנו אין קיבוצניקים, ואנחנו אנשים הגונים וישרים, ומדינת ישראל חשובה לנו.

דוד אמסלם: כולם אותו דבר – הקיבוצניק והמושבניק מבחינתנו אותו דבר; הם שניהם צריכים להתייעל באותה הדרך, הם צריכים לקבל את אותם משאבים, באותם מחירים, והם שניהם צריכים להתפרנס אותו דבר.

דוד אמסלם: אותו דבר.

דוד אמסלם: דרך אגב, הגדילו לעשות – אני אספר לכם מה הם עשו.

דוד אמסלם: חיים, אל תעשה לי פרצופים.

דוד אמסלם: אותו בחור שהתקשר אלי מאותו מושב מתקשר אלי יומיים לפני הבאת הצעת החוק.

דוד אמסלם: אתה שומע, כבוד השר?

דוד אמסלם: אומר לי: דודי, אני חייב לפגוש אותך דחוף.

דוד אמסלם: אני אומר לו: מה הבעיה עכשיו?

דוד אמסלם: הוא אומר לי: לא, אתה חייב לעצור את החוק.

דוד אמסלם: אני אומר לו: למה?

דוד אמסלם: הוא אומר לי: הם כבר הציעו לי 1.20 שקל.

דוד אמסלם: הסתכלתי עליו, אמרתי לו: תגיד לי, אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: הרי הם דפקו אותך עד לפני חודש, עכשיו הם שיחדו אותך, אז אתה עכשיו רוצה שאני אעצור את הכול ושכל המדינה תלך?

דוד אמסלם: עזוב אותי עכשיו, הבנתי, סע לשלום, המפתחות בפנים.

דוד אמסלם: אתה תשלם כמו כולם.

דוד אמסלם: וככה בעצם, אלה השיטות שהם עבדו בהן עד היום.

דוד אמסלם: לכן אני שמחתי.

דוד אמסלם: באמת, אני חושב שיש פה – אנחנו עושים היסטוריה, בקטע הזה.

דוד אמסלם: זה דבר שאף אחד לא האמין שנצליח לעשות, כבוד השר, אבל ברוך השם, באמת, עם הרבה נחישות, גם של הממשלה, גם של חברי הוועדה, בסופו של דבר אנחנו הובלנו את החוק הזה לקצה, והבאנו את זה היום לקצה כזה, שבעצם כל איש אדמה, שמעבד את הקרקע, ישלם את אותו מחיר על המים – בדיוק, לא פחות ולא יותר.

דוד אמסלם: ועכשיו, ברשותכם, אחרי שנתתי לכם את ההקדמה לגבי ההתפתחות של כל הנושא הזה, אני רוצה להקריא לכם את ההצעה כפי שנוסחה על-ידי היועצים המשפטיים.

דוד אמסלם: אני מקריא את כולה, כי חלקה חשוב מאוד לפרוטוקול, כי חלק מההבנות זה לא החוק, אלא הן עכשיו כרגע שזורות בנאום הזה.

דוד אמסלם: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת לבצע רפורמה כוללת בניהול משק המים, לתקן עיוותים קשים הקיימים היום במשק המים ולהוביל להורדה של ממש בתעריפי המים.

דוד אמסלם: דרך אגב, חבר הכנסת שמולי, זה לא סותר את הסיפור של התאגידים.

דוד אמסלם: אני רואה את ההנחה המשמעותית בזה.

דוד אמסלם: בתאגידים, אם יהיה צמצום כזה ואחר, זה בשוליים.

דוד אמסלם: אבל כאן יש באמת תעריף אמיתי, כי יש כסף אמיתי שנכנס לאירוע.

דוד אמסלם: אני וחברי הוועדה קיימנו דיונים רבים בהצעת החוק, הן בדיונים במסגרת הכללית של הוועדה והן דיוני הכנה רבים בהשתתפות גורמים מקצועיים, נציגי החקלאים והאגודות החקלאיות וגורמים נוספים.

דוד אמסלם: דרך אגב, שאפו גם לשר.

דוד אמסלם: במועצת המים, אתה שמת את כל כובד משקלך כדי שמועצת המים תעביר את ההחלטה במועצת המים.

דוד אמסלם: בלי זה כל החוק שעשינו עכשיו לא היה שווה כלום.

דוד אמסלם: אני מלא אמונה שההצעה המונחת לפניכם היום היא הצעה שיוצרת הסדר מאוזן ושוויוני, אשר יש בו מהפכה של ממש לא רק לעניין תעריפי המים למשק הביתי – אשר בזכות הצעת חוק זו ירדו בכ-14.5%, 14.5% – אלא גם לעניין משק המים בחקלאות, אשר בעקבות ההסדרים שנקבעו בהצעת חוק זו יהפוך להיות משק שוויוני ואחיד, כפי שהיה ראוי שיהיה מזמן.

דוד אמסלם: אני אתן רקע קצר.

דוד אמסלם: הוראת החוק הקיימת קובעת כי היטלי הפקה נגבים ממפיקים פרטיים ומועברים היום לאוצר המדינה.

דוד אמסלם: מבנה ההיטל יוצר עיוותים במשק המים.

דוד אמסלם: עניין זה מתבטא, בין השאר, בהיעדר הלימה בהיטלי הפקה לתעריפים הנקבעים בכללים של מועצת רשות המים, הגורם להבדל לא מוצדק בין מפיקי מים לבין ספק המים אשר אינו מפיק מים.

דוד אמסלם: היעדר הלימה זה בא לידי ביטוי בצורה חריפה ביותר בהבדלים שהוא יוצר בין חקלאים שונים באזורים שונים.

דוד אמסלם: נוסף על כך, הוראות החוק הקובעות כי היטלי הפקה יועברו לאוצר המדינה מביאות לכך שכספי היטלי הפקה יוצאים ממסגרת משק המים הכללי ומשמשים לצרכים כלליים של אוצר המדינה שאינם משמשים את משק המים.

דוד אמסלם: זה מה שקרה עד היום בהיטלים, שאמרתי לכם – שהאוצר הוציא את זה ממשק המים.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש לי עוד חבר נאמן, שאני חייב לציין אותו, שהיה אתי מתחילת הדרך, וזה עבדאללה אבו מערוף, שבאמת היה שותף נאמן בכל הצעת החוק, וליווינו אותה מתחילת הדרך ועד שהבאנו אותה לקצה.

דוד אמסלם: באמת, עבדאללה, תודה על כל החברות וכל העזרה בהצעה הזאת.

דוד אמסלם: כדי לתקן עיוותים אלה ולהביא להוזלה של ממש בתעריפי המים מבקשת הצעת החוק לבצע שינויים משמעותיים בחוק המים בכמה נדבכים.

דוד אמסלם: הנדבך הראשון להצעת החוק הוא ביטול סימן ב' לפרק השביעי, שעניינו קביעת הסדרים בנוגע להיטלי ההפקה ממקורות מים.

דוד אמסלם: כאמור, כיום כספים אלה יוצאים ממשק המים ומובאים לאוצר המדינה.

דוד אמסלם: ביטול הסימן והעברת הכספים למשק המים הכללי יקדמו את המהלך של ניהול משק המים כמשק כספים סגור, כך שהתשלומים שייגבו ישמשו את כלל צרכני משק המים, ואת הצרכנים של משק המים ולא צרכנים של המדינה.

דוד אמסלם: דבר זה יאפשר את הוזלת תעריפי המים הן למשק המים הביתי והן, ככלל, למשק המים החקלאי.

דוד אמסלם: הנדבך השני להצעת החוק הוא ביצוע התאמות נדרשות בהוראות הקבועות היום בחוק לעניין עלויות ותעריפי הפקת ואספקת מים ולקביעת הסדרים לעניין תשלומים בתעריפי הפקת המים.

דוד אמסלם: מוצע לקבוע בחוק הוראה משפטית שלפיה מים שיופקו על-ידי בעל רישיון הפקה שהוא גם בעל רישיון הספקה, יראו אותם כאילו סופקו על-ידי רשות המים הארצית לשם הספקה לעצמו או לצרכיו.

דוד אמסלם: הוראות חוק זו יוצרת הסדר שבו "מקורות" – חברת "מקורות", הכוונה – אשר הוסמכה היום על-פי הוראות החוק כרשות המים הארצית, תהווה מעין מסלקה אחידה שבאמצעותה יקבל מפיק המים את ההפרש בין תעריף ההפקה וההולכה של המים שהוא מפיק ומוליך לבין תעריף ההספקה האחיד שנקבע על-פי החוק.

דוד אמסלם: במקביל מוצע לבצע התאמות ותיקונים בהוראות הקבועות היום בחוק לעניין תעריפים, ולקבוע כי כללים לעניין עלויות דמי המים יתבססו על עקרונות אחידים ועל עלויות הנדרשות בקשר להפקת המים ואספקתם.

דוד אמסלם: עוד מוצע כי תעריפי המים אומנם ימשיכו להיקבע כפי שקבוע היום בחוק על-ידי מועצת המים הממשלתית, אך הם יהיו כפופים לעקרונות אחידים ארציים, לנוסחאות ברורות וכן לכללים לעניין העלויות כאמור.

דוד אמסלם: זה אומר, דרך אגב – בגדול, אנחנו בחוק מסמיכים את "מקורות" להיות המסלקה של כל האירוע הזה.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, תיקונים אלו נעשו על-פי דרישת הוועדה, ויוצרים הסדר מאוזן שבו, מחד גיסא, מפיקי המים הקיימים והחדשים ימשיכו להפיק ולספק מים לצרכניהם – דרך אגב, זה דבר שעמדנו עליו, בגלל שהם טענו שאנחנו מלאימים אותם, אז אנחנו באופן בסיסי אפשרנו להם גם להפיק וגם לספק.

דוד אמסלם: דרך אגב, לאורך כל הדרך הם הפיצו שקרים לכל מיני אנשים, כל אחד שקר שמתאים לו.

דוד אמסלם: אז הם אמרו שאנחנו מלאימים, הם אמרו שאנחנו מעלים את המחירים של השפד"ן, הם אמרו הרבה דברים, והכול שקר, וכל זה כדי שהחוק לא יתקדם – ולהמשיך ליהנות מרווחיות, אם יפעלו – – –

מאיר כהן: מי אמר רשות המים – – –

דוד אמסלם: לא, אמרתי אגודות המים, שמי שהוביל את זה הם הקיבוצניקים.

דוד אמסלם: אבו וילן היה בראשם, הוא הוביל, ואמיתי מאגודת האיכרים.

עמר בר-לב: אמיתי הוא לא קיבוצניק, הוא מושבניק.

דוד אמסלם: זה לא קשור.

דוד אמסלם: אני מספר בגדול.

עמר בר-לב: זה מקלקל קצת את התזה שלך.

דוד אמסלם: אני אגיד לך, אני אגיד לך.

דוד אמסלם: אני אענה, אתה יודע.

דוד אמסלם: אתם מהלתם את זה בכמה מושבניקים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הם התקשרו אלי, המושבניקים.

דוד אמסלם: אף קיבוצניק לא התקשר אלי, רק המושבניקים.

דוד אמסלם: הנדבך השלישי להצעת החוק הוא הפרדה בין רישיונות הפקה לרישיונות הספקה.

דוד אמסלם: על-פי הקבוע היום בחוק, רישיון הפקה ניתן היום הן למפיקי מים והן לספקי מים, בין שהוא מבצע פעולת הפקה, הספקה, ובין שאת שתי הפעולות גם יחד.

דוד אמסלם: מוצע להפריד בין הליך רישוי להפקת המים לבין הליך רישוי להספקת המים ולהסמיך את רשות המים לקבוע כללים למתן רישיון ולקביעת התנאים בו, לרבות חובות בעל הרישיון כלפי צרכניו, כלפי בעלי רישיונות אחרים וכלפי רשות המים הממשלתית.

דוד אמסלם: הנדבך הרביעי להצעת החוק הוא מתן אמצעים וכלים נוספים לפיקוח על ביצוע הוראות החוק והגברת סמכויות הפיקוח והאכיפה על השחקנים הפועלים במשק המים, לרבות על רשות המים הארצית, או בשמה המוכר "מקורות".

דוד אמסלם: מוצע לאפשר למנהל הרשות הממשלתית להסמיך מפקחים, מבין עובדי הרשות הממשלתית, שיהיו נתונות להם סמכויות פיקוח הקבועות בחוק לשם פיקוח על ביצוע ההוראות על-פי חוק המים.

דוד אמסלם: כמו כן, בדומה לקבוע היום בחוק, מוצע לאפשר למנהל רשות המים למנות מפקחים מבין הגופים הנוספים, שיהיו נתונות להם סמכויות פיקוח מצומצמות יותר, על מנת לבצע פיקוח יעיל על הוראות החוק.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו בגדול הסמכנו אותם גם לפקח – – –

מאיר כהן: מי שצריך להתחיל לפקח – – –

דוד אמסלם: זה מי?

מאיר כהן: – – –

דוד אמסלם: זה בעייתי, מאיר, במובן הזה שיש – אני אסביר עוד מעט.

דוד אמסלם: אני אסביר עוד מעט למה לא.

דוד אמסלם: יצוין כי אם ימונו מפקחים שאינם עובדי רשות המים, יחולו עליהם הוראות הדין המשמעתי החלות על עובדי המדינה.

דוד אמסלם: כדי להבטיח אכיפה יעילה של הוראות החוק, מוצע עוד כי מנהל רשות המים יהיה מוסמך לראשונה להטיל עיצומים כספיים על אדם או בעל רישיון שיפרו את הוראות הקבועות בחוק.

דוד אמסלם: דרך אגב, היום זה לא קיים.

דוד אמסלם: מוצע עוד כי על רשות המים הארצית יוטלו עיצומים כספיים גבוהים יותר מאלו שמוטלים על אדם, או בעל רישיון אחר, וזאת בשל הסמכויות הנוספת שניתנו לה בהצעת החוק ומחזור העסקאות הגדול שלה.

דוד אמסלם: נדבך חמישי – אני רואה שעשיתם פה הרבה נדבכים.

דוד אמסלם: נדבך חמישי להצעת החוק הוא המעטפת להצעת החוק וההסדרים המשלימים שנקבעו מחוץ לחקיקה – דרך אגב, זה חשוב מאוד.

דוד אמסלם: ישנם הסדרים נוספים שהם לא במסגרת החקיקה, אבל הם נדבך חשוב, והם חלק מהחקיקה עצמה, רק שהם לא באו לידי ביטוי ישירות בחוק אך מהווים חלק בלתי נפרד ממנה.

דוד אמסלם: הסדרים אלו מחויבים על מנת שהצעת החוק תהיה שלמה ומידתית.

דוד אמסלם: ההסדר הראשון מצוי בהחלטות מועצת רשות המים שהתקבלו בשנה שחלפה.

דוד אמסלם: ההחלטה הראשונה נוגעת להורדת תעריפי המים במשק הביתי בכ-14.5%.

דוד אמסלם: החלטה זו מותנית באישור הצעת החוק המונחת בפניכם, כמובן, מותנה באישור הצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: היא מתאפשרת בזכות ביטול היטלי ההפקה והעברתם למשק המים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, ברגע שאנחנו מבטלים את היטלי ההפקה ומשאירים אותם במשק המים, באופן אוטומטי הורדנו ב-14.5%.

דוד אמסלם: ההחלטה השנייה, שקיבלה מועצת הרשות התקבלה רק לפני כחודש ונוגעת לתעריפי המים לחקלאות.

דוד אמסלם: ההחלטה קובעת תעריף אחיד ושוויוני למים בכל הארץ, תוך התייחסות למגוון סוגי המים, ללא תלות בזהות המפיק או הספק, וזאת באופן הדרגתי לחמש שנים.

דוד אמסלם: על-פי המתווה הקבוע בהחלטה, תעריפי המים לחקלאות לצרכני "מקורות" ירדו בתוך שנתיים בשתי פעימות ממחירם היום, העומד על 2.50 שקל לקוב, למחיר של 1.81 שקל לקוב.

דוד אמסלם: בנוסף, תעריפי הרכישה של המפיקים הפרטיים יעלו בחמש שנים בפעימות מדורגות עד להגעה לתעריף דמי הרכישה האחיד.

דוד אמסלם: ההחלטה אף קובעת כי במקומות שבהם אין חלופה למים שפירים, תעריף הרכישה יעמוד על 1.54 שקל.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה חשוב מאוד, מאיר.

עיסאווי פריג': אנחנו בעד.

עיסאווי פריג': בעד.

דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה להסביר.

קריאה: כולנו בעד.

קריאה: כולנו בעד.

דוד אמסלם: אני יודע, אבל כשאתה – – –

עיסאווי פריג': – – –

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד ביטן: הלו – – –

עיסאווי פריג': כולנו בעד.

דוד אמסלם: אני רוצה שתבין על מה אתה בעד.

דוד אמסלם: אתה הרבה פעמים – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אתה הרבה פעמים טוען עלינו שאנחנו מצביעים בלי להבין על מה.

דוד אמסלם: אז אני בטוח שאתה לא מבין, ואני רוצה להסביר לך.

דוד אמסלם: את ההורדה עשינו – –

עיסאווי פריג': באתי לוועדה והבנתי.

דוד אמסלם: – – בשני טקטים, בשנתיים.

דוד אמסלם: עכשיו זה ירד מיידית – אני מדבר על חקלאות – מ-1.98 שקל בתוך שנה וחצי ל-1.81 שקל.

דוד אמסלם: בהעלאה אנחנו התחשבנו בקיבוצניקים – – –

עיסאווי פריג': אני לא אתך בקטע הזה, אבל.

דוד אמסלם: אנחנו התחשבנו בקיבוצניקים, העלינו את זה בחמש פעימות.

מאיר כהן: – – – כשזה – – –

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: בהעלאה אנחנו עדיין התחשבנו בהם.

דוד אמסלם: אתה שומע, עמר?

דוד אמסלם: לא העלינו להם את זה במכה אחת, אלא העלינו את זה בחמש שנים, באופן מדורג, ככה שהם יתחילו להתרגל לעניין.

דוד אמסלם: דרך אגב, עשינו עוד שתי פעולות משלימות בעניין הזה, ושאפו כאן לאוצר על העניין הזה.

דוד אמסלם: הסדר משלים נוסף להצעת החוק – אתם יודעים מה, אני אסביר לכם את זה בעל-פה, זה יותר נוח לי.

דוד אמסלם: בנוסף, עשינו, מאיר, שתי פעולות.

דוד אמסלם: אנחנו השלמנו את העסק.

דוד אמסלם: 1.

דוד אמסלם: אמרנו שמי שאין לו מי קולחין, הוא קונה ב-1.54 שקל, ולכן האוצר התחייב בפנינו שקורים שני דברים: האחד, שבכל שנה הם מעמידים לטובת המשך הפריסה של מי הקולחין בכל הארץ כדי להביא את כל מי הקולחין כמעט לכל נקודה שיש, מה שנקרא, היתכנות כלכלית להביא, והם הולכים להשקיע שם בכל שנה מאות-מיליוני שקלים.

דוד אמסלם: זו התחייבות אוצרית שכתובה בפרוטוקול של הוועדה, וזה חשוב.

דוד אמסלם: נושא שני – אנחנו סיכמנו עם האוצר להקים קרן – אתה שומע, עמר?

דוד אמסלם: זה חשוב, תראה כמה אנחנו אנושיים, הליכודניקים – של 100 מיליון שקל – –

עיסאווי פריג': – – –

דוד אמסלם: – – של 100 מיליון שקל, שהקיבוצניקים, שבסופו של דבר כתוצאה מהתעריף יסתבר שיש להם בעיה בגידול – למשל, נניח שכתוצאה מזה יסתבר להם שאזור טבריה לא יכול להמשיך לגדל בננות.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: צרכן בננות גדול – שתהיה ועדה שתשפה אותם בכסף לשנות את הגידול; שהמדינה תשפה אותו ותגיד לו: אדוני, נגרם לך, כתוצאה מהשינוי אתה צריך להשקיע עוד 30, 40, 50, לא חשוב – – –

עמר בר-לב: או הפוך.

דוד אמסלם: מה?

עמר בר-לב: או הפוך.

דוד אמסלם: אין הפוך.

עמר בר-לב: אם המדינה רוצה שהם יתחילו לגדל בננות בטבריה – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: שנייה, דוד.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: תקשיבו.

דוד אמסלם: מר דוד היקר, אני עובד על הסיפור הזה שנה.

דוד אמסלם: אני רוצה להסביר להם מה הליכוד עושה, ואתה אומר לי למהר?

דוד ביטן: דיברת 40 דקות.

דוד אמסלם: חכה.

דוד אמסלם: רבותי, אמרתי, אנחנו בית"ריים, אנחנו אנשים יותר מאוזנים, אנחנו יותר אנושיים.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו גם קרן שתשפה את החקלאים בעניין הזה.

דוד אמסלם: רבותי, היות שדוד ביטן חסר סבלנות כרגע, אני אעבור לסיכום, בגלל שאלה העקרונות בגדול.

דוד אמסלם: לסיכום, אני רוצה לחזור על מה שאמרתי בראשית דברי:

דוד אמסלם: הצעת החוק המונחת בפניכם היא הצעה היוצרת שינוי ומהפכה של ממש, מהפכה במשק המים, ההופכת אותו למשק שוויוני.

דוד אמסלם: אנחנו יוצרים הסדר יותר נכון, יותר מוסרי, יותר הוגן לכל הצדדים, הסדר שיביא בשורה לכל אזרחי מדינת ישראל, גם במשקי הבית העירוניים וגם במשקים החקלאיים.

דוד אמסלם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות.

דוד אמסלם: כמובן, אני מבקש לדחות אותן, ובזה אני רוצה לסכם, רבותי, בשתי מילים.

דוד אמסלם: ביטן, אני רוצה לומר לך משהו, וגם לך, כבוד השר.

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני בסיכום.

דוד ביטן: לא עכשיו.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: תירגע.

דוד ביטן: אם הוא לא יורד בתוך חמש דקות, אני מסיר החוק הזה.

קריאה: הוא נהנה מכל רגע.

דוד אמסלם: אין בעיה.

טלי פלוסקוב: בקריאה שנייה או שלישית אין הגבלה ליושב-ראש הוועדה.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: קודם כול, שוב – אני רוצה לציין שוב – –

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: – – את אחי ורעי.

דוד אמסלם: באמת, אתה העיניים שלי, יצחק וקנין.

דוד אמסלם: דרך אגב, יצחק בא בשתי תרומות כאן: א.

דוד אמסלם: לא יכלו לעבוד עלינו, בגלל שהוא אמר להם: חבר'ה, אני חקלאי.

קריאה: הוא מושבניק.

דוד אמסלם: הוא התחיל לספר להם כמה אבוקדו צורך, כמה חיטה, כמה הגפן.

דוד אמסלם: לא יכלו לעבוד עליו בעניין הזה.

דוד אמסלם: ויצחק באמת דיבר מנהמת לבו – ובלעדיך שום דבר לא היה יכול לקרות.

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא היה בא מהצפון, הייתי קובע ישיבות ביום ראשון, ביום חמישי, כל השבוע, הוא היה בא אפילו בשביל שעתיים מהצפון.

דוד אמסלם: באמת, יצחק, אני אוהב אותך, אתה איש מיוחד ואתה פרלמנטר מהמעלה הראשונה, וכאן שאפו לך.

דוד אמסלם: בלעדיך החוק הזה לא היה עובר, וגם חלק מהאנשים לא היו מבינים אותו בכלל.

דוד אמסלם: זה לגבי יצחק.

דוד אמסלם: אמרתי: גם בלעדי האוצר ואודי אדירי והצוות שלו הסיפור הזה לא היה עובר.

דוד אמסלם: דרך אגב, הם היו סקפטיים בתחילת הדרך, יספר לכם גם יצחק.

דוד אמסלם: הם כבר הסכימו ל-12 אמבטיות, בגלל שהיום זה 50 אמבטיות, אבל יצחק ואני לא הסכמנו לאירוע, בגלל שאנחנו, בסופו של דבר, כפי שאמרתי, אנשים מוסריים ואנשים הוגנים.

דוד אמסלם: לכן, גם כאן לאוצר שאפו גדול.

דוד אמסלם: כמובן – לצוות של הוועדה שלי, לצוות המשפטי – ישב שעות על גבי שעות, באמת.

דוד אמסלם: יש פה הרבה צדדים טכניים, החוק הזה הוא בערך 50 עמודים, ובאמת הצוות המשפטי ישב על המדוכה שעות על גבי שעות, ימים על גבי ימים, ובאמת יישר כוח לתומר רוזנר, וכאן הזדמנות בשבילי גם לאחל לו רפואה שלמה, כי הוא לא מרגיש טוב.

דוד אמסלם: תומר, אם אתה רואה אותנו, אנחנו אוהבים אותך ומאחלים לך רפואה שלמה.

דוד אמסלם: האמת היא, אני כבר מתגעגע שתחזור.

דוד אמסלם: כמובן, גם שירה ורוני – אחלה, כל העבודה שאתם עושים.

דוד אמסלם: מנהלת הוועדה לאה קריכלי, וכל הצוות של הוועדה, הבנות המסורות שעבדו גם הן: כל ההזמנות לכל הוועדות, כל הדיונים, פרוטוקולים – שאפו.

