ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 196, 2017-01-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ו בטבת התשע"ז, 24 בינואר 2017, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק שידורי ערוץ הכנסת (תיקון מס' 8) (עדכוני חדשות), התשע"ז–2017, מטעם ועדת הכנסת; הצעת חוק הגליל (תיקון מס' 12) (הארכת התקופה למתן עדיפות למשק הלול במרום הגליל), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יצחק וקנין וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת דב חנין, מאיר כהן, איל בן ראובן ושולי מועלם רפאלי בנושא: מצבם העגום של בתי-החולים הפסיכיאטריים בישראל; הודעת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ על מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מחסור במסגרות טיפוליות לנערות ונשים ערביות הסובלות מאלימות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא יפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, פעם אחר פעם – הסתה של המשטרה והפרקליטות נגד החברה הערבית, הסתה אשר מתחבאת מאחורי המושג "הערכות משטרה" או "הערכות מודיעיניות".

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשטרה והפרקליטות מנעו את קבורתו של השהיד יעקוב מוסא אבו אלקיעאן שבוע ימים בטענה שיש חשש שיהיו הפרות סדר, עד שבג"ץ אמר להם: עד פה, וחייב אותם למסור את הגופה לקבורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חוזר עכשיו מהלווייתו של השהיד, אשר השתתפו בה עשרות אלפים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההלוויה הייתה מכובדת וכולם התפזרו ללא כל אירועים מיוחדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו עוד הוכחה שההסתה של המשטרה לא יכולה להיות נגד האוכלוסייה הערבית, ולא להתייחס לאוכלוסייה הערבית כאויבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו המנהיגות של האוכלוסייה הערבית; כשאנחנו מתחייבים, כל האוכלוסייה שלנו מכבדת את ההתחייבות שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התחייבנו שלא יהיו הפרות סדר, שלא יהיה כלום, וזה בדיוק מה שהיה.

ענת ברקו: מה קרה בוואדי-עארה?

ענת ברקו: מה קרה בוואדי-עארה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הגיע הזמן להפסיק את ההסתות ואת ההצתות ואת השנאה של אנשים מטופשים – –

ענת ברקו: מה קרה בוואדי-עארה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אנשים שכל התפקיד שלהם זה לזרוע שנאה וגזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיע הזמן שזה יסתיים ולהתייחס לכל אזרח כאל אזרח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וכל פעם האוכלוסייה הערבית, במבחן אחרי מבחן, מוכיחה שאתם המסיתים, אתם השקרנים ואתם שמתנהגים אלינו כאויבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא יעבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר ראינו עדות, מה קורה במסע הסתה של חברי הכנסת מהרשימה הערבית המשותפת שהתחולל פה בשנה האחרונה כנגד שלטון החוק.

עודד פורר: הרי מה כל העניין באום-אלחיראן?

עודד פורר: העניין באום-אלחיראן הוא מחלוקת שיש סביבה – מחלוקת משפטית על עבירות בנייה בלתי חוקית.

עודד פורר: בכל הערכאות, כולל בית-המשפט העליון, קבעו שהבנייה היא בלתי חוקית ודינה להיהרס.

עודד פורר: והעובדה שיש חבורה של חברי כנסת שמוכנה לקחת את העניין הזה כדי לנסות ולהפוך אותו לסכסוך לאומי – אני חושב שהיא תעודת עניות לכנסת במובן הזה.

עודד פורר: זה בהמשך ישיר לפנייה של יושב-ראש הרשימה המשותפת, דרך המשלחת הפלסטינית באו"ם, למזכ"ל האו"ם כדי שזה יגנה את ישראל על טיהור אתני לכאורה שמבוצע בנגב.

עודד פורר: לא היה ולא נברא.

עודד פורר: יש פה ניסיון להפוך את הסכסוך הזה לסכסוך לאומי.

עודד פורר: צריך להתנגד לזה בכל תוקף.

עודד פורר: חמור ביותר מה שגיליתי שעשתה אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שקבעה להיום דיון בנושא "אום-אלחיראן:

עודד פורר: מנושלים או מנשלים?

עודד פורר: " מעבר לקביעת העמדה בעצם כותרת הדיון, הוא נקבע להיום, כשעדיין יושבת שבעה האלמנה על השוטר שנרצח שם, והחומרה היא גם נקיטת העמדה.

עודד פורר: בעקבות הפנייה שלי לנשיאה שינו את שם הדיון ודחו אותו למחר, אבל גם בשם החדש מנסים איזושהי לוליינות משפטית.

ענת ברקו: שישנו את השם של האוניברסיטה.

עודד פורר: גם הקביעה של אוניברסיטת בן-גוריון בעניין הזה היא חמורה מאין כמוה.

עודד פורר: הניסיון להפוך את מה שקרה באום-אלחיראן לנרטיב לאומי הוא בדיוק הפוך ממה שצריך לעשות.

עודד פורר: יש שם סכסוך משפטי, בית-המשפט קבע, וכך צריך להיעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לנצל את הזמן הקצר שיש לי לדבר על כנס חירום שערכנו היום, חברתי לסיעה חברת הכנסת יעל פארן ואני, תחת הכותרת:

יוסי יונה: כנס חירום נגד הקמתם של יישובים קהילתיים חדשים בנגב, בקריאה שבמקום לעשות זאת – לחזק את היישובים הקיימים.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, לא ניתן להעלות על הדעת איוולת שלטונית יותר מזו שעומדת לפתחנו.

יוסי יונה: להקים היום יישובים חדשים ולהפקיר את היישובים הוותיקים, שנדרש להם סיוע מסיבי, זה באמת משהו שהדעת אינה יכולה לקבל אותו.

יוסי יונה: אני רוצה רק לסבר את אוזניכם, חברי וחברותי חברי הכנסת: קיבלנו היום דיווח, עודד פורר, מנציגים של "מגמה ירוקה" – 30 משפחות חזקות הולכות לעזוב את דימונה כדי ללכת ולהתיישב ביישוב קהילתי.

יוסי יונה: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים על כך שיבואו תושבים חזקים, אוכלוסיות חזקות מהמרכז כדי ליישב את הנגב; אנחנו מדברים על כך ששמנה וסולתה של הנגב עצמו, של הערים הקיימות היום, עוזבים כדי להגיע ליישובים הללו, הקהילתיים.

יוסי יונה: זו איוולת.

יוסי יונה: הבה ונעצור את הדבר הזה ונשקיע את מיטב משאבינו בחיזוק היישובים הקיימים בנגב.

יוסי יונה: הנגב זקוק לעידוד, זקוק לחיזוק; היישובים הקיימים זקוקים לחיזוק, לא החדשים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, ראיתי, שמעתי שלשום על התוכנית להצערת ירושלים – להפוך את ירושלים לעיר לזוגות צעירים.

מנחם אליעזר מוזס: הדבר הוא מאוד מבורך – העיר תהיה יותר צעירה, אבל שאלתי היא ככה: בתוכנית שראיתי, בדרום-מערב העיר – 5,000 יחידות דיור; בארנונה – 2,500 יחידות; בגבעת המטוס – 2,600; הכול הכול בנייה מסיבית לציבור הכללי.

מנחם אליעזר מוזס: אני אומר: לציבור הכללי.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי: כולם יודעים שכ-50% מירושלים הם הציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: מדוע אני לא רואה שם תוכניות, ולו דירה אחת, לציבור החרדי?

מנחם אליעזר מוזס: זה לא מתוכנן בכל ההצערה הזאת, הצערת ירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שהזוגות הצעירים שלנו גם הם יודעים איך להצעיר את ירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שמן הראוי והנכון ששר השיכון ושר האוצר ייקחו את העניין לידיים ותימנע האפליה הזאת בעיר בירתנו ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, גם אני רוצה להתייחס לכנס שערכנו רק לפני שעה קלה, חברי חבר הכנסת יוסי יונה ואני.

יעל כהן-פארן: באמת הגיעו אליו אנשים מהנגב.

יעל כהן-פארן: הגיע אוטובוס של צעירים מהנגב, שבאים ואומרים: מה קרה למדינה?

יעל כהן-פארן: איפה ההשקעות בצעירים?

יעל כהן-פארן: איפה ההסתכלות על מי שחי היום בנגב?

יעל כהן-פארן: ברור לכל מי שחי היום בנגב שהיישובים הקטנים, הפרבריים האלה, שכונות הווילות שיוקמו, לא יצילו את הנגב, לא יביאו אליו את האוכלוסייה החזקה – שבכך מתהדרים מי שמתכנן אותם – ובעצם רק יחלישו ויוציאו את האנשים החזקים שעוד גרים היום בערים הקיימות, יוציאו אותם משם, כמו שניתנה הדוגמה קודם על דימונה.

יעל כהן-פארן: אבל יותר מכך, באמת, אי-אפשר לראות את זה כבשורה לנגב; אפשר לראות את זה רק כהתחלה של הרס – זה מה שיהיה שם.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לומר כאן, מעל הבמה הזאת, אני פונה לכנסת, לממשלה: אנחנו לא מדברים רק על חמישה יישובים – אותם יישובים מגיעים לוועדה הארצית לתכנון ובנייה.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על עוד עשרות יישובים שנמצאים כרגע לקראת החלטת ממשלה נוספת.

יעל כהן-פארן: היה אתנו בדיון – רק אסיים – השר לשעבר אבי גבאי, שאמר דברים, ופשוט סמרו שערותי לגבי התהליך בתוך הממשלה שהביא לאותן החלטות.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לממשלה להתעשת ולקרוא באמת לשינוי אמיתי במדיניות, למען תושבי הנגב.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר הטרי, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם במשהו מהלב.

אורן אסף חזן: כמו שאתם יודעים, חיי שזורים בבתי-חולים ובבריאות, ולא הרבה סיפורים שכולם מכירים.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה לספר לכם במשהו שנתקלתי בו לאחרונה: לא מזמן הוזמנתי להדלקת נר, נר חנוכה, בבית-החולים ברזילי באשקלון.

אורן אסף חזן: חשבתי שאני מגיע לעוד אירוע שבו עושים הדלקת נר בבית-חולים ומזמינים חבר כנסת כדי לכבד אותו, אבל נתקלתי במשהו מדהים ביופיו: משפחה, אבי וריקי לרר, שמקיימת ומתחזקת ארגון שנקרא "ושמחת".

אורן אסף חזן: הם העתיקו את מקום מגוריהם לפני כ-15 שנים ליד בית-החולים, ומאז הבית שלהם משמש בית פתוח לחולים, לבני משפחותיהם – מלונית של ממש, בשעה שגם הבנים עצמם ישנים בסלון בשבתות, מפנים את החדרים שלהם, את המיטות שלהם, לאנשים שהגיעו רגע לפני שבת, רגע לפני צאת השבת, רגע אחרי, שיהיה להם איפה ללון כאשר יקיריהם שוכבים במיטת בית-החולים.

אורן אסף חזן: לא הרבה פעמים אנחנו שומעים בתקשורת – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – על מעשים כעין אלה.

אורן אסף חזן: משפחת לרר, "ושמחת", מקיימת את המעשה מתוך שליחות, כפי שציווה הרבי מלובביץ, למעשים טובים, לחסדים ולנתינת אמת.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד להם פה בכנסת ישראל תודה, ולהגיד לכל מי שיכול, מתי שאתם יכולים: שימו את הפוליטיקה בצד, שימו את העסקנות בצד, שימו את העצמי בצד, תנו קצת לסביבה ותהיו שמחים תמיד.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד להם תודה, ובכלל, לכל אלה שאין מי שיאמר בשמם או מי שיגיד להם תודה.

אורן אסף חזן: תודה רבה, בשם כל עם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השר – עוד פעם, ברכות – התקיים היום דיון בכנסת ביזמתם של כמה חברי כנסת, ובהם איציק שמולי, מיכל בירן ואילן גילאון, על מצוקת האשפוז.

איתן ברושי: לא פעם אתה שואל מתי הכנסת עוסקת באמת בנקודות המרכזיות והכואבות.

איתן ברושי: זה מצטרף לביקורת שנשמעה כאן לא אחת על שאלת הבריאות, ויש קשר בין הבריאות לסיעוד.

איתן ברושי: ואם נאמר שמערכת החינוך יודעת לטפל בתחזיות של גידול ושל ילודה, לא סביר שמערכת הבריאות והסיעוד לא יודעת לטפל בתחזית של ההזדקנות של האוכלוסייה, כי כולם כבר נולדו, ואפילו הייתה להם בת-מצווה או בר-מצווה.

איתן ברושי: נשמעת פה איזו זעקה גדולה שיש בעיה של מיטות, יש בעיה של כוח-אדם, ויש בעיקר בעיה של משאבים ומהן המגבלות שיכולות ליפול על האנשים המבוגרים, לעתים אוכלוסיות חלשות, ומהם הכללים שעל-פיהם המדינה נותנת את הגיבוי ואת היכולת להזדקן כאן בכבוד.

איתן ברושי: המציאות הזאת של מחסור במיטות, מחסור בכוח-אדם, אי-בהירות תקציבית, לא מתאימה למדינה שהיא עוד מעט בת 70.

איתן ברושי: ניתן מפה לומר בקול גדול שישראל זקוקה לתוכנית לאומית ולסדר העדיפויות הנכון כדי לטפל בסוגיות האלה של הבריאות, ובעיקר – ביכולת לתת כאן למי שהשקיע את כל שנותיו את הזכות להזדקן בכבוד.

איתן ברושי: כפי שהמצב נראה היום, זה לא מצב שאפשר לשמר אותו.

איתן ברושי: צריך לשנות אותו, ומוקדם ככל שאפשר, מתוך תעוזה גדולה, ולא בתוכנית קונבנציונלית, אלא בתוכנית שאיננה שגרתית למצב שאינו יכול להימשך.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, לפני כחודש ימים הלכה לעולמה הסבתא שלי, זיכרונה לברכה, שסיפרה לי לא אחת שכל ילדותה, לפני כ-50 ו-60 שנה, הייתה תחת השפעה של דרשות של רבנים, של גדולי תורה, שכל הזמן אמרו להם: אנחנו מצפים מכם, מהדור הבא, שיום יבוא ותעלו לארץ-ישראל, תגיעו לכותל המערבי, תגיעו לקברו של רבי שמעון בר-יוחאי ותתפללו, תשתטחו על המקומות הקדושים האלה.

מיכאל מלכיאלי: אתמול הגיעו לידי תמונות של מה שעשו מי שמכונות נשות הפרובוקציה בכותל.

מיכאל מלכיאלי: ראיתי את הצורה, איך בחסות של פסק בית-משפט הצליחו להכניס לכותל את ספר התורה, בצורה מבוזה, בצורה שלא מכבדת.