דוד אמסלם: תודה על הכול.

דוד אמסלם: כמובן הצוות שלי – נמרוד, דוד עמר; גם הוא לא מרגיש טוב.

דוד אמסלם: דוד, אם אתה רואה אותי, גם לך אני מאחל רפואה שלמה, אריכות ימים ושנים.

דוד אמסלם: אני אוהב אותך וגם אליך אני מתגעגע ומחכה לך.

עמר בר-לב: כל מי שעובד אתך בסוף לא מרגיש טוב, דודי?

חיים ילין: – – –

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: אני כרגע מודה לכל מי שתרם לחוק.

דוד אמסלם: כמובן, אני רוצה להודות שוב לשר יובל שטייניץ.

דוד אמסלם: מעבר לזה שהוא חבר שלי ואחד האנשים שאני מאוד מעריך ברמה המקצועית, האישית הפרסונלית – בסיפור הזה הוא שם, מה שנקרא את גופו, רץ לראש הממשלה.

דוד אמסלם: היו כאן הרבה מארבים בדרך, אולי הוא יספר לכם עליהם.

דוד אמסלם: יובל, גם בלעדיך הסיפור הזה לא היה מתקדם.

דוד אמסלם: בכלל, זה חוק שלך, זה יושב במגרש שלך.

דוד אמסלם: אתה התנעת אותו.

דוד אמסלם: באמת שאפו ותודה רבה.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לעוד איש יקר בסיפור הזה, וזה שר – –

חיים ילין: אני מודה לך.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: – – הפנים.

דוד אמסלם: בסוף שר הפנים אריה דרעי הביא את זה מהזווית שלו, בלי קשר אלינו, באותה החלטת ממשלה ותקציב 2015–2016, שהוא בא לאוצר וקיבל הסכמה מהאוצר להוריד את המחיר, לפחות את המע"מ, לכל משקי הבית, וגם כאן מגיע לו שאפו.

דוד אמסלם: אריה, בסוף בסוף – לאחר שנה, אבל הגענו לקצה.

דוד אמסלם: וכאן אני רוצה לסכם בעוד שני משפטים אחרונים ואני יורד.

דוד אמסלם: תראו, רבותי, כמובן לשר האוצר ולכל הצוות שלו, אבל בסוף – דוד, זה אליך – – –

דוד ביטן: עוד דקה.

דוד ביטן: דקה.

דוד אמסלם: תראו, רבותי, היה כאן מאמץ אמיתי – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: היה פה – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: דוד, אל תפריע לי ותקשיב.

דוד אמסלם: סמוטריץ, אני בדרך כלל מקשיב לך.

בצלאל סמוטריץ': אני מקשיב.

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

דוד אמסלם: בוא תקשיב.

דוד אמסלם: כשמקשיבים לא עושים עוד פעולה.

בצלאל סמוטריץ': הסרתי את כל ההסתייגויות.

דוד אמסלם: דקה, ואני מסיים.

דוד אמסלם: דוד, היה כאן מאמץ ליכודי חסר תקדים, לדעתי.

דוד אמסלם: זה חוק – בסוף אני מדבר על המים לחקלאות.

דוד אמסלם: זה חוק שהוביל הליכוד, וזה בא לתקן מה שהמפא"יניקים עשו במשך 60 שנה – ככה אני רואה את זה; אני רואה את זה כהישג ליכודי, לא הישג שלי בכלל.

דוד אמסלם: באמת אני מודה.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: איימן, אתה לא חייב להגיב על כל דבר.

דוד אמסלם: גם לך הורדנו את מחיר המים.

דוד אמסלם: גם לך.

דוד אמסלם: הוא סתם התנגד בגלל שאנחנו ליכוד.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לכולם.

דוד אמסלם: הבנתי שהתעוררתם פתאום.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לכולם, ואני מבקש מכולם לדחות את ההסתייגויות.

דוד אמסלם: דרך אגב, רובן הזויות.

טלי פלוסקוב: אין הסתייגויות.

דוד אמסלם: אין הסתייגויות – עוד יותר טוב.

דוד אמסלם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: כאמור, אין הסתייגויות, אבל יש לנו בקשות רשות דיבור, ולכן אני עוברת לרשימה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, יש לך בקשת רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: האם אתה מוותר?

טלי פלוסקוב: מוותר; חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מדבר, כן?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: יותר נכון – עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: ראשית, אני רוצה להבהיר שגם אני וגם המחנה הציוני בעד הורדת מחירי המים – הורדת מחירי המים לשימוש הביתי והורדת מחירי המים לחקלאות – ואין ספק שהחוק הזה, יש בו בוודאי בשורה לצרכנים הביתיים.

עמר בר-לב: עם זאת, דודי, החיבור של מחיר המים לחקלאות למחיר המים הביתי זה תרגיל פוליטי נחמד בשביל לסמן לציבור הישראלי שהנה, החקלאים במדינת ישראל – הם אחראים ליוקר המחיה, הם אחראים לכל הדברים.

עמר בר-לב: הזכרת כאן את מפא"י.

עמר בר-לב: ב-40 השנה האחרונות, כמעט בכל 40 השנה האחרונות – מי היו ראשי הממשלה?

עמר בר-לב: מי הוביל את המדינה אם לא אתם?

עמר בר-לב: לבוא ולומר שהבעיה היא במפא"י, דודי?

דוד אמסלם: לא, זה התחיל אצלכם.

עמר בר-לב: דודי, בחייך.

דוד אמסלם: – – –

עמר בר-לב: אנחנו חברים, אני מצפה ממך לקצת יותר, דודי.

דוד אמסלם: אני מספר לכם.

דוד אמסלם: זה התחיל אצלכם, אני עליתי על זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם לא הייתי עולה על זה, אני ויצחק, זה היה נמשך עוד 50 שנה.

עמר בר-לב: לחבר כאן את מחיר המים לחקלאים ומחיר המים למשקי הבית – אני חושב שזה צעד פופוליסטי, ששוב, מאפיין מאוד את הממשלה הזאת, שהיא – – –

יובל שטייניץ: פופוליסטי או לא פופוליסטי, אם לא היינו מחברים, לא היינו מתקנים את העוול הזה – – –

עמר בר-לב: יובל, יובל, מי כמוכם, עם השליטה הבלתי-מעורערת שלכם, עם הקואליציה החזקה, יכולים לעשות כמעט כל דבר שאתם רוצים.

עמר בר-לב: במקרה הזה היה ראוי לעשות משהו שצריך לעשות.

עמר בר-לב: צריך להוריד את המים למשקי הבית, אין על זה ויכוח, וצריך לגבי החקלאות.

עמר בר-לב: במקום לעשות הפרד ומשול בין דרום לצפון – זה גם לא בין מושבניקים לקיבוצניקים.

דוד אמסלם: מה ההצעה?

דוד אמסלם: מה ההצעה שלך?

דוד אמסלם: מה ההצעה?

עמר בר-לב: זה גם לא בין מושבניקים לקיבוצניקים.

דוד אמסלם: בחקלאות.

דוד אמסלם: בחקלאות.

עמר בר-לב: היו מושבניקים וקיבוצניקים שהיו בעד והיו מושבניקים וקיבוצניקים שהיו נגד.

עמר בר-לב: דבר אחד היה משותף לכולם: כולם רצו להוריד את מחיר המים.

עמר בר-לב: ברור שאי-אפשר לעשות חקלאות עם מחיר מים של 3.5 שקל, בוודאי, ולא עם 2.5 שקל.

עמר בר-לב: ולכן זה שהחוק הזה מוריד את מחיר המים – נדמה לי בהתחלה ל-1.90 שקל ומשהו ואחרי זה ל-1.80 ומשהו – אני מברך על זה, אבל אני חושב שהשיטה שבה היה צריך לעשות את זה היא לא איפה ואיפה.

עמר בר-לב: היה צריך להוריד את המים מ-2.5 ל-1.80, כפי שעשיתם – – –

דוד אמסלם: איך?

עמר בר-לב: איך?

עמר בר-לב: אני אגיד לך איך: שהאוצר יכניס את היד לכיס ויוציא עוד 100 מיליון שקל.

קריאות: – – –

עמר בר-לב: אני מזכיר שוב את 300 מיליון השקל שחילקו כאן בין חברי כנסת ערב הגשת התקציב.

עמר בר-לב: לזה היה כסף לתת – לזה 30 מיליון ולאורן חזן 15 מיליון ולשני משהו – אבל לדבר הזה – –

יובל שטייניץ: חלק היו משלמים 1.80 וחלק – – –

עמר בר-לב: – – לדבר הזה לא היה כסף.

עמר בר-לב: לגדל בננות – אתה הזכרת – בעמק-הירדן במי כינרת, שיעלו 1.85 או 1.90, זה בלתי אפשרי, אין מה לעשות.

עמר בר-לב: אז אם מדינת ישראל מחליטה שלא נכון לגדל בננות, שתחליט שלא נכון לגדל בננות, אבל להשוות את צריכת המים בדרום לצפון, במזרח למערב, בין גידולים שונים, בין חיטה לבננות או להדרים – כמובן שהדברים האלה לא מתחברים.

עמר בר-לב: לכן, דודי, לסיכום – דודי, לסיכום – – –

דוד אמסלם: אני שומע.

עמר בר-לב: לא שכנעת אותי שהעוול ההיסטורי הוא אחריותה של מפא"י ההיסטורית – שכבר 40 שנה לא בשלטון.

עמר בר-לב: אתם בשלטון.

עמר בר-לב: אפשר היה לעשות את זה בצורה הרבה יותר נכונה.

דוד אמסלם: אתה יודע במה אני אשכנע אותך?

עמר בר-לב: אני גם מזכיר לך את מה שאמרת בישיבה – – –

דוד אמסלם: כל הקיבוצניקים שבאו אלי לחדר הם לא אנשי ליכוד.

עמר בר-לב: אני מזכיר לך מה אמרת בישיבה, ואני מקווה שתעמוד מאחורי מה שאתה אמרת, כי אני מכיר אותך.

דוד אמסלם: שמה?

עמר בר-לב: אני אגיד.

עמר בר-לב: אמרת שאחרי שנחוקק את החוק הזה, עכשיו אנחנו נראה האם באמת צריך להוריד את מחירי המים לחקלאות במקומות מסוימים – –

דוד אמסלם: לכולם.

דוד אמסלם: לכולם, בוודאי.

עמר בר-לב: – – ואת זה נעשה.

דוד אמסלם: בוודאי.

עמר בר-לב: אז, דודי, זה במגרש שלך, עליך.

דוד אמסלם: עוד במושב.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שהאמון שלי בך לא ייפגע, ואתה תוכיח את זה עוד במושב החורף הזה.

דוד אמסלם: אתה מכיר אותי.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך, אדוני.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, השר, חברי הכנסת, יהיה קשה בחמש דקות להשיב על ההתקפה הבוטה של יושב-ראש ועדת הפנים, באמת, חברי, דודי אמסלם, שיש בה גם עוינות וגם הרבה חוסר התמצאות.

איתן ברושי: עם כל הכבוד לזמן שהושקע בחוק הזה – אנחנו תמכנו בחוק הזה מהיום הראשון.

איתן ברושי: המחנה הציוני תמך בחוק, תוך התחייבות – רגע, סליחה, חברי, זה מפריע לי.

איתן ברושי: הייתה פה התקפה בוטה שהיה צריך להימנע ממנה.

איתן ברושי: לא מתאים לכנסת לשמוע את השפה הזאת מול אלה שהקימו את המדינה, שהיו הרבה לפני "מקורות" במקומות האלה.

איתן ברושי: כשאתם דיברתם על שתי גדות הירדן וישבתם משתי גדות הירקון הם כבר נלחמו את המאבק על המים מתחת לרמת-הגולן.

איתן ברושי: הם היו בדן, בדפנה ובגדות כשאתם לא ידעתם על מה מדובר.

איתן ברושי: מה זה דיבורי ההבל האלה?

איתן ברושי: אנחנו מדברים על אגודות מים שיש בהן קרוב ל-200, 300, אולי יותר, מושבים וקיבוצים.

איתן ברושי: זה לא מתחלק ככה.

איתן ברושי: הרבה לפני "מקורות", הרבה לפני שקמה המדינה, כבר עשו שם חקלאות לתפארת.

איתן ברושי: ההשקעות נאמדות ב-5 מיליארד שקלים.

איתן ברושי: תקשיבו טוב: 5 מיליארד שקלים, כאשר בחוק נכנס סעיף – לא יודע אם חברי אמסלם אמר – שמי שירצה למכור, חובת המדינה לקנות.

איתן ברושי: נראה אותם קונים.

איתן ברושי: אני אומר לכם, עשרות אגודות ירצו למכור את האגודות.

איתן ברושי: נראה ש"מקורות" תקנה.

איתן ברושי: פתאום "מקורות" קדושה.

איתן ברושי: שר האנרגיה והתשתיות מעודד את חופש היצירה במקורות אנרגיה, ו"מקורות" הופכת למונופול, כאילו אין לה תחליף.

איתן ברושי: אנחנו מדברים על אזורים שלפי דעתי הממשלה לא הבינה עד הסוף מה היא עושה.

איתן ברושי: הייתי בסוף השבוע בגליל-העליון, היינו בעמק-המעיינות, האוצר מצא לנכון, עם רשות המים, לבקר שם אחרי ההחלטות.

איתן ברושי: למדנו, מאז קורס מ"כים ועד בכלל, שמודל עושים לפני הביצוע.

איתן ברושי: פה הממשלה עשתה מודל אחרי הביצוע.

איתן ברושי: לפי דעתי, הממשלה עכשיו מבוהלת מההחלטות האלה, משום שהאיום הוא שמחר לא יטפלו באזור עמק-החולה.

איתן ברושי: נראה איך מטפלים במים בישראל בלי חקלאות בעמק-החולה.

איתן ברושי: איזה חקלאות בעמק-החולה יכולה לשלם 1.5 שקל אפילו?

איתן ברושי: לכן, אנחנו מדברים על מאבק למען החקלאות, כשהמים זה אמצעי הייצור, וצריך לשאול – ויושב פה שר בממשלה: מי העלה את מחיר המים לקרוב ל-3 שקלים?

איתן ברושי: מי הביא את מחיר המים, שזה אמצעי ייצור בבעלות המדינה, למצב שאי-אפשר לעשות אתו חקלאות?

איתן ברושי: המים זה לא המטרה, זה אמצעי.

איתן ברושי: מי לא רוצה להוריד את המחיר?

איתן ברושי: לכן תמכנו בחוק, והבטחתם לפצל.

איתן ברושי: בפועל – שמעתם שלא פיצלו.

דוד אמסלם: ברושי, אתה לא תמכת בחוק.

איתן ברושי: אנחנו תמכנו בחוק.

דוד אמסלם: אתה נמנעת.

איתן ברושי: רגע, חכה.

איתן ברושי: בקריאה ראשונה – אני אמנע גם עכשיו.

איתן ברושי: בקריאה ראשונה המחנה הציוני כולו, וגם הפעם, תומכים בחוק.

איתן ברושי: מי לא רוצה להוזיל את המים לצרכנים?

דוד אמסלם: לא, השאלה היא לא להוזיל.

איתן ברושי: אתה אל תפריע לי.

איתן ברושי: מספיק דיברת פה, בלי גבול.

איתן ברושי: מי לא רוצה להוזיל את המים לצרכנים?

איתן ברושי: מי העלה את המחיר ל-3 שקלים כמעט, לחקלאות, אם לא הממשלה?

איתן ברושי: יושב פה שר שיכול להסביר איך ניהלו הממשלות האחרונות את משק המים, איך לא התפילו בזמן, איך הפכו אותנו כמעט לתלויים בארדואן – כמעט ארדואן היה תלוי במים לישראל.

איתן ברושי: למה?

איתן ברושי: בגלל מחדל של הממשלה.

איתן ברושי: מי שהשקיע באגודות יכול היה ליהנות מהפירות.

איתן ברושי: מי שלא השקיע באגודות לא יכול היה ליהנות מהשקעות של השכן שלו.

איתן ברושי: יחד עם זה אנחנו חתרנו כל הזמן להוזלת המים לחקלאות.

איתן ברושי: אי-אפשר לעשות חקלאות במים יקרים, אבל מה עשתה הממשלה?

איתן ברושי: דרך אגב, מפא"י מעולם לא חילקה כסף לחברי הכנסת שיחלקו את זה לפי שיקול דעתם.

דוד אמסלם: היא חילקה את כל הכסף – – –

איתן ברושי: אתה לא יודע על מה אתה מדבר.

איתן ברושי: אבל אתם באמת לא סמל ליושר.

איתן ברושי: מה שאני רוצה לומר – שלא הוזילו את מחיר המים כמו שצריך.

איתן ברושי: עם כל הכבוד, 1.98 שקל זה גבוה.

איתן ברושי: חשבנו שאפשר להוריד ל-1.5 שקל מההתחלה.

איתן ברושי: אבל במקום להוריד את המים הגבוהים מעלים את המים הנמוכים.

איתן ברושי: במקומות – תראו, עמק בית-שאן הולך להיסגר.

איתן ברושי: רק לא מזמן היה קרב על הדגים.

איתן ברושי: עכשיו מעלים את מחיר המים והופכים את גידול הדגים לבלתי אפשרי.

איתן ברושי: עכשיו באמת אפשר להביא דגים מסין, כי פה לא יגדלו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ברושי, ברושי, איך אתה – – – באותה מועצה אזורית – – –

איתן ברושי: א.

איתן ברושי: אני אומר לך שאת לא יודעת.

איתן ברושי: לפני שאת מצטטת דברי חכמים, תדברי עם יורם קריב, הוא יגיד לך את האמת.

איתן ברושי: את גם תושבת שלו.

איתן ברושי: ב.

איתן ברושי: אני הסברתי שיש כאן

איתן ברושי: פער – – –

אורלי לוי אבקסיס: היה או לא היה?

איתן ברושי: באמת שחלק מהדברים גם אני לא יודע.

איתן ברושי: אבל אני אומר לך שהבעיה היא לא המחיר הנמוך, הבעיה היא המחיר הגבוה, ולכן זה לא קרב בין מושבים לקיבוצים, זה לא קרב בין דרום לצפון.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: תענה לה, תענה לה.

דוד אמסלם: תענה לה.

דוד אמסלם: למה דגניה צריכה פחות – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דוד אמסלם: למה דגניה צריכה – – –

טלי פלוסקוב: אני, בגלל ההפרעות שלכם נתתי לו עוד דקה, אז אל תפריעו לו עכשיו.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שאתם יכולים להתייחס יותר בכבוד למי שבנה את מערכות המים על חשבונו.

איתן ברושי: לא המדינה בנתה את המערכות באותם אזורים.

איתן ברושי: דרך אגב, יש גם ברשויות מקומיות אחרות, יש גם בארות ומקומות של מועצות מקומיות, לא רק במטולה.

איתן ברושי: לכן – אני רוצה לומר – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, חלקם שואבים מהכינרת – – –

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהמים הם משאב לאומי, וזה בסדר שינהלו אותם.

איתן ברושי: אני רוצה רק לסכם ולומר שהממשלה אחראית למחדל של מחיר גבוה.

איתן ברושי: הממשלה אחראית להחלטות הזויות של משק סגור בתקופה שהיה כאן משבר, שייבשו שטחים, והממשלה לא ניהלה נכון את המשאב, וגם היום לא.

איתן ברושי: אני רוצה לסיים ולומר: אין כלים לרשות המים לקבל החלטות על מחירי המים.

איתן ברושי: מה התשתית שלהם, המקצועית והאידיאולוגית, של חמישה-שישה פקידים שמחליטים נגד משרד החקלאות, בסופו של דבר?

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן ברושי: אני אומר לך, השר שטייניץ, הדרך היחידה היא להחזיר את קביעת מחירי המים – לא פעם בשנה דיווח, וגם על זה היה קרב גדול – צריך להחזיר את קביעת מחירי המים לבית ולחקלאות לוועדת הכספים של הכנסת.

איתן ברושי: זה גוף ציבורי – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, אני מבקשת לסיים.

איתן ברושי: – – שיש לו שיקול דעת.

איתן ברושי: הוא צריך לקבוע את מחיר המים כמשאב לאומי, כתנאי לצמיחה, חקלאות והתחדשות בישראל.

איתן ברושי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חמד עמאר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף; עד חמש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר שטייניץ, אני לא אסביר עוד יותר, יושב-ראש הוועדה המשותפת חבר הכנסת דוד אמסלם נתן הסבר מלא ומשכנע, ולא בגלל ההסבר אנחנו מצביעים עם החוק הזה, אלא בגלל התפיסה שלנו, שלי ושל כל הרשימה, שאנחנו מהיום הראשון – אני, אישית, מהיום הראשון לעבודתי בכנסת, בחודש מאי 2015, העליתי את הנושא של המים ותעריפי המים מעל הבמה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: התחלנו מאז לעבוד בצורה איתנה, ממושכת, איך אכן צריך להוריד את תעריפי המים, שהם מחירים גבוהים מאוד לצרכן, בכלל, כולל מאבק נגד תאגידי המים, שהם גם סיבה עיקרית להעלאת תעריפי המים.

עבדאללה אבו מערוף: במהלך הזמן לא הרפינו בוועדת הפנים, אכן למצוא את הדרך, למרות התנגדות האוצר והממשלה, איך להוזיל את תעריפי המים, והגענו עד החוק הזה – שהוא חוק מבורך, וטוב שעשינו – שאכן מוריד את תעריפי המים ב-14%, וזה טוב מאוד לכל אזרח ואזרח.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא הייתי מסתפק בזה, והצעתי ש-300 מיליון שקל שבאים למשק המים מההיטלים של ההפקות לא ייכנסו לאוצר – יחזרו למשק המים.

עבדאללה אבו מערוף: זה טוב, זו הורדה של המחיר.

עבדאללה אבו מערוף: אבל לצערי הרב, האוצר לא מימש את הבקשה שלנו, שלי, שהוא אכן יתרום עוד 300 מיליון שקל, ואז תעריפי המים היו יורדים לא רק ב-14.5% אלא ב-30%.

עבדאללה אבו מערוף: זאת הייתה עוד בשורה טובה לצרכן בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שאנחנו נמשיך בוועדת הפנים, אכן, בכל הדרכים, להיאבק לעוד הוזלה של תעריפי המים, שאכן הצרכן – מים הם משאב שמגיע לכל האזרחים, והאזרח, הצרכן, חייב לקבל את הזכות למים במחירים ותעריפים נמוכים ביותר – זה מוצר בסיסי – ובמיוחד בלי מע"מ.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, עכשיו המע"מ ירד, אבל נשאר עוד 2.5% בכל זאת.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו גם ניאבק שזה ירד, שכל המע"מ ירד.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה על כל הזמן שהשקענו בחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה, אני חושב, יהיה צעד ראשון לעוד צעדים, שמשק המים אכן יהיה ברגולציה יותר טובה והמים יהיו עוד יותר זולים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, אדוני.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השתתפתי בדיוני הוועדה המשותפת על חוק חשוב זה, חוק המים.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא רצינו להיות, אדוני השר, חלק ממלחמות הדרום בצפון, חקלאי הצפון וחקלאי הדרום; אנחנו, הייתה לנו מטרה אחת ויחידה, והיא שמצרך חשוב, בסיסי, כמו מים – אני, כמו יתר חברי, מהיום הראשון, אדוני השר, מדברים על תעריפי המים ועל ההתייקרות של תעריפי המים הביתיים.

אוסאמה סעדי: ואם אני אביא לכם את התלונות שאני מקבל – ואני מאמין שגם אתם מקבלים תלונות – מאזרחים ששולחים את חשבונות המים, וכמה חשבון המים מהווה נטל על המשפחות החלשות והמשפחות הנזקקות, ואנשים כבר התחילו לעשות חשבון מתי יחסכו כסף כדי לשלם את חשבון המים.

אוסאמה סעדי: אני זוכר שבשנים שקדמו, לאזרחים והתושבים חשבון המים לא היה נטל; היו משלמים כמה עשרות שקלים.

איתן ברושי: מה אתה רוצה?

איתן ברושי: עשו 55 תאגידים, צריך לממן אותם.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: אז לכן אני אומר – – –

איתן ברושי: מי עשה את זה?

איתן ברושי: הממשלה עשתה את זה.

אוסאמה סעדי: אז לכן אני אומר – – –

איתן ברושי: לא, תגיד לממשלה.

טלי פלוסקוב: הממשלה הקודמת, כן?

טלי פלוסקוב: לתיקון.

אוסאמה סעדי: חלק מהעניין זה כל התאגידים, שאנחנו תמכנו ותומכים בצמצומם, וזה אולי יביא להורדה ניכרת בתעריפי המים.

אוסאמה סעדי: אני אישית הגשתי הצעת חוק לבטל את המע"מ על המים, וכאשר הונחו הסכמי הקואליציה ועלה השר דרעי ובישר שלפי חלק מההסכמים הקואליציוניים הוא עומד על זה – לבטל את זה בתעריפי המים – אנחנו הורדנו את הצעת החוק.

אוסאמה סעדי: ולכן, עכשיו ההסכמה הזאת מעוגנת בחוק המים, ואני מברך על כך, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הוועדה המשותפת, שבאמת עשית ועמלת והשקעת.

אוסאמה סעדי: אבל מפה ועד לניגוח הפוליטי המרחק רב, כי בכל זאת – – –

דוד אמסלם: תעצור פה, לא צריך.

אוסאמה סעדי: לא צריך, אבל אתה המשכת, אז אני מניח לצרכים – – –

דוד אמסלם: הם דפקו גם אתכם – – –

אוסאמה סעדי: אני אומר, אנחנו, בדיונים שהיו, באמת כל מה שעניין אתנו, ואנחנו התרכזנו אך ורק באיך להוזיל ולדאוג להורדת תעריפי המים.

אוסאמה סעדי: ולכן, אנחנו בסופו של יום החלטנו לתמוך, להוריד את כל ההסתייגויות ולקרוא לתמוך בחוק הזה – חוק חשוב, חוק חברתי, הורדת תעריפי מים ב-14.5%.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שאו-טו-טו האזרחים – דוד, זו אחריותנו לראות שבאמת או-טו-טו האזרחים ירגישו בכיס ובחשבונות שבאמת – – –

דוד אמסלם: לא לי, אנחנו – – –

אוסאמה סעדי: נכון, לכן אני פונה אליך.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהאנשים והאזרחים שלנו מצפים שאו-טו-טו הם יראו שבאמת ההבטחות האלה והצעות החוק – בסוף יראו שבאמת תעריפי המים וחשבון המים ירדו ב-14.5%.

אוסאמה סעדי: ולכן, אנחנו מברכים על כך ומודים, ואנחנו נתמוך בחוק הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן רשום אצלי – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת רועי פולקמן – אינו נוכח; חבר הכנסת יאיר לפיד – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אדוני השר, דודי, אני רוצה להגיד לך כמה דברים.

מאיר כהן: האחד – התיקון של להשוות את מחירי המים לחקלאים היה מאוד מאוד חשוב, כי כמה שיסתירו את זה, הגיעו אלינו הרבה תלונות על כך.

מאיר כהן: חקלאים התלוננו שבאותם תאי שטח זה משלם כך וזה משלם כך, והיה ראוי לתקן את זה.

מאיר כהן: חבל מאוד שלא תיקנו את זה למחיר הנמוך, כי בסופו של יום חקלאות זה לא רק מקצוע במדינת ישראל; יש לזה ערך מיוחד.

מאיר כהן: כשאתה בודק, למשל, במדינות ה-OECD את הסבסודים לחקלאים, אז אין שום בסיס השוואה.

מאיר כהן: החקלאים בצרפת, למשל, מקבלים סבסוד עמוק, הרבה יותר מאשר החקלאים שלנו כאן.

מאיר כהן: עכשיו הדבר השני: היות שטיפלתי הרבה מאוד בסיפור התאגידים במרכז השלטון המקומי – קוב מים, הפקה והובלה, עולה 2.8 שקלים.

מאיר כהן: הוא נמכר לאנשים בין 7 שקלים ל-11 שקלים, ואת זה אתה יודע.

מאיר כהן: למה הדבר דומה?

מאיר כהן: החליט מי שהחליט להקים את התאגידים, להעלות את מחירי המים ב-1,000%, פשוט ב-1,000%.

מאיר כהן: אתם זוכרים, מי שהיה במרכז השלטון המקומי, את ההלם שקיבלו התושבים שלנו שתוך חודשיים – –

טלי פלוסקוב: בטח.

מאיר כהן: – – גברתי היושבת-ראש, התחילו לקבל חשבונות שאף אחד לא הבין?

מאיר כהן: מה אנחנו עושים כאן?

מאיר כהן: הסכמנו להעלאה של מאות אחוזים, ועכשיו אנחנו – נחמה של עניים – אנחנו באים ואומרים: הורדנו 14%.

מאיר כהן: אני מברך על זה, דודי, אבל צריך אומץ גדול מאוד לעשות את הדברים הבאים: להחזיר את מחיר המים למחיר הריאלי שלו – וזה לא להוריד ב-14%, זה להוריד ב-30%–40%.

מאיר כהן: דבר שני – – –

דוד אמסלם: – – –

מאיר כהן: אתך לגמרי.

מאיר כהן: אתה צודק בהערה שלך, בהחלט.

מאיר כהן: הדבר השני, אנחנו כולנו צריכים לתמוך – כל הכנסת, לא אופוזיציה ולא קואליציה, בלי שום הבדל – בביטול התאגידים.

מאיר כהן: זו אחת הרעות החולות.

מאיר כהן: אז שני הדברים האלה.

מאיר כהן: אני מקווה שאתה תמשיך להוביל את זה, דודי, כי אתה עושה דבר מצוין.

מאיר כהן: עזוב, צריך להיות אמיצים.

מאיר כהן: כל הממשלות, לרבות הממשלה שאני הייתי חבר בה, צריך להגיד כאן, לא היו מספיק אמיצות להתמודד מול רשות המים ולבוא ולהגיד: את מחירי המים צריכים להוריד, כי אפשר לוותר על 350 מיליון שקלים לקופת האוצר, כי מי שגר בפריפריה ומי שמכיר את הפריפריה החברתית – ואתה יודע מה?

מאיר כהן: גם מעמד הביניים – זאת מעמסה גדולה ולא מוצדקת.

מאיר כהן: תבורך על מה שעשית.

מאיר כהן: אנחנו נתמוך, והדרך עוד ארוכה.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, צריך לאפס את השעון.

טלי פלוסקוב: אם אתה אומר, אני עושה את זה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אני מוכן לקבל דקה וחצי ועוד חמש, זה בסדר.

טלי פלוסקוב: זה היה רץ ככה, אבל בסדר.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש – –

דוד אמסלם: הרוויח זמן – – –

טלי פלוסקוב: כן.

חיים ילין: – – דודי ידידי, תראה, אני אומר את הדברים כמו שהם, הכי ישר שיש: אני תמכתי בחוק.

חיים ילין: ההסתייגות העיקרית שלי עברה, וקיבלת אותה, והוועדה קיבלה את זה.

חיים ילין: זה בעצם בא ואומר: שיניתם את כללי המשחק, מי שרוצה עכשיו לקבל מים מהמדינה – שיקבל מים מהמדינה.

חיים ילין: תקנו עכשיו – "מקורות", מי שלא יהיה – שיקנה עכשיו את כל ההפקה הזאת, ושלום על ישראל.

חיים ילין: ואני הסכמתי – אני אומר את הדברים הכי גלוי שיש.

חיים ילין: אבל אני רוצה להבהיר: אין פה עניין של קיבוצניקים ומושבניקים; ואני אנמק לך למה, בצורה הכי הגיונית שיש.

חיים ילין: במשך שנים שר החקלאות היה שלום שמחון, הוא מהצפון ומושבניק, אז לא יכול להיות, בינינו, שהוא רצה איוולת כל כך גדולה כמו שאתה מצייר, בסדר?

חיים ילין: אני אומר את הדברים כמו שהם.

חיים ילין: חלוקה אכן הייתה קיימת בין הצפון לדרום, או נגיד בין הצפון לבין המרכז והדרום.

חיים ילין: אכן ראינו שם עיוותים נוראים.

חיים ילין: אני אומר לך כראש מועצה לשעבר, שהיו לי קיבוצים ומושבים, חצי חצי, חלק קיבל ככה, חלק קיבל ככה.

חיים ילין: זה מפונה ימית – קיבל במחיר גבוה, זה שהגיע לפני פינוי ימית קיבל במחיר יותר נמוך.

חיים ילין: איוולת.

חיים ילין: אין ספק שהדרום חוגג, אני אומר לך את זה בצורה הכי נאותה שיש, אבל לא צריך כל הזמן לרדת על הקיבוצניקים ועל המפא"יניקים, כי זה לא נכון.

חיים ילין: אני אגיד לך משהו.

חיים ילין: ב-1964, 1966, התנהלה מלחמת אדירה, מלחמת התשה, על הטיית המים.

חיים ילין: הסורים רצו להטות את המים, ונלחמו בחירוף נפש, ומה שהחזיק שם זה החקלאות והמים.

חיים ילין: וזה דבר שאי-אפשר למחוק, ישראל לא יכולה למחוק את זה.

חיים ילין: אז כשאומרים את הדברים האלה – צריך קצת יותר עדינות, כי בפועל, ההחלטה שאני קיבלתי, ויש עתיד, זה לנסות לתמוך בחוק ולראות איזה דברים צריכים לשנות.

חיים ילין: אני רוצה להזכיר לך עוד משהו שלא הסכימו לשים בחוק, אבל לפחות נאמר לפרוטוקול: התמיכה של 100 מיליון שקל בשנתיים – כי אתה יודע שבחוק אסור לשים כספים, אבל נאמר לפרוטוקול – אותם אזורים חקלאיים ייפגעו, ייפגעו, כי אנחנו יודעים שייפגעו.

חיים ילין: המשמעות היא שגם התעשייה החקלאית תיפגע.

חיים ילין: ואנחנו לא רוצים שעמק בית-שאן וכל האזור הזה יהיו מובטלים, לא רק בגלל החקלאות, אלא כי החקלאות מספקת לתעשייה, ולכן עשינו את זה.

חיים ילין: עוד דבר שהיה ולא נמצא בחוק – אמרת אבל לא נמצא בחוק, זה נמצא בפרוטוקול – זה הקמת הוועדה שתבוא ותגיד את זה.

חיים ילין: ברגע ששלושת הדברים עברו, אני חושב שלא היה שום היגיון לא לתמוך, למרות הלחצים שהיו.

חיים ילין: תאמין לי, אני אומר לך את זה עכשיו כחבר, אתה קיבלת לחצים מתוך זה שאתה הצגת קו מסוים; אני קיבלתי לחצים כי אני קיבוצניק.

חיים ילין: אתה מבין מה שאני אומר?

דוד אמסלם: בוודאי.

חיים ילין: ואני עמדתי בהם, כי אני חושב שיש פה באמת שינוי – תקשיב, יש באמת שינוי, אבל המבחן הוא לא החוק, המבחן הוא לא החוק; המבחן הוא בזה שבאמת מחירי המים – וכבוד השר, אני אומר לך את זה עכשיו – ורשות המים יעמדו במתווה הזה.

חיים ילין: כי בסוף, אתה יודע טוב, כולכם יודעים, האוצר לא ישים יד בכיס.

חיים ילין: הוא לא ישים.

חיים ילין: מה שיקרה, יעלו את המחירים, והופ – נפלנו בפח.

חיים ילין: וקנין, אתה אלוף העולם, ואתה מכיר את זה, ובלעדיך זה לא היה קורה.

חיים ילין: אתה יודע יפה מאוד, חקיקה חקיקה, אבל אם רשות המים לא תעמוד בתקנות ובמחיר המים, כולנו ניפול.

חיים ילין: עכשיו – כולנו ניפול.

חיים ילין: ודבר אחרון שאני רוצה להגיד – – –

דוד אמסלם: אתה רוצה – – –

חיים ילין: לא, אני לא רוצה, אני ממש לא רוצה, אני רוצה שיעמדו בזה.

חיים ילין: אין לי תקווה, עזוב.

חיים ילין: החקלאות יותר מדי יקרה לי.

חיים ילין: הבעיה היא שאתה דואג למים.

חיים ילין: שר החקלאות, דרך אגב, לא רצה את החוק הזה כל כך, אבל לא ניכנס לזה, כי זו פוליטיקה פנימית של הקואליציה, אני לא נכנס לזה – –

יובל שטייניץ: – – –

חיים ילין: – – אני לא רוצה להיכנס לזה, אבל כל השיטה של החקלאות במדינת ישראל זה שיטת הסלאמי: מביאים פה את המים, מביאים פה את הקרקעות, מביאים פה, מביאים פה, ואין שום אסטרטגיה מה רוצים בחקלאות במדינת ישראל.

חיים ילין: שום דבר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לסכם ולהגיד שאני חושב שאפשר אחרת; אני אומר את זה בגדול – אומנם אני באופוזיציה, אבל אני חושב שהיה צריך לתמוך בחוק.

חיים ילין: אנחנו, כל יש עתיד, נתמוך בחוק, ואני מבקש מכם לעקוב אחרי רשות המים, כי פה הסכנה היא שכל החקלאות תיפול אם המחירים יעלו.

חיים ילין: אין גלגל הצלה.

חיים ילין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר; חבר הכנסת יואל רזבוזוב; חברת הכנסת עליזה לביא; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מאיר כהן: חבר הכנסת יצחק וקנין, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל, חברת הכנסת זהבה גלאון, חבר הכנסת גילאון, עוד חמישה חברי כנסת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חמש דקות לרשות כבודו.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ידידי יושב-ראש ועדת הפנים דודי אמסלם, האמת, התכוונתי רק לומר מילות ברכה, אבל מכיוון ששמעתי דברים מסוימים פה, אני חייב לשים כמה הבהרות, כדי שתנוח דעתנו בנושא של החוק הזה.

יצחק וקנין: אני רוצה לומר, מאחר שהגעתי לוועדה הזאת מתוך הוועדה המשותפת של ועדת הכלכלה וועדת הפנים, וראיתי בזה דבר שהחשיבות שלו כל כך גדולה – לא רק למשק הביתי, להורדת המחיר לעקרת הבית, אלא גם הנושא של החקלאות, שלדעתי הוא נושא אקוטי ממדרגה ראשונה.

יצחק וקנין: אני לא אכנס אם הם קיבוצים, מושבים – זאת לא הנקודה.

יצחק וקנין: הבעיה, שבמשך השנים המחיר לחקלאות נקבע בוועדת הכספים של הכנסת.

יצחק וקנין: אני מספיק ותיק בבית הזה; עד שנת 2006 המחיר נקבע בוועדת הכספים.

יצחק וקנין: אז המחירים והפערים בין המפיקים הפרטיים, שזה אותם הקיבוצים שהפיקו את המים בצורה פרטית, למחיר שלקח המושב שלידם, דרך "מקורות", היה פער נמוך מאוד.

יצחק וקנין: זאת אומרת, אם שילמו חצי שקל למים חקלאיים – ואני מדבר כחקלאי, אני מדבר מתוך הגרון, ולא זורק פה סתם מספרים – והקיבוצניק, שהפיק את המים ב-20 אגורות, שילם 20 אגורות, אבל הפער היה נמוך.

יצחק וקנין: קיבלו החלטה.

יצחק וקנין: מי קיבל את ההחלטה?

יצחק וקנין: רבותי, קיבלו את ההחלטה – אני הייתי המתנגד היחידי.

יצחק וקנין: האוצר שם 450 מיליון פיצוי לחקלאים, ואמר להם: חבר'ה, אני מעביר את ההחלטה לגבי מחירי המים לחקלאות לרשות המים.

יצחק וקנין: אני אומר, חבר'ה, אתם נורמליים?

יצחק וקנין: מה אתם עושים?

יצחק וקנין: המחיר עלה מ-40–50 אגורות ששילמו לקוב מים ל-2.60 שקלים, אבל הפער נשאר גדול מאוד, בין המפיקים הפרטיים, שציין אותם ידידי דודי אמסלם, הם שילמו 40 אגורות.

יצחק וקנין: לא רק זה, היו גם עיוותים קשים – ואת זה אי-אפשר לטאטא מתחת לשולחן – שבאותה מועצה אזורית מישהו שילם 20 אגורות, 40 אגורות, והמושבניק שלידו, באותה מועצה, שילם 1.90 שקל לאותו תאגיד מים פרטי שמפיק אותו.

יצחק וקנין: זה מעוות עד השמים.

יצחק וקנין: אבל מה קרה?

יצחק וקנין: כשאנחנו התחלנו את התיקון – ואני רוצה להגיד לכם, אני ודודי לבד, מתוך כל הוועדה, ישיבה אחר ישיבה, ישיבה אחר ישיבה, ולא התעצלנו, כמו שהוא אמר, עבדנו קשה מאוד, לא היה קל להגיע לסיכומים עם האוצר.

יצחק וקנין: רבותי, היה קשה מאוד.

יצחק וקנין: מי חלם על כך שהם יורידו, הם לא רצו לרדת מתחת ל-2 שקלים בשום פנים ואופן; אמרו, זה הדדליין שלנו.

יצחק וקנין: אמרנו, לא יקום ולא יהיה.

יצחק וקנין: העיוות כל כך גדול, לכן אני לא רוצה לקחת את זה לוויכוח בין קיבוצניק למושבניק, אנחנו כבר לא שם.

יצחק וקנין: היה פה עיוות, היה צריך לתקן את כל העיוות הזה.

יצחק וקנין: העיוות היה כל כך גדול, שאני אומר לכם, אני לא יודע איך גידלו באזור אביבים ודוב"ב, וגם בדרום, איך גידלו בכלל, ב-2.60 שקל, אני לא יודע.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד לכם, המושב שלי משלם לפני קבלן 2.60 שקלים, עם הקבלן זה מגיע כמעט ל-3.5 שקלים לקוב מים לחקלאות.

יצחק וקנין: לא משתלם לגדל כלום היום במחירים כאלה.

יצחק וקנין: העיוות הזה היה קשה מאוד.

יצחק וקנין: אני חושב שהתיקון הזה הוא צו השעה.

יצחק וקנין: אני אומר יותר מזה, צריך לעשות עוד דברים.

יצחק וקנין: כדי לקיים חקלאות במדינת ישראל, חייבים להבין שאי-אפשר במחירים כאלה.

יצחק וקנין: אנחנו מקבלים את זה בעלות שאנחנו משלמים עבור הפירות ועבור הירקות ועבור הכול.

יצחק וקנין: ופה אני חייב להגיד משהו אישי.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לכם, אני אומר פה תודה אישית לדודי אמסלם.

יצחק וקנין: אני חושב שמה שהוא עשה, עבודה – אני ליוויתי אותו, אני הייתי בסך הכול העוזר שלו, ליוויתי אותו במשך כל התהליך הזה, ואני יכול להגיד שהרצינות שלו – ותראו, סיירנו בשטח, היינו במקומות, ניסו אפילו לעשות לנו ארוחות צהריים טובות, ולא התפתינו בכלום.

יצחק וקנין: המשכנו בקו כדי ליישר קו לכל החקלאים במדינת ישראל.

יצחק וקנין: ופה אני אומר לך תודה אישית שלי.

יצחק וקנין: אתה לא חקלאי, כמו שאמרת; אני חקלאי.

מאיר כהן: תתפלא, תתפלא.

יצחק וקנין: אבל אתה לא חקלאי, ועמדת על הדברים האלה, ופה אני רוצה לברך אותך, להגיד לך תודה אישית כיושב-ראש הוועדה.

יצחק וקנין: תודה לשר, ותודה למנהלת הוועדה לאה קריכלי, תודה לתומר ולרוני, היועצים המשפטיים, שליוו אותנו לאורך כל החקיקה זאת, כל ישיבה.

יצחק וקנין: רבותי, מעל 30 ישיבות ישבנו, בימים לא ימים.

יצחק וקנין: אני רוצה להודות לצוות הוועדה, ועדת הפנים, לאודי אדירי מהאוצר, לשירה ברגמן, לרעיה, ולשר, כמו שאמרתי – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: – – לשר החקלאות.

יצחק וקנין: ומילה אחרונה.

אורלי לוי אבקסיס: ולווקנין – –

יצחק וקנין: אני – – –

עיסאווי פריג': יש לי שאלה.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו מודים.

יצחק וקנין: כן.

עיסאווי פריג': אתה אמרת ארוחות – – –

מאיר כהן: חבריא, זו לא – תיתנו לאדון.

עיסאווי פריג': מתנות קיבלתם?

יצחק וקנין: מה?

עיסאווי פריג': מתנות קיבלתם?

יצחק וקנין: לא קיבלנו, ברוך השם.

יצחק וקנין: שונא מתנות יחיה.

יצחק וקנין: לא סיגרים ולא כלום, אם זאת השאלה שלך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד גם לידידי איתן ברושי: אני חושב שזה לא הזמן להימנע.

יצחק וקנין: אני חושב שבסופו של דבר לקיבוצים יש חלק בבניית מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אנחנו לא עושים פה חשבונות, אבל היה צריך ליישר קו פה בנושא הזה.

יצחק וקנין: זה לא היה קל.

איתן ברושי: חיכינו – – –

מאיר כהן: אדוני, אדוני, תודה רבה.

איתן ברושי: באמת, חיכינו – – –

יצחק וקנין: איתן, איתן – – –

איתן ברושי: – – –

יצחק וקנין: איתן, זה לא רק לקיבוצים, זה לא רק לקיבוצים – –

איתן ברושי: – – – דבר לא נכון.

יצחק וקנין: – – ולכן אני אומר לך, אני כמושבניק אומר לך: אני חושב שלקיבוצים יש חלק נכבד בבנייה של המדינה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: ולכן, אני מודה לכל אלה שהיה להם חלק בדבר הזה.

יצחק וקנין: אני חושב שנעשה צעד נכון.

יצחק וקנין: תודה לכולם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח.

מאיר כהן: אדוני השר, השר יובל שטייניץ, יסכם בשם הממשלה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מאוד גאה ושמח בחוק הזה שלפנינו, אבל ראשית, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה דודי אמסלם, ידידי דודי אמסלם, שגילה אומץ לב ועקשנות בלתי רגילים.

יובל שטייניץ: כשאני הגשתי את החוק הזה והצמדתי את שני חלקיו – החלק שעוסק בהורדת מחיר המים למגזר הביתי בקרוב ל15% על הקובים הבסיסיים, שזה בערך 18 קוב למשפחה ממוצעת, ואת התיקון של העוול ההיסטורי והצועק לשמים בתחום החקלאות – לא תיארתי לעצמי, חברת הכנסת אורלי, לא תיארתי לעצמי שמערכת הלחצים תהיה גדולה כל כך.

יובל שטייניץ: וכשראיתי את מערכת הלחצים והטירוף, שהצליחו אפילו לשבור ולשנות את דעתו של משרד החקלאות, שבהתחלה תמך בחוק, או לפחות לא התנגד, אמרו לי אנשים: זה לא יעבור; תפריד, תציל לפחות את ההוזלה הביתית, כי בגלל התיקון בחקלאות, שוויון של המחיר בחקלאות, כל החוק ייפול בסוף.

יובל שטייניץ: ואומץ הלב והעקשנות ותחושת הצדק של דודי אמסלם הם שעמדו לנו כאן.

יובל שטייניץ: היה פה יו"ר ועדה שהרגיע אותי ואמר לי: אל תדאג, יובל, זה יעבור – לא רוצה להגיד את המונח, ככה קצת עסיסי – זה יעבור בכל מקרה.

יובל שטייניץ: אני מתאבד על זה.

יובל שטייניץ: לא נוותר, וגם אל תדאג, אני לא אפצל את החוק, לא נפצל אותו.

יובל שטייניץ: אני כמובן יכולתי לפצל, אבל היה לי טוב שדודי אמר:

יובל שטייניץ: אני לא אסכים לפיצול, כי כשקראו לי לדיון דחוף אצל ראש הממשלה ואמרו לי: תפצל, נדון בזה לחוד, נוסיף כסף פה, אמרתי: אני לא מוכן לפצל, אבל גם אם הייתי מוכן, דודי כבר אמר לי שהוא לא מוכן לפצל.

יובל שטייניץ: ככה שביחד הבאנו חומה בצורה פה.

יובל שטייניץ: דודי, אני מודה לך מקרב לב.

יובל שטייניץ: אני אומר לך: יו"ר ועדה אחר – החוק הזה נופל או מפוצל, ואם הוא מפוצל אז תיקון העוול הנורא הזה בתחום החקלאות לא היה קורה.

יובל שטייניץ: אז קודם כול אני מודה לך, וגם לווקנין, שעמד לידך כעזר כנגדך, ולכל חברי הוועדה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכם, אני לא מבין דבר אחד: למה היה צריך לחכות לי כשר אנרגיה ולדודי כיו"ר הוועדה כדי לתקן את העוול הזה, את הטירוף הזה, שיש חקלאים שמשלמים 50 אגורות ויש חקלאים שמשלמים 2.5 שקלים, פי-חמישה, 500% יותר, והמחיר גם עמד לעלות להם ל-3, שזה 600% יותר?

יובל שטייניץ: למה זה חיכה 68, 69 שנים?

יובל שטייניץ: מאז קום המדינה.

יובל שטייניץ: למה זה לא קרה קודם?

יובל שטייניץ: אינני יודע.

יובל שטייניץ: אבל אתה יודע מה, דודי, הייתה לנו זכות גדולה ביחד, לאו דווקא כליכודניקים, אבל כשני אנשים שהצדק חשוב להם, לתקן את זה, את הדבר הזה.

שלי יחימוביץ': יובל, אתה מודע לזה שאתם 40 שנה בשלטון.

איתן ברושי: יובל, זה הכול קרה מאז שאתה בממשלה.

יובל שטייניץ: אני מודע לזה.

שלי יחימוביץ': רק הזכרתי.

יובל שטייניץ: אבל אני לא 40 שנה שר האנרגיה והמים, רק שנה וחצי, ואת המהלך הזה התחלתי לפני שנה – –

שלי יחימוביץ': רק לחדד את הנקודה.