מיכאל מלכיאלי: אמרתי לעצמי שאותו דור קודם, שחיפש וביקש ורצה להגיע לכותל המערבי – לא לכותל הזה הוא התכוון; הוא התכוון לכותל שעליו חלמו ושמרו במשך שלושת אלפים שנה.

מיכאל מלכיאלי: אני קורא כאן לכל מי שקדושת הכותל והמסורת חשובה לו, לשמור על הכותל בקדושתו, כמו שהורגלנו אליו כל השנים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לפני שעה קלה הסתיימה בנגב הלווייתו של יעקוב אבו אלקיעאן – מורה, אב לילדים, שנהרג בטרגדיה האיומה שהתרחשה באום-אלחיראן.

דב חנין: בהלוויה הזאת השתתפו אלפים רבים; זה היה אירוע עצום ממדים.

דב חנין: היה שם הרבה מאוד כאב, היה כעס, אבל היה גם שקט והרבה כבוד.

דב חנין: אני מברך את בית-המשפט העליון, שהתערב, הורה על החזרת הגופה – –

אורן אסף חזן: לא שכחת שהוא דרס שוטר?

דב חנין: – – דחה את הפחדות המשטרה – –

אורן אסף חזן: דב, סליחה שאני מפריע לך.

אורן אסף חזן: שכחת שהוא דרס שוטר?

דב חנין: – – ואפשר הלוויה מכובדת ואנושית.

אורן אסף חזן: שכחת שהוא רצח שוטר?

דב חנין: ואני רוצה לומר מכאן, אדוני היושב-ראש – –

אורן אסף חזן: אתה לא מתבייש?

דב חנין: – – הנגב שייך לכל תושביו.

אורן אסף חזן: הנגב שייך למדינת ישראל ולעם ישראל.

דב חנין: לכל תושביו.

דב חנין: אסור לגרש ערבים מבתיהם בנגב.

דב חנין: צריך להכיר בכפרים הקיימים שאינם מוכרים.

אורן אסף חזן: צריך לגרש את כל היהודים, נכון?

דב חנין: צריך לחזק את הערים ואת היישובים הקיימים.

אורן אסף חזן: בושה.

דב חנין: אני מברך על הכנס שהתקיים בכנסת שחברי יעל כהן-פארן ויוסי יונה הובילו.

דב חנין: אכן, צריך לחזק את הנגב לטובת תושביו לפני שמקימים יישובים חדשים מיותרים לחלוטין.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

אורן אסף חזן: כולם שווים בפני החוק, דב.

אורן אסף חזן: ציון יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה – הצעה לסדר-היום מס' 5950.

יולי יואל אדלשטיין: יום זה מצוין ברחבי העולם מאז החלטת האו"ם שהתקבלה פה-אחד בשנת 2005, והוא נקבע ליום שחרור מחנה אושוויץ ב-27 בינואר.

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים – 27 בינואר זה יום שישי – הכנסת החליטה לציין את היום הזה, ביוזמת ראשי השדולה חברי הכנסת אלעזר שטרן ודב חנין ועוד מספר לא קטן של חברי כנסת, שגם השתתפו בפעילויות וגם הצטרפו להצעות לסדר-היום שאנחנו תכף נשמע.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מקבל בברכה ביציע את הניצולים ואת ראשי הארגונים שעוסקים בטיפול בניצולים וגם בזיכרון השואה.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת, ותודה שתרמתם לקיום היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: להחלטת האו"ם נודע ערך רב בשימור תודעת השואה על היבטיה הנוראיים וחסרי התקדים בדברי ימי האנושות.

יולי יואל אדלשטיין: היא מהווה תזכורת חשובה מאין כמוה עבור כולנו, אזרחי העולם באשר הם, לאיזו תהום עלולה להידרדר חברת בני-אדם, ויהיו משכילים ככל שיהיו, מרגע שאיבדה כל רסן וכל צו מצפון.

יולי יואל אדלשטיין: "אני רואה את העולם הולך והופך לישימון", כך כתבה הנערה אנה פרנק ביומנה הנודע במקום מסתורה באמסטרדם.

יולי יואל אדלשטיין: "אני שומעת את קול הרעם מתקרב, וסופו לקטול גם אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני חשה את ייסוריהם של מיליוני בני-אדם".

יולי יואל אדלשטיין: יומנה של אנה נותר בידינו כעדות חיה ומרשימה לתאוות החיים שפיעמה בה ובעוד מיליון וחצי ילדים ונערים בני העם שלנו שנרמסו תחת מגף הצורר בקור רוח מצמית.

יולי יואל אדלשטיין: השואה הייתה מאורע מפלצתי ובלתי נתפס בהיקפו, באכזריותו ובשיטתיות שבו, ודווקא משום כך חשובה לאין ערוך העמידה של כולנו מול המראה שהיא מציבה בפנינו, עם כל הקושי והמבוכה.

יולי יואל אדלשטיין: לא נוכל לברוח ממה שקרה באמירה שהייתה זו "פלנטה אחרת"; חובה עלינו ללמוד מן ההיסטוריה הקרובה הזאת, כדי שלעולם לא נחשה נוכח רצח עם, נוכח עוולות, אכזריות, דיכוי וגזענות.

יולי יואל אדלשטיין: 72 שנה אומנם חלפו, אך עולמנו נראה לפרקים כאותו ישימון שאבחנה אנה פרנק.

יולי יואל אדלשטיין: העולם נגלה לנו לא אחת כתצוגת אופל של אכזריות, של שנאת עמים ושנאת אדם.

יולי יואל אדלשטיין: גילויי השטנה ושפיכות הדמים הסובבים אותנו – בניס ובברלין, באיסטנבול ובירושלים, בדמשק ובחלב – מטילים על האנושות צל כבד.

יולי יואל אדלשטיין: יום השואה הבין-לאומי לא נועד רק להתרפקות על העבר או להבעת אמפתיה לקרבנות, עם כל החשיבות שבכך.

יולי יואל אדלשטיין: לא די בצקצוקי לשון, שאחריהם ממשיך העולם לשתוק נוכחי מעשי זוועה, ניצול והרג מתמשך, כביכול בשם דת או מטרה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: על יום זה לשמש זָרז לביעור הרצחנות, השנאה, הגזענות והאיבה באשר הם.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אסור לנו לומר נואש, כי לצד זורעי המוות והטרור יש מקדשי חיים, מגדלורים של אנושיות וחמלה, וסופם לגבור.

יולי יואל אדלשטיין: יום זה הוא הדרך שלנו ושל העולם להבקיע את החושך ולצפות לעתיד בהיר יותר.

יולי יואל אדלשטיין: זהו פסק זמן מן הטירוף, מן השנאה העיוורת וההטפה המרעילה נגד העם היהודי וכל מה שהוא מייצג.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו תקווה שהדמוניזציה כלפי ישראל והעם היהודי, שגם ב-2017 ממדיה מדאיגים מאוד, תפנה את מקומה לקורטוב של שפיות, להקשבה, לסולידריות ולאנושיות.

יולי יואל אדלשטיין: אסור לאיש להעלים או להדחיק את רעיון העוועים של "הפתרון הסופי".

יולי יואל אדלשטיין: עלינו לעמוד נוכח פני השפל והזוועות של המשטר הנאצי, לנסות ולהתחקות אחר התופעה ולהוקיע, ללא כחל ושרק, כל גילוי של עידוד ניאו-נאצי, הכחשת שואה או אנטישמיות לשמה; כי אם לא נעמוד על המשמר לא נוכל לומר בביטחון גמור, עם כל הרצון הטוב, שלעולם לא תוכל מפלצת מסוג זה להרים שוב את ראשה.

יולי יואל אדלשטיין: "פלא גדול הוא שעוד לא התייאשתי מכל תקוותי – שכן – – – הן אבסורדיות ואין להגשימן", כתבה אנה פרנק ביולי 1944 באחת מרשימותיה האחרונות, תוך מבט שהבקיע מבעד לערפילים הסמיכים.

יולי יואל אדלשטיין: היא הוסיפה: "אף-על-פי-כן, אני דבקה בהן, מפני שעל אף הכול עודני מאמינה כי יצר האדם טוב בלבו פנימה – – – די לי לשאת את עיני לשמים, ומייד אני חוזרת ומאמינה כי הכול יסתיים בכי טוב, כי גם רעה זו תכלה מן הארץ".

יולי יואל אדלשטיין: אנה פרנק לא זכתה להגשים את חלומותיה, אך חובה עלינו לעשות את הכול שילדים בדורנו יזכו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את המציע הראשון, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת דב חנין, טלי פלוסקוב, מיכאל מלכיאלי, וכן הלאה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אדוני השר איוב קרא – איך כבר שמו אותך תורן?

אלעזר שטרן: אני מקווה שלא יהפכו אותך, במקום שר בלי תיק, לשר לנוכחות במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקבלים כל נציג ממשלה בברכה.

אלעזר שטרן: לא, כי זאת עדות שהוא יושב כאן והוא לא יושב באחד התאים, אם זה התפקיד המרכזי.

אלעזר שטרן: אבל באמת בהצלחה.

אלעזר שטרן: אני לא אומר את זה עליך, אני אומר את זה על איך הממשלה מסתכלת על הכנסת, לצערי הרב.

איוב קרא: יום השואה, כבוד האלוף.

אלעזר שטרן: אל תתחיל.

ענת ברקו: באמת, יום השואה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: זה לא יום השואה.

אלעזר שטרן: תירגעי, זה לא יום השואה.

ענת ברקו: יום הזיכרון – – –

אלעזר שטרן: אז מה?

אלעזר שטרן: את לא יכולה בלי – למה לא אמרת את זה קודם לאורן חזן?

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע, חברים – אני שם את השעון מחדש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע למחוק את כל ההערות המיותרות.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נתחיל מחדש, חמש דקות למציע.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אנחנו פה, במליאה, נוהגים לפנות קודם בתודה ליושב-ראש הכנסת, והפעם, גם הפעם, הוא באמת מרוויח את זה ביושר.

אלעזר שטרן: אבל האמת, אני חושב שעל דעתו היינו צריכים לברך את הניצולים שאתנו, את נציגי הארגונים, שאנחנו רואים אותם פה ביום השואה – ונציגי הממשלה – אנחנו רואים אותם פה ביום השואה הבין-לאומי, אבל הם נמצאים אתנו בעבודה שוטפת לאורך כל השנה, בכנסת ומחוצה לה.

אלעזר שטרן: אני אומר את האמת: הם מסייעים בידנו לסייע לניצולים, הציבור שלצערנו נכחד והולך.

אלעזר שטרן: אני רוצה גם להודות למזכירה הבלתי-נלאית, לגברת אריאלה מלכה, שמנהלת את השדולה כבר הרבה מאוד שנים.

אלעזר שטרן: כמה פעמים כבר בא לנו לתת לה בוקס ולהגיד: די, אבל אנחנו מאוד מכבדים אותה על העבודה והיא זאת שמאפשרת לנו ולכנסת ישראל כולה, צריך לומר את האמת, לדאוג, מה שאנחנו יכולים, לניצולי השואה.

אלעזר שטרן: אני מודה גם לחברי דב חנין, שמוביל יחד אתי את השדולה הזאת.

אלעזר שטרן: כפי שציין היום יושב-ראש הכנסת ברמז, אבל אני יכול להגיד את זה אולי כאן בקול רם, אנחנו לא בדיוק מאותה מפלגה, אבל בעניין של ניצולי שואה אין הבדלים.

אלעזר שטרן: אני זוכר שבאתי לדב, או שדב פנה אלי, אני חושב, ברצון להצטרף להיות יושב-ראש, ואז ראיתי שהוא טיפה חושב שאולי בגלל שאני ממפלגה אחרת או עם כיפה, אולי זה לא ייראה לי שבחור קומוניסט יוביל יחד אתי.

אלעזר שטרן: זאת עדות לכך שבכנסת הזאת יש דברים שהם הרבה מעל ומעבר לכל מחלוקת פוליטית, ועל כך גאוותנו.

אלעזר שטרן: רוב הוועדות בכנסת היום הקדישו זמן לדיונים שקשורים בהיבטים שונים של ניצולי שואה, וחברי כנסת ליוו אותנו.

אלעזר שטרן: אני חושב שחברת הכנסת טלי פלוסקוב תרגמה חוק שעבר עם המשמעות הגדולה ביותר לניצולי השואה, וההנהונים בראש של הנוכחים העידו על החשיבות שלו.

אלעזר שטרן: אני, ברשותך אדוני היושב-ראש, רוצה לצטט את חברי עיסאווי פריג', ולהגיד שזה לא דבר מובן מאליו – לא שהוא אומר זאת, וגם, אם לא נהיה ערים הוא לא יהיה קיים לעד.

אלעזר שטרן: עיסאווי אמר שהוא מרגיש – עם שעבר את השואה, אני בטוח לחיות בתוכו.

אלעזר שטרן: אני רואה את זה כציון עובדה, ואני רואה את זה גם כציווי, זאת אומרת כציווי לנו, לדור השני ולדור השלישי: להיזהר שהדבר הזה לא ייהפך להיות מובן מאליו עד כדי כך שלא נתעסק בו.

אלעזר שטרן: בוועדת החוץ והביטחון היו היום שני ניצולי שואה, מפקד חיל האוויר לשעבר האלוף אליעזר שקדי וראש אמ"ן לשעבר האלוף אהרן פרקש.

אלעזר שטרן: כולנו ישבנו יחד מסביב לשולחן המטה הכללי, וכולנו דור שני לניצולי שואה, וכולנו אולי חולקים את השילוב ואת הדאגה בין להבטיח שתהיה פה מדינה יהודית חזקה שיודעת להגן על עצמה ובין שלעולם, אבל לעולם, ובאותה מידה של עוצמה, לא נעשה הבדלים בין בני-אדם – לא לפי צבע, לא לפי דת, לא לפי מין.

אלעזר שטרן: אני מוכרח לומר את זה כאן בגלל שאנחנו יכולים להתעסק עם הדברים הנעימים – ואני אומר את זה ולא מסתכל על אף אחד, אני אומר את זה עלי, אם אתם רוצים, קודם כול: כשאנחנו מגיבים לאירועים, כשאנחנו מתעסקים בחקיקה, כשאנחנו מחנכים את הדורות הבאים, כדאי שהדברים האלה, שבין "לעולם לא עוד" לבין "חביב אדם שנברא בצלם", יהיו שלובים בכל העשייה שלנו יחד.

אלעזר שטרן: אני מסיים אולי, אדוני היושב-ראש, באתגר הלא-מפוצח שמונח לפתחנו.

אלעזר שטרן: אומרים שפעם מנחם בגין הציע, אני חושב שכשהיה ראש ממשלה, לאחד את יום הזיכרון לשואה ולגבורה, את כ"ז בניסן, יחד עם תשעה באב, בהתחשב בכך שתשעה באב – אנחנו זוכרים את זה, את אותם מאורעות קשים של נשים עבריות שבישלו בשר ילדיהן.