יובל שטייניץ: – – ודודי רק שנה יו"ר הוועדה המיוחדת שמטפלת בחוק הזה.

יובל שטייניץ: עכשיו אני אומר לכם, החוק הזה עושה שני דברים חשובים: 1.

יובל שטייניץ: באמת הורדה של מחיר המים למשקי הבית.

יובל שטייניץ: וכאן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, יש שני הבדלים שלא התייחסת אליהם – וזה לא תאגידי המים.

יובל שטייניץ: בעשר שנים האחרונות, לפני עשר שנים רוב המים ששתינו, שהשתמשנו בהם לכביסה, לניקיון, לשתייה, לרחצה, המים הביתיים היו מים שלקחנו מהטבע, מהכינרת, מהנחלים, מהבארות, אז מה שעלה היה רק להוביל אותם.

יובל שטייניץ: היום 80% מהמים שלנו הם מים מותפלים.

יובל שטייניץ: אין ברירה, האוכלוסייה גדלה, כמות הגשמים ירדה, ואנחנו חייבים להתפיל מים.

יובל שטייניץ: מים מותפלים – שעם ישראל, מדינת ישראל הכי מתקדמת בזה בעולם – זה יותר יקר ממים שלוקחים מהכינרת.

יובל שטייניץ: דבר שני, מחיר הביוב, שפעם היה נפרד, הוכנס לתוך מחיר המים, וזאת הסיבה לעלייה הגדולה בשנים האחרונות.

יובל שטייניץ: אז את התאגידים נצמצם ונייעל, ומה שאפשר שם להוריד נוריד, אבל לא להטעות את הציבור: הסיבה שמחיר המים עלה היא שני דברים שדווקא לא – אם מחר התאגידים יתבטלו, לא נוכל לבטל את התפלת המים.

יובל שטייניץ: רוב המים יישארו מותפלים, ונצטרך לשלם בעד ההתפלה הזאת – –

מאיר כהן: אני לא רוצה להפריע לכבודו – –

יובל שטייניץ: – – שהיא בערך 2 שקל לקוב.

מאיר כהן: – – אבל קוב מים, כולל מותפלים, מהולים, עולים 2.8.

מאיר כהן: אני עומד על זה.

יובל שטייניץ: אז אתה – – –

מאיר כהן: אני בדקתי את זה.

יובל שטייניץ: ההתפלה עצמה עולה בערך 2 שקל, לא כולל כל המערכת.

מאיר כהן: בבקשה, 1.9 פלוס 80 אגורות.

יובל שטייניץ: בוא, אני שמעתי אותך, אתה תשמע אותי.

מאיר כהן: רק התייחסת אלי, לא הייתי מפריע לך.

יובל שטייניץ: שנית, מחיר הביוב, שהוא בערך 2.5 שקל לקוב, פעם היה נפרד, ועכשיו זה בפנים.

יובל שטייניץ: זאת עוד התייקרות.

יובל שטייניץ: את מחיר הביוב צריך לשלם – –

אורלי לוי אבקסיס: למה?

יובל שטייניץ: – – כך או כך.

יובל שטייניץ: לכן גם יש חוק, ונצמצם את התאגידים.

יובל שטייניץ: אבל בוא לא נפתח, בוא לא נטעה או נשלה את הציבור בנושא הזה.

יובל שטייניץ: אני רוצה גם להגיד, דודי, כדי לדייק: רשות המים סוברנית לקבל כל החלטה.

יובל שטייניץ: היא קיבלה החלטה עקרונית שהיא מעין קריאת כיוון.

יובל שטייניץ: ודאי שהיא פועלת לפי המדיניות שלי, ואני כשר קובע את המדיניות, אבל מועצת רשות המים היא בסוף הסוברנית לקבוע את המחיר הסופי.

יובל שטייניץ: ומאחר שהיא כבר קראה קריאת כיוון וכיוונה, אני מניח שזה יהיה במדויק או כמעט במדויק מה שנאמר.

יובל שטייניץ: אבל רשות המים תקבל את ההחלטה הסופית בתוך חודשיים, וכמובן, היא אמורה לבטא את מדיניות הממשלה, או את המדיניות שלי כשר המים והאנרגיה.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה לומר לכם, אני גם, כמוך, דודי, לא הייתי מודע לעוול.

יובל שטייניץ: לפני שנה וחצי הייתי בדרום, במועצה אזורית מרחבי-נגב ובמועצה אזורית שדות, ונפגשתי שם עם אנשים, וחקלאי דיבר אתי על הנושא הזה ופרץ בבכי ואמר לי: אני משלם 500% יותר מחקלאי בצפון שיושב קרוב למקורות המים.

יובל שטייניץ: גם אני אמרתי שזה נשמע לי מוגזם, אבל בדקתי וזה כך.

יובל שטייניץ: עכשיו, מה קורה?

יובל שטייניץ: תראו את העוול.

יובל שטייניץ: מדינת ישראל החליטה עוד לפני קום המדינה ומייד עם קום המדינה שמשק המים הוא משק לאומי, זאת אומרת, המים הם משאב לאומי.

יובל שטייניץ: ולכן, תושב באר-שבע ותושב טבריה משלמים אותו מחיר למים בבית, אפילו שתושב טבריה יכול לקחת אותם מהכינרת ולתושב באר-שבע צריך להסיע אותם מאות קילומטרים.

יובל שטייניץ: עקרונית המים בטבריה היו צריכים להיות הרבה יותר יקרים, אבל המים בטבריה והמים בבאר-שבע, במדבר, אותו מחיר.

יובל שטייניץ: המים בירושלים ובתל-אביב – אותו מחיר, אף-על-פי שלירושלים צריך לדחוף את המים לגובה 800 מטר, העלות הרבה יותר גדולה.

יובל שטייניץ: קבענו שהמים משאב לאומי, לא חשוב מי יושב על מקורות המים, על הכינרת או על הנחלים, ומי יושב במדבר או במישור החוף – אותו מחיר.

יובל שטייניץ: רק בחקלאות, 68 שנה, כמעט 69 שנים, משום מה אזרח בטבריה ואזרח בבאר-שבע משלמים אותו מחיר, אבל חקלאי בטבריה – חלק גדול מהחקלאים בטבריה או בעמק-המעיינות, וחקלאי בנגב, ליד באר-שבע, זה משלם 500% יותר מזה.

איתן ברושי: עד עכשיו לא למדת שלעולם לא היה מחיר שוויוני?

איתן ברושי: יש הבדלים עצומים: בננה בעמק-הירדן שותה פי-שניים מים – – –

יובל שטייניץ: כן, שמעתי אותך.

איתן ברושי: אתה לא מבין.

יובל שטייניץ: שמעתי אותך.

איתן ברושי: אתה עד עכשיו לא מבין על מה אתה מדבר.

יובל שטייניץ: שמעתי אותך.

יובל שטייניץ: אבל גם הבננה – – –

איתן ברושי: לא מבין מה קשור מים לבית למים לחקלאות.

יובל שטייניץ: גם החקלאי בדרום יכול לגדל בננות אם ייתנו לו את המים בחצי שקל.

איתן ברושי: אבל אתה – – – את רשות המים 3 שקלים לקוב.

איתן ברושי: אתה אחראי למחיר המים.

יובל שטייניץ: רגע, רגע.

יובל שטייניץ: סליחה, הוא מפריע לי.

יובל שטייניץ: הוא מפריע לי.

יובל שטייניץ: הקשבתי לו.

איתן ברושי: קח כמה שאתה רוצה, אבל אל תגיד דברים לא נכונים.

מאיר כהן: חבר הכנסת ברושי.

יובל שטייניץ: אני בדיוק מגיע אליך ולהצעה שהזכרת כאן, וגם להצעה של עמר בר-לב.

יובל שטייניץ: מה הייתה ההצעה?

יובל שטייניץ: שמעתי פה את הדבר המגוחך הבא: תורידו את מחיר המים ל-1.80 שקל, אבל אל תעלו מחצי שקל ל-1.80, שהאוצר ישים פה עוד כסף.

יובל שטייניץ: יעני, זה מרוויח, אבל זה לא מפסיד.

יובל שטייניץ: זה יישאר בחצי שקל ולזה נוריד ל-1.80, שהאוצר ייתן עוד – – –

איתן ברושי: ל-1.5 שקל.

יובל שטייניץ: ל-1.5 שקל, לא חשוב.

איתן ברושי: חשוב.

יובל שטייניץ: ההצעה הזאת היא לקבע את העוול.

יובל שטייניץ: בסוף חשוב גם הצדק.

יובל שטייניץ: כלומר, האוצר ישים כסף כדי להוריד להם קצת את מחיר המים, אבל אלה שלוקחים את המים של כולנו, שהם משאב לאומי, ימשיכו לשלם חצי שקל – לא, אם האוצר מוכן – והוא לא מוכן – לשים עוד מיליארד שקל או חצי מיליארד, אז שיורידו מ-1.50 שקל לכולם לשקל.

יובל שטייניץ: לכן, ההצעה הזאת הייתה בלתי מוסרית.

יובל שטייניץ: ההצעה ששמעתי מחלק מאנשי העבודה או המחנה הציוני פשוט בלתי מוסרית: בוא נשמור לאלה על הפריבילגיה שלהם – 30 אגורות, 50 אגורות – ואלה יקבלו 1.80, שלא יצעקו.

עמר בר-לב: – – – ולתת לאורן חזן 20 מיליון שקל זה כן מוסרי?

יובל שטייניץ: ההצעה שלכם לא מוסרית, ולצערי הרב – –

עמר בר-לב: אנשי המוסר.

יובל שטייניץ: – – כשחלק

יובל שטייניץ: כם ניסה להכשיל את החוק הצודק הזה – –

עמר בר-לב: חוק ההסדרה הוא כן מוסרי?

יובל שטייניץ: – – עשיתם את זה רק מסיבה אחת, ואמרו לי את זה חלקכם – –

עמר בר-לב: חוק ההסדרה הוא מוסרי?

יובל שטייניץ: – – עמר, רק מסיבה אחת:

יובל שטייניץ: שיש לכם הרבה קיבוצניקים בתוך המפלגה.

עמר בר-לב: מה זה קשור לקיבוצניקים?

יובל שטייניץ: אחרת הייתם תומכים בהצעה הזאת, ולא מציעים הצעות מגוחכות כאלה.

עמר בר-לב: אמר לך חבר הכנסת וקנין שזה לא קשור לקיבוצניקים ומושבניקים.

אילן גילאון: מה מפריע לך קיבוצניקים?

יובל שטייניץ: לא, לא מפריע לי קיבוצניקים.

עמר בר-לב: דובי אמיתי הוא מושבניק.

עמר בר-לב: הוא מייצג את המושבים.

יובל שטייניץ: הקיבוצניקים, אני מסכים, יש להם חלק חשוב בכינון המדינה ובמפעל הציוני.

יובל שטייניץ: ועדיין אין סיבה להפלות חלק גדול מהקיבוצניקים לטובה וחלק גדול מהמושבניקים לרעה.

יובל שטייניץ: אפילו אם יש להם זכויות היסטוריות, ואני מסכים, בקביעת גבולות המדינה, בהגנה על גבולות המדינה, בהגנת המדינה.

יובל שטייניץ: זה לא קשור בכלל.

יובל שטייניץ: זה לא קשור.

שלי יחימוביץ': כל הכבוד.

יובל שטייניץ: לא קשור בכלל.

יובל שטייניץ: מה, בגלל שיש להם החלק הזה צריך לתת להם זכויות יתר מול עיירות הפיתוח או מול המושבניקים?

שלי יחימוביץ': אתה צודק, אבל הנקודה הובנה.

יובל שטייניץ: יפה.

אילן גילאון: יש לי שאלה: כמה זמן אתה עוד צריך לסיים – – –

יובל שטייניץ: אני כבר מסיים.

יובל שטייניץ: אני כבר מסיים, תירגע.

ענת ברקו: – – –

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכם: אני מאוד גאה בתיקון הזה, אני מאוד גאה בתרגיל – עמר בר-לב כינה את זה תרגיל – אני מאוד גאה בתרגיל של ההצמדה, כי אם לא הייתי מצמיד את תיקון העוול בחקלאות להורדת המים, מחיר המים לכלל האוכלוסייה, לא היינו מצליחים לתקן את העוול הזה בחקלאות, או שזה היה לוקח עוד שנים.

זהבה גלאון: השתכנענו, מספיק.

יובל שטייניץ: ואני רוצה לומר: עושים פה צדק למושבניקים, עושים פה צדק לחקלאים של הדרום והמרכז, הערבה ובקעת-הירדן ויהודה ושומרון – –

עמר בר-לב: מה זה קשור לדרום?

יובל שטייניץ: – – עושים פה צדק לחקלאים הערבים – –

עמר בר-לב: חבר הכנסת וקנין גר בצפון, מה זה קשור לדרום?

יובל שטייניץ: – – כי החקלאים הערבים והדרוזים במדינת ישראל לא נהנו ממחיר מים של חצי שקל או 60 אגורות – –

עמר בר-לב: זה לא קשור לדרום ולא קשור לצפון – – –

יובל שטייניץ: – – אלא המחיר שלהם היה 2.60, והלך לעלות ל-3 שקלים.

יובל שטייניץ: אז עושים פה צדק גם לחקלאים הערבים, וגם לחקלאים הדרוזים, וגם לחקלאים הימנים בהתנחלויות, וגם בדרום וגם בבקעת-הירדן.

יובל שטייניץ: אבל מי רצה לדפוק את כל זה?

יובל שטייניץ: חלק מהחברים, חסידי הקיבוצניקים או אלה שהקיבוצניקים מפעילים עליהם לחץ.

יובל שטייניץ: לכן אני מאוד גאה בתיקון הזה, וכבר הנחיתי את רשות המים בשיא המהירות לטפל בהשלכות של התיקון הזה, ואם יהיה לנו עוד כסף למים מוּשבים זולים, נעשה את זה.

יובל שטייניץ: ודרך אגב, מי שטוען שצריך לסבסד את החקלאות או לחזק אותה – יכול להיות, אבל למה דרך מחיר המים?

יובל שטייניץ: יש דרכים אחרות לחזק את החקלאות.

יובל שטייניץ: מחיר המים צריך להיות ריאלי.

יובל שטייניץ: יש גידולים שטובים יותר ונכונים יותר לארץ חמה כמו שלנו, ויש גידולים שאולי מתאימים יותר לגרמניה או לאלפים, ששם יש שפע עצום של מים.

יובל שטייניץ: בקיצור, אדוני היושב-ראש, אני מוכרח להגיד שהייתה פה גם הרבה צביעות, אבל היה פה הרבה צדק, היגיון ויושר, ואני אומר היום לאזרחי ישראל: יש פה בשורה גדולה – שתי בשורות, שתי בשורות – אחת, בתוך כמה חודשים, אני אדאג לכך אישית, המסקנות האלה יגיעו להורדת מחיר המים בקרוב ל-15% לכל אזרחי ישראל; והשנייה, בתוך כמה חודשים יהיה צדק בחקלאות, וכל עם ישראל, כל אזרחי ישראל, יהודים וערבים, ימין ושמאל, מושבניקים וקיבוצניקים, יחיו על-פי אותם עקרונות, שהמים הם משאב לאומי של כולנו, ולא מפלים בין אזרח ואזרח, לא מפלים בין חקלאי וחקלאי, לגבי מחירי המים.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איתן כבל: נשארו לך עוד עשר דקות.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו – אני מבקש מכולם לשבת – אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–40 – 50 נגד – אין נמנעים – 4 סעיפים 1–40 נתקבלו.

מאיר כהן: 50 בעד, אין מתנגדים, ארבעה נמנעים.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים – ההצעה עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו נעבור לקריאה שלישית.

מאיר כהן: אני מבקש – מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 51 נגד – אין נמנעים – 4 חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, נתקבל.

מאיר כהן: 51 בעד, אין מתנגדים, ארבעה נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק המים (תיקון מס' 27) עברה גם בקריאה שלישית.

מאיר כהן: ברכות ליוזמים.

מאיר כהן: אדוני סגן המזכירה, בבקשה.

מאיר כהן: הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי בנושא: 29 תלמידים מחמישה בתי-ספר יוקרתיים בירושלים נעצרו בחשד לסחר ושימוש בסמים; מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת יהודה גליק בנושא: אפליה לרעה של סופרי הילדים והנוער; מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת דב חנין, מיכל רוזין וזוהיר בהלול בנושא:

נאזם בדר: רשות האוכלוסין וההגירה הסתירה מפני בתי-המשפט את קיומן של חוות דעת פנימיות בדבר מבקשי מקלט מאפריקה.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [מס' מ/1068; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 16902; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 55), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מנחם אלעזר מוזס.

מאיר כהן: כבודו.

מאיר כהן: לחוק הזה אין הסתייגויות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 55), התשע"ז–2017.

מנחם אליעזר מוזס: סעיפים 67א ו-69א לחוק מס ערך מוסף, התשל"ו–1975, קובעים הוראות מיוחדות לעניין הגשת דוח תקופתי מפורט על-ידי יחיד שמחזור עסקאותיו עולה על 2.5 מיליון שקלים חדשים, וכן חברות – –

מאיר כהן: חברים, חברים, אני מבקש מכולם.

מנחם אליעזר מוזס: – – ועוסקים שמחזור עסקאותיהם עולה על 1.5 מיליון שקלים חדשים.

מנחם אליעזר מוזס: כיום החוק קובע שהדיווח יוגש ביחס לתקופה של חודש בתוך 15 ימים לאחר סיום אותו חודש.

מנחם אליעזר מוזס: בהוראת שעה לחוק נקבע שבתקופה שמיום י”ג באדר א' התשע”ד עד יום ב' בטבת התשע”ז, 13 בפברואר 2014 עד 31 בדצמבר 2016, הדיווח המפורט יוגש כדוח מיוחד נפרד, נוסף על הדוח התקופתי, כדי לבחון את ביצועי מערכת הדיווח המפורט.

מנחם אליעזר מוזס: על-פי הוראת השעה יש להגיש את הדוח המיוחד בתוך 15 ימים ממועד הגשת הדוח התקופתי, כלומר עד 30 יום לאחר תקופת הדוח.

מנחם אליעזר מוזס: הוראת השעה פקעה כבר בתום שנת 2016.

מנחם אליעזר מוזס: עם פקיעתה צפויים העוסקים החייבים בדיווח מפורט להגיש את הדוח המפורט כדוח תקופתי, בתוך 15 ימים מתום תקופת הדוח.

מנחם אליעזר מוזס: בהצעת החוק הממשלתית המקורית הוצע להאריך את התקופה בחוק להגשת דוח תקופתי ל-21 ימים במקום 15.

מנחם אליעזר מוזס: בדיון בוועדה טענו המייצגים ש-21 ימים הם תקופה קצרה מדי, ולפיכך החלטנו להאריך את התקופה לתקופה המרבית האפשרית של 23 ימים.

מנחם אליעזר מוזס: מוצע שתחילתו של חוק זה תהיה ביום ג' בטבת התשע”ז, 1 בינואר 2017.

מנחם אליעזר מוזס: להצעת החוק לא צורפו הסתייגויות או בקשות רשות דיבור.

מנחם אליעזר מוזס: לפיכך, אבקשכם לאשר את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, לא הוגשו לא בקשות דיבור ולא הסתייגויות.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 55), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2 – 36 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מאיר כהן: 36 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: החוק עבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: ואנחנו מייד עוברים לקריאה השלישית.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: מתחילים את ההצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 55), התשע"ז–2017, נתקבל.

מאיר כהן: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 55) עברה גם בקריאה השלישית.

מאיר כהן: ברכות.

מאיר כהן: [מס' כ/669; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 18681; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 18), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ניסן סלומינסקי.

מאיר כהן: אדוני.

ניסן סלומינסקי: מה זה, עיסאווי עצמו לא נמצא?

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, איפה מציע החוק?

ניסן סלומינסקי: איפה עיסאווי?

ניסן סלומינסקי: הוא מגיע?

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה, בשם ועדת החוקה, להגיש בפניכם לקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק של ידיד וגם שכן.

ניסן סלומינסקי: נדמה לי שזו הצעת החוק השנייה שלך, בעזר השם.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק באה לעשות תיקון בתנאי הכשירות להתמודדות לקאדי בבית-הדין השרעי, וגם לקבוע את תנאי הכשירות למינוי כקאדי בבית-הדין השרעי לערעורים.

ניסן סלומינסקי: עד היום, לפי חוק הקאדים, המינוי של קאדי לבית-הדין השרעי דורש השכלה דתית, והכוונה היא השכלה גבוה בדין השרעי, בלימודי האסלאם, להנחת דעתם של ועדת המינויים – דבר שהוא לא מוגדר.

ניסן סלומינסקי: מוצע על-ידי חברי לחדד את הדרישה ולדרוש שהמועמד יהיה בעל תואר אקדמי מוכר בדין השרעי או בלימודי האסלאם, ושהתואר האקדמי הזה יהיה של מוסד מוכר בארץ או בחו"ל.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון.

ניסן סלומינסקי: צריך להסביר שכל תואר שעוסק בלימודי האסלאם, כפי שנלמד באוניברסיטאות ובמכללות שונות בעולם, ייחשב לתואר כנדרש.

ניסן סלומינסקי: דבר אחד.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, מוצע לדרוש כי המועמד יהיה גם בעל רישיון להיות טוען שרעי, וכי עסק בטיעון שרעי ברציפות או לסירוגין לא פחות מחמש שנים – שזה דומה מאוד לדרישה שישנה מעורך-דין, שיהיה לו ניסיון של חמש שנים לפחות בעריכת-דין; להשוות את התנאים.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, מוצע לקבוע שתנאי הכשירות להתמנות לקאדי בבית-הדין השרעי לערעורים – שיהיה מי שכיהן כקאדי בבית-הדין השרעי לפחות ארבע שנים, דבר אחד, או מי שהוא בעל תואר אקדמי בדין השרעי או בלימודי האסלאם כאמור, ושהוא עוסק בטיעון שרעי שבע שנים לפחות, או מי שהוא עורך-דין ועסק בעריכת-דין שבע שנים לפחות.

ניסן סלומינסקי: אלה התיקונים.

ניסן סלומינסקי: מוצע שכל השינויים האלה ייכנסו לתוקף בעוד כשנה וחצי, מ-1 ביוני 2018.

ניסן סלומינסקי: זה לא יחול על קאדים שמכהנים כבר בפועל, שיכהנו בפועל עד התאריך הזה, אלא רק על החדשים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מוצע כבר לעשות, בדרך אגב, גם שינוי, ובמקום ועדת המינויים, לקרוא לזה ועדה לבחירת קאדים, ושתהיה באותו הרכב של תשעה חברים, וביניהם שר המשפטים, חבר ממשלה שנבחר על-ידה ושלושה חברי כנסת, מהם לפחות שניים מוסלמים.

ניסן סלומינסקי: מוצע לקבוע כי חברי הממשלה או חברי כנסת הנבחרים לוועדת המינויים לא ישתייכו לאותה מפלגה בעת היבחרם, אבל מצד שני, הדרישה שלפחות יהיו שני חברי כנסת מוסלמים היא עדיפה, ואם אין ברירה והם מאותה מפלגה, עדיף שיהיו שני מוסלמים, גם אם הם מאותה מפלגה; עדיף שיהיו שני מוסלמים ולא מאותה מפלגה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות, מצד אחד, לחברי אוסאמה סעדי ובני בגין, שהיו פעילים מאוד בחוק הזה, ולברך את ידידי ושכני עיסאווי, שעשה את השינוי הזה, ושיהיה לו, בעזר השם, בעוד כמה דקות החוק השני ברשימה שלו.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכל חברי לתמוך בהצעה הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אין הסתייגויות, אבל יש בקשת דיבור.

מאיר כהן: אוסאמה סעדי, הזכרנו לך.

אורן אסף חזן: זו קריאה ראשונה?

מאיר כהן: חבר הכנסת סעדי.

מאיר כהן: השר יובל שטייניץ, בשקט שם, בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות, אדוני.

אורן אסף חזן: מזל שאתה עושה רוטציה ועוזב את הכנסת, למה אני אוהב אותך, וכואב לי מה שנהיה ממך, וכואב לי איך – – –

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ראשית, אני מבקש לברך את חברי עיסאווי פריג' על הצעת החוק שהוא יזם, שאנחנו תומכים בה ועמלנו ועשינו מה שיכולנו במסגרת ועדת החוקה כדי לקדם את זה.

אוסאמה סעדי: חשובה לנו מאוד, אדוני היושב-ראש, מערכת בתי-הדין השרעיים.

אוסאמה סעדי: אני גם, כחבר בוועדה לבחירת קאדים שרעיים – אנחנו מינינו לפני כמה חודשים שישה קאדים שרעיים: שניים לבית-הדין השרעי לערעורים וארבעה לבתי-הדין האזוריים.

אוסאמה סעדי: אנחנו עכשיו בתהליך של בחירת עוד כמה קאדים, וגם, פעם ראשונה, וכפי שכבר הודיעה שרת המשפטים, ואנחנו שמענו את זה, ואנחנו עכשיו עמלים במסגרת הוועדה הבוחנת לבחור פעם ראשונה בקאדית שרעית.

אוסאמה סעדי: את שומעת, עאידה?

אוסאמה סעדי: חברת הכנסת עאידה סלימאן, אנחנו בחודשים הקרובים נמנה פעם ראשונה קאדית שרעית.

אוסאמה סעדי: נוסף על כך, גם היינו בעיר סח'נין.

אוסאמה סעדי: הואיל וחברי מסעוד גנאים נכנס רק עכשיו, אז – גם שרת המשפטים ביקרה בעיר סח'נין, וחתמה על צו הקמת בית-דין שרעי בעיר סח'נין.

אוסאמה סעדי: הצעת החוק של חברי עיסאווי מבקשת לעשות סדר בכישורים שמועמד חייב למלא על מנת להיות מועמד לכהונה.

אוסאמה סעדי: אנחנו, אכפת לנו מבתי-הדין השרעיים.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים קאדים שרעיים ברמה מקצועית גבוהה, ולכן חשוב מאוד התנאי הזה, שהיה פרוץ, למען האמת, ולא היו הגדרות ברורות לפני הצעת החוק הזאת בכל מה שקשור לבקיאות בהלכה השרעית, ועכשיו יש הגדרה ברורה.

אוסאמה סעדי: אומנם זה לא יחול על המינויים שאנחנו עכשיו עמלים, בחודש הזה, בחודשים הקרובים, למנות ולבחור, אבל חשוב מאוד שכבר נדע שמ-2018 אלה יהיו התנאים, ותנאי הכשירות יהיו ברורים, קבועים, ברמה גבוהה.

אוסאמה סעדי: אנחנו, אכפת לנו מאוד וחשובה לנו מאוד המערכת של בתי-הדין השרעיים, ולכן אנחנו עושים את הכול כדי שהם יקבלו את כל מה שמגיע להם.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים להשוות את התנאים שלהם לתנאים בבתי-המשפט האזרחיים, ולכן אנחנו עמלנו גם שהפגרה בבתי-הדין השרעיים תהיה כמו הפגרה בבתי-המשפט האזרחיים; בתי-הדין השרעיים, אדוני היושב-ראש, היו מקבלים רק חודש אחד פגרה, להבדיל מבתי-משפט אזרחיים, שמקבלים חודש וחצי.

אוסאמה סעדי: אנחנו השווינו את התנאים שלהם גם מבחינת פנסיה, וכל הדברים האלה.

אוסאמה סעדי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הנהלת בתי-הדין השרעיים, וזה גם המקום לברך אותם ועל שיתוף הפעולה, ואנחנו ממשיכים ורוצים שיתוף פעולה.

אוסאמה סעדי: אני מברך את משרד המשפטים, את ועדת החוקה, את בני בגין, חברי, שניהל את הוועדה, ואת היועצים המשפטיים.

אוסאמה סעדי: וכמובן, עוד תיקון חשוב – ששני החברים בוועדה לבחירת קאדים, הנציג של הממשלה והנציג של הכנסת, לא יהיו מאותה מפלגה.

אוסאמה סעדי: גם זה חשוב מאוד.

אוסאמה סעדי: ולכן, עיסאווי, מברוכ, ואנחנו נתמוך בחוק.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אין הסתייגויות.

מאיר כהן: אנחנו נעבור להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 18), התשע"ז–2017.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה, בבקשה, בקריאה שנייה.

דוד ביטן: רגע, תרשום אותי בעד, תרשום אותי.

דוד ביטן: אני לא יכול לרוץ יותר מהר.

דוד ביטן: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–5 – 35 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

מאיר כהן: 35 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אנחנו נוסיף לפרוטוקול את חבר הכנסת ביטן, את חברת הכנסת נורית קורן ואת חבר הכנסת איתן ברושי.

מאיר כהן: חכה, עיסאווי.

מאיר כהן: עבר בקריאה שנייה, ואנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 40 נגד – אין נמנעים – אין חוק הקאדים (תיקון מס' 18), התשע"ז–2017, נתקבל.

מאיר כהן: 40 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת חוק הקאדים עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: ברכות – בבקשה, עיסאווי, חבר הכנסת.

דוד ביטן: בעד.

עיסאווי פריג': בעד, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, טוב, אני לא אחזור על מה שאמרתי קודם.

עיסאווי פריג': זה מרגש, זה משמח שהצעת שלך חוק עוברת.

עיסאווי פריג': אבל, חברים, אני – שני משפטים ולא אאריך אתכם.

עיסאווי פריג': בתי-הדין השרעיים במדינה הם הגוף העצמאי היחידי שיש לחברה הערבית, והגוף הזה, חייבים, חייבים לשמור עליו, להעלות את רמתו, כדי שיוכל לתת מענה להרבה סוגיות בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': הצעת החוק שבאה להעלות מהרמה של השופטים והטוענים שם, רק החברה בכללותה תרוויח מזה, ותרוויח בגדול.

עיסאווי פריג': אז לשם כך.

עיסאווי פריג': הצעת החוק הזאת באה באיחור, אבל היא הגיעה, והיא מחויבת המציאות.

עיסאווי פריג': לשם כך, ברשותך, אדוני, אני רק אגיד כמה תודות.

עיסאווי פריג': אני אתחיל בנועה, היועצת המשפטית – איפה נועה?

עיסאווי פריג': הנה נועה.

עיסאווי פריג': נועה, עם כל הקשיים, עם כל השאלות, עם כל החפירות, הצלחנו, למרות כל זה.

עיסאווי פריג': תודה לך על הרצון, על כל מה שעשיתם.

עיסאווי פריג': וליושב-ראש הוועדה, ניסן, אומנם לא יצא לך לסיים אתנו את החקיקה, ובני השלים אותה, לכם, לשניכם, תודה, וכמה זה טוב גם מדי פעם ששכן ייתן רוח גבית לשכן.

עיסאווי פריג': אז תודה לך, ולשרה שקד, שאכן נתנה לנו גם רוח גבית במעבר החוק הזה.

עיסאווי פריג': ובסוף, חברים, אני אומר וממשיך את דבריו של חברי אוסאמה: עכשיו מתקיימת בוועדה לבחירת שופטים שאני וחבר הכנסת סעדי חברים בה – מתקיים עכשיו תהליך לבחירת קאדים חדשים.

עיסאווי פריג': אנחנו התחייבנו, והייתה לי הצעת חוק, למנות אישה ערבייה קאדית ראשונה במדינה, ויש התחייבות של השרה ושל כל הוועדה.

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו בתהליך הבחירה.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, אני מאמין שאנחנו עומדים לעשות היסטוריה, ותהיה קאדית אישה מוסלמית ראשונה בהיסטוריה של המדינה, וזה אמור להיות בחודשיים הקרובים.

עיסאווי פריג': זה תעודת כבוד וזה באמת שינוי שמבשר רבות.

עיסאווי פריג': תודה לכולם, ושירבו – – –

מאיר כהן: תודה רבה, מברוכ, תודה רבה.

מאיר כהן: יושב-ראש ועדת הכנסת, שלוש הודעות, בשתיים מהן אנחנו – – –

): שתי הודעות – –

מאיר כהן: שתי הודעות.

): – – ארבע הודעות.

מאיר כהן: ארבע הודעות ושתי הצבעות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

): תודה, כבוד היושב-ראש.

): זה שתי הודעות ושתי הצבעות.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ו–2016, פ/2633, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה – כמו שאמרתי, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודיע על חילופי אישים בוועדת הכספים: מטעם סיעת כולנו – במקום חבר הכנסת אלי כהן יבוא חבר הכנסת רועי פולקמן כחבר קבוע במקום ממלא-מקום.

): יש לי עכשיו שתי הודעות שדורשות הצבעה.

): חברי הכנסת, ביום ו' בטבת התשע"ז, 4 בינואר 2017, החליטה מליאת הכנסת להעביר לוועדת החוץ והביטחון את ההצעה לסדר-היום בנושא: פוגרום, הכאת יהודים וחילול קברו של רבי נחמן מברסלב בצבע ואף בראש חזיר באומן שבאוקראינה, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

): יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון מבקש להעביר את ההצעה לדיון בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, אשר דנה בנושא מעקב אחר מקרי אנטישמיות בעולם.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום להמליץ לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את ההצעה האמורה מוועדת החוץ והביטחון לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): אנא הוסף את קולי למצביעים בעד.

מאיר כהן: נצביע על החלטת ועדת הכנסת להעביר את הדיון בנושא פוגרום, הכאת יהודים וחילול קברו של רבי נחמן מברסלב מוועדת החוץ והביטחון לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 10 בעד הצעת ועדת הכנסת – 28 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הנושא: פוגרום, הכאת יהודים וחילול קברו של רבי נחמן מברסלב בצבע ואף ראש חזיר באומן שבאוקראינה מוועדת החוץ והביטחון לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

מאיר כהן: בעד – 29, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מאיר כהן: אדוני.

): והודעה נוספת שדורשת הצבעה: אדוני היושב-ראש, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום להקים ועדה משותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת המדע והטכנולוגיה לדיון בשתי הצעות חוק בנושא הסרת תוכן שפרסומו מהווה עבירה מרשת האינטרנט – הצעת חוק ממשלתית 1104 והצעת חוק פרטית 3110/20, של חברת הכנסת רויטל סויד.

): לאור העובדה שהצעת החוק הממשלתית עברה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט והצעת החוק הפרטית עברה לדיון בוועדת המדע והטכנולוגיה, נדרשת הצבעה על העברתן לוועדה המשותפת, שתהיה בהרכב הזה: מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – חברי הכנסת ניסן סלומינסקי – יושב-ראש, זאב בנימין בגין, מיכאל מלכיאלי, רויטל סויד, אוסאמה סעדי ומיכל רוזין; מטעם ועדת המדע והטכנולוגיה – חברי הכנסת אורי מקלב, דוד ביטן, יואב קיש, יפעת שאשא ביטון, יואל חסון וחיים ילין.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): תודה.

מאיר כהן: ובכן, תודה.

מאיר כהן: אנחנו נצביע על הקמת ועדה משותפת לוועדת המדע והטכנולוגיה וועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בהצעתה של חברת הכנסת רויטל סויד – עם רשימת השינויים שיושב-ראש הוועדה הציע.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד הצעת ועדת הכנסת – 30 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להקים ועדה משותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת המדע והטכנולוגיה לדיון בהצעות חוק בנושא הסרת תוכן שפרסומו מהווה עבירה מרשת האינטרנט ולהעביר את הצעות החוק בנושא לוועדה המשותפת נתקבלה.

מאיר כהן: 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: [מס' כ/664; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 18173; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 28), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דודי אמסלם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברושי, עכשיו זה החוק שלך, למרות שקודם, איך אמרת לי, דודי, דיברת יותר מדי, אז שקלתי אם להעלות את החוק שלך, כן או לא, בסוף אמרתי: אוותר לך ונעלה את זה.

דוד אמסלם: אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 28), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר כהן: חברים, חבר הכנסת יוגב, אנא מכם, בשקט.

דוד אמסלם: סעיף 3א(ג1) לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952, מסמיך את שר הפנים, בין היתר, להאריך רישיון לישיבת ביקור שניתן לעובד זר מעבר לתקופה המרבית הקבועה בחוק, אם נתקיימו נסיבות מיוחדות וחריגות של תרומת העובד הזר לכלכלה, למשק או לחברה.

דוד אמסלם: בהצעת חוק זו, שיזמו חברי הכנסת איתן ברושי, נורית קורן, מירב בן ארי ויפעת שאשא ביטון, מוצע להבהיר, לאור כמה מקרים שהתעוררו לאחרונה, כי אפשר להאריך רישיון לישיבת ביקור כאמור לעובד זר גם אם התקיימו נסיבות מיוחדות של תרומתו לתרבות ולספורט – ברושי שוחר תרבות וספורט.

דוד אמסלם: הארכת רישיונות של עובדים זרים לפי סעיף זה תיעשה לאחר התייעצות עם שר האוצר ובהסכמת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

דוד אמסלם: כמו כן מוצע לקבוע כי שר הפנים יהיה רשאי, לאחר התייעצות עם שר האוצר, בהסכמת שר העבודה, הרווחה – אגב, רק על המשפט הזה עיכבנו את החוק איזה שלושה שבועות – והשירותים החברתיים, ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, לקבוע בתקנות נסיבות שיראו אותן כנסיבות מיוחדות וחריגות של תרומת עובד זר כאמור.

דוד אמסלם: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, לכן אבקש כי הכנסת תתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: אגב, גם החוק הנוכחי היום, במצב היום, מסדיר את הנושא הזה שגם תרבות וספורט, אבל היות שמר ברושי ביקש להדגיש את זה באופן חיובי, נענינו להצעה הזאת, ואני מבקש מכולם לתמוך בהצעה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, אתה תוכל לברך אחר כך, לא עכשיו, אדוני.

מאיר כהן: אין הסתייגויות, אבל יש רשימת דוברים.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי; מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג, גברתי – מוותרת.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שנייה.

מאיר כהן: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 28), התשע"ז–2017, כהצעת הוועדה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1 – 32 נגד – 4 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מאיר כהן: 32 בעד, ארבעה מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם – – –

דוד ביטן: נא להוסיף לפרוטוקול.

מאיר כהן: לפרוטוקול להוסיף את מי?

מאיר כהן: את דודי ביטן, את חברת הכנסת טלי?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: את חבר הכנסת נגוסה, את חבר הכנסת אכרם ואת חבר הכנסת ילין.

מאיר כהן: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 37 נגד – 4 נמנעים – אין חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 28), התשע"ז–2017, נתקבל.

מאיר כהן: 37 בעד, ארבעה מתנגדים.

מאיר כהן: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 28), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בחוק הקודם, חברי דודי אמסלם, נמנעתי, כי הייתי חלוק על חלק מהדברים.

איתן ברושי: אנחנו בעד הפחתת מחירי מים.

איתן ברושי: פה, אדוני היושב-ראש ואדוני יושב-ראש הוועדה, אנחנו תומכים בהצעת חוק שהובלתי יחד עם חברים נוספים, לשילוב אמנים וספורטאים ממדינות נוספות.

איתן ברושי: זה מה שמאפיין עולם של תרבות וספורט, שהוא פתוח ואין לו גבולות מדיניים.

איתן ברושי: אמנים זרים וספורטאים זרים תורמים רבות בתחומים האלה בישראל, כמו שגם אמנים וספורטאים ישראלים משולבים בפעילות בחו"ל, וגם קבוצות וגופים מופיעים, והם שגרירים נאמנים של מדינת ישראל, שהפכה להיות בהחלט מקור גאווה בתחומים רבים, ודאי בתרבות, באמנות ובספורט.

איתן ברושי: וכך אנחנו הגענו להצעה הזאת, שאומרת שאפשר, לפי כללים ברורים, לאפשר לספורטאים ואמנים בתחומים הללו להיות כאן יותר מתקופה שמוגדרת חמש שנים ועוד שלושה חודשים, שזה תקופה של מה שנקרא עובד זר.

איתן ברושי: החוק הזה נעשה יחד עם מינהל האוכלוסין ומשרד הפנים, ואני חושב שיש כאן תרומה – ורבים מחכים להחלטה הזאת – כדי לאפשר לתרבות ולספורט להישאר ולהיות אבן יסוד בחברה הישראלית.

איתן ברושי: במסגרת תפקידי כראש המועצה האזורית עמק-יזרעאל, כמנכ"ל משרד המדע, התרבות והספורט וכמזכיר התנועה הקיבוצית, פעלתי רבות לקדם תחומים אלה.

איתן ברושי: אני רוצה להודות בראש ובראשונה לשר הפנים אריה דרעי, שנתן את ברכתו להצעה, וליועצת שלו נילי ברוש; לשרת התרבות והספורט מירי רגב ולצוות שלה; לחברות הכנסת נורית קורן, מירב בן ארי וד"ר יפעת שאשא ביטון, שהיו שותפות וחתומות על החוק; למינהל האוכלוסין; לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולעומד בראשה, חברי דודי אמסלם, ולצוות שלו, וביחד עם האחרים – הצוות של הלשכה שלי בעבר ובהווה.

איתן ברושי: לכולם אני מודה, ואני אומר לכם שזה חוק חשוב ולטובת המדינה, ללא חלוקות של פוליטיקה או מפלגות.

איתן ברושי: בהצלחה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [מס' כ/661; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 18148; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 191), התשע"ז–2017.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 191), התשע"ז–2017, שמקורה בהצעת חוק פרטית אשר הגישה חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חוק הביטוח הלאומי קובע כי מענק לידה ישולם רק ליולדת שאושפזה בבית-חולים בקשר ללידה.

טלי פלוסקוב: הוראה זו נועדה לעודד נשים ללדת בבית-חולים תחת השגחה רפואית.

טלי פלוסקוב: בהצעת החוק שלפני

טלי פלוסקוב: כם מוצע לקבוע כי מענק לידה ישולם גם ליולדת שלא הזדקקה לאשפוז בקשר ללידה, במצבים שבהם מיילדת או רופא אישרו כי הם נכחו בלידה והלידה התקיימה בהתאם להוראות חוזרי משרדי הבריאות בעניין לידות בית.

טלי פלוסקוב: הוראות משרד הבריאות נועדו להבטיח את בריאות האם והיילוד במהלך הלידה שהתקיימה בבית ולאחריה.

טלי פלוסקוב: על מנת לקבל את מענק הלידה תצטרך היולדת להעביר את תצהיר המיילדת או את תעודת הרופא למשרד הבריאות, ומשרד הבריאות ימסור על כך דיווח למוסד לביטוח לאומי, והוא ישלם ליולדת את המענק.

טלי פלוסקוב: מה שבעצם זה אומר – שחסכנו לנשים ריצות בין משרדי הממשלה ולקחנו את זה על עצמנו.

טלי פלוסקוב: מסירת תצהיר המיילדת או תעודת רופא למשרד הבריאות תיעשה באמצעות טיפות-החלב, אשר יעבירו את המידע לביטוח הלאומי באמצעות מערכת ממוחשבת.

טלי פלוסקוב: במהלך דיוני הוועדה התברר כי נדרשת תקופה של כשנה וחצי לפיתוח המערכת הממוחשבת, ועד לפיתוחה יועבר המידע באמצעות קובץ מחשב שבו מרוכזים כל הפרטים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק מאפשרת ליולדות שרוצות בכך ללדת בביתן, ועם זאת ההצעה קובעת שלצורך קבלת מענק הלידה יש לשמור על הכללים וההוראות שיבטיחו את שלומם של האם והיילוד.

טלי פלוסקוב: להצעת חוק זאת לא הוגשו הסתייגויות, ולפיכך אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

טלי פלוסקוב: כמובן, מכאן ברכות לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד, אנחנו בוועדה תמיד – אדוני יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף, אני יודעת שמילאת את תפקידך בחו"ל כנציג מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: בדיון שהיה בוועדה אמרנו לנציגי הביטוח הלאומי שאנחנו, גם נשים וגם גברים שמטפלים בהצעות חוק שקשורות לנשים, נמשיך לשגע את אנשי משרד הבריאות – לשגע, כמובן, במובן הטוב – בהצעות חוק שמיטיבות עם נשים, במיוחד נשים בלידה ואחריה.

טלי פלוסקוב: אז תודה רבה לכל השותפים, וכמובן, אני מבקשת – – –

מירב בן ארי: מתי החוק נכנס לתוקף?

טלי פלוסקוב: החוק נכנס לתוקף חצי שנה – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: הגענו להבנה בסוף על שלושה חודשים?

טלי פלוסקוב: הביטוח הלאומי ביקשו שלושה חודשים, כי הם טענו שהם עכשיו בלחץ של הרבה הצעות חוק שקשורות לחוק ההסדרים.

טלי פלוסקוב: מאוד ביקשנו מהם להצטמצם בזמן, כי חצי שנה – חשבנו שזה הרבה מאוד זמן.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, אמרתי להם שאם היית אתה מנהל את הדיון, לא היית נותן להם חצי שנה.

טלי פלוסקוב: אז אני שמחה מאוד שהגיעו להבנה והצטמצמו – –

אוסאמה סעדי: אי-אפשר להחריג את מירב בן ארי?

טלי פלוסקוב: – – לשלושה חודשים.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: כמובן, אני מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג ביקשה רשות דיבור – בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: החוק הזה עושה דבר נורא נורא פשוט: הוא בא לתקן אפליה כלכלית שעד היום הונהגה על סמך מקום הלידה.

תמר זנדברג: בעבר הייתה מדיניות לעודד לידות בבית-חולים ולא בבית, על סמך התובנה שלידות בבית מסוכנות יותר.

תמר זנדברג: אבל היום ידוע שלידה שהיא בסיכון נמוך ומלווה על-ידי מיילדת מוסמכת, על-פי נוהל שקבע משרד הבריאות – לידה שעומדת בנוהל הזה אינה מסוכנת יותר.

תמר זנדברג: ועל כן, כל מה שנשאר זה בעצם אפליה כלכלית על בסיס אותו מענק לידה, שהוא בעצם מענק שמיועד להוצאות הראשוניות על התינוק או התינוקת.

תמר זנדברג: ועל כן, אנחנו היום מבטלים את האפליה הזאת ומעניקים את מענק הלידה על-פי לידה שהיא בטוחה, שהיא מפוקחת, שהיא לפי הנחיות משרד הבריאות, ללא קשר למקום שבו היא התקיימה.

תמר זנדברג: ולתודות.

תמר זנדברג: אני רוצה מאוד מאוד להודות קודם כול לשר הבריאות יעקב ליצמן.

תמר זנדברג: תודה לך, אדוני השר, גם על התמיכה וגם על העבודה.

תמר זנדברג: זה המקום גם להודות לצוות שלך, ובמיוחד למוטי בבצ'יק, שעוזר לנו כאן בכול; ולשאר צוות משרד הבריאות – לעו"ד טל נשרי מהייעוץ המשפטי ולעו"ד טליה אגמון, גם היא מהייעוץ המשפטי של משרד הבריאות; מהביטוח הלאומי – למנכ"ל הביטוח הלאומי, למנכ"ל המוסד שלמה מור-יוסף; לאורי קנדל ואלעד זכות, שני היועצים שלו, שעבדו אתנו על החוק הזה; לאתי נמרודי, מנהלת תחום אימהות, ועליזה ברלזון, מנהלת אגף משפחה; ולעו"ד מיכל מזוז מהלשכה המשפטית של הביטוח הלאומי.

תמר זנדברג: תודה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ליושב-ראש הקבוע אלי אלאלוף, שנתן "פוש" לחוק הזה בהתחלה, ולמחליפה שלו חברת הכנסת טלי פלוסקוב – –

אלי אלאלוף: זה בדיוק כמו לידת בית.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: – – חברת הכנסת טלי פלוסקוב, שסיימה את הדיון וגם הציגה כאן; למנהלת הוועדה ענת כהן שמואל ולצוות הוועדה; ליועצות המשפטיות עו"ד שמרית שקד ועו"ד ענת מימון, שליוו אותנו.

תמר זנדברג: תודה לכולכן.

תמר זנדברג: תודה לשרת המשפטים ויושבת-ראש ועדת השרים לענייני חקיקה איילת שקד על התמיכה; תודה לארגון "נשים קוראות ללדת", ובמיוחד לקשת קורם, שהיה לי הכבוד שהייתה היועצת שלי בתחילת הכנסת הקודמת, לנילי אלכסנדרוביץ, ולארגון אמה"י, שזה ארגון מיילדות הבית בישראל, ובמיוחד למיכל בונשטיין ולמיילדות.

תמר זנדברג: ותודות אחרונות – לצוות שלי, ליועצת הפרלמנטרית טלי טסלר, לאופיר בר-זוהר, אלעד וולף, לתום כהן ודור בן-דור.

תמר זנדברג: תודה לכולכם, תודה על התמיכה.

תמר זנדברג: נצביע בעד.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה, בבקשה, בקריאה ראשונה – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 191).

טלי פלוסקוב: שנייה.

מאיר כהן: בקריאה שנייה, סליחה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 1–2 – 35 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מאיר כהן: 35 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 191), עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 35 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 191), התשע"ז–2017, נתקבל.

מאיר כהן: 35 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 191) עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: ברכות ליוזמים.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הצבעה באמצעות תעודה צבאית אישית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: חבר הכנסת סמוטריץ – חבר הכנסת סמוטריץ לא נמצא.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1108); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 6) (אמצעי זיהוי ביומטריים), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים.

מאיר כהן: אם לא – השר ליצמן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מציג את החוק בשם שרת המשפטים.

יעקב ליצמן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 6) (אמצעי זיהוי ביומטריים), התשע"ז–2017, היא תולדה של הטמעת מערכת טלפוניה חדשה בשב"ס בשם מערכת "שחף".

יעקב ליצמן: מטרת המערכת היא הקניית יכולת בקרה בידי שב"ס בניהול מערך הטלפונים בגבייה באגפי שב"ס לצורך שמירה על התנהלות תקינה ומניעת שימוש לרעה במערכת הטלפונים על-ידי האסירים.

יעקב ליצמן: המערכת מבוססת על זיהוי קולי של האסיר.