אלעזר שטרן: אולי אנחנו זוכרים את זה בהינתן פרוטוקול דתי של אי-גילוח, של צום.

אלעזר שטרן: זה נדחה בגלל שתשעה באב זה בחופש הגדול, בעיקר, ואי-אפשר.

אלעזר שטרן: אני חולק אתכם פה דאגה שלי.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים ממחקרים שהדבר שמשפיע הכי הרבה על שיפור מורשת השואה זה מפגש עם ניצולים.

אלעזר שטרן: ולצערנו הרב, כמו שאנחנו יכולים להעריך, בעוד 20 שנה כנראה לא יהיו אתנו ניצולים שיכולים לחלוק אתנו את הלקחים שלהם.

אלעזר שטרן: ועכשיו נשאר האתגר: באין פרוטוקול דתי, איך אנחנו משמרים את זיכרון השואה על המרכיבים השונים שלו?

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, זה זמן קצר, לא באתי לתת תשובות; באתי רק לומר שכדאי שהאתגר הזה של זיכרון השואה בדורות הבאים – נעלה אותו גם אנחנו כאן ביום השואה הבין-לאומי, ובכל הזדמנות ראויה שכל אחד מאתנו ימצא.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ברכות לנציגי הניצולים והשורדים שנמצאים אתנו בדיון הזה.

דב חנין: תודה והערכה לך, שותפי חבר הכנסת אלעזר שטרן.

דב חנין: סיימנו יום ארוך של דיונים בוועדות הכנסת.

דב חנין: הקדשנו את הדיונים האלה, כמו בכל שנה, למאמץ לסגור את הפערים ולהתמודד עם החובה העצומה שיש לנו כחברה כלפי הניצולים והשורדים שחיים אתנו.

דב חנין: אבל את הדיון הזה במליאה, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להקדיש למבט רחב יותר.

דב חנין: ואתחיל מההיבט האישי.

דב חנין: אני, אדוני היושב-ראש, קרוי על שם דודי, דב בוריס, קצין בצבא האדום, שנהרג בקרב על שחרור בודפשט בסוף ינואר 1945.

דב חנין: בין האנשים שהוא שחרר בעיר בודפשט היו גם הוריה של רעייתי.

דב חנין: אנחנו מציינים את היום הזה, יום השואה הבין-לאומי, ביום שחרור אושוויץ על-ידי הצבא האדום.

דב חנין: זה יום שמציין את המאבק ההיסטורי הגדול ביותר נגד הרוע המוחלט, נגד הרוע המוחלט.

דב חנין: וביום הזה אנחנו זוכרים את הקורבנות הרבים, את השורדים, את הניצולים, ואנחנו זוכרים את הגיבורים ואת הגבורה העצומה של הורים וילדים, של נשים, גברים, זקנים, צעירים.

דב חנין: ובתוך כל סיפורי הגבורה האלה אני רוצה להזכיר גיבורה וגיבור.

דב חנין: אני רוצה להזכיר את רוז'ה רובוטה, צעירה שב-1942 נשלחה לאושוויץ, באמצע 1942 הועברה לבירקנאו, ושם היא עבדה במחסן הבגדים.

דב חנין: אחר כך היא הועברה לעבוד במפעל שנקרא Weichsel Union Metallwerke, מפעל של התעשייה הצבאית הגרמנית שאליו נשלחו חלק מהאסירים בקומפלקס הגדול הזה של אושוויץ.

דב חנין: שם היא הצטרפה להתארגנות מחתרתית, ויחד עם חבריה הם הצליחו להבריח – כפית לכפית, בכל יום – כמות מאוד קטנה של אבק שרפה.

דב חנין: באבק השרפה הזה הם הצליחו לפוצץ את הגג של קרמטוריום 3 באושוויץ, שבו נשרפו הגופות של הנרצחים בתאי הגזים.

דב חנין: זו ההתקוממות שבה הצליחו להרוג ארבעה מרוצחי האס.

דב חנין: אס.

דב חנין: שהיו שם.

דב חנין: זו כמובן הייתה התקוממות שלא היה לה שום סיכוי להצליח.

דב חנין: היא וחבריה נאסרו.

דב חנין: היא עונתה, סירבה לשתף פעולה בחקירה, וב-6 בינואר 1945, כמה שבועות לפני שחרור המחנה על-ידי הצבא האדום, היא הוצאה להורג.

דב חנין: הגיבור השני שאני רוצה להזכיר הוא אדם שחונכתי על הדוגמה שלו: יצחק ויטנברג, מפקד גטו וילנה.

דב חנין: יצחק ויטנברג היה מנהיג המפלגה הקומוניסטית בגטו, והוא היה מפקד של ארגון הפרטיזנים המאוחד, הפ.פ.או., שהוקם בגטו.

דב חנין: בשלב מסוים ב-1945 נודע לגרמנים על ההתארגנות של המחתרת בגטו, והם דרשו מדסלר, מפקד המשטרה היהודית, להסגיר את מפקד המחתרת, את ויטנברג, לגרמנים.

דב חנין: הדילמה הייתה מאוד קשה, והאנשים בגטו היו מפוחדים.

דב חנין: הם עמדו בפני אולטימטום: או שוויטנברג יוסגר, יסגיר את עצמו, או שהגרמנים יחסלו את הגטו כולו – והם איימו שהם יעשו את זה באופן מיידי.

דב חנין: ופה ויטנברג עצמו קיבל את ההחלטה.

דב חנין: הוא הבין שהאנשים עדיין לא מוכנים למרד, והוא לא היה מוכן שבטעות השאלה תוצג כגורלו האישי של מפקד המחתרת מול גורלם של כל האנשים בגטו.

דב חנין: והוא הסגיר את עצמו לגרמנים והוצא להורג, ומבחינתי הוא סיפור של גבורה לא פחות משל אלה שנהרגו בקרב.

דב חנין: ישנם גיבורים רבים במאבק הגדול הזה, גם במלחמת העולם, גם לפניה – גם במלחמת האזרחים בספרד, שהייתה מערכה מקדימה למלחמת העולם, כולל המתנדבים מהארץ, ערבים ויהודים, שיצאו להילחם במערכה נגד הפאשיזם, במערכה הראשונה.

דב חנין: אנחנו מדברים על המלחמה הזאת כהיסטוריה, וזו כמובן היסטוריה כואבת וקשה.

דב חנין: ואתה, אדוני היושב-ראש, ציטטת את דבריו של ק.

דב חנין: צטניק על פלנטה אחרת, אבל הטרגדיה האיומה והבלתי נתפסת היא שהפלנטה האחרת הזאת הייתה אצלנו, בכוכב שלנו.

דב חנין: ובני-אדם עם ידיים ורגליים, ומשפחות, מן הסתם, היו אלה שעשו את מעשי הזוועה וביצעו את הפשעים האיומים האלה.

דב חנין: ולכן, אנחנו איננו מדברים רק בהיסטוריה, אנחנו מדברים גם באקטואליה.

דב חנין: כשאני רואה את האנטישמיות החדשה בארצות-הברית, כשאני רואה את גלי שנאת הזרים שמציפים היום את אירופה – היום זה במקרים רבים שנאת המוסלמים, אבל היא כל כך מזכירה את האנטישמיות הישנה – אנחנו חייבים לומר לעצמנו שהאתגר הזה איננו רק אתגר היסטורי אלא אתגר אקטואלי לחלוטין.

דב חנין: בכל דור ודור חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים.

דב חנין: וכשאנחנו שואלים את עצמנו: איך אומה כמו האומה הגרמנית, אומה שנתנה לתרבות האנושית את קאנט ואת הגל ואת בטהובן ואת מוצרט, היא האומה שיצרה את מחנות ההשמדה?

דב חנין: היא האומה שיצרה את מחנות ההשמדה.

דב חנין: אנחנו חייבים להבין שאף אחד לא חסין, אף אחד לא חסין.

דב חנין: אין חסינות מפני הגזענות, אין חסינות מפני שנאת הזר, אין חסינות מפני האשמת המיעוט.

דב חנין: ולכן זוהי החובה שלנו לנרצחי השואה, לשורדי השואה, לעצמנו: להתייצב נגד הרוע, לא רק בעבר אלא גם בהווה וגם בעתיד.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האורחים שלנו של היום, ואנחנו מהבוקר ביחד כמעט כל היום – על כך כמובן אנחנו מאוד מעריכים אתכם.

טלי פלוסקוב: בבוקר קיימתי דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות על התנאים של ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: מה המדינה היום נותנת לניצולי השואה?

טלי פלוסקוב: שני דברים אני רוצה להגיד מכאן: קודם כול, תודה ענקית לאנשים שמלווים את ניצולי השואה כל יום – כמובן, לרשות לזכויות ניצולי שואה ולגברת עפרה רוס, שנמצאת היום אתנו, והצוות שלה, שגם נמצא כאן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה מאוד גדולה למרכז הארגונים ולחברת הכנסת לשעבר קולט אביטל, עם כל הצוות הנפלא שלה.

טלי פלוסקוב: זה מזל ענק שלניצולי השואה שלנו יש למי לפנות ויש עם מי לדבר.

טלי פלוסקוב: האנשים האלה עובדים לילות כימים למען ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: ואני שמחה מאוד וגאה מאוד להצטרף לשדולה של שני חברי הכנסת, שבעצם מלווים אותה כבר מהקדנציה הקודמת, ואני כחדשה כאן, ובאמת לדבר ולספר על כמה הישגים, בעיני מאוד גדולים, לטובת ניצולי השואה, והכי חשוב – על העבודה שמחכה לנו.

טלי פלוסקוב: יש עוד הרבה דברים והרבה נושאים שאנחנו צריכים לטפל בהם.

טלי פלוסקוב: ואיך אנחנו יודעים עליהם?

טלי פלוסקוב: מכם, מניצולי השואה, שעובדים יחד אתנו, מלווים אותנו, באים לשתף אותנו בכל הקשיים, בדברים שהם מתמודדים אתם.

טלי פלוסקוב: וזה בעצם מכניס אותנו לעבודה השוטפת.

טלי פלוסקוב: "אותנו" זה באמת לא מעט חברי כנסת מכל הקשת הפוליטית כאן, ובטח ראיתם את זה גם בדיונים בוועדה, בוועדות גם האחרות, וראיתם את זה בישיבת השדולה.

טלי פלוסקוב: וזה שיושב-ראש הכנסת לקח חלק בשדולה, גם זה מבחינתי לא מובן מאליו.

טלי פלוסקוב: לא בכל שדולה יש אפשרות להשתתף.

טלי פלוסקוב: זה אומר עד כמה הנושא הזה חשוב לו.

טלי פלוסקוב: ואנחנו צריכים לקחת בחשבון שיום השואה הבין-לאומי – לא היום, הוא ב-27 בינואר, אבל אנחנו החלטנו כן לקחת את היום הזה, לדון בנושא הזה ולהביא את ניצולי השואה לכאן, כדי שתדעו מה אנחנו עושים ואיך אנחנו כן מנסים לעזור לכם.

טלי פלוסקוב: אני כמובן רוצה לספר לכם – אמרתי את זה גם בוועדה, אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולהגיד את זה מכאן, כי אני זקוקה לעזרתם של חברי הממשלה שלנו.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק שנותנת אפשרות של נסיעה חינם בתחבורה הציבורית במדינת ישראל לניצולי שואה חייבת לעבור, גם אם היא עולה 48 מיליון שקל.

טלי פלוסקוב: אני פונה מכאן לשר התחבורה, שמנהל מיליארדים, בשבילו 50 מיליון שקל זה כלום, קצת השקעה חברתית.

טלי פלוסקוב: זה בעיני יהיה צעד ענק למען ניצולי השואה מצדו.

טלי פלוסקוב: דיברתי גם עם מנכ"ל המשרד לשוויון מגדרי: אפשר לעשות איגום משאבים, כל משרד קצת, אבל האנשים האלה צריכים לקבל את מה שהם מקבלים במדינות אחרות.

טלי פלוסקוב: אז איך זה?

טלי פלוסקוב: במדינות אחרות כן יודעים לדאוג לאנשים שעברו את הגיהינום ואנחנו, מדינת ישראל, מדינה של יהודים, אותם אנשים שסבלו במלחמה הנוראה הזאת, לא יודעים לטפל בהם?

טלי פלוסקוב: לכן, זה הנושא שעומד על הפרק ואני מקווה מאוד שבעזרתם של חברי ממשלה, שהנושא הזה קרוב גם ללבם, נצליח להביא בשורה כמה שיותר מהר לניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: והנושא השני שמאוד מאוד כואב לי, ובטח שמעתם אותי כשאני דיברתי, הוא הנושא של דיור ציבורי, או בכלל דיור.

טלי פלוסקוב: ניצולי שואה במדינת ישראל ללא קורת גג.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות ש-20 שנה הם ממתינים במדינת ישראל לדיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: אני כבר לא מדברת על קשישים שממתינים – ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: המדינה צריכה לקחת אחריות על האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שמדינת ישראל, מדינה לאומית יהודית, לא תדאג שליהודים האלה תהיה קורת גג.

טלי פלוסקוב: ולכן, אני פונה מכאן שוב לממשלה שלנו בקריאה: תיקחו על עצמכם אחריות על האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אל תיתנו להם כל שנה לעבור מדירה לדירה, כי אין להם כוח, ואנחנו צריכים לדאוג להם ולעזור להם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לפנות לאנשים האלה רק במשפט אחד, וזה לסיכום: תשמרו על עצמכם, ואנחנו ניפגש בשנה הבאה ושוב נדבר על הדברים שאנחנו צריכים לעשות למענם.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכאן נמשיך לעדכן אתכם בכל הדברים – ואני מאשרת לעצמי להגיד: הנפלאים – שאנחנו משתדלים מאוד לעשות למענכם.

טלי פלוסקוב: תהיו בריאים.

טלי פלוסקוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני כבוד השר, היום העולם כולו מציין את היום לזכר ניצולי שואה.

מיכאל מלכיאלי: אני, כמובן, גם רוצה לקבל בברכה את הניצולים שמכבדים אותנו בהשתתפות שלהם כאן.

מיכאל מלכיאלי: שאל כאן חברי חבר הכנסת שטרן מקודם איך בהיעדר סממנים דתיים אפשר לשמר את מורשת השואה לעוד דור; שגם בדורות הבאים, בדיוק כמו שעל תשעה באב כבר אלפי שנים מתחנכים אנו וילדינו, ולא נשכח מהיום הזה, וכך את זכר השואה לא נוכל ולא נשכח בשום דור.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להציע משהו ואני רוצה לפתוח בסיפור.

מיכאל מלכיאלי: האדמו"ר מקלויזנבורג שהיה באחד הגטאות איבד את אשתו ועשרת ילדיו.