יעקב ליצמן: דגימת קול ניטלת מן האסיר, במטרה לאפשר לאסיר שימוש בטלפון ללא חשש מגנבה או מאובדן הכרטיס.

יעקב ליצמן: ככלל, למעט במקרים חריגים, נטילת דגימת הקול תיעשה בהסכמת האסיר.

יעקב ליצמן: השימוש בדגימת קול העלה את הצורך בעיגון חוקי של השימוש באמצעי זיהוי זה, וכן צורך בתיקון רחב יותר של חוק אמצעי זיהוי, שיאפשר, לאור הטכנולוגיה המתפתחת, שימוש באמצעי זיהוי ביומטריים נוספים במסגרת המאגר המשטרתי.

יעקב ליצמן: חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי), התשנ"ו–1996, כולל כבר היום הוראות שנועדו להבטיח כי נטילת אמצעי זיהוי תיעשה תוך שמירה מרבית על כבוד האדם ופרטיותו.

יעקב ליצמן: הוראות שונות בחוק נוגעות בהגבלות על השימוש באמצעי הזיהוי שניטלו, חסיון הנתונים שבמאגר, הגבלת השימוש למטרות מסוימות והוראות נוספות הקשורות לניהול המאגר.

יעקב ליצמן: מטרתו של תיקון זה היא הסדרת ההיבטים הקשורים לנטילת דגימת קול של אסירים, שמירתה במאגר מידע, תכליותיה והשימוש בה.

יעקב ליצמן: נוסף על כך, הצעת החוק פותחת את האפשרות לשימוש באמצעי זיהוי ביומטריים אחרים, כפוף לשיקול דעתו של השר לביטחון הפנים ולהחלת הוראות החוק ביחס אליהם, כדי להבטיח שהשימוש בנתונים ביומטריים יהיה כפוף להוראות החוק המגינות על הפרטיות ועל חסיון המידע.

יעקב ליצמן: הצעת החוק גובשה בתיאום עם המשרד לביטחון הפנים, משטרת ישראל ושירות בתי-הסוהר.

יעקב ליצמן: לאור האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יש רשימת דוברים.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מאיר כהן: ההרשמה סגורה.

מאיר כהן: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרה שקד – שהייתי רוצה, אם היא הייתה פה, לשמוע – מפרסמת את ההודעה הבאה:

עבד אל חכים חאג' יחיא: השר דרעי אישר בישיבת קבינט כי מדינה שתעביר את השגרירות שלה לירושלים תקבל פטור מארנונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את הדברים האלה השר דרעי אמר בקבינט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו לא בושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: קבינט דן בשוחד למדינות, בטובות הנאה כל כך זולות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לדבר על ארנונה למדינה, זה לא כבוד שנותנים למדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשכנע אותה שתשנה את העמדה הפוליטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבר 50 שנים האנשים בכל המדינות קבעו ואמרו במפורש: ירושלים עיר שהיא כבושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה רוצה שאנשים ישנו את הדעה שלהם על סמך פטור מארנונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין גבולות גם לחוצפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין גבולות לזלזול באנשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, התרגלתם שטובת הנאה זה דבר רגיל ומובן מאליו, כמו ראש הממשלה, שעונה לי על שאלה כל כך פשוטה – – –

יעקב ליצמן: על איזה חוק אתה מדבר?

ענת ברקו: על מה אתה מדבר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשמעו ותבינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה, כשאני שואל אותו שאלה – כל השרפות, שאתה דיברת על טרור הצתות, פיגועי הצתות, הערבים מציתים – אתה עונה לי תשובה: אם לא הצלחנו להוכיח – אם לא הצלחנו להוכיח זה לא אומר שלא היה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי היועץ המשפטי לממשלה סגר שמונה תיקים לראש הממשלה, שבכולם יש חומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא הצליחו להוכיח, אז הוא עשה את כל ההאשמות שם, את כל העוולות שנמצאות שם – לא מספיק שמתנות קיבל, הוא ומשפחתו, לפי בקשות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההודאות כבר נמצאות, והוא מצוטט, הוא מבקש את המתנה, זו טובת הונאה, ואתם רוצים לתת טובות הנאה גם למדינות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין בושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין גבולות לחוצפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה?

ענת ברקו: למי – – –

מירב בן ארי: – – – לא הבנתי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו לא הבעיה שלי, דרך אגב, שלא הבנת, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד פעם, רוצים לשחד, השרה שקד, בעוד נושא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: העברתי כעת – ציטוט – את החלטת הממשלה למיגור תופעת הפוליגמיה.

ענת ברקו: נו, אתה לא מרוצה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: צוותי עבודה – – –

ענת ברקו: נהדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מצטט עדיין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צוותי עבודה יבחנו דרכים בתחום החינוך, האכיפה, התעסוקה, קיצוץ קצבאות ותמריצים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההמשך, התגובה של מי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: של השר אריאל, מאותה מפלגה: נכון, זה חשוב, ודרך להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

מאיר כהן: אדוני, תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, עקירת אנשים קשורה לריבוי נשים?

ענת ברקו: אתה בעד שיהיה הרמון בנגב?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איזה חוסר הבנה – –

ענת ברקו: אתה בעד הרמון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – איזו גזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיה של הבדואים היא הקיום – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – לא ריבוי הנשים.

ענת ברקו: וריבוי נשים, אתה בעד?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, שלוש דקות, אדוני.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, חברי, לנצל אולי את ההזדמנות האחרונה הזאת, לפני שכולנו ניפול לאותו בור שכרתה לנו הממשלה וכרה לנו ראש הממשלה, שקוראים לו חוק ההסדרה.

נחמן שי: צריכים להיות אנשים – – –

אלי אלאלוף: זה בשבוע הבא.

נחמן שי: אין דבר, אנחנו רוצים לעצור את זה.

נחמן שי: מה זה חשוב אם זה יהיה בשבוע הבא?

נחמן שי: האסון שאנחנו הולכים אליו הוא אותו אסון אם זה יהיה השבוע או בשבוע הבא.

נחמן שי: הייתה לי הרגשה שבאיזשהו מקום איזשהו היגיון השתרר פה בשורות הממשלה ואצל ראש הממשלה, והוא אמר לעצמו, אולי נעבור את זה.

נחמן שי: אבל השיגעון התגבר על ההיגיון – השיגעון התגבר על ההיגיון, הקיצוניות היתרה התגברה על הקיצוניות, כי מתינות כבר אין בתוך הממשלה, והשורה התחתונה היא שהחוק הזה יעבור.

נחמן שי: היום היינו בוועדה המיוחדת.

נחמן שי: יש שם מאות הסתייגויות; ההסתייגויות כמובן הופלו.

נחמן שי: זה לא משנה, זה הכול טכניקה.

נחמן שי: יש פה דבר מהותי אחד: ישראל עומדת לעשות צעד מכריע בדרך לסיפוח.

נחמן שי: לפעמים קשה להבחין בתהליכים, כי מטבעם הם מתנהלים לאורך תקופה ולא רואים אותם, אבל כשיש אירוע אחד הוא פתאום בולט, ואז מסתכלים אחורה ואומרים: רגע אחד, הלוא כל הדברים האלה היו כבר ברורים כשהם התרחשו.

נחמן שי: חוק ההסדרה הוא מהמשפחה הזאת.

נחמן שי: ברגע שהוא יעבור, תהליך הסיפוח יקבל את הלגיטימציה שלו, ומרגע זה ואילך אפשר יהיה כבר לעשות כמעט מה שרוצים.

נחמן שי: יש בחלק הזה של הכנסת המון אנשים מאושרים.

נחמן שי: הם הולכם וחוגגים.

נחמן שי: זה לא חג, זה חגא, מפני שהצעד הזה, שאתו יבוא גם ראש הממשלה לנשיא ארצות-הברית, הנשיא הכי בלתי צפוי, בלתי מתוכנן ובלתי פוליטיקלי-קורקט שיש היום, אולי שהיה – אל תהיו בטוחים שהוא יקבל אותו בחיבוקים ונשיקות; אל תהיו בטוחים שהוא יברך על כך.

נחמן שי: התגובה יכולה להיות בדיוק הפוכה, וזה יכול להסתיים בתסריט מאוד גרוע.

נחמן שי: אבל נעזוב כרגע את אמריקה, הפטרון שלנו, ונלך לאירופה, נלך לגופים בין-לאומיים.

נחמן שי: זאת הזמנה לסטירת לחי שהקהילה הבין-לאומית תיתן לישראל, וכל מי שאתנו ובינינו שעדיין מאמין שלמדינה הזאת יש ערכים ושהיא עדיין נוהגת באופן אנושי ובאופן דמוקרטי, זאת תהיה נקודת התפנית שממנה לא נאמין עוד.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק הזאת – אם היינו חיים במצב נורמלי ביותר והיה לנו מלוא האמון במשטרה, בתפקוד המשטרה, בהחלטות המשטרה, בהצהרות המשטרה ואיך המשטרה משתמשת בכוח שיש לה כדי להעביר דברים, היה מן הראוי לחשוב עליה כמה פעמים ולהחליט עד כמה היא פולשת לפרטיות ועלולה להיות כלי בידי המשטרה כדי להגביל את החופש האישי של אנשים, אפילו אם הם עצורים.

עאידה תומא סלימאן: אבל להביא את הצעת החוק הזאת לאחר כמה שבועות שישבנו והקשבנו איך המשטרה, בדורסנות רבה, עם ראש הקודקוד שלה, משתמשת בכוח שבידיים שלה כדי להעביר גם שקרים, גם גרסאות מפוקפקות, גם להשתמש בכוח הפוליטי שבידיים של שר המשטרה כדי להכפיש אוכלוסייה שלמה, כדי לתקוף חברי כנסת, כדי לטעון שהם צריכים להיות בחקירות פליליות על עבירות שהם עשו – לבוא אחרי שבועיים כאלה, לבוא ולתת למשטרה, אותה משטרה שהתנהגה בצורה שהתנהגה בשבועיים האחרונים, גם את היכולת ואת האפשרות לאסוף נתונים ביומטריים, להוציא אותם מעצורים ולהשתמש בהם, כשיכול להיות שנעצרו ואחר כך ישוחררו ואין שום בעיה עם ההתנהגות שלהם – לבוא ולתת להם את הכוח הזה, בעיני זה מסוכן מאוד.

עאידה תומא סלימאן: מסוכן מאוד לתת את הכוח ואת האפשרות הזאת, לצערי הרב, למערכת של משטרת ישראל, שהוכיחה בשבועיים האחרונים שהיא מובלת יותר מאינטרסים פוליטיים של מי שעומד בראשה ושל מי שעומד בראש ראשה, כלומר, ראש הממשלה – ומוכנים לשחק לידיים של הפוליטיקאים ולא להתנהג במקצועיות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו צריכים לעצור לרגע ולחשוב ולהחליט אם זה סוג המשטר שאנחנו רוצים לקיים במדינה, שאנחנו מוותרים בשם כל ההסתות שעושים בתקופה האחרונה, גם בענייני השרפות, גם בענייני הריסת הבתים וגם בענייני אום-אלחיראן – בשם ההסתה הזאת להתחיל לכרסם יותר ויותר במה שנשאר ממרחב של תפקוד דמוקרטי, ולתת את הכוח למי שנוהג בדורסנות.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, מכובדי, יש דברים שאמורים להדאיג את כולם.

איימן עודה: אחד מהם – כאשר המשטרה והשר לביטחון פנים משקרים במצח נחושה.

איימן עודה: ואני אסביר: אחרי האירועים של אום-אלחיראן אני עצמי פניתי למכון לרפואה משפטית, אבו-כביר, וביקשתי מהם לבדוק אותי ולהוציא דוח.

איימן עודה: לפני שעה קלה קיבלתי את ממצאי הדוח, וכתוב שם כך: הפצע בראש הוא מוארך, עם שפשוף ושפך דם מקביל לו.

איימן עודה: ממצא זה יכול להתיישב עם פגיעת קליע, כלומר, משפשוף של קליע ספוג, כפי שטוען הנבדק.

איימן עודה: זו ההחלטה.

איימן עודה: זה כדור ספוג שפגע בי.

איימן עודה: הובלתי באמבולנס לבית-החולים ושמעתי את המשטרה אומרת שנפגעתי מאבנים, לכן החלטתי לפנות למכון לרפואה משפטית – כמו ששמענו שיעקוב אבו אלקיעאן שייך ל"דאעש"; שתי דקות אחרי האירוע כבר בדקו וכבר החליטו.

איימן עודה: אני חושב שהסיפור שלי הוא הסיפור הקטן ביותר בנושא.

איימן עודה: הסיפור של יעקוב בוודאי יותר גדול מהסיפור שלי, הסיפור של הריסת הבתים יותר גדול, וכל סיפור התכנון והבנייה בקרב האוכלוסייה הערבית הוא הסיפור הגדול ביותר.

איימן עודה: כשהשר לביטחון פנים משקר בזה – משקר לגבי יעקוב אבו אלקיעאן, משקר לגבי האירוע כולו; והיה עוד שקר לפני חודשיים – הוא אמר לי: בבקשה, קח, אני חותם לך, תבקר אצל האסיר מרואן ברגותי.

איימן עודה: אני מבקש, אני יוצא, ואני קורא ציוץ של השר שהדם שלו רותח: איך חבר כנסת מבקר אצל מרואן ברגותי.

ענת ברקו: מה יש לך לבקר – – –

איימן עודה: אני חושב שכולנו עכשיו מבינים שהוא שקרן סדרתי.

ענת ברקו: מה יש לך לבקר אצל ברגותי?

יהודה גליק: – – – ברגותי – – –

איימן עודה: אני רוצה לומר לכם שוועדת חקירה ממלכתית – –

ענת ברקו: לך לבקר אצל ברגותי.

איימן עודה: – – זה לא אני, ועדת חקירה ממלכתית בישראל, קבעה שהמשטרה מטפחת תרבות שקר – –

ענת ברקו: ועדת חקירה על זה שאתה הולך לבקר את ברגותי.

ענת ברקו: לא צריך לעשות מאמץ.

איימן עודה: – – והיא גם קבעה שהמשטרה מתייחסת אל הערבים כאל אויבים, ולא רק כאל אזרחים.

איימן עודה: אני רוצה לומר לכם: אני קורא להקמת ועדת חקירה ממלכתית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על השקר הזה.

איימן עודה: אז השר ארדן לא הסכים לוועדת חקירה פרלמנטרית.

איימן עודה: למה אנחנו רוצים ועדת חקירה נייטרלית, והשר לא רוצה.

איימן עודה: עכשיו הוא צייץ בטוויטר שאני שקרן – אחרון הטוקבקיסטים, השקרן ארדן, השקרן הסדרתי.

איימן עודה: תודה.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אתה מוותר?

מאיר כהן: מוותר; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – מוותרת.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי – – –

יעקב ליצמן: רגע, אני אמור לעלות?

מאיר כהן: סליחה, אדוני?

יעקב ליצמן: אני אמור לעלות?

מאיר כהן: לא, לא, אתה כבר – אם אדוני רוצה – אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: נעבור להצבעה.

מאיר כהן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: את מי?

מאיר כהן: יהודה גליק?

מאיר כהן: יהודה גליק, הקראנו את שמך.

איתן כבל: יאללה, עבר זמנו בטל קורבנו.

מאיר כהן: כן, אני – טוען חבר הכנסת שהוא ישב פה ולא הקראתי את שמו – –

יחיאל חיליק בר: הקראת.

שלי יחימוביץ': הקראת, הקראת.

יחיאל חיליק בר: כמה שאוהבים את יהודה – הקראת.

מאיר כהן: – – אדוני המזכיר.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

קריאה: – – –

מאיר כהן: בבקשה.

קריאה: שמית.

מאיר כהן: מה?

קריאה: הצבעה שמית.

מאיר כהן: מי?

מאיר כהן: רגע.

קריאה: הצבעה שמית.

ענת ברקו: אבל הוא לא נותן ליהודה גליק לדבר.

מאיר כהן: חבריא, אני מפעיל הצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: בקריאה ראשונה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אבל די, אנחנו בעד.

איתן כבל: איזה שמית?

מאיר כהן: חברים, חברים, חברים.

מאיר כהן: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 6) (אמצעי זיהוי ביומטריים), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: 29 בעד, שמונה מתנגדים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/679); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק הצבעה באמצעות תעודה צבאית אישית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: חבר הכנסת סמוטריץ, בבקשה.

איתן כבל: סמוטריץ, מדברים לפי גובה.

בצלאל סמוטריץ': ארים את הפודיום.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היו"ר, יש לך את הנוסח – – –

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: רגע, רגע.

מאיר כהן: אדוני, סליחה.

מאיר כהן: הצעת החוק הקודמת עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: עברה את הקריאה הראשונה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': השר, חברי חברי הכנסת, אני שמח להציג שוב בפניכם היום לקריאה ראשונה הצעת חוק בקונסנזוס – זה קורה לי יותר מדי, אני מתחיל לחשוש.

בצלאל סמוטריץ': חתומים עליה באמת מכל קצוות הבית היקר הזה.

בצלאל סמוטריץ': הצעה זו אומרת דבר נורא נורא פשוט: יש מסוג – לא יודע, אני קצת מתלבט אם צריך לחוקק בכלל דברים כאלה, אבל היא עושה דבר נורא נורא פשוט, ואומרת שחיילי צה"ל יוכלו להצביע, להזדהות, כאשר הם באים להצביע בקלפי בבחירות, באמצעות כרטיס חוגר.

בצלאל סמוטריץ': מדהים כמה דבר כל כך פשוט יש לו חבלי לידה כל כך קשים, ולתאם עם זה ועם ההוא, ועם משרד הביטחון.

איתן כבל: תעודת חוגר.

בצלאל סמוטריץ': מה אמרתי?

בצלאל סמוטריץ': אה, תעודת חוגר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת כבל.

בצלאל סמוטריץ': באמת הצעה פשוטה וטובה.

בצלאל סמוטריץ': כמו שאמרתי, היא בקונסנזוס, שום ויכוח, שום מחלוקת.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אבקש מכם להצביע בעדה בקריאה ראשונה, ואחר כך, בעזרת השם, נקדם אותה מהר מאוד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, יקדם אותה לקריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לנצל ממש בקצרה – אני מניח שהפעם קצת פחות בקונסנזוס, כנראה, מה שאני הולך להגיד עכשיו, אני מקווה שזה לא יקלקל – אבל היה כאן דיון בתחילת סדר-היום על החזרת הסמכות לאשר או שלא לאשר את חוק העזר העירוני לתל-אביב מן הממשלה אל שר הפנים.

בצלאל סמוטריץ': זו סוגיה ידועה וכאובה שנמצאת בוויכוח כאן, בבית הזה, כפי שהיא נמצאת בוויכוח בחברה הישראלית, על צביונה וזהותה של השבת, כחלק מן הדיאלוג שאנחנו מנהלים על זהותה וצביונה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

בצלאל סמוטריץ': והקפדתי לומר דיאלוג שמתקיים בחברה הישראלית ומתקיים כאן גם בבית הזה, כי אני חושב שאחת הבעיות, או מי שיצר לנו את הבעיה בהקשר הזה, זה שוב בית-המשפט העליון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חברה מורכבת.

בצלאל סמוטריץ': וכשם שפרצופיהם שונים, אדוני היושב-ראש, כך גם דעותיהם.

מאיר כהן: אין דעותיהם.

בצלאל סמוטריץ': כשם שפרצופיהם שונים, כך גם דעותיהם שונות.

בצלאל סמוטריץ': ואגב, זה לא דבר שצריך להיבהל ממנו.

בצלאל סמוטריץ': באנו מארבע קצוות הארץ לפני לא הרבה מאוד שנים.

איתן כבל: העולם.

בצלאל סמוטריץ': מה?

איציק שמולי: תבל.

בצלאל סמוטריץ': כן, הארץ זה ביטוי.

בצלאל סמוטריץ': ארבע קצוות הארץ – הכוונה מכל העולם.

בצלאל סמוטריץ': מארבע קצוות העולם.

בצלאל סמוטריץ': תודה על התיקונים היום, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: הפרוטוקול לא יודע את זה.

בצלאל סמוטריץ': וברוך השם, באנו עם זהויות שונות ותרבויות שונות ואמונות שונות ומנטליות שונה, ואנחנו הולכים ומתקבצים ובונים כאן חברה אחת.

בצלאל סמוטריץ': והדיאלוג הזה שאנחנו מנהלים בינינו, מה לעשות – אחת הסיבות, אגב, שעוד אין לנו חוקה היא שעוד לא הצלחנו להגיע לבשלות כזאת שאפשר יהיה לייצר הסכמה לאומית רחבה, שנדרשת כאשר מכוננים חוקה למדינה.

בצלאל סמוטריץ': זה ייקח כנראה עוד כמה שנים.

בצלאל סמוטריץ': צריך לא להיבהל מזה, צריך לקחת את זה ברוח טובה, וללמוד לנהל את הדיאלוג הזה.

בצלאל סמוטריץ': איפה מתחילה הבעיה?

בצלאל סמוטריץ': כאשר זה מגיע לבית-המשפט העליון, והוא מבקש להכניס אותנו למיטת סדום, שאומרת: תכריעו – או תסגרו מחר את כל המרכולים, או תאשרו אותם על-פי החוק.

בצלאל סמוטריץ': זו עמדה שברמה המשפטית יש בה היגיון: מדינה מתוקנת מתקשה להתנהל בצורה שבה החוק אומר א' והפרקטיקה הנוהגת היא ב'.

בצלאל סמוטריץ': תחליטו: או שתתקנו את החוק ותתאימו אותו לפרקטיקה, או שתתמודדו עם הפרקטיקה, תאכפו את החוק ותסגרו את המרכולים.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, ברור שאני – ונדמה לי שהאגף הדתי, ולא רק הדתי, כאן בכנסת, שחרד לצביונה של השבת, וחושש מאוד – חלקנו באים לזה מצד של הזהות היהודית ומקומה היהודי של השבת, אחרים באים לזה מצד הערך הסוציאלי והחברתי שלה – אנחנו לא יכולים לתת סטמפה, אנחנו לא יכולים לתת תעודת כשרות פורמלית, לפתיחת עסקים בשבת.

בצלאל סמוטריץ': לכן, אם מישהו מצפה שאנחנו עכשיו נאשר את חוק העזר של עיריית תל-אביב, וניתן עכשיו גושפנקה – לראשונה, אגב, בניגוד לקונסנזוס שהיה נהוג במשך הרבה מאוד שנים, לפתיחת עסקים בשבת – זה לא יקרה.

בצלאל סמוטריץ': אז מה האלטרנטיבה?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים לסגור את כל המרכולים.

בצלאל סמוטריץ': אם זה תלוי בי, אם אני צריך לבחור בין שני הדברים הללו, אז ודאי זאת הברירה שלי.

בצלאל סמוטריץ': אני גם חושב, אגב, באמת באמת, אמונתי שזה הדבר הנכון.

בצלאל סמוטריץ': זה הדבר הנכון מצד הזהות היהודית של מדינת ישראל, מצד הערך של שבת כמשהו יהודי, וזה גם הדבר הנכון מצד הערך הסוציאלי של שבת.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני שואל אותך, חבר הכנסת שמולי: האם לדעתי זה הדבר הנכון היום, זה הדבר הבריא לחברה הישראלית היום, שבצעד חד נסגור?

בצלאל סמוטריץ': אפילו אתה מתלבט, כנראה.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, יש דברים שלא נכון להכניס אותם אל תוך מיטת סדום.

בצלאל סמוטריץ': כאשר אתה בא אלי ואומר לי: תשמע, או תסגור את הכול או תאפשר פורמלית – זה חוסר הבנה של המורכבות של המציאות.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, זה כשל שהוא אינהרנטי לשיטה המשפטית השגויה שבית-המשפט העליון פיתח בעשורים האחרונים.

בצלאל סמוטריץ': תפיסת "הכול שפיט" אומרת: כל המציאות – אני יכול לנתח אותה באזמל המנתחים המשפטי.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, מה לעשות שמשפט, באופן בסיסי הוא דיכוטומי: מותר, אסור, שחור, לבן, חוקי, לא חוקי.

בצלאל סמוטריץ': אז נכון, כאשר בית-המשפט היה צריך להתאים את המשפט למציאות – ומה לעשות, המציאות קצת יותר מורכבת וקצת יותר צבעונית מצבעי השחור-לבן שהמערכת המשפטית יודעת – אז הוא בנה כל מיני מושגי שסתום: איזונים, מידתיות.

בצלאל סמוטריץ': בעצם הוא קצת הרס גם את המשפט, כי המשפט הפסיק להיות כללים ברורים.

בצלאל סמוטריץ': עקרון הוודאות, שהיה אחד מעקרונות היסוד של השיטה המשפטית שלנו, ולא רק שלנו, די – כמעט נעלם בשיטת המשפט הזאת.

בצלאל סמוטריץ': ועדיין, המשפט – מה לעשות, הוא מכניס אותנו למיטות סדום, הוא מכניס אותנו לאיזשהן מגירות, והמציאות היא הרבה יותר מורכבת.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, זה קורה בהמון סיטואציות.