מיכאל מלכיאלי: בשנת תש"ג, ביום שמחת תורה, הוא נכנס לצריף נסתר יחד עם עוד מספר יהודים והתחיל לרקוד.

מיכאל מלכיאלי: ספר תורה לא היה לו, היו לו כמה ניירות ממשניות שנשארו לו, הוא לקח את הניירות האלה והתחיל לרקוד כמו עם ספר תורה, והוא שר: "אתה בחרתנו מכל העמים, אהבת אותנו ורצית בנו, ורוממתנו".

מיכאל מלכיאלי: באותו זמן – הוא לא שם לב, הוא מגביר את הקול שלו – נכנס לשם חייל נאצי והתחיל להכות אותו.

מיכאל מלכיאלי: כל פניו זבו דם והוא לא ריחם עליו והכה, ועוד פעם הכה, והוא התעלף.

מיכאל מלכיאלי: היה אתו ביחד, באותו צריף, יהודי הונגרי שהיה בעל חברת בנק, ראה אותו ושאל אותו: תגיד לי, הרב, האם גם אחרי המכות האלה שחטפת, עדיין אתה אומר: "אתה בחרתנו מכל העמים"?

מיכאל מלכיאלי: עדיין אתה אומר: "אהבת אותנו ורצית בנו, ורוממתנו"?

מיכאל מלכיאלי: תראה איך אתה נראה.

מיכאל מלכיאלי: אמר לו: אני שמח להיות בעם של הנרצחים ולא בעם של הרוצחים.

מיכאל מלכיאלי: אני שמח להיום בעם של אלה שהכו בהם ולא שותף לאותה אומה שהכו בנו.

מיכאל מלכיאלי: הדברים מתחברים לאמירה מפורסמת שאמר פרופ' שלום רוזנברג, הוא כתב אותה.

מיכאל מלכיאלי: שאלו אותו איפה האלוקים היה בשואה.

מיכאל מלכיאלי: אז הוא אמר: איפה האלוקים היה בשואה אני לא יודע, אני יודע איפה השטן היה בשואה, ואיפה שהשטן היה, אני יודע שהאלוקים היה ממול.

מיכאל מלכיאלי: אם אנחנו נחדיר במורשת השואה – את מה, את הרוח החיה שהייתה לאותם יהודים באותם מקומות נידחים, באותם המקומות הנמוכים ביותר, מה ששמר על הגחלת.

מיכאל מלכיאלי: וגם משהו אקטואלי.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו 70 שנה אחרי אותם מאורעות.

מיכאל מלכיאלי: יש בינינו, חיים, כ-160,000 ניצולים מהמחנות, ניצולי שואה.

מיכאל מלכיאלי: על-פי הסטטיסטיקה, יש כמעט 14,000 אנשים שעוזבים אותנו מדי שנה, ועדיין פעם בכמה חודשים אנחנו שומעים על ניצולי שואה שאין להם כסף לטיפולי שיניים, על ניצולי שואה שמתלבטים אם להשקיע את מעט הכסף שיש להם בתחבורה ציבורית או ללכת לרופא, אם לקנות תרופה או לקנות לחם וחלב הביתה.

מיכאל מלכיאלי: ואני מתחבר לדברים שאמרה כאן לפני חברת הכנסת טלי פלוסקוב, שאנחנו, את המאמץ האחרון, את קצת הכרת הטוב שיש לנו לאותם ניצולים, שבזכותם אנחנו נמצאים כאן – אנחנו צריכים לעשות את המרב כדי לתת להם, וקשה לומר את זה, לסיים את החיים שלהם בכבוד.

מיכאל מלכיאלי: לא ייתכן שיש ניצולי שואה שהולכים ברחוב עם מספר ואין להם קורת גג, שאין להם כסף לתחבורה ציבורית.

מיכאל מלכיאלי: אני קורא מכאן גם לממשלה ולכולנו, ואין בזה קואליציה ואופוזיציה, שנעשה את המרב ואת המאמץ הגדול לתת להם את המקסימום שאפשר כדי לסיים את חייהם בכבוד.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, זה מדהים בדיוק לראות את אחרוני הילדים והילדות שיוצאים מהיציע האחורי, כאן בתוך המליאה, ולהסתכל ולראות את ניצולי וניצולות השואה שמכבדים אותנו בנוכחותם – ואני מרגיש אפילו מעט נבוך לדבר בפניהם – אבל התמונה הזו, שבה אנחנו רואים את אותם צעירים, בני הדור הנוכחי, העתיד של הארץ הזו, יושבים בתמונה אחת, בכפיפה אחת, עם אלה שעברו את מה שעברו – ולולא המאבק שלהם האמיתי, היכולת שלהם לזקוף קומה, להרים את הראש, לנו לא הייתה הזכות להיות כאן – זה פשוט משקף את האמירה: תמונה אחת שווה יותר מאלף מילים.

אורן אסף חזן: אמר כאן דב חנין לפני כמה דקות: חייב כל אדם לראות את עצמו בכל דור ודור כאילו יצא הוא ממצרים.

אורן אסף חזן: אני חושב שבעת הזו הגיע הזמן שנתחיל להגיד שמהיום ואילך חייב כל אדם בכל דור ודור לזכור כי הוא נושא על עצמו את המחויבות האמיתית והחובה הגדולה להנציח את השואה, להנציח את הניצולים והניצולות.

אורן אסף חזן: אני יושב פה בכנסת, ואומנם מדובר בציון יום השואה הבין-לאומי, אבל הנוכחות דלה, ואני שוב מוצא את עצמי, באופן כאוב, תחת האמירה – עוד רגע יגידו לי: שוב אתה מטיף מוסר, אבל הנוכחות הדלה במליאה, אני חושב, משקפת את המציאות בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: רק היום בצהריים, בדיון שיזמתי ביחד עם חבר הכנסת עודד פורר בנושא מחויבות הממשלה להקים אתר הנצחה בטרבלינקה, אמרתי דבר פשוט.

אורן אסף חזן: אמרתי: לא נראה לי הגיוני ולא נתפס שאני, חבר כנסת צעיר, נמצא בכנסת ה-20, לראשונה בחיי, ואני מוצא את עצמי ביחד עם חברים וחברות מהקשת הזו, בכנסת ה-20, עדיין נלחם – וכן, המילה האמיתית היא "נלחם" – על תקציבים, על עזרה, על סיוע, על הנצחה, על הסברה.

אורן אסף חזן: חבר'ה, אנחנו איבדנו משהו בדרך.

אורן אסף חזן: משהו כאן השתגע.

אורן אסף חזן: משהו כאן התבלבל לגמרי.

אורן אסף חזן: אני בטוח שאין אחד או אחת בכנסת הזו, מתוך 120, ואין אף אחד או אחת מתוך השרים והשרות, שהנושא הזה לא קרוב ללבם, שהוא לא נוגע להם.

אורן אסף חזן: אבל במהלך השנה, רוב-רובם של האזרחים – הנושא הזה רחוק מהם.

אורן אסף חזן: עצוב לומר, אבל לחלק מאתנו, חלק לא קטן, נושא השואה מגיע רק פעם בשנה ביום הזיכרון.

אורן אסף חזן: חברים, אסור שהדבר הזה יהיה ככה.

אורן אסף חזן: פעם, בשיחה עם חבר הכנסת איציק שמולי, הגענו לאיזושהי תובנה שלנו יש את הזכות, ועצוב לומר שזו זכות אבל זו מציאות וזכות כואבת, להיות הדור האחרון שיש להם נגיעה, נגיעה ישירה: חווים, מרגישים, שומעים את העדויות מדור ראשון, ממגע ראשון, מאנשים שעברו את הזוועות והצליחו לעשות את הכול כדי שלנו תהיה זכות להיות כאן.

אורן אסף חזן: בעוד 10, 20, 30, 40, אולי 50 שנה מהיום, מסוכן לומר, אם אנחנו לא נפעל אחרת יהיו אנשים שבעיניהם השואה תהיה איזשהו סיפור רחוק.

אורן אסף חזן: אגב, להבדיל, כך גם, בעיני חלק מהאנשים, ההיסטוריה של העם היהודי כולו.

אורן אסף חזן: ככל שהזמן עובר, התיישנות הדורות הולכת ומעמיסה על כתפינו כולנו.

אורן אסף חזן: ובשעה שאנחנו מדברים, אני רואה את החיילות והחיילים נכנסים, ושוב התמונה הזאת פשוט אומרת הכול: יש מי שאיבד הכול, יש מי שהרים את הראש, יש מי ששפך דם כדי שאנחנו נהיה כאן.

אורן אסף חזן: וכשאומרים שאנחנו צריכים לשמור על הקיים, אני אומר דבר אחר, חברים: אנחנו, בשבילם, צריכים קודם כול להיות ראויים למה שקיבלנו.

אורן אסף חזן: למה שהם נותנים לנו בידיים.

אורן אסף חזן: בסוף השבוע הקרוב, ומבלי חלילה לפגוע באף אחד, תתקיים "ליכודיאדה" באילת, החגיגה הגדולה של תנועת הליכוד.

אורן אסף חזן: אני הייתי אמור לקחת בה חלק, אבל לפני מספר ימים הגיעה אלי הזמנה לייצג את הכנסת, ובעצם את העם היהודי, בפולין.

אורן אסף חזן: אני קיבלתי החלטה שהרבה יותר חשוב בעיני לנצל את המקום שלי כחבר כנסת כדי לשמור על הזכות שניתנה לי לקשר ולחבר בינינו לבין האומות, בינינו לבין אלה שבעיניהם השואה היא דבר רחוק, וקיבלתי החלטה לטוס לפולין בסוף השבוע הקרוב.

אורן אסף חזן: אני לא מבקר אף אחד, אבל אני חושב שבעיני זה הדבר הכי נכון לעשות.

אורן אסף חזן: הבקשה הגיעה מג'וני דניאלס, מארגון "ממעמקים", שבעבר, אדוני היושב-ראש, שיתף פעולה עם הכנסת והוציא פה את אחת הנסיעות הגדולות ביותר, אם לא הגדולה ביותר, של חברי וחברות כנסת, כדי לשמור על אותה הנצחה.

אורן אסף חזן: אני בסך הכול חבר כנסת פשוט, צעיר, ממקומי הדל והקטן, קטונתי, אבל אני מקווה שהמעשה הזה שלי יהיה אור לאחרים להבין שהאחריות שלנו היא לא רק לחייך, היא לא רק ללחוץ יד, היא לא רק לעמוד בדומייה פעם בשנה, היא לא רק לעזור להעביר את הכביש – היא להעביר מדור לדור את מה שעבר עלינו, את מה שעבר על העם היהודי, את מה שאתם עברתם.

אורן אסף חזן: וזו החובה שלנו, חברים.

אורן אסף חזן: ואם אנחנו לא נהיה הראשונים להוביל את הדבר הזה, אנחנו לא נוכל לבוא בתלונות לאף אחד אחר בעולם.

אורן אסף חזן: אני מאחל לכם – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אני מאחל לכם אורך ימים ושנות חיים בטוב ובנעימים.

אורן אסף חזן: שבזמן שעוד נותר לכם תגשימו ותמשיכו להגשים.

אורן אסף חזן: אני מאחל לכם שאנחנו נעשה את הכול לא לאכזב אתכם כדי שאתם תהיו גאים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום יום שהוא יום בין-לאומי.

עודד פורר: אנחנו מדברים בעצם על יום השואה הבין-לאומי, והמשמעות היא שהזיכרון הזה של מה שאירע באמצע המאה ה-20 חייב להיות זיכרון בין-לאומי.

עודד פורר: אז זה נכון שיש לנו את הזיכרון שלנו כעם; ואתם יודעים, אנחנו עוסקים בפרשיות, בשבועות האחרונים, של יציאת מצרים, מה שקוראים בפרשות השבוע; ותמיד מדובר על זה שהעבדות במצרים ובעצם הקשיים הגדולים הם אלה שבנו את עם ישראל כעם.

עודד פורר: ירדו למצרים בניו של יעקב – אלה בעצם היו השבטים – אבל כשיצאנו משם הפכנו לעם.

עודד פורר: ואם אנחנו מסתכלים על מה שקרה במאה ה-20, אז לא מעט פעמים אנחנו מדברים על השואה והתקומה, התהליך הזה שעבר העם היהודי במאה ה-20, ולדמם של הנרצחים בשואה אני חושב שיש חלק גדול גם בתקומה שאנחנו זכינו לה כאן.

עודד פורר: אבל הדור של ניצולי השואה – אני עוד זכיתי לשמוע את מה שסיפרה לי סבתי; לא הכול, כמובן, סיפרו, אבל הדור שלנו עוד זכה לשמוע ממקור ראשון.

עודד פורר: כבר מעטים אלה שזוכים לשמוע ממקור ראשון באמת מה קרה שם.

עודד פורר: עכשיו, כשאתה שומע ממקור ראשון, אתה עוד, אתה מתקשה לעכל, אבל אני מנסה לחשוב: בעוד שני דורות, כשכבר אי-אפשר יהיה לגעת במישהו שהיה שם, ואתה תספר את הסיפורים האלה, זה באמת יהפוך ויישמע כמו אגדות; הרי לא יכול להיות שהדברים האלה קרו; הרי הפלנטה האחרת הזו, אושוויץ, לא הייתה.

עודד פורר: זה פלנטה אחרת, זה לא יכול להיות שזה קרה פה.

עודד פורר: ואני חושב שעלינו חלה החובה להפוך את זה לא לאגדות, באל"ף, אלא לדאוג שזה ימשיך להיות הגדה – שמגידים אב לבנו, אם לבתה, ומדור לדור.

עודד פורר: המחויבות הזו חלה עלינו לא רק בתוך עם ישראל, אלא בכלל אומות העולם.

עודד פורר: וציון יום השואה הבין-לאומי הוא חלק מהחובה, בוודאי שלנו כעם שספג ועבר את הדבר הנורא הזה, אבל גם כחלק מהמין האנושי כולו, שצריך לזכור מה קרה כאן, מה היה על אדמת אירופה באותה תקופה אומללה.

עודד פורר: ובהקשר הזה, כן, קיימנו היום, אדוני היושב-ראש, דיון המשך בוועדת הכספים לדיון שקיימנו במליאה, על הצורך בהקמת אתר הנצחה ומרכז התכנסות במחנה ההשמדה טרבלינקה.

עודד פורר: טרבלינקה זהו אחד ממחנות ההשמדה הגדולים ביותר.

עודד פורר: היחידי שהושמדו בו, ב-99.9%, רק יהודים.

עודד פורר: לא היו שם לא צוענים ולא אוכלוסיות אחרות, שדאגו הגרמנים גם בהם לרדות.

עודד פורר: רק יהודים.

עודד פורר: וזה היה פשוט מפעל מוות.

עודד פורר: זה לא היה מחנה עבודה, לא הגיעו לשם – אולי חלק שעוד יכלו יצאו לעבודה.

עודד פורר: אתה הגעת, ובתחילה זה לקח ארבע שעות מהרגע שהגעת עם הרכבת עד יצאת משם בארובה.

עודד פורר: בהמשך, הגרמנים הצליחו לייעל את העבודה, והם הצליחו לעשות את זה גם תוך שעתיים.

עודד פורר: זאת טרבלינקה.

עודד פורר: ואחרי המרד בטרבלינקה עשו הגרמנים, שלא יכולים כמובן להגיד: לא ידענו.

עודד פורר: הם ידעו שהם עושים משהו שלא ייעשה, אז הם גם דאגו להשמיד את הראיות: לפוצץ את המבנים, לשרוף את הצריפים, לפרק את תאי הגזים, לחרוש את האדמה, לנטוע עצים ולהקים שם חווה חקלאית.

עודד פורר: להושיב משפחה אוקראינית ולהגיד: פה הייתה חווה חקלאית, לא היה פה כלום.

עודד פורר: לא היה מחנה השמדה.

עודד פורר: זה שיא הציניות ושיא הניסיון של הכחשת השואה, ואנחנו עוד חווים אותה היום בקרב חלק מהעמים בכדור הארץ.

עודד פורר: ומאז ועד היום – בעצם יש אתר הנצחה בטרבלינקה, אבל אין שם אפילו שלט שיסביר ואין שם אפילו סרט שיקרין את העדות של אחד הניצולים או מישהו שיבוא ויוכל לראות ולקרוא מה היה שם.

עודד פורר: ואם נרצה להדריך קבוצה, אין אפילו סככה כדי להדריך שם.

עודד פורר: אנחנו ביקשנו שממשלת ישראל תיזום מהלך.

עודד פורר: אני שמח פה לבשר למליאה את מה שגם בישר לנו נציגו של מזכיר הממשלה, שהתהליך הזה, מאז הדיון שהיה בכנסת בזמנו ועד היום, התקדם.

עודד פורר: יש תהליכים שמתבצעים מול ממשלת פולין.

עודד פורר: ואני כן יכול להגיד שבסיכום של יושב-ראש הוועדה, הוועדה תמשיך לעקוב אחרי העניין הזה כדי שבסופו של דבר טרבלינקה, הצוואה של הניצולים האחרונים, ובוודאי של הנרצחים – יהיה לפחות מקום ששם יזכרו את יום השואה ואת מה שקרה שם כחלק מהטרגדיה הבין-לאומית ולא רק הטרגדיה של העם היהודי.

עודד פורר: יהי זכרם של הנרצחים ברוך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה חבר הכנסת פורר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מוטי יוגב, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, ניצולי השואה שמשתתפים אתנו, חברים שבאו, אילן, לזכור ולא לשכוח – זו המחויבות של כולנו; לא לשכוח את הנרצחים, אבל לא פחות חשוב, לא לשכוח את הסיבות שהביאו לרציחתם.

עיסאווי פריג': אני עכשיו, ברשותכם, רוצה לחזור ל-30 בינואר 1933, היום שבו הושבע אדולף היטלר לקנצלר גרמניה.

עיסאווי פריג': למרבה הצער, יש יותר מדי נקודות דמיון בין 1933 בגרמניה לבין 2017 בהרבה מקומות בעולם, ולא רחוק מאתנו גם בסוריה השכנה.

עיסאווי פריג': "גרמניה מעל הכול", זו הייתה ססמתם של הנאצים.

עיסאווי פריג': "עם אחד, מדינה אחת, פיהרר אחד" נהגו הנאצים לקרוא.

עיסאווי פריג': היום הססמאות חוזרות אצל טראמפ בארצות-הברית, ואפילו אצלנו, מירי רגב, שדואגת – – –

קריאה: תתבייש לך.

עיסאווי פריג': אני לא מתבייש.

עיסאווי פריג': אני אומר מה שנכון.

עודד פורר: – – – תתבייש לך.

אורן אסף חזן: – – – אל תעשה את זה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: תתבייש לך.

עודד פורר: אתה תתבייש לך.

עודד פורר: תרד מהדוכן.

עיסאווי פריג': עודד, חבר הכנסת פורר, תשמע מה שאני אומר.

עיסאווי פריג': תשמע, תלמד מזה – – –

עודד פורר: תתבייש לך.

עודד פורר: חוצפן – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר – שנייה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר, אני לא רוצה להוציא אותך מהדיון הזה.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להוציא אותך.

קריאה: אתה צריך להוציא אותו – – –

עודד פורר: תרד מהדוכן.

עודד פורר: חצוף.

עודד פורר: חוצפן מסית.

עודד פורר: אתה תומך בהסתות האלה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: – – –

עודד פורר: חצוף, חוצפן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה, וגם אותך, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לכם שגם אני מביע מפה – –

אורן אסף חזן: אתה רואה, אני – – –

יחיאל חיליק בר: – – התקוממות על האמירה של עיסאווי, אבל זאת הדמוקרטיה שלנו.

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': מה אמרתי?

עיסאווי פריג': מה אמרתי?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אמרת גם לדעתי משהו לא ראוי.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי.

יחיאל חיליק בר: משהו לא ראוי.

יחיאל חיליק בר: ההשוואה הזאת לא במקומה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': מה אמרתי?

עיסאווי פריג': אני לא מבין, מה אמרתי?

קריאה: – – –

עודד פורר: מה אתה יודע בכלל?

עודד פורר: מה אתה יודע?

עודד פורר: תתבייש לך.

עודד פורר: מה אתה יודע?

יחיאל חיליק בר: ניצולי השואה יוצאים עכשיו.

יחיאל חיליק בר: הם יוצאים עכשיו בגלל הוויכוח.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש רגע להיות בשקט.

יחיאל חיליק בר: אני קודם כול מבקש את מחילת

יחיאל חיליק בר: כם ומבקש מכם – – –

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין איפה טעיתי?

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכם – עיסאווי, תהיה רגע בשקט גם אתה.

יחיאל חיליק בר: עודד, אתה רוצה שהם יצאו?

אורן אסף חזן: הם יוצאים בגללו – – –

עודד פורר: בושה – – –

יחיאל חיליק בר: אז לא, אז אני קודם כול רוצה שהם יחזרו לשבת.

עיסאווי פריג': איפה טעיתי?

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לשעבר קולט אביטל.

יחיאל חיליק בר: קולט אביטל, אני מבקש מכם לכבד את הדיון ולא לצאת בגלל האמירה המקוממת הזאת.

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין איפה טעיתי.

עיסאווי פריג': על מה?

יחיאל חיליק בר: דווקא לא לצאת.

יחיאל חיליק בר: דווקא להישאר פה.

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': אתה, קשה לכם לראות את האמת?

עיסאווי פריג': תשב, תקשיב.

עיסאווי פריג': תקשיב.

עיסאווי פריג': תקשיב.

עודד פורר: – – –

יחיאל חיליק בר: עודד פורר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להוציא את חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: אני אחזיר אותו כשהדיון יימשך.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מניצולי השואה שמכבדים אותנו – רגע, רגע – לא לעזוב את האולם דווקא עכשיו.

אורן אסף חזן: – – – אז תוריד אותו – – –

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': מה אמרתי?

יחיאל חיליק בר: רגע, תן לי לעשות סדר.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, פעם שנייה, אני קורא אותך.

יחיאל חיליק בר: פעם שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להוציא את חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.) אני מבקש קודם כול את מחילתם של ניצולי השואה.

יחיאל חיליק בר: מבקש מכם דווקא להישאר פה, להישאר פה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נחזיר את הסדר.

יחיאל חיליק בר: זה יום מספיק מכובד כדי שלא תעזבו בדיון הזה.

יחיאל חיליק בר: גם אמרתי מדוכן הכנסת שאני מתקומם כנגד האמירה, ואני מבקש מחבר הכנסת פריג' לחזור בו מההשוואה הזאת, לחזור בו מההשוואה הזאת בין דבריה של השרה רגב לבין דברים שנאמרו בתקופה ההיא.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממך, גם בשביל כבודם של הניצולים, לחזור מכך – –

עיסאווי פריג': אה – – –

יחיאל חיליק בר: – – ואני מבקש מכם לשבת להמשך הדיון – אם חלילה ימשיך לפגוע בכבודכם, אתם תהיו רשאים לעזוב, אבל אנא תכבדו את ההצעה – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: את צודקת, גברתי.

יחיאל חיליק בר: את צודקת, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, שבו.

יחיאל חיליק בר: תנו לו להבהיר את דבריו.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת קולט אביטל וכל החברים הניצולים, אם אני גרמתי, אם דברי פגעו ברגשות של מישהו כאן, אני מצטער, אבל אני שוב חוזר ואומר – – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, זה דיון רגיש.

עיסאווי פריג': בסדר, זה דיון רגיש.

עיסאווי פריג': אני נמצא כאן – –

יחיאל חיליק בר: ההשוואה שלך הייתה מקוממת.

יחיאל חיליק בר: תשקול את הדברים.

עיסאווי פריג': – – להזדהות, להגיד את הדברים.

יחיאל חיליק בר: יש קווים אדומים, עיסאווי, אז תשקול דברים.

עיסאווי פריג': בוודאי.

עיסאווי פריג': אני לא חושב שחציתי אותם.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שחצית, אבל זה כבר משהו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

עיסאווי פריג': מה שאני אומר, חברים, זיכרון השואה הוא – חייבים להפנים את לקחי השואה.

עיסאווי פריג': חייבים להפנים את לקחי השואה.

עיסאווי פריג': זו מהות האמירה שלי.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': השואה, למה קרתה?

עיסאווי פריג': קרתה בגלל הגזענות, בגלל רדיפת השונה, האחר.

עיסאווי פריג': אם לא נפנים את הלקחים האלה, אם לא נפנים את הלקחים האלה – מערכת ההסתה, שקיימת בהרבה משטרים בעולם – אז לא עשינו כלום.

עיסאווי פריג': לא עשינו כלום.

עיסאווי פריג': זו מהות דברי.

עיסאווי פריג': מהות דברי היא, אני אומר:

עיסאווי פריג': אם לא הייתה גזענות – לא הייתה שואה.

עיסאווי פריג': אז בואו נלמד מהדברים האלה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': לזה אני רציתי לחתור.

עיסאווי פריג': עם שעבר את השואה, אמרתי – צריך להיות הכי בטוח לחיות פה, כי הוא עבר את זה.

עיסאווי פריג': עבר את זה.

עיסאווי פריג': צריך להיות הכי בטוח.

עיסאווי פריג': לשם כך אנחנו צריכים להקיא מתוכנו את כל מערכת ההסתה, את כל מערכת זריקת השונה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': – – במלחמה משותפת בגזענות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': על מה החברים קמו?

עיסאווי פריג': אני שוב אומר – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג' תודה.

יחיאל חיליק בר: סיימת.

עיסאווי פריג': לא, זה פגע בי, כי זה עשה מזה מין – אם אני רואה תהליך ואווירה של הסתה וגזענות, אני צריך להתריע.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': על מה עשו את כל המהומה הזאת?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך.

יחיאל חיליק בר: החברים שהתקוממו פה התקוממו – ואני אומר לך את זה כישראלי וכנכד לניצול שואה – כי את השואה ואת המערכת שקדמה לה אי-אפשר להשוות לשום דבר אחר בהיסטוריה – –

עיסאווי פריג': אני לא משווה אותה לשום דבר.

יחיאל חיליק בר: – – גם לא למה שקורה היום במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אדוני – –

עיסאווי פריג': אבל מערכת ההסתה והגזענות שקיימת – מחובתנו להתריע – –

יחיאל חיליק בר: – – זה קו אדום שחצית, ואני שמח שניסית להבהיר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: נא לרדת.

עיסאווי פריג': – – להתריע מפניה.

עיסאווי פריג': עד עכשיו אני לא מצליח להבין.

יחיאל חיליק בר: אדוני, תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לרדת, בבקשה.

אלעזר שטרן: – – –

עיסאווי פריג': איך?

אלעזר שטרן: – – –

עיסאווי פריג': כן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי, אני לא רוצה להוריד אותך מהבמה עם סדרן.

עיסאווי פריג': אמרתי שב-2017, זה בהרבה מקומות בעולם קיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, סיימת את דבריך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

קריאה: כן, אתה צודק.

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

עיסאווי פריג': על מה המשחק הפוליטי?

עיסאווי פריג': עשו ממני – צריך לתלות אותו?

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

עיסאווי פריג': עד עכשיו אני לא מבין.

עיסאווי פריג': מה זה?

אלעזר שטרן: – – – צריכים להיות סובלניים.

אלעזר שטרן: הוא לא השווה אף אחד לנאצים.

עיסאווי פריג': מה זה?

יחיאל חיליק בר: אז אם זה מה שהוא היה אומר זה היה אחרת.

יחיאל חיליק בר: בסדר, זכותו להגיד מה שהוא רוצה, אגב, וזכותו – – –

עיסאווי פריג': איזה השווה.

עיסאווי פריג': אני מתריע.

עיסאווי פריג': על מה אתם קמים?

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

עיסאווי פריג': עד עכשיו אני לא מבין.

קריאה: אתה צודק.

קריאה: אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

עיסאווי פריג': על מה, על מה – – –

יוליה מלינובסקי: – – – תחשוב.

יחיאל חיליק בר: נא להחזיר את חברי הכנסת פורר וחזן לדיון, הם יכולים לחזור לדיון.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחבר הכנסת איציק שמולי לעלות – חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו תשיב סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי.

יוליה מלינובסקי: – – –

יחיאל חיליק בר: מיצינו את הדיון הזה שהיה פה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יושבת-ראש מרכז הארגונים קולט אביטל, יושבת-ראש הרשות – צר לי שכל המכובדים שבאו לכבד את הדיון יצאו, אבל אני כמובן מכבד את רצונם, ניצולי השואה שעדיין יושבים עמנו כאן, יושבת-ראש ומנהלת העמותה הפרלמנטרית אריאלה מלכה, וכמובן ניצולי השואה היקרים מכול, אני חושב שבעידן שבו 46% מניצולי השואה חוששים – הם אומרים את זה בדוח של קרן הרווחה – מזה שברגע שהניצולים לא יהיו פה יותר השואה תישכח, יש משמעות ויש חשיבות ויש משמעות לדוח הזה – יש חשיבות ויש משמעות ליום הזה.

איציק שמולי: אני חושב שכאשר האנטישמיות מרימה ראש באירופה ובמקומות נוספים, כאשר מכחישי שואה בכל מדינות העולם, לרבות בארצות-הברית, מרימים את ראשם וקוראים תיגר על המציאות ועל הנורמות שהשתרשו במדינות שלהם, אז יש חשיבות ליום הזה.