בצלאל סמוטריץ': קחו את חוק ההסדרה, שנדבר עליו בימים הקרובים פה במליאה.

בצלאל סמוטריץ': מה קרה בכל העתירות בשנים האחרונות?

בצלאל סמוטריץ': הרי נוצרה פרקטיקה של מאחזים לא חוקיים, אין כרגע זמן להרחיב בה.

בצלאל סמוטריץ': היא נוצרה בכוונה, כי הממשלות רצו לפתח את ההתיישבות, כל אחת מסיבותיה שלה: פוליטית, מדינית, ביטחונית, אידיאולוגית, קלף מיקוח למשא-ומתן – לא חשוב כרגע.

בצלאל סמוטריץ': מצד שני, לא רצו לעשות את זה לקול תרועת החצוצרה, כדי לא להרגיז את "הדוד מאמריקה".

בצלאל סמוטריץ': אז יצרו פרקטיקה מורכבת.

בצלאל סמוטריץ': בא בית-המשפט העליון ואומר: חברים, אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': או תסדירו או תהרסו.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, להרוס הכול אנחנו לא מסוגלים – לא רוצים, לא מאמינים, לא מוכנים.

בצלאל סמוטריץ': אין ברירה, צריך להסדיר.

בצלאל סמוטריץ': אז הולכים לצעדים דרסטיים של חוק ההסדרה.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח לומר שהפעם זה שירת אותי, כן?

בצלאל סמוטריץ': את האידיאולוגיה שלי, וכתוצאה מהאילוץ הזה אנחנו מביאים חוק מצוין, לשיטתי.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שאחרים – כמובן – יחלקו עלי בעניין הזה, אבל אנחנו מביאים חוק שלשיטתי הוא טוב.

בצלאל סמוטריץ': אבל התפיסה הבסיסית הזאת שאומרת למדינה: או תהרסי עכשיו את הכול או תסדירי את הכול – אגב, אצל הבדואים איכשהו בית-המשפט לא אומר את זה.

בצלאל סמוטריץ': הרי ברור לכל בר-דעת שאי-אפשר מחר בבוקר להורות למדינה: תהרסי 60,000 בתים לא חוקיים של הבדואים.

בצלאל סמוטריץ': מצד שני, גם להסדיר אותם מחר בבוקר as is אי-אפשר כי אנחנו לא רוצים; צריך להזיז אותם – חלקם.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שכל אדם שיש לו קצת common sense מבין שאי-אפשר להכריח את המדינה לקבל את ההחלטה הזאת כך, שחור–לבן, כי מה לעשות, המציאות היא קצת יותר מורכבת וצבעונית.

בצלאל סמוטריץ': ואני חוזר עכשיו לעניין השבת.

בצלאל סמוטריץ': הדיאלוג הזה על צביונה של השבת בחברה הישראלית צריך להתנהל בציבור; הוא צריך להתנהל במרחבים הדמוקרטיים לסוגיהם: ממשלה, כנסת, רחוב – "שבתרבות" הם קוראים לזה.

בצלאל סמוטריץ': ברוך השם, אני פטור מהעניין הזה, יכול להיות עם משפחתי וילדי בשבת, אבל אתם עוברים את ההתעללות הזאת.

בצלאל סמוטריץ': יש מרחבים דמוקרטיים שבהם אנחנו אמורים לנהל את הדיאלוג הזה ובסוף גם להגיע לאי-אלו הבנות.

בצלאל סמוטריץ': לא תמיד הן יהיו חותכות, לא תמיד זה יהיה הכול מוסר, שחור–לבן, הכול כן, הכול לא.

בצלאל סמוטריץ': לפעמים אנחנו ניתן למציאות להיות לא מושלמת בלי שנצטרך לתת לזה חותמת, בלי שנצטרך לתת לזה סטמפה.

בצלאל סמוטריץ': ככה מנהלים חיים ודיאלוג בחברה מורכבת ומגוונת דמוגרפית, תרבותית, כמו החברה שלנו.

בצלאל סמוטריץ': והניסיון הזה לגרור את הוויכוחים הציבוריים האלה לתוך בית-המשפט – כאשר בית-המשפט כביכול חייב להיות החלטי, הוא חייב לבחון את זה בהתאם לארגז הכלים המשפטי, שבאופן טבעי הוא הרבה יותר חותך – הניסיון הזה גורם נזק גדול מאוד לחברה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': הוא פוגע ביכולת שלנו לנהל את הדיאלוג הזה, הוא פוגע ביכולת שלנו להישאר מאוחדים, הוא פוגע ביכולת שלנו לגבש את אותן הבנות מאוד עדינות של הסכמה בשתיקה, של הבחנה בין עיר כזאת לעיר אחרת.

בצלאל סמוטריץ': הרי אחת ההתנגדויות שלנו לחוק העזר בתל-אביב היא מכיוון שברור שזה לא ייעצר בתל-אביב.

בצלאל סמוטריץ': ילך מחר בעל מרכול בראשון-לציון לבג"ץ ויגיד: סליחה, למה בתל-אביב מותר ובראשון-לציון אסור?

בצלאל סמוטריץ': ושוב יבוא בית-המשפט עם המשפטיזציה המאוד-מאוד מוחלטת ויגיד: סליחה, שוויון.

בצלאל סמוטריץ': כשאתה בא אל תוך המערכת המשפטית קשה לך לייצר את ההבחנה עכשיו בין תל-אביב לראשון-לציון, או לירושלים, או למקום אחר.

מירב בן ארי: בערים אחרות אין – – –

בצלאל סמוטריץ': מצד שני, כשאתה לא בתוך בית-המשפט אתה מבין שיש הבדל: תל-אביב זה ככה – ושוב, שיהיה ברור, דעתי היא שבכל הארץ עסקים צריכים להיות סגורים בשבת, אמרתי את זה קודם, גם מהסיבה היהודית, הערכית, ולא פחות מזה, או לצדה של הסיבה היהודית, גם מהסיבה החברתית.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני מוכן לקבל את העובדה שמכיוון שלא כולם חושבים כמוני, אז אני פה ושם יכול לעצום עין – שוב, לא כאשר דורשים ממני באופן אקטיבי לתת לדבר הזה הכשר, שאת זה כמובן אני לא יכול לעשות, לא מצפונית, לא ערכית, לא אידיאולוגית.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי, זו דוגמה, ואני רוצה שנחשוב עליה, כי לכולנו חשוב בית-המשפט העליון, וכולנו מבינים שיש לו תפקיד חשוב.

בצלאל סמוטריץ': אבל צריך לדעת שבמקום מסוים התפקיד החיובי שלו נגמר והוא מתחיל לגרום נזקים – באותו מקום שבו הוא מנסה לאכוף הסדרים שהם מורכבים, והנכון הוא לתת להסדרים האלה להתעצב במרחבים הדמוקרטיים השונים בדיאלוג, בהסכמות, בהבנה שזה לא תמיד יהיה שחור–לבן, או הכול או לא כלום.

בצלאל סמוטריץ': והפטיש הזה של בית-המשפט – אני קראתי לו פה באחד הדיונים הקודמים, נדמה לי על חוק ההסדרה, "עריצות הרשות השופטת", ונורא נורא כעסו עלי, אבל זה חלק מזה – זו המחשבה הזאת שאפשר לכפות על החברה החלטה מסוימת, או אפילו לכפות על החברה את החובה להחליט החלטה מסוימת.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מציע לכולנו פחות ללכת לבג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע לבג"ץ קצת ענווה, קצת הבנה של המורכבות והצבעוניות של המציאות והצורך לתת לה לפעמים להסתדר בעצמה.

בצלאל סמוטריץ': לא תמיד הכול שפיט.

בצלאל סמוטריץ': אני מזכיר לכם שאנחנו לא מצביעים על זה עכשיו, שלא תצביעו נגד בטעות.

מאיר כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו לא מתבלבלים, אל תדאג.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על חוק טריוויאלי של הצבעה באמצעות תעודת חוגר לחיילי צה"ל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: רשימת הדוברים: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להגיד לך משהו, חבר הכנסת בצלאל: קודם כול, אני כמובן בעד החוק.

מירב בן ארי: זה חוק חשוב, פשוט, נחוץ ונכון.

מירב בן ארי: אבל אני רוצה להגיד לך גם בתור חברת מועצת העיר תל-אביב–יפו לשעבר, גם כאחת שמתגוררת בעיר כבר 15 שנה – קודם כול, בוא אני אגיד לך כמה דברים שטעית בהם: בכל הארץ, ולא רק בתל-אביב, יש עסקים שפתוחים בשבת.

מירב בן ארי: גם בנתניה, כשאני נוסעת למשפחה שלי ביום שישי, יש עסקים שפתוחים בשבת, וגם בראשון, וגם בקריית-שמונה – בטח, הנה, יפעת מהנהנת – וגם בערד.

מירב בן ארי: בכל הארץ יש עסקים פתוחים בשבת.

מיקי לוי: גם בירושלים.

מירב בן ארי: גם בירושלים, נכון, ואני בטוחה שכל אדם שיושב כאן במליאה יודע.

מירב בן ארי: לכן, לבוא ולהגיד שזה רק עניין של תל-אביב זה קודם כול לא נכון בבסיס.

מירב בן ארי: אני שמעתי את הדברים שלך, אז קודם כול בוא נשים את הדברים על השולחן: בכל מדינת ישראל, לאורכה ולרוחבה, מצפון לדרום, ממזרח למערב, יש עסקים שפתוחים בשבת.

מירב בן ארי: כנראה, דרך אגב, שרוב האוכלוסייה במדינת ישראל מרוצה מהסידור הזה.

מירב בן ארי: בזה אין ספק.

בצלאל סמוטריץ': אל תבקשו ממני לתת לכם תעודת כשרות.

בצלאל סמוטריץ': אני לא – – –

מירב בן ארי: אז אני רוצה להגיד לך, קודם כול, אני בטוחה שאתה לא צריך לתת תעודת הכשר, כי, ברוך השם, זה לא בידיים שלך.

מירב בן ארי: אבל כן, אין ספק שהנושא הזה של פתיחת עסקים בשבת, או פתיחת מרכולים בשבת, או לא משנה מה זה יהיה – מ"סופר-פארם" ל-AM:

מירב בן ארי: PM, או פיצוצייה, לצורך העניין – זה דבר שחברי הכנסת צריכים להחליט עליו, ובעיני כמובן זה לא צריך להיות במקום אחד, ודרך אגב, במשרד אחד או אצל שר אחד.

מירב בן ארי: אבל אין ספק שזה אחד הנושאים החשובים ביותר שאנחנו נצטרך להתמודד אתם.

מירב בן ארי: כי בסוף – אני רוצה להגיד לך עוד משהו – בסוף רוב אזרחי מדינת ישראל, רובם, רובם, אם אנחנו רוצים לשמור על הסטטוס-קוו, אם אנחנו רוצים לכבד את אזרחי ישראל – בשבת, נתנו כאן דוגמה אחרת, אוהבים גם להסתובב, גם לטייל בארץ, אבל גם לעשות את הקניות.

מיקי לוי: וגם ללכת לבית-כנסת בבוקר.

מירב בן ארי: נכון, וגם ללכת לבית-כנסת.

בצלאל סמוטריץ': אין להם משפחה, אין להם חברה – – –

מירב בן ארי: אדוני, אני רוצה להגיד לך, אני רוצה להגיד לך משהו, כי זה קצת מטריד, זה קצת מטריד – – –

ענת ברקו: אתה לא דואג להם, אתה לא דואג להם.

ענת ברקו: אתה עסוק בזה שאתה רוצה לכפות את אורח החיים שלך על כולם, וזה בלתי אפשרי – – –

מירב בן ארי: ענת, חברת הכנסת ברקו, צודקת במשהו אחד – – –

ענת ברקו: אתה לא דואג להם.

ענת ברקו: הם לא מעניינים אותך.

מירב בן ארי: ב-30 השניות שנותרו לי אני רוצה להגיד לך משהו – העניין הזה של לבוא ולהגיד: אם אני יושב עם המשפחה בבית אז אני כאילו יותר טוב מכם, מאלה שמטיילים או עושים קניות – לא.

מירב בן ארי: כל אחד חי במדינה הזאת וצריך לבחור את אורח החיים המקובל עליו, וזה העניין.

מירב בן ארי: וחבל מאוד שזה מצטמצם לדיון קטן, כי זה לא שם; זה דיון חשוב, זה דיון עקרוני.

מירב בן ארי: ואתה יודע מה?

מירב בן ארי: זה בידיים של כולנו, תרתי משמע, לקבוע מה תהיה ההחלטה לגבי פתיחת עסקים בשבת.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': רק תסכימי אתי שאנחנו צריכים לנהל את זה, ולא בג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאמרתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק.

מאיר כהן: רשימת הדוברים נסגרה.

יהודה גליק: חברים וחברות מתוקים ומתוקות מהקואליציה ומהאופוזיציה, "שאלו שלום ירושלים ישליו אוהביך.

יהודה גליק: יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך.

יהודה גליק: למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך".

יהודה גליק: רבותי, ירושלים היא בירתנו, וזאת עובדה.

יהודה גליק: היא בירת העם היהודי שנים רבות, אלפי שנים.

יהודה גליק: זאת עובדה.

יהודה גליק: ירושלים היא בירת עם ישראל, וזאת עובדה.

יהודה גליק: עכשיו, השאלה אם יכירו בכך או לא – זאת לא בעיה שלנו, זו בעיה שלהם.

יהודה גליק: מי שלא מכיר בה הוא מנותק מהמציאות.

יהודה גליק: כשאני קורא ושומע שיש גורמים ישראליים – אני חוזר עכשיו מארצות-הברית, באים אלי, אומרים לי: יש גורמים ישראליים שמשכנעים אותנו שלא להעביר את השגרירות – אני תופס את הראש שלי: לא יכול להיות, הרי אלפי שנה כל יהודי שמתחתן שובר את הכוס ואומר: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

יהודה גליק: יש משהו יותר מירושלים?

יהודה גליק: לא יכול להיות שאנחנו נבוא ונגיד לאנשים: אל תעשו את הדבר הנכון, כי יש טרור.

יהודה גליק: סליחה, אם יש טרור, מתמודדים עם הטרור.

יהודה גליק: חייבים לעשות את הדבר הנכון.

יהודה גליק: שנת ה-50 לאיחוד ירושלים, שנת ה-50 ליום הנפלא הזה שבו כל העם היהודי, מקצה ועד קצה, עמד כולו נפעם: הודו לה' כי לעולם חסדו.

יהודה גליק: האם יכול להיות שבאה מדינה בעולם, ארצות-הברית של אמריקה, רוצה להעביר לפה את השגרירות ואנחנו נשכנע אותם: אל תעשו את הדבר הנכון, כי יש טרוריסטים?

יהודה גליק: הכניעה לטרור היא העידוד הכי גדול לטרור.

יהודה גליק: חברים וחברות – – –

איציק שמולי: – – –

יהודה גליק: סליחה.

ענת ברקו: תזדכה על ג'בל-מוכבר.

ענת ברקו: תזדכה.

יהודה גליק: אנחנו מדברים על מערב-ירושלים, העברת השגרירות למערב-ירושלים, עם כל הכבוד.

יהודה גליק: ירושלים רבתי.

איציק שמולי: אתה אמרת ירושלים המאוחדת.

איציק שמולי: איזה ירושלים מאוחדת?

יהודה גליק: חברים – אל תפריע לי להפריע לך.

יהודה גליק: חברים וחברות, מן הראוי שמן הבית הזה תצא קריאה, מהמתוקים והמתוקות שבקואליציה ועד המתוקים והמתוקות שבאופוזיציה, קריאה המאחדת את כולנו, שנאמר לכל העולם כולו: אם אתם לא מכירים בירושלים, הבעיה שלכם.

יהודה גליק: אתם מנותקים מהמציאות.

יהודה גליק: המציאות הזאת חזקה מכל דיבור.

יהודה גליק: ירושלים היא בירתנו, ובמרכזה הר-הבית, הר בית ה', ציון מקום מקדשנו.

יהודה גליק: תודה רבה לכם, חברים.

יהודה גליק: אהבה גדולה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני המתוק.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים לחבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת איציק שמולי, מוותר?

איציק שמולי: לא, אני עולה.

מאיר כהן: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס למה שאמר פה חבר הכנסת סמוטריץ.

איציק שמולי: כמובן, אני חושב שהחוק שלך הוא חוק מצוין וטוב, והקשבתי בקשב רב מאוד לדברים שאמרת, ואני מסוגל להבין את הטיעון שאמרת – שלא בכל דבר צריך לכפות בחירה.

איציק שמולי: לפעמים יכול להיות שנכון יותר להשאיר איזשהו מרחב של גמישות.

איציק שמולי: השאלה היא, איפה אתה שם את הגבול?

איציק שמולי: כי הרי מה כמו הממשלה הזאת והקואליציה הזאת שיכולה היום, היום, עכשיו, להביא חוק למליאה שעכשיו אור הבוקר בחוץ – והכנסת הזאת תצביע בעד.

איציק שמולי: כלומר, השאלה בסופו של דבר היא לא מה יגן – – –

מרדכי יוגב: – – –

איציק שמולי: הנה, זה בשבילך, מוטי.

איציק שמולי: השאלה היא לא מה יגן בפני מה שאתה כינית עריצות הרשות השופטת, אלא מה יגן מפני עריצות הרוב הפרלמנטרי שנמצא כאן בכנסת – והרוב הזה משתנה.

איציק שמולי: אבל מה יגן על המיעוטים?

איציק שמולי: מה יגן על האופי היהודי והדמוקרטי של המדינה?

איציק שמולי: מה יגן על עקרונות מגילת העצמאות?

איציק שמולי: כלומר, העובדה שמדינת ישראל קמה יש מאין ובמשך – בעיקר בשנותיה הראשונות – מצאה כל מיני אלתורים בכל מיני תחומים שהלכו בין הטיפות, זו הייתה האמת שהייתה יפה לשעתה.

איציק שמולי: אבל אני חושב שבסופו של דבר, כמו שאמר בן-גוריון, אנחנו ניבנה גם על החרב אבל גם על המוסר.

איציק שמולי: כן הקשבתי לדבריך וכן הצלחתי להבין את ההיגיון שטמון בטענה של הגמישות.

איציק שמולי: השאלה שלי: מה יגן לא על החרב, אלא על המוסר, שגם עליו ציווה בן-גוריון.

איציק שמולי: ואם הולכים לשיטתך, אז אני לא יודע איפה אנחנו שמים את הגבול.

איציק שמולי: ברגע שתוכל לפתור את זה – ולדעתי הכנסת, ולא משנה מי הרוב הקואליציוני, כי פעם זה אתם ופעם זה אנחנו – אבל כל עוד לא פותרים את השאלה הזאת, אני חושב שאי-אפשר לוותר או לפקפק בנחיצות של בית-המשפט העליון.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים.

מאיר כהן: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי.

מירב בן ארי: שאלו שלום ירושלים.

מאיר כהן: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת סמוטריץ, קודם כול, החוק שלך נהדר.

מיקי לוי: אנחנו נצביע בשבילו.

מיקי לוי: הוא עושה שכל.

מיקי לוי: יישר כוח.

מיקי לוי: אבל לא יכולתי להישאר אדיש לדברים שאמרת מעל הדוכן, ולו רק בגלל ש-1%, 51%, חושב אחרת ממך.

מיקי לוי: לא לקחתי הרבה יותר, למרות שזה הרבה הרבה יותר.

מיקי לוי: ואתם כל פעם נוגסים עוד פעם ועוד פעם, ודווקא ה-51% נותנים את הכבוד לצד של המאמינים, של הדתיים, שרוצים לסגור שכונה פה ורוצים לסגור רחוב שם.

מיקי לוי: ואני בא מירושלים, ממקומות שסגרו רחובות, והבנתי את זה והגנתי על כך.

מיקי לוי: אין שום סיבה שכלי רכב יסתובבו ברחובות סמוכים, סתם לדוגמה, לשכונות חרדיות או לשכונות דתיות; ואין שום סיבה שלשכונת בית-וגן ייכנסו משכונת רמת-שרת כלי רכב.

מיקי לוי: אבל יש מיעוט קטן, קטן, שהוא 51%, שרוצה לחיות אחרת.

מיקי לוי: תאפשרו לנו את זה.

מיקי לוי: אתם כל הזמן נוגסים בעניין הזה.

מיקי לוי: ואתה מדבר אתי על סגירה, וחמור מאוד שפתוח פה וחמור שפתוח שם.

מיקי לוי: חיה ותן לחיות.

מיקי לוי: מה קורה לכם?

מיקי לוי: תשמרו על האיזונים, אחרת לא נוכל לחיות פה ביחד.

מיקי לוי: תזכרו, אנחנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

מיקי לוי: ליהדות יש כמה וכמה פנים, לא רק צד אחד, וגם הצד שלנו הוא עם פוני, או אולי הצד שלכם מושך את השיער לאחור.

מיקי לוי: ותיקחו צעד אחורה ותחשבו איך אתם יכולים לחיות בכפיפה אחת.

מיקי לוי: אנחנו יודעים לחיות בכפיפה אחת יחד אתכם.

מיקי לוי: אז מחר תסגרו את חוף הים, ומחר תסגרו את המכולת שפתוחה באמצע קריית-שמונה – ומישהו שכח לקנות חלב, והוא רוצה לקנות חלב.

מיקי לוי: תנו לאדם שיחיה באמונתו.

מיקי לוי: אדם באמונתו יחיה.

מיקי לוי: אני בא מבית דתי, אני שומר על מסורת ישראל, אני איש מאמין, ואני נוסע עם אוטו לבית-הכנסת, מה לעשות.

נחמן שי: מה?

מיקי לוי: זה מה שאני עושה.

נחמן שי: נוסע עם אוטו לבית-הכנסת?

דוד ביטן: מה המרחק של בית-הכנסת מהבית?

מיקי לוי: מה המרחב שאתם נותנים לנו, החילונים, לחיות?

מיקי לוי: תנו לנו לחיות, אל תנגסו.

מיקי לוי: הגבולות צריכים להיות ברורים.

מיקי לוי: חיה ותן לחיות.

מיקי לוי: תכבדו את הרצונות שלנו כמיעוט, אנחנו רק 51% – הרבה יותר.

מיקי לוי: כמיעוט חילוני אנחנו הרבה יותר.

יהודה גליק: הרבה פחות.

מיקי לוי: הבנתי אותך, יהודה גליק.

מיקי לוי: אל תאכוף עלי את אורח החיים שלך.

מיקי לוי: תן לי לחיות כמו שאני רוצה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת יהודה גליק, מה רצית לומר פה קודם כשעלית ודיברת על המעבר של השגרירות לירושלים?

יהודה גליק: אמרתי בדיוק מה שרציתי לומר.

רויטל סויד: למה אתה פונה אלינו ואתה חושב באיזשהו אופן שחלקנו – ואני אדבר בשם עצמי – לא בעד העברת השגרירות לירושלים?

רויטל סויד: אתה עומד פה, בכנסת ישראל, במליאה, ונואם ופונה למחנה הציוני, או בכלל לצד הזה, ומדבר בלשון של הכללה.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: למה אתה עושה את זה?

רויטל סויד: ולמה אתם עושים את זה?

רויטל סויד: איך יכול להיות שאתם לא בודקים מה העמדה שלנו?

יהודה גליק: – – –

רויטל סויד: מה אנחנו חושבים?

יהודה גליק: פניתי לכולם.

רויטל סויד: אז אני רוצה לומר לך שאני ברמה האישית, וגם חלק מחברי, בעד המעבר של השגרירות לירושלים.

קריאה: איזה יופי.

רויטל סויד: ירושלים היא הבירה של מדינת ישראל.

יהודה גליק: – – –

רויטל סויד: אבל תעשו את זה לא בהצהרות בטוויטר, לא בכל מיני הצהרות במליאה, לא בשחרור של כל מיני דברים בתקשורת, לא באתגורים של הממשל של טראמפ.

רויטל סויד: תעשו את זה בצורה מסודרת, מושכלת, כמו שצריך, בלי לגרום נזק – לא בזירה הבין-לאומית, לא בארץ – בלי להביך את הממשל שאתם כל כך חיכיתם שהוא יגיע.

רויטל סויד: תתפלאו, אתם תמצאו בצד הזה שעמו אני נמנית הרבה מאוד שותפים למהלך הזה, הרבה מאוד חברי כנסת שחושבים שירושלים היא בירתנו הנצחית ואין שום מניעה שהשגרירות תהיה בירושלים.

רויטל סויד: אז יש לי שתי בקשות: א.

רויטל סויד: כשאתם עומדים ונואמים, אם זה בכנסת ואם זה בתקשורת, תפסיקו לפנות לצד הזה של האולם ולדבר בהכללה, כאילו אנחנו נגד המעבר של השגרירות לירושלים.

רויטל סויד: אנחנו לא.

רויטל סויד: ודבר שני – תפעלו באח-ר-יות.

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גילאון – אינה נוכחת.

מיכל בירן: זהבה גלאון.

מאיר כהן: חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני אצביע בעד החוק הפשוט והנכון הזה, חבר הכנסת סמוטריץ.