איציק שמולי: אני חושב שכאשר אחרי הרבה מאוד שנים – להבדיל אלפי הבדלות, כמובן – הגיעה סוף-סוף ההכרה המאוחרת אבל לא מספיקה גם בניצולי שואה שהיו במדינות ערב וחוו השפלה ורדיפות ומוות, יש משמעות רבה ליום הזה גם עבורם.

איציק שמולי: אבל אני רוצה להתייחס למשפט הזה שנאמר פה קודם, צוטט כמובן על-ידי חבר הכנסת מיכאלי, על אותה פלנטה אחרת, מטבע הלשון הזה שטבע לנו יחיאל דינור באותו משפט מפורסם.

איציק שמולי: אני חושב שהדבר הוא לא הפלנטה האחרת; העניין עצמו זה עצם ההכרה – ואולי אם עיסאווי היה אומר את הדברים בצורה קצת יותר מרוככת ומאוזנת, אני חושב שלשם הוא חתר.

אורן אסף חזן: אין דרך להגיד את הדברים.

אורן אסף חזן: איציק, אני לא – – –

איציק שמולי: אורן, אורן, אני לא צריך פרשנות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, בבקשה.

איציק שמולי: ממש לא צריך פרשנות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איציק שמולי: בכל עם יש ניצוץ של רע וקורטוב של טוב.

איציק שמולי: ומה שגורם לעמים ולחברות להתנהג כך או אחרת זה מסורת, זה חינוך, זה דמוקרטיה, זה אמונה שזכויות אדם זה דבר קדוש.

איציק שמולי: החברה הגרמנית נחשבה בזמנו לחברה נאורה, אולי הנאורה מכולן, והצליחה להידרדר ולהגיע לשפל המוסרי העמוק ביותר.

איציק שמולי: וכשאנחנו מדברים על מורשת אנחנו צריכים לשאול את עצמנו – כפי שאמר דב חנין, לא רק לזכור את הציווי "לעולם לא עוד", לא רק לזכור שאנחנו כאן כדי להזכיר לעצמנו ולדורות הבאים שאנחנו לא ניתן לזה לקרות עוד לעולם ואנחנו לעולם לא נשכח את מה שהתחולל באירופה; יש לזה משמעות כשאנחנו צריכים לשאול את עצמנו כל פעם, יום-יום ושעה-שעה – לא כי אפשר באמת להשוות את השואה למשהו אחר, לא לרצח עם ולא לשום דבר.

איציק שמולי: קורות הרבה מאוד טרגדיות בעולם; החברה האנושית המודרנית, אם יש משהו שהיא מוכיחה לנו יום-יום זה שהרוע טבוע בתוך החברה האנושית, ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו יום-יום מה אנחנו עושים ביחס לזה, כמה לבנו משוחרר או קהה לסבלם של אחרים.

איציק שמולי: אבל אני רוצה לדבר אתכם על עוד מורשת, על מורשת שהיא מכוערת.

איציק שמולי: 25% מניצולי השואה מוותרים על טיפול רפואי או על תרופה; 30% מהם מוותרים על מוצרי מזון; לכל ניצול שואה רביעי אין כסף בימים האלה לחמם את הבית; 45% חשים בדידות.

איציק שמולי: אז בואו נדבר גם על המורשת הזאת, ששליש מניצולי השואה חיים מתחת לקו העוני, ומדינת ישראל נותנת לחרפה הזאת להתחולל יותר מדי שנים.

איציק שמולי: עד כדי כך שאפילו את הגמלה שמקבלים חלק מניצולי השואה מאוסטריה, מגרמניה, מהולנד, מבלגיה, לוקחת מדינת ישראל ומפחיתה מגמלת הבטחת הכנסה.

איציק שמולי: הגרמנים נותנים והישראלים לוקחים.

איציק שמולי: באמת כל הכבוד למדינת ישראל.

איציק שמולי: עד כדי כך, אדוני היושב-ראש, שאנחנו שומעים שגם בימים האלה – זה התפרסם בתוכנית "הכול כלול" בערוץ 10 – עורכי-דין לא נרתעים מללכת לניצולי השואה ולגבות מהם דמי שכר טרחה מופקעים עבור מה שמוקנה להם בחוק.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איציק שמולי: אז אני רוצה לדבר אתכם היום גם על המורשת הזאת, בשמי ובשם הדור שלי.

איציק שמולי: אני אולי הכי צעיר כאן כרגע במליאה.

אורן אסף חזן: – – –

איציק שמולי: אני אומר לכם שהציווי הזה של הדורות שהיו לפנינו:

איציק שמולי: לעולם לא נשכח – הציווי הזה לא הולך לשום מקום, אנחנו נשמור עליו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איציק שמולי: אבל אנחנו לא רוצים להיות במקום שבו אנחנו נצטרך להשפיל מבט ולנסות, בעוד דור אחד או שניים, להסביר לכם, להסביר למישהו את המורשת המכוערת הנוספת של איך נתנו, ריבונו של עולם, איך נתנו במשך כל כך הרבה שנים לחרפה הזאת לקרות פה, שניצולי שואה – אז, אדוני היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

איציק שמולי: – – באמת שיש לנו הזדמנות אחרונה לתקן, ואני מקווה שנעשה את מה שצריך כדי לעשות את התיקון שעוד נותר לנו לעשות.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אמן ואמן.

יחיאל חיליק בר: תשיב סגנית שרת החוץ ציפי חוטובלי.

יחיאל חיליק בר: לאחר ההצבעה אני אאפשר שתי הודעות, לעודד פורר ולאסף חזן, של דקה, והבעת עמדה של חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסערה שהתרחשה כאן בכנסת לפני כמה דקות מתארת את הזעם על כך שלצד התופעה הקשה של הכחשת שואה יש תופעה קשה לא פחות של זילות בשימוש במונחים מעולם השואה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת פריג', יש הרבה מאוד תופעות מגונות בציבוריות הישראלית, אפשר לבקר אותן כל יום במהלך הדיונים במליאה הזאת, בשביל זה הבית הזה, והבית הזה סובל הרבה מאוד דברים משני צדי המתרס.

ציפי חוטובלי: יום השואה הבין-לאומי הוא לא הזמן לייצר השוואות כאלה, והן מגונות בעיני.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לציין שיום השואה הבין-לאומי נקבע ביום שבו שוחרר מחנה ההשמדה אושוויץ, והוא נקבע על-ידי האו"ם בנובמבר 2005 על-ידי העצרת הכללית, בעקבות פעילות מאומצת של משרד החוץ הישראלי, שר החוץ היה אז סילבן שלום מהליכוד.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שהיום הזה הוא יום שבו אנחנו מגלים משנה לשנה שלצערי הרב העבודה שלנו לא הסתיימה.

ציפי חוטובלי: אנחנו עדים לגילויי אנטישמיות חוזרים ונשנים ברחבי העולם.

ציפי חוטובלי: ברור לנו יותר מתמיד היום כמה חשובות מלאכת ההנצחה ומלאכת זיכרון השואה, לצד החינוך ללקחיה.

ציפי חוטובלי: מסיבה זו משרד החוץ ממשיך לפעול ולהרחיב את אירועי יום השואה הבין-לאומי, ומדי שנה מתקיימים אירועים אלה בכ-100 מדינות, ו-60 מהם מובלים על-ידי משרד החוץ.

ציפי חוטובלי: אי-אפשר להפריז כשאנו מדברים על חשיבות הזיכרון ההיסטורי.

ציפי חוטובלי: אנו חיים בעידן שבו שונאי ישראל אינם בוחלים בשום סילוף ובשום מעשה רמייה כדי לבטל את ההיסטוריה, כדי לשכתב אותה, כדי לרמוס ברגל גסה את זכויותינו הבסיסיות ביותר.

ציפי חוטובלי: מסע השקר נגד יהודים ונגד ישראל נועד לעשות לנו דה-לגיטימציה ודה-הומניזציה, בדיוק כפי שהחל המשטר הנאצי בבואו להמיט עלינו את השואה הנוראה.

ציפי חוטובלי: יש בשקרים אלה ובהכחשת ההיסטוריה איום של ממש שאסור להקל בו ראש.

ציפי חוטובלי: אין די באמירה כי האמת תנצח; האמת לא תנצח אם לא נעמול באופן מתמיד ונאמר אותה, נאמר אותה וננחיל אותה לדורות הבאים.

ציפי חוטובלי: אנו רוצים שדורות העתיד, מבני עמנו ומבני העולם, ידעו מה התרחש על אדמת אירופה, מה התרחש באותה יבשת, אשר ייצגה לכאורה את הקדמה ואת הנאורות, וכיצד שליש מבני עמנו נספו על-ידי הצורר הנאצי וסייעניו.

ציפי חוטובלי: נתון מדהים שכדאי שכולנו נלמד ממנו:

ציפי חוטובלי: ההיסטוריון פרופ' יובל הררי מציין שככל שהמדינה האירופית הייתה ליברלית יותר, שוחרת זכויות אדם יותר, כך היא נכנעה מהר יותר למשטר הנאצי.

ציפי חוטובלי: גם היום, בתוך שיח ליברלי שמדבר על זכויות אדם יש להיזהר ממציאות שבה אנו נרתעים מלהילחם ברוע, להגדיר אותו, להיאבק מולו.

ציפי חוטובלי: מדינת ישראל מסמלת עד היום את הרצון הזה להיאבק ברוע האולטימטיבי, שבכל דור לובש צורה חדשה.

ציפי חוטובלי: אנו פועלים להנחלת המודעות הבין-לאומית ללקחי השואה במערכות החינוך, באמצעות הידברות בכל הרמות בממשלים השונים ובתוך חלקי החברה השונים, גם באירופה וגם מחוץ לאירופה.

ציפי חוטובלי: אחת המשימות החשובות בהבטחת הנצחה בת-קיימא של השואה ובמאבק באנטישמיות היא הרחבת הקונסנזוס הבין-לאומי סביב ההגדרה של המונח "אנטישמיות", באופן שמזהה גם את האנטי-ישראליות כביטוי של אנטישמיות מודרנית.

ציפי חוטובלי: בשנה שעברה בחודש מאי עברה החלטה שהיא הישג חשוב במיוחד, כתוצאה מפעילות משרד החוץ, וההחלטה הזאת של הגדרת אנטישמיות, הכוללת בתוכה גם את הפגיעה בישראל – ואני תכף אקריא לכם את אותה הגדרה – אומצה על-ידי 31 מדינות החברות בברית הבין-לאומית לשימור זכר השואה.

ציפי חוטובלי: לפי הגדרה זו, אחד הביטויים לאנטישמיות הוא פגיעה במדינת ישראל בהיותה קולקטיב יהודי.

ציפי חוטובלי: בישיבתה ב-22 בינואר 2017 אימצה ממשלת ישראל את ההגדרה הזאת, ואחד מיעדינו המרכזיים לשנה הקרובה הוא לקדם את אימוץ ההגדרה על-ידי מוסדות האיחוד האירופי ומדינות נוספות.

ציפי חוטובלי: במקביל לפעילות זו ולקידום עריכת אירועי זיכרון ביום השואה הבין-לאומי, משרד החוץ מכין, בסיוע "יד ושם", תערוכה שמנציחה את פועלם של דיפלומטים שהיו חסידי אומות העולם.

ציפי חוטובלי: התערוכה תוצג במספר רב ככל הניתן של משרדי חוץ ברחבי העולם.

ציפי חוטובלי: בנוסף, יש גילוי חדש של אותם גורמים שנלחמים בזכר השואה – גם ברשתות, גם באינטרנט.

ציפי חוטובלי: משרד החוץ התחיל מיזם חדש, יחד עם משרד התפוצות, והוא פעיל מול האיחוד האירופי והנציבה למשפט וממשלות צרפת וגרמניה כדי לחייב את הגורמים הפועלים במרחב המקוון ליישם את כל קוד ההתנהגות הנהוג במרחב החברתי שלנו גם ברשתות החברתיות, גם במרחב האינטרנטי.

ציפי חוטובלי: אתרים מכחישי שואה מוגדרים על-ידינו כשיח שטנה פוגעני, ויש לפעול כדי להוריד את הפעילות שלהם.

ציפי חוטובלי: במחצית הראשונה של שנת 2018 נכנס את הפורום הגלובלי למאבק באנטישמיות, וזהו הכנס הגדול והחשוב ביותר בעולם בנושא זה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לסיים עם רוח קצת אופטימית.

ציפי חוטובלי: מדינת ישראל היא נס קיום החיים היהודיים.

ציפי חוטובלי: אחרי אלפיים שנות גלות ורדיפות, ואחרי הזוועות שהתרחשו באירופה, חידשנו את הריבונות היהודית בארץ-ישראל.

ציפי חוטובלי: לא יכלה לנו מכונת ההשמדה הנאצית.

ציפי חוטובלי: מדינת ישראל היא העובדה החיה לכך שאפשר לנצח את הרוע האולטימטיבי.

ציפי חוטובלי: אבל חשוב, כל הזמן, כשאנחנו שמחים על קיום הריבונות הישראלית, להבין כמה שברירית היכולת של בני-האדם להגן זה על זה.

ציפי חוטובלי: מדינת ישראל היום היא חלק מקואליציה בין-לאומית שנאבקת בכל מי שרוצה לפגוע בבן-אנוש עלי אדמות.

ציפי חוטובלי: אנחנו מסמלים את ניצחון החיים על הרוע.

ציפי חוטובלי: זהו מסר אוניברסלי ואני שמחה וגאה להיות כאן ולעמוד כאן ביום השואה הבין-לאומי בכנסת ישראל ולהנציח את החשיבות של זיכרון השואה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: גברתי השרה, מה את מציעה?

יחיאל חיליק בר: להסתפק?

ציפי חוטובלי: כן.

ציפי חוטובלי: אפשר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני אאפשר עכשיו הבעת עמדה של דקה ליעל כהן-פארן, ולאחר מכן – רגע, אתם מסכימים להסתפק?

יחיאל חיליק בר: בסדר?

יחיאל חיליק בר: המציעים.

יחיאל חיליק בר: דב?

דב חנין: כדאי לקיים בנושא הזה דיון בוועדה.

אורן אסף חזן: איזו ועדה?

אורן אסף חזן: חינוך?

דב חנין: כן.

אורן אסף חזן: אני בעד.

יחיאל חיליק בר: דקה, בבקשה, יעל.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: קודם כול, אני באמת מברכת על היום הזה.

יעל כהן-פארן: מאוד חשוב שנציין כאן, בנוסף ליום הישראלי, גם את היום שבו כל העולם מציין את זכר השואה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להקריא פנייה אישית שקיבלתי, וגם העברתי אותה ליושב-ראש הכנסת.