איל בן ראובן: ומאחר שמדובר על תעודה צבאית אישית, אני רוצה לדבר דקה-שתיים על תעודה אחרת.

איל בן ראובן: בשבוע שעבר, כבוד היושב-ראש, אני נחשפתי לתעודה צבאית אחרת, ואני מודה שכחייל ותיק לא הכרתי אותה – תעודה שמאפשרת לחיילים לנוע ללא מדים.

איל בן ראובן: ומי הם עיקר המשתמשים בתעודה הזאת?

איל בן ראובן: המשתמשים בה הם חיילים חרדים שחוששים לחזור לבתיהם לבושי מדים.

איל בן ראובן: היכן?

איל בן ראובן: בירושלים, בתל-אביב, בחיפה.

איל בן ראובן: אני לא מדבר לא על שכם ולא על שום מקומות כאלה, אני מדבר על יישובים במדינת ישראל.

איל בן ראובן: הם חוששים מתקיפה, הם חוששים מאיומים עליהם, הם חוששים אפילו מאיומים על בני משפחותיכם.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, אני מצביע כאן על תופעה לא סבירה, לא ראויה ומסוכנת.

איל בן ראובן: חיילים מאוימים בשכונות מגוריהם על-ידי גורמים – –

דוד ביטן: אתה מבין למה אסור להוריד דברים מסדר-היום – – –

איל בן ראובן: – – מאורגנים וממומנים – –

ענת ברקו: צריך להכניס את הגורמים האלה לכלא.

דוד ביטן: אה?

איל בן ראובן: אכן.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, יש לך שלוש דקות אחרי זה, אז אנא ממך.

ענת ברקו: מה – – –

איל בן ראובן: – – וכל זאת כדי למנוע מבחורים צעירים חרדים שבחרו, מבחירה, בדרך הגיוס לצה"ל ונדרשים לעמוד בפני תופעות שהמרחק בין איום עליהם לפגיעה בנפש לא רחוק.

איל בן ראובן: ואני רוצה לקרוא לכל הגורמים, החל מגורמי האכיפה, ויותר מכך – מגורמי המנהיגות בזרמים החרדיים כולם:

איל בן ראובן: עצרו את התופעה הנוראה הזאת לפני שיהיה מאוחר.

איל בן ראובן: תנו לבחורים הצעירים שרוצים להתגייס.

איל בן ראובן: הם יהיו אזרחים טובים, יצאו למעגל העבודה ויתרמו לעצמם, ואין לי ספק שיתרמו גם לחברה החרדית.

איל בן ראובן: אני קורא לכם להפסיק את התופעה הזאת.

איל בן ראובן: מגיע לבחורים המצוינים האלה שיוכלו להגיע לבתים שלהם כאשר הם גאים במדיהם, גאים בתרומתם למדינה ולחברה הישראלית.

איל בן ראובן: איומים ואלימות אינם, בשום אופן, דרך פעולה, ואל למישהו לחשוב בכלל לפעול בדרך הזאת.

איל בן ראובן: ושוב, גורמי האכיפה והמנהיגות, תתחילו לפעול לפני שאנחנו נצטער.

איל בן ראובן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: מבטלת?

ענת ברקו: יש הצבעה מייד אחרי?

מאיר כהן: אם השר רוצה לענות.

מאיר כהן: אם לא, אז נצביע.

ענת ברקו: אני אגיד כמה מילים.

ענת ברקו: טוב, יאללה מהר, אני אדבר קצר.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו הבטיחה רק כמה מילים.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

איציק שמולי: אחרי שאמרו פה את השם ברגותי?

ענת ברקו: – – טוב, אני לא יודעת איך עד היום לא הצבענו עם תעודת חוגר או תעודת קצין, וזה יפה מאוד, החוק הזה, ואני תומכת בו בכל לב.

ענת ברקו: אני רוצה להתייחס למה שאמר חברי חבר הכנסת האלוף במילואים איל בן ראובן, ואני רוצה לדבר על ההתנכלות לחיילים חרדים ואי-יכולתם להגיע הביתה במדים.

ענת ברקו: איל, מי שמפריע – אתה עומד מול קצין משטרה בכיר שיגיד לך מה אפשר לעשות מבחינת החוק – מי שפוגע בחיילים במדים, צריך להכניס אותו לכלא; לעצור אותו על המקום ולהכניס אותו לכלא.

ענת ברקו: אם הדברים הללו לא יהיו ברורים ולא ייעשה מעשה ממש, ואנשים ישלמו מחיר ברמה האישית, ולא ייטמעו בהמון שמפגין נגד חיילים, אז המדינה הזאת – אני לא יודעת לאן היא הולכת.

ענת ברקו: אין דבר כזה.

ענת ברקו: אסור.

ענת ברקו: החיילים האלה צריכים להגיע – ואנחנו זוכרים את הזמנים שחיילים חרדים שירתו בצבא והגיעו עם מדים והם היו גאים במדים.

ענת ברקו: זה לא חיבל כהוא זה בדתיותם, נהפוך הוא.

ענת ברקו: ולכן, צריך לאפשר לחיילים הללו – שהצבא עושה מאמץ כביר לתת להם את התנאים המתאימים לשרת בצה"ל – להגיע בבטחה ובגאווה למקומות מגוריהם, גם אם זה בבני-ברק וגם אם זה במאה-שערים.

ענת ברקו: זה ממש לא משנה.

ענת ברקו: פשוט להעניש את אלה שפוגעים בהם.

ענת ברקו: בכלל, צריך לומר: חיילי צה"ל לא זוכים למספיק הכרה מהמדינה הזאת.

ענת ברקו: צריך לתת להם יותר בכל מובן שהוא.

ענת ברקו: זה מה שאני עושה בחוקים שלי, וזה מה שאני אמשיך לעשות.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אדוני השר רוצה לענות או שאפשר לעבור להצבעה?

דוד ביטן: לשבת.

מאיר כהן: עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הצבעה באמצעות תעודה צבאית אישית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצבעה באמצעות תעודה צבאית אישית (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: 22 בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה כלשונה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים להצעת חוק הגליל, רבותי.

יחיאל חיליק בר: היו"ר, היו"ר.

מאיר כהן: אה, סליחה, אדוני.

מאיר כהן: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: היו"ר, תוסיף פה אנשים.

מאיר כהן: רגע, אדוני.

מאיר כהן: להוסיף לפרוטוקול.

מאיר כהן: נוסיף בכבוד: חבר הכנסת חיליק בר, חברות הכנסת רויטל סויד, מיכל בירן ואורלי לוי – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: מי עוד?

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק הגליל (תיקון מס' 12) (הארכת התקופה למתן עדיפות – – –

מאיר כהן: נעצור – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי על-פי סעיף 96(ה)(1) לתקנון הכנסת, עם מינויו של חבר הכנסת אלי כהן לשר ביום כ"ז בטבת התשע"ו, 25 בינואר 2017, נמחק שמו מהצעות החוק שהוא היה שותף להן עם מציעים אחרים.

נאזם בדר: כמו כן, לפי סעיף 96(ה)(2) לתקנון הכנסת, הודיע חבר הכנסת אלי כהן כי חברת הכנסת מירב בן ארי תהיה יוזמת של הצעות החוק שמספרן פ/2724/20 ופ/2489/20; חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון תהיה יוזמת של הצעות חוק שמספרן פ/3634/20, פ/3406/20, פ/3043/20, פ/2826/20 ופ/2711/20; חבר הכנסת אכרם חסון יהיה יוזם של הצעות החוק שמספרן פ/2801/20, פ/3078/20, פ/3155/20, פ/3539/20, פ/2334/20 ופ/2781/20; חברת הכנסת טלי פלוסקוב תהיה יוזמת של הצעות חוק שמספרן פ/3398/20, פ/3314/20, פ/3094/20, פ/2750/20, פ/3005/20, פ/3650/20 ופ/3050/20; וחבר הכנסת רועי פולקמן יהיה יוזם של הצעת חוק שמספרה פ/3044/20 – במקומו.

נאזם בדר: כמו כן, הצעות החוק שמספרן פ/2966/20, פ/2881/20, פ/2723/20, פ/2670/20, פ/2245/20, פ/2645/20, פ/2602/20, פ/2564/20 ופ/2422/20, שהוגשו מטעמו של חבר הכנסת אלי כהן כמציע יחיד, הוסרו מסדר-היום.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/681); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק הגליל (תיקון מס' 12) (הארכת התקופה למתן עדיפות למשק הלול במרום-הגליל), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יצחק וקנין ויפעת שאשא ביטון – שגם תציג את הצעת החוק – לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תיקון חוק הגליל הוא בעצם תיקון שמובילים חבר הכנסת מרגי ואנוכי יחד עם קבוצת חברי כנסת נוספים, ומטרתו להאריך את מתן הסובסידיות לענף ההטלה והפטם ביישובים בגליל בעשר שנים.

יפעת שאשא ביטון: תחולתו של החוק, למעשה, אמורה לפוג בסוף 2017, ואנחנו בחרנו לטפל בסוגיה הזאת כבר עכשיו על מנת להמשיך ולהבטיח את הרצף של החוק החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני התוודעתי לנושא בעקבות פניות רבות של חקלאים שהגיעו אלי, והבנתי כי מדובר בקיום האמיתי של הרבה מאוד משקי-אב, בפרנסה של אלפי בתי-אב, פרנסה של אנשים שהם ותיקים, הם לא יוכלו לפנות לערוצים אחרים בנקודת הזמן הזאת.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו, הארכת החוק היא בהחלט כדי לאפשר להם את המשך הקיום של הפרנסה שלהם ושל המשקים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות גם למשרד האוצר, וגם לחבר הכנסת וקנין, על חודשים ארוכים שבהם אנחנו נאבקנו כדי לאפשר את הארכת תוקף החוק – שלא הייתה פשוטה בכלל מכל מיני סיבות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו התחייבנו גם במסגרת ועדת הכספים שאנחנו נטפל בסוגיות השונות שעלו, חלקן אפילו מוצדקות.

יפעת שאשא ביטון: אבל מחובתנו, למען אותן משפחות ויישובי הגליל, להאריך את החוק כרגע כמו שהוא, ולהמשיך לטפל בדברים האחרים בתהליכים מקבילים.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ואני מבקשת, כמובן, להצביע בעד החוק.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת אייכלר – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

איתן כבל: גליק פה.

איתן כבל: גליק פה.

מאיר כהן: אני יודע.

דוד ביטן: גליק – – –

מאיר כהן: גליק, בשקט בשקט.

דוד ביטן: – – – היום – – –

יהודה גליק: – – –

מאיר כהן: מר גליק – – –

דוד ביטן: דיברת היום בבוקר – – –

מאיר כהן: אדוני – – –

דוד ביטן: הנושא האחרון – – –

מאיר כהן: מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח.

מיקי לוי: – – – יהודה, זה לא בסדר – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – ראו איזה לחץ חברתי יש פה – מוותר; חבר הכנסת פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת ורבין – –

יהודה גליק: אמרתי – – –

מאיר כהן: – – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; אכרם חסון, חבר הכנסת – מוותר; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; שרן השכל, חברת הכנסת – אינה נוכחת; עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת אבקסיס – מוותרת; חבר הכנסת בהלול – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח.

מאיר כהן: לא, בהלול לא נמצא כאן.

מאיר כהן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, נו, ראה אותך עכשיו, ביטן.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים הסבר על החוק הקודם.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: קדימה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: קדימה כבר לא בכנסת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני תומך בחוק הגליל, אבל עליתי לדוכן הזה כדי להשמיע בפניכם את המחאה של הבית הזה, של הכנסת, על הניסיון לרמוס את כל צורת הדיון והעבודה שלנו בכנסת.

דב חנין: הממשלה מעוניינת לקדם במהירות את החוק שהיא קוראת לו חוק ההסדרה.

דב חנין: זכותה של הממשלה לקדם חוקים.

דב חנין: זכותה של הממשלה לקדם חוקים, ואני מניח שמכיוון שבחוק הזה תומכים חברי הקואליציה – לצערי הגדול, כולל רבים בקואליציה שלא מאמינים בחוק הזה וגם הם תומכים בו – אז הממשלה תעביר את החוק הזה, וכך מתנהלת דמוקרטיה.

דב חנין: אבל כדי שאפשר יהיה להעביר חוק צריך לקיים עליו דיון, ודיון בכנסת מתנהל לפי כללים ידועים ומוכרים, כללים שנקבעו לפני הרבה שנים.

דב חנין: יש לדיון הזה התחלה, יש לו אמצע ויש לו סיום, בהצבעה.

דב חנין: מה שהממשלה והקואליציה רוצות לעשות הפעם זה דבר חסר תקדים: לא לקיים דיון כמו שמקובל בכנסת, אלא לייצר דיון שיהיה מורכב משאריות.

דב חנין: מצאו חצי שעה פנויה שם, עוד שעה פנויה שם, כמה שעות פנויות שם, יש איזה לילה, ובין הקטעים האלה תימשך עבודת הכנסת כרגיל.

דב חנין: הממשלה רוצה שהדיון יתחיל מחר אחרי הצהריים, אחרי שנסיים את יום ניל"י.

דב חנין: ביום רביעי בבוקר הכנסת תתחיל בעבודה רגילה: ועדות, אחר כך מליאה, הצעות חוק פרטיות, הצעות לסדר-היום.

דב חנין: בערב יישאר זמן פנוי?

דב חנין: אין בעיה, תמשיכו לדבר על מה שאתם רוצים.

דב חנין: אתם יכולים לדבר גם כל הלילה אל הלמפה.

דב חנין: יום שני – הכנסת תתחיל את עבודתה כרגיל: ועדות, דיונים, המליאה תתכנס – דיון רגיל.

דב חנין: אחרי זה נחזור לחוק ההסדרה.

דב חנין: אתם חושבים שזה רציני?

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הקואליציה, ואני פונה במיוחד למפלגה שאחראית באופן ישיר לכל הקטסטרופה הזאת, חבר הכנסת פולקמן, וזו המפלגה שנקראת כולנו; מפלגה שחושבת שאין לה ברירה אלא לתמוך בכל הדברים הרעים שאני חושב שגם חבריה מאמינים שאין להם שום טעם ושום יסוד.

דב חנין: למה אתם תומכים בדבר הזה?

דב חנין: אני כבר לא שואל למה אתם תומכים בחוק ההסדרה, כי את זה אני לא הצלחתי להבין אף פעם.

דב חנין: אני שואל למה אתם תומכים ברמיסת הכללים ההיסטוריים של הכנסת.

דב חנין: למה אתם משתפים פעולה עם מהלך שהורס את כל התקדימים – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: – – ואת כל צורת העבודה שלנו בכנסת לאורך כל כך הרבה שנים?

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: אני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש – משפט אחרון.

דב חנין: היום אתם בשלטון, ואתם אומרים: כדי שנישאר בשלטון אנחנו מוכנים לרמוס את כולם, אנחנו מוכנים לצפצף על הדמוקרטיה, אנחנו נחסל את כל הכללים בכנסת.

דב חנין: נישאר בשלטון – זה שווה את הכול.

דב חנין: מחר, חברי לסיעת כולנו, אתם תמצאו את עצמכם באופוזיציה, ואז לא יישארו כללים שיגנו עליכם.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חיליק בר, חבר הכנסת – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל, קדימה, בבקשה.

איתן כבל: יש – – – למהר – – –

מאיר כהן: לא, אתה יודע.

מאיר כהן: גמרנו 30 שניות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: שלום, בבצ'יק.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשמת פרלמנטרית – – –

יהודה גליק: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת גליק.

איתן כבל: גליק, אנחנו לא בהר-הבית.

איתן כבל: אדוני יכול להנמיך.

יהודה גליק: – – –

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני, ברשותכם, רק עליתי ממש לברך את המגישים של החוק החשוב הזה, ולו רק מהסיבה שהייתה לי זכות, כאיש צעיר – אומנם לא הרבה יותר גבוה ממה שאני היום – אבל לפני שנים – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת כאן מצד שמאל, אנא מכם.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, תסתובב, גם נראה אותך.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לשמוע את – – –

איתן כבל: סליחה, דוד, דוד, אדוני רוצה גם פיצוחים?

קריאה: יש לנו, יש לנו.

דוד אמסלם: אם יש לך פיסטוקים – תביא, למה בוטנים יש לנו.

איתן כבל: לא, זה יכול להית יותר נחמד, כאילו, הפתיחת-שולחן הזאת.

דוד אמסלם: תביא, תביא.

דוד אמסלם: אתה תימני, רק תביא משהו.

דוד אמסלם: תביא, לא משנה מה.

דוד אמסלם: תביא.

יהודה גליק: ג'עלה, ג'עלה.

קריאות: – – –

איתן כבל: ג'עלה.

איתן כבל: מה שאני רוצה לומר לכם, ברצינות, חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת וקנין וגברתי חברת הכנסת שאשא ביטון, אני רוצה להגיד לך, הייתי – כאיש צעיר – עוזר שר החקלאות כשהתקבלה אותה החלטה מפורסמת לחוקק את חוק הגליל, ואני אף פעם לא שוכח את זה.

איתן כבל: זה היה עד כדי כך אירוע מסעיר, שהעבירו משם, מהגליל – נדמה לי שזה היה באביב, אם אינני טועה – העבירו בשידור ישיר את תוכנית "מוקד" עם יורם רונן.

איתן כבל: זה היה אירוע מסעיר, כי בעצם מטה לחמם של התושבים שם נגדע.

איתן כבל: זאת אומרת, העניין הזה של להביא להם את כל הרפורמה שעכשיו אתם מבקשים בעצם להאריך את תקופתה – זה היה כמעט הדבר היחיד.

איתן כבל: והממשלה אז נאלצה לעשות מעשה לא פשוט, בעצם – אני רוצה להזכיר לכם: לקחת ממרכז הארץ, בעיקר מאזור מטה-יהודה, כן, ממש כך, לקחת מאזור מטה-יהודה, שהיה בית-הגידול המרכזי, הלולים והביצים – ולהביא זאת לגליל.

איתן כבל: וזה היה קרב פוליטי.

איתן כבל: אז ההתיישבות החקלאית הייתה מאוד מאוד חשובה, והאזור המרכזי היה בעצם שם, וזו הייתה החלטה מאוד מאוד דרמטית.

איתן כבל: הייתי אז עוזרו של שר החקלאות אברהם כ"ץ-עוז, ובעצם אתם ממשיכים כאן את התהליך הזה.

איתן כבל: וכיושב-ראש ועדת הכלכלה, שעוסק בעניין הזה מדי שנה, לפחות בשנתיים האחרונות, אני מכיר את החשיבות הגדולה של ההמשכיות של החוק שאתם מביאים, כי, לצערי, ממשלות ישראל לא השכילו עד היום למצוא תחליף לנושא מכסות הביצים, ואולי הגיעה העת לתת את הדעת על כך שהתושבים שם צריכים – אני, אח שלי, יש לי עשר שניות.

איתן כבל: אני אדבר אחרי זה עוד עשר – ואני אומר את זה כך, בצורה ברורה: הגיעה העת שהממשלה תיכנס בעובי הקורה ותיתן באמת מענה לתושבים שגם מחזיקים את הגבול וגם צריכים להתפרנס, ופרנסתם קשה.

איתן כבל: תודה רבה לכם, ושוב בהצלחה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: יש שר.

מאיר כהן: גמרנו את רשימת הדוברים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אני מסכם את – – –

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת יצחק וקנין.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הטיב לתאר את זה חבר הכנסת איתן כבל, את התקופה.

יצחק וקנין: אני זוכר, שימשתי אז כמזכיר המועצה האזורית מעלה-יוסף.

יצחק וקנין: ישבנו פה ביציע, עבדנו על החוק הזה – חוק שבעצם נתן העדפה לפטם ולביצים, יותר לענף ההטלה, שזה הענף המרכזי של כל יישובי קו העימות.

יצחק וקנין: בשנת 1989 חוקק החוק בפעם הראשונה.

יצחק וקנין: דרך אגב, הסובסידיה הייתה הרבה יותר גבוהה – פי-שניים ממה שהיא היום.

יצחק וקנין: בשנת 1995 גדליה גל, כיושב-ראש ועדת הכספים, עוד לפני רצח רבין, קיבל החלטה להוריד את הסובסידיה ולגמור את חוק הגליל.

יצחק וקנין: חוק הגליל היה צריך להסתיים ב-1996.

יצחק וקנין: אני ב-1996 יושב בספסלים, חבר כנסת חדש, בסוף הספסלים שם, ואני בקואליציה עם הליכוד – ממשלה ראשונה של ביבי נתניהו.

יצחק וקנין: מצביעים, ושלום שמחון הגיש – בעצם זו הייתה הסתייגות שלו לחוק התקציב – להאריך את חוק הגליל בחמש שנים.

יצחק וקנין: הוא נופל בהצבעה כי הוא היה באופוזיציה.

יצחק וקנין: הוא ביקש הצבעה שמית, אבל אני קלטתי את העסק – חבר כנסת חדש – ובסוף אני אומר:

יצחק וקנין: חבר'ה, אני רוצה הצבעה אלקטרונית.

יצחק וקנין: מייד הייתה הסתייגות שלי אחריו.

יצחק וקנין: ודן תיכון, כיושב-ראש הכנסת, לא האמין.

יצחק וקנין: הוא אומר: חבר'ה, אני אומר בעד.

יצחק וקנין: החבר'ה לא הבינו – הצביעו.

יצחק וקנין: העברנו את זה.

יצחק וקנין: עברה הסתייגות בפעם הראשונה בחוק התקציב, לחמש שנים.

יצחק וקנין: אני זוכר את זה.

יצחק וקנין: ואז מאיר שטרית, כרכז הקואליציה, בתפקיד של דוד ביטן, אומר להם: חבר'ה, אני מושך את זה.

יצחק וקנין: לוקח את החוק.

יצחק וקנין: מה פתאום – נוריד את זה לוועדת כספים?

יצחק וקנין: הסתייגות של – חבר'ה, מדובר פה, הוא אומר להם, בחצי מיליארד שקל.

יצחק וקנין: מה עושים?

יצחק וקנין: אני קם, אני זוכר שרביץ, זיכרונו לברכה, היה יושב-ראש ועדת הכספים, ואז הוא אומר: חבר'ה, אני לא מושך, לא מושך את בחזרה לוועדה; ואז זה נכנס לחוק כהסתייגות.

יצחק וקנין: ומאז אנחנו מאריכים את זה.

יצחק וקנין: עם שלום הארכתי את זה, ביחד עם שלום שמחון, ב-2002, בממשלה, עד 2007.

יצחק וקנין: ב-2007 הארכנו את זה בעשר שנים, ועכשיו שאשא ביטון, אני לא יודע אם אני – אני כבר הודעתי שאני פורש, כן?

יצחק וקנין: אז אני משאיר לך את – – –

קריאות: מה אתה פורש?

קריאות: אתה לא פורש.

קריאות: אתה לא פורש.

יצחק וקנין: סוף – איך אומרים?

יצחק וקנין: כל דבר מגיע הזמן שלו.

ענת ברקו: לא, אתה לא עושה לנו.

יצחק וקנין: אז אני אומר, יש – – –

יעקב מרגי: יש החלטה חד-משמעית שלא לפרוש.

יצחק וקנין: ובאמת אני אומר, הדבר הזה הוא העוגן המרכזי של יישובי קו העימות, הנושא של הפטם והביצים.

דוד אמסלם: אנחנו – – –

יצחק וקנין: ואני מודה, אני מודה לחברת הכנסת שאשא ביטון, שגם היא נכנסה לדבר הזה.

יצחק וקנין: היא תושבת קריית-שמונה, מכירה את התושבים באצבע-הגליל, וביחד עם השר אנחנו גם מקווים לקדם גם את הרפורמה בענף – הרפורמה של לשדרג את הלולים.

יצחק וקנין: הלולים ישנים.

יצחק וקנין: אני חושב שגם זה, אם נעשה, אם נשקיע שם – בעצם זה העוגן היחידי לפרנסה של 3,000 חקלאים ביישובי קו העימות.

יצחק וקנין: ואני רוצה להגיד לתודה גם לשר כחלון, גם לממשלה, גם ליושב-ראש הקואליציה וגם לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, חבר הכנסת ביטן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: כולם במקום?

מאיר כהן: אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק הגליל (תיקון מס' 12) – – –

קריאה: רגע, רגע – – –

מאיר כהן: מחכים.

מאיר כהן: שבו.

מאיר כהן: הצעת חוק הגליל (תיקון מס' 12), בקריאה ראשונה, בבקשה – מי בעד?

מאיר כהן: ומי נגד?

קריאות: איזה כיף.

קריאות: בעד הגליל.

קריאות: בעד הגליל אנחנו.

קריאות: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגליל (תיקון מס' 12) (הארכת התקופה למתן עדיפות למשק הלול במרום-הגליל), התשע"ז–2017, לוועדת הכספים נתקבלה.

מאיר כהן: 28 בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכספים.

מאיר כהן: אני מוסיף לפרוטוקול את אדוני שר הדתות אזולאי ואת חבר הכנסת יגאל גואטה.

מאיר כהן: אם כן, תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום שלישי, ה' בשבט התשע"ז, 31 בינואר 2017, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.