יעל כהן-פארן: יש אלפי אנשים בישראל שלא זוכים להיות מוכרים כניצולי שואה ולא זוכים לסיוע שמגיע להם, וקורבנות רבים, אזרחים ותושבי מדינת ישראל, אנשים מבוגרים, גאים ולמודי סבל, שעלו עם הוריהם כילדים בשנת 1948 והם לא נחשבים במדינתנו כקורבנות השואה.

יעל כהן-פארן: אלפי ילדים מצולקים רגשית, מלווים בהוריהם, אשר איבדו את כל עולמם, הגיעו ארצה, נקלטו במעברות, שיקמו את חייהם, הפכו לציונים ופטריוטים, נלחמו במלחמות ישראל, אבל קולם לא נשמע.

יעל כהן-פארן: חובתנו האזרחית לדאוג להם בזקנתם.

יעל כהן-פארן: החוקים היבשים לא מכירים אותם, לא מכירים את סיפוריהם האישיים.

יעל כהן-פארן: הם עברו שנים של פחד ואימה, עוני, רעב ומחסור, ברחו מהתופת, הסתתרו ביערות ונלחמו על חייהם – מכתב שקיבלתי מאישה, שסבה וסבתה ברחו בשנת 1939 מפולין לכיוון רוסיה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעל כהן-פארן: רק שנייה, אביה נולד בקזחסטן, ומאחר שזה שטח שלא נכבש על-ידי הנאצים, הוא מוגדר רק כניצול – דור שני.

יעל כהן-פארן: הוא עבר כל כך הרבה: עד גיל שבע עבר שבע מדינות, מחנות עקורים, ועלה באניית מעפילים, עבר ילדות עשוקה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יעל כהן-פארן: – – והיום מנסים להשיג לו פיצוי הולם.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאנחנו כאן, בכנסת, והממשלה חייבים לתת את הדעת על כך.

יעל כהן-פארן: יש אלפי אנשים, והיום הם נזקקים לנו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני רק מבקש לכבד את הזמנים של הדיון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר – בבקשה, דקה, ואחריו – חבר הכנסת חזן, ואז אנחנו נשמע את השר איוב קרא, שאושר לו לדבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, דקה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדברים החמורים שאמר כאן חבר הכנסת פריג' לא יכולים לעבור ללא תגובה, אני חושב, ללא תגובה של הבית הזה.

עודד פורר: עצם ההשוואה הזולה שהוא עשה, שיש בה זילות, דווקא בציון יום השואה הבין-לאומי, היא מקוממת עוד יותר, ומראה עד כמה חבר הכנסת פריג' אינו מבין בכלל ואינו טורח להבין מהי עשירית ממה שחוללה גרמניה הנאצית.

עודד פורר: אז אולי נרד מהמספרים הגדולים, מאותם שישה מיליון נרצחים, גברים, נשים וילדים – מיליון וחצי ילדים – אז אולי עם סיפור ממקור אישי, שנגיד – כמו הגדה; בואו נספר לו מה היה.

עודד פורר: בואו נספר לו מה היה.

עודד פורר: הוא כמובן לא פה כדי לשמוע; הוא עשה את ההופעה שלו, עם החיוך שלו והלך.

עודד פורר: אז לפחות את העדות שלי, על סבתא שלי, שבגיל העשרה, כשהבינו שמחסלים את הגטו, כשאבא שלה הבין שמחסלים את הגטו, באמצעות שוחד הוא הצליח להבריח אותה, את אחיה הקטן ואת אחותה הקטנה מהגטו, ואמר לה: את תלכי היום, אני אבוא מחר.

עודד פורר: וכשהיא סיפרה לי איך היא עמדה וחיכתה – כי הוא אמר לה שהוא יבוא מחר.

עודד פורר: הוא לא בא; המשפחה שלה לא באה יותר.

עודד פורר: בדרך, בתלאות באירופה, גם את אחיה הקטן היא איבדה.

עודד פורר: וזאת ההשוואה שעשה חבר הכנסת פריג'.

עודד פורר: הכנסת צריכה להתבייש היום, גם בפני הניצולים שהיו פה וגם בפני אלה שכבר אינם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פורר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן – בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם שגם היושב-ראש שמנהל עכשיו את הישיבה אמר לי – כי ממקומו הוא לא יכול לשתף את כולם בקול – איך נקרע לבו ואיך הוא זועק ומזדעק על דברי הבלע שאמר עיסאווי פריג'.

אורן אסף חזן: אני יצאתי מכאן, אחרי שהוצאתי מהמליאה, ועליתי לבקש סליחה – לא על זה שצעקנו, התרעמנו, לא על תרבות הדיבור; על דבר אחד – על זה שיש מי שהיום מרשים לעצמם לנצל ניצול שאני אפילו לא יודע איך להגדיר אותו, ביזוי של ממש, את מדינת ישראל, את האזרחים.

אורן אסף חזן: עמדתי מול הניצולים בחוץ, ואמרו לי: איך יש מי שכאן משווה בינינו לבינם?

אורן אסף חזן: איך?

אורן אסף חזן: ולא הייתה לי תשובה.

אורן אסף חזן: אני קורא לכל אחד ואחת מחברי וחברות הכנסת שהנצחת השואה בלבם שנפגעו היום, להצטרף אלינו ולעשות כל מעשה כדי שהמאורע המכוער, המגעיל, המבזה הזה לא יעבור בשתיקה.

אורן אסף חזן: אנחנו כבר התרגלנו שיש חברים בבית הזה, ממרצ ואחרים, ששברו עד כדי כך שמאלה שהם ממש BDS בפני עצמו.

אורן אסף חזן: אבל היום הזה בכנסת לא מציין רק את ההצעה לציון יום השואה הבין-לאומי; ביום הזה הפך עיסאווי פריג' למכחיש שואה.

אורן אסף חזן: רבותי, זו ההכחשה.

אורן אסף חזן: ואנחנו יכולים לשבת ולדבר – ואני מסיים, אדוני – אנחנו יכולים לשבת ולדבר ולנהל דיונים בוועדה כזו או ועדה אחרת, ולבקש תקציב כזה או אחר, ולעלות מעל הדוכן ולהזיל דמעה ולהגיד כמה כואב; אבל כשבכנסת ישראל יש מי שעושה השוואה – ותסלח לי, חבר הכנסת שמולי, לא משנה דברים רכים או קשים – אין מקום להשוואה, אין צורה להשוואה, אין דרך להשוואה.

אורן אסף חזן: מספיק היה לשמוע את דבריו של עודד ואת הכאב בדבריו כדי להבין את הדברים האלה, אם יש מישהו שעד היום, כמעט 69 שנים מאז קום המדינה, לא הבין.

אורן אסף חזן: אני קורא לכולכם לגנות בלי להתבייש את מכחיש השואה עיסאווי פריג' ולהצטרף אלינו כדי שהוא ישלם מחיר.

אורן אסף חזן: ואני קורא גם לו: קח את עצמך, תמחק את החיוך מהפנים, תתנצל בפני הניצולים שהיו פה ואחרים, תתנצל בפני מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: ואני אגלה לך סוד: אנחנו עם רחום וחנון, אנחנו נסלח לך, אבל אנחנו לא ניתן יד ולא נסלח לאף אחד שיעשה הכחשת שואה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש – יש עד חמש דקות לשר איוב קרא.

יחיאל חיליק בר: עד אז אני אגיד לחברים וגם לסגנית השר חוטובלי, בהמשך לדברים שאמרת:

יחיאל חיליק בר: אני חזרתי הבוקר מיום אחד בבריסל, בכנס שנערך שם נגד ה-BDS והדה-לגיטימציה לישראל, יחד עם השרה גמליאל וקיש, ומצאנו שם מצד אחד הרבה הרבה חברי פרלמנט אירופים שלא רק מודעים לשואה ולדה-לגיטימציה אלא גם נלחמים מול זה, ומצד שני מצאנו באופן מטריד הרבה אנשים שהם גם מכחישי שואה, גם מנהלים היום אנטישמיות חדשה באירופה.

יחיאל חיליק בר: ולכן, הדברים האלה עוד יותר רגישים לנוכח יום השואה הבין-לאומי, ואני חושב שכולנו צריכים להיאבק גם בתופעה המכוערת של BDS, שמסתתרת מאחוריה המון אנטישמיות ושנאת יהודים, באמתלות שונות, וגם בכלל בתופעה המכוערת הזאת.

יחיאל חיליק בר: אז היה חשוב לציין את זה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, ביום הבין-לאומי אני בטוח שיש מי שבעולם מסתכל.

אורן אסף חזן: אחרי הדברים שלו כל מילה נוספת מיותרת.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אדוני, עד חמש דקות, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להתנצל בשם ממשלת ישראל בפני כל ניצולי השואה שהיו כאן ועזבו על כך שביזו בכנסת ישראל את קדושת השואה.

איוב קרא: אני בא ממשפחה שסייעה רבות, לפני קום מדינת ישראל, לאותם נרדפים שבאו מאירופה; ילדים יתומים שסבי סייע להם.

איוב קרא: הוא היה אז חלק מ"קרן היסוד", שהייתה סוג של ממשלה גולה של היהודים והייתה בעצם כתובת לכל הנכסים ולכל הנרדפים באירופה.

איוב קרא: חרה לי מאוד לשמוע איך חבר כנסת בבית הזה משווה את הדברים, בצורה שהיא סוג של הכחשת שואה שלא יכולה להיות בבית הזה.

איוב קרא: אני זוכר, וגדלתי על מורשתו של סבי ואבי, כאשר קיבלו זוג ילדים שבאו מאוסטריה, משפחת גולד.

איוב קרא: לימים גדלתי כשהם בביתנו.

איוב קרא: זה זוג שהגיע לכאן במסגרת עליית הנוער, ולא היה להם אף אחד בארץ וגם לא נשאר להם אף אחד בעולם.

איוב קרא: היה להם אותנו.

איוב קרא: לימים, אחרי שעזבו את קיבוץ האון הם השתכנו בתל-אביב, אבל כמעט כל הזמן הייתה להם משפחה, וזה אנחנו.

איוב קרא: כשגדלתי, מאחר שהם היו חשוכי ילדים, הייתי כמו ילד עבורם; גדלתי בביתם, והייתי עבורם התקווה.

איוב קרא: אני מגלה את זה פעם ראשונה.

איוב קרא: והם, פשוט לא היה להם בעולם שום דבר; אותי והמשפחה שלי.

איוב קרא: למה כואב לי?

איוב קרא: כי לא היה להם אף אחד פה והם גם לא ילדו ילדים.

איוב קרא: נסתם הגולל על משפחה שנרדפה בשואה, הגיעה לכאן, ואפילו רצתה להקים בית בישראל ולא זכתה לו.

איוב קרא: אני הייתי קצין צעיר בלבנון כשהאח שלי הראשון נהרג שם.

איוב קרא: פתאום קראו לי ואמרו לי שהם חולים.

איוב קרא: אחד מהם קיבל התקפת לב, ומרוב שהם היו קשורים אחד בשני האישה קיבלה התקפת לב יותר קשה.

איוב קרא: ואז היא הלכה, והוא נשאר חולה בבית-החולים, ומת לאחר מכן.

איוב קרא: כשאני רואה את הדברים שקורים סביבנו, וחברים שיושבים כאן רואים איזה רצח עם נמצא לא רחוק מכאן, מה עושה "דאעש", ומה עושה הקצנה דתית מסביבנו, הייתי רוצה שידברו על הדברים הללו – לשים יד אחת כדי שלא תהיה מלחמת עולם שלישית כאן.

איוב קרא: אלה הדברים שצריכים להיות על סדר-היום.

איוב קרא: להכחיש את הדבר הכי איום שקרה באלף השנים האחרונות?

איוב קרא: זה דבר איום נורא.

איוב קרא: אני חושב שצריך לעשות הכול כדי להבדיל, לבדל, בבית הזה בין פוליטיקה לבין דברים עיקריים ומהותיים כמו יום כזה, כל כך קדוש וחשוב, שצריך להיות בקונסנזוס.

איוב קרא: בשבוע שעבר הגיעו ביוזמתי שני מנהיגים סורים, והם השתתפו באוניברסיטה העברית ביום מיוחד בעניין המזרח התיכון.

איוב קרא: הסורים לא התביישו להגיד על הבמה לאותם סטודנטים שהיו שם: אתם חיים כאן בגן-עדן.

איוב קרא: הסורים אמרו.

איוב קרא: כעסו על זה אותם סטודנטים שפנו אליהם, כעסו.

איוב קרא: בערב התקשר אלי פאהד אל-מסרי, ראש האופוזיציה הסורית – פעם ראשונה אני יכול להגיד – ואמר לי: איך אתם מאפשרים לדבר כזה לקרות בישראל?

איוב קרא: אמרתי לו: זאת ישראל, זאת המדינה הכי נאורה בעולם, הכי דמוקרטית בעולם, ואנחנו שמחים שאנחנו חיים כאן.

איוב קרא: הוא אמר לי, אני מתפלל לרגע שיפסיקו לרצוח בנו כאן ולהרוג אותנו כאן

איוב קרא: באלפים – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איוב קרא: – – ונחיה רק 50% כמו מה שקורה בישראל.

איוב קרא: אני בז לדברים שנאמרו כאן נגד כל השואה וסביב יום השואה הבין-לאומי.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנין – לא נמצא פה.

יחיאל חיליק בר: אחד היוזמים נמצא פה?

יחיאל חיליק בר: נו, באמת, מה זה?

איציק שמולי: אני כאן.

יחיאל חיליק בר: אתם רוצים להסתפק בדברי השר או להעביר את זה לוועדת חינוך?

יחיאל חיליק בר: להסתפק?

איציק שמולי: כן.

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: כי חנין זרק קודם משהו, ועדת חינוך.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע.

יחיאל חיליק בר: בגלל – טוב, אנחנו נצביע עכשיו על מעבר הנושא הזה לוועדת החינוך של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד העברת הנושא לוועדת החינוך של הכנסת?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ציון יום השואה הבין-לאומי יעבור לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: גם השר קרא, כמובן, בעד.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/674); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 5) (סייג לחובה למסור פרטים ולענות על שאלות ועונשין), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן תהיה הצעת חוק מוצמדת של חברת הכנסת מועלם.

יחיאל חיליק בר: יציג אותה חבר הכנסת סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן יתחיל דיון, כמובן.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום קשה כזה, ונתייחס אליו, אנחנו צריכים לעסוק במשהו – חוק שדווקא התחיל מניצולי שואה.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לציין משהו מעניין, אדוני היושב-ראש חבר הכנסת חיליק בר, אתה היית היושב-ראש בפרוטוקול של הדיון הקודם שהיה באותו חוק ועבר כבר ב-23 בדצמבר 2015.

ישראל אייכלר: אז ברכות.

יחיאל חיליק בר: אתה רואה, אני מתמיד בתמיכה בחוק שלך.

ישראל אייכלר: כן, אנחנו מאמינים שאין מקרים בעולם כלל.

ישראל אייכלר: אנחנו מדברים על פקודת הסטטיסטיקה.

ישראל אייכלר: עד היום, משום מה, כמעט החוק היחיד במדינה שבו אדם חייב לעשות משהו – יש הרבה חובות, לשלם מסים וכל מיני חובות שאינן בגדר הפלילי.

ישראל אייכלר: מפקד – לא, מפקד זה דבר אחד – הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה זקוקה למידע על חיי האנשים ועל ההוצאות והכנסות שלהם; כמובן, המדינה צריכה לאסוף נתונים על האוכלוסייה ושיתוף הפעולה של הציבור הוא חיוני לביצוע התפקיד.

ישראל אייכלר: לפי הנתונים האלה שהציבור מוסר ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה קובעים את המדדים השונים ואת ההחלטות השונות החשובות לכולנו.

ישראל אייכלר: דא עקא, שבחוק יש משהו אנכרוניסטי מאוד, שאדם שלא עונה יכול לעמוד למשפט ולהיכנס לבית-הסוהר על העבירה הזאת שהוא לא ענה לסטטיסטיקן.

ישראל אייכלר: היום, ברוך השם, כבר כולם מבינים שהחוק האנכרוניסטי הזה, שנותן כמה חודשי מאסר לאדם שלא השיב או נמנע מלהשיב על שאלות, זה דבר שצריך להוציא מספר החוקים של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: אני הצעתי בשעתו שיהיה רק קנס של 200 שקל; הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה דרשה 500 שקל.

ישראל אייכלר: אני טענתי שלאותם אנשים שלא יכולים, גם 500 שקל זה הרבה כסף.

ישראל אייכלר: בסוף נאלצתי להתפשר, כי הטענה של הלשכה המרכזית הייתה שאם זה יהיה 200 שקל זה יהיה ממש צחוק, ואף אחד לא יתייחס לסטטיסטיקה.

ישראל אייכלר: אבל איך זה התחיל, אדוני היושב-ראש?

ישראל אייכלר: שאל אותי יושב-ראש ועדת הרווחה, חבר הכנסת אלאלוף: איך הגעת לבעיה הזאת, זה הרי בסעיף קטן בפנים.

ישראל אייכלר: זה התחיל באמת מזוג ניצולי שואה, אנשים מבוגרים, עולים חדשים, שבא אליהם שליח של הסטטיסטיקה, שמקבל בטח 25 שקלים לשעה; הוא צריך לאסוף מידע, אני לא מאשים אותו.

ישראל אייכלר: דפק בדלת פעם, פעמיים, לא רצו לענות, לפתוח.

ישראל אייכלר: אתם יודעים, אנשים חרדים מלהוציא את הדברים הפרטיים שלהם.

ישראל אייכלר: והוא פשוט אמר להם: אתם תלכו לבית-הסוהר.

ישראל אייכלר: והם לא ישנו לילות, ושבועות, לא היה אפשר להרגיע.

ישראל אייכלר: הם באו אלי, הם לא נרגעו.

ישראל אייכלר: הבטחתי להם, אמרתי להם: אתם לא תלכו.

ישראל אייכלר: והסטטיסטיקן הראשי אמר בוועדה שמעולם עוד לא נשפט אדם, למרות שבחוק זה קיים, ולא נשלח לבית-הסוהר, ואפילו לא הוגש למשפט לשלוח לבית-הסוהר.

ישראל אייכלר: כך שזה היה פחד שווא.

ישראל אייכלר: אבל למה להפחיד אנשים קשישים, מבוגרים?

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו הצענו, וזה לקח הרבה זמן עד שהגענו לפה.

ישראל אייכלר: אנחנו עכשיו בקריאה ראשונה, ואני מבקש מהכנסת לאשר את זה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שחברות, חנויות או עסקים כן צריכים להשיב, כן חייבים להשיב.

ישראל אייכלר: אבל יחיד, למעט תאגיד, לא יחויב אלא ב-500 שקל קנס, וגם בזה, אם בית-המשפט יראה שהאדם הוא דל אמצעים, הוא יוכל לעשות את זה הרבה פחות.

ישראל אייכלר: בכמה דקות שנותרו אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס לאו דווקא לסערה שהייתה פה סביב הדברים של עיסאווי פריג', אלא לעצם העניין של הנצחת השואה.

ישראל אייכלר: כולם מדברים על הנצחת השואה אבל שוכחים שהנצחת השואה בראש ובראשונה, אם רוצים שזה יצליח, זה חייב להיות הנצחת התרבות היהודית שקדושי השואה ודורות עברו שמרו במשך דורות.

ישראל אייכלר: אני אספר לך, אדוני היושב-ראש, לפני הרבה שנים הייתי בעיתון "המחנה החרדי" והגיעה קבוצת בני-נוער.

ישראל אייכלר: אמרו לי: איך אפשר לשמר את השואה?

ישראל אייכלר: אמרתי להם: מה זאת אומרת?

ישראל אייכלר: איך אנחנו משמרים את זיכרון יציאת מצרים?

ישראל אייכלר: אדם מניח תפילין כל בוקר ואומר קריאת שמע, "למען תזכרו ועשיתם את כל מצותי" וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: מזכירים שלוש פעמים ביום את יציאת מצרים בקריאת שמע; התפילין – יציאת מצרים; ליל הסדר – יציאת מצרים.

ישראל אייכלר: כל המצוות שאדם חייב לעשות, זכר ליציאת מצרים, כולל כשאנחנו עושים קידוש בליל שבת, שזה זכר למעשה בראשית, אנחנו מזכירים גם "זכר ליציאת מצרים".

ישראל אייכלר: כי ביציאת מצרים היו נסים שמעל לדרך הטבע, שזה מוכיח שהקדוש-ברוך-הוא בורא ומנהיג את העולם.

ישראל אייכלר: אמרתי להם: תלמדו מזה שאי-אפשר להנציח שום דבר אם אין בו אמונה דתית בתרבות היהודית שהייתה.

ישראל אייכלר: הדור הזה של ניצולי השואה – יזכרו; דור נוסף – יזכור אותם; דור שלישי – יזכור אותם; דור רביעי – לא יזכור אותם.

ישראל אייכלר: מישהו מפה זוכר או חש את גזירות ת"ח ות"ט?

ישראל אייכלר: ומי שרוצה לזכור את חורבן בית-המקדש, אז צמים בתשעה באב ותשעה ימי אבל.

ישראל אייכלר: רק על-ידי התרבות היהודית אפשר להנציח את קדושי השואה ובעיקר את החיים שהיו לפני זה.

ישראל אייכלר: ואת זה עושים היום יהודים רבים.

ישראל אייכלר: בהיכלי הישיבות ובחצרות החסידות הקימו ובנו מערכות שלמות ונושאים את שמותיהם של הסבים והסבתות שהיו לפני השואה.

ישראל אייכלר: ולכן זכר השואה הוא דבר קדוש, ורק בדרך של קדושה אפשר להנציח אותו, שום דבר אחר לא ינציח.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי מה שהיה פה עם העניין של הגזענות.

ישראל אייכלר: עמדתי וחשבתי מה קרה פה.

ישראל אייכלר: אנשים אומרים שהשואה באה בגלל גזענות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לחשוב פעמיים על הרעיון הזה.

ישראל אייכלר: כאשר אדולף היטלר היה נגד הכנסייה הנוצרית, יימח שמו וזכרו, מה הוא אמר על האחיות הרחמניות במנזרים ובבתי-החולים?

ישראל אייכלר: הוא אמר: הם הביאו את המידות המגונות של היהודים שנכנסו אל הנצרות, של הרחמים.

ישראל אייכלר: כי השיטה הדרוויניסטית שלו, כפי שכתב – פרופ' רוטנשטרייך, נדמה לי, כתב שברגע שדרווין אמר שהברירה הטבעית, שבה החזק אוכל את החלש והגדול אוכל את הקטן – זה מחק את ה"לא תרצח" מהלקסיקון העולמי.

ישראל אייכלר: אלה שהאמינו שהיהודים הם גזע נחות, זה לא בגלל שהם גזע זר לגזע הגרמני – היו יהודים שהיו 1,000 שנים בגרמניה; במה הם שונים מבחינה גזעית מכל אחד אחר בגרמניה, מהגזע הארי או הסלאבי?

ישראל אייכלר: השנאה של הגרמנים נבעה בראש ובראשונה מהתרבות היהודית.

ישראל אייכלר: הוא כל כך שנא את התרבות היהודית עד שהוא שנא גם את התרבות הנוצרית, את המידות הטובות שהנצרות לקחה מן היהדות.

ישראל אייכלר: הוא כותב, פרופ' רוטנשטרייך – ואני מסיים, אדוני היושב-ראש – שדרווין כותב שרופאים שמרפאים חולים מתערבים בטבע ומקלקלים את הטבע, שבו החלש צריך למות כדי שהחזק יישאר ויוכל לשרוד.

ישראל אייכלר: החולים מחלישים את הגזע החזק.

ישראל אייכלר: והיהדות היא בדיוק ההפך, היהדות היא שהביאה את החמלה, את הרחמים, את אהבת הזולת.

ישראל אייכלר: וכשמדברים על אהבה, זה לא אהבה למען עצמי או הנאתי – זאת אהבה עצמית, זה לא אהבת הזולת; אהבת הזולת היא לרפא חולים, להאכיל רעבים, לחבוש פצועים, לסייע לנכים.

ישראל אייכלר: ואת זה התורה הנאצית ראתה כחיסרון.

ישראל אייכלר: אפילו את הסוציאליזם ואת האחווה בין האנשים, בין העמים, הוא ראה כחולשה, בגלל שהוא חשב – אגב, גם הדברים האלה, אתה יודע, דב חנין, שאת הרעיונות הסוציאליים ההומניים לקח הקומוניזם מן היהדות, כולל קרל מרקס וכל אלה שלא האמינו.

ישראל אייכלר: אבל הם לקחו את הכול מהיהדות, את הדברים הטובים שלהם.

ישראל אייכלר: ולכן הגרמנים התנגדו לזה.

ישראל אייכלר: לא בגלל גזענות דווקא; אני לא אומר שהם לא היו גזענים, מובן שהם היו – תורת הגזע היא רעיון מטורף, של טיפשות גם, שהגזע הארי הוא עליון והסלאבי הוא תחתון והיהודים הם – זאת טיפשות.

ישראל אייכלר: אבל הטיפשות הזאת לא הייתה הסיבה לרצות לרצוח אנשים, נשים וטף בלי רחמים.

ישראל אייכלר: אלא שנאת ישראל מימי עשיו – עשיו שונא ליעקב – שהייתה מאז, זה מה שגרם.

ישראל אייכלר: וההסתה באמת הייתה כאילו על רקע לאומני:

ישראל אייכלר: אנחנו גרמנים והם זרים – מה "הם זרים"?

ישראל אייכלר: הרי כל התרבות הגרמנית, ראשי התרבות הגרמנית היו יהודים.

ישראל אייכלר: גדולי הסופרים והמשוררים היו יהודים.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, לשאלה של כל אלה ששואלים: גזענות, גזענות, גזענות – השואה לא באה רק בגלל גזענות אלא בגלל שנאת היהדות.

ישראל אייכלר: וכשאנחנו נשמר את היהדות ונחזק אותה ואת התרבות היהודית ואת המוסר היהודי, אנחנו ננציח את קדושי השואה, ושנזכה לגאולה השלמה במהרה.

ישראל אייכלר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2474/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחבר הכנסת סמוטריץ לעלות לשלוש דקות לנמק את ההצעה המוצמדת של חברת הכנסת שולי מועלם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, באמת להודות ולפרגן לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, לחבר הכנסת רועי פולקמן, שחתומים – ואני זכיתי לחתום אחריהם, שלישי – על ההצעה; הצעה דומה מאוד למה שהציג הרב אייכלר קודם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כבר לא מתאימים לתקופת המנדט, לא שמים בבית-סוהר אדם שמסרב לשתף פעולה עם שאלות של הלמ"ס, ואז גם מגבילים את החובה כך שתהיה קיימת רק אחת לכמה שנים וכמובן מבטלים את הסנקציה של המאסר וממירים אותה בסנקציה קלה של קנס.

בצלאל סמוטריץ': סביר להניח שזה ידרבן את האנשים לעשות את העבודה.

בצלאל סמוטריץ': אז גם אני מצטרף כמובן לבקשה לאשר את הצעת החוק הזו.

בצלאל סמוטריץ': אני מנצל ממש את הדקה-שתיים שנשארו לי.

בצלאל סמוטריץ': אם אנחנו עסוקים בסטטיסטיקה, חבר הכנסת אייכלר, אולי תקשיב; אנחנו עסוקים בסטטיסטיקה.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שקרוב ל-40% – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מגייס תומכים להצעה – – –

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי – אני רק ממשיך בענייני סטטיסטיקה.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שקרוב ל-40% מתושבי יהודה ושומרון היום הם המכונים "חרדים".

בצלאל סמוטריץ': נכון, חבר הכנסת אייכלר?

בצלאל סמוטריץ': במודיעין-עילית, בביתר-עילית, בעמנואל.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שסטטיסטית קרוב ל-40% מהמתיישבים היום הם חרדים.

בצלאל סמוטריץ': כמה?

בצלאל סמוטריץ': הרבה מאוד, בקיצור.

בצלאל סמוטריץ': איכשהו חבילת הבנייה שראש הממשלה אישר היום לא כוללת כמעט בנייה ביישובים הגדולים החרדיים – –

ישראל אייכלר: אל תכריח אותי לסמן מתנחלים כאלה ואחרים.

ישראל אייכלר: יש מתנחלים בעל כורחם.

בצלאל סמוטריץ': – – למרות שצורכי הדיור של המגזר החרדי גדולים מאוד, ומן הראוי היה לאשר הרבה מאוד בנייה.

בצלאל סמוטריץ': אבל סטטיסטית יש ביהודה ושומרון 450,000 מתיישבים ישראלים, כן ירבו.

בצלאל סמוטריץ': וסטטיסטית, סטטיסטית בלבד, 2,500 יחידות, שעדיין, אגב, את רובן לא בונים – אני יכול להרגיע פה את חברי הרשימה המשותפת:

בצלאל סמוטריץ': הרוב זה אישורים לקדם כל מיני הליכי ביניים תכנוניים.

בצלאל סמוטריץ': זה לעג לרש.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מתחיל לעלות ולמלא את הצורך שקיים בהתיישבות אחרי הרבה מאוד שנות הקפאה כמעט מוחלטת, גם של תכנון וגם של בנייה.

בצלאל סמוטריץ': סרטוט הגושים שייך לשמאל, אפילו לשמאל הקיצוני, שרוצה להקים כאן מדינת טרור בלב ארץ-ישראל, ולכן הוא מייצר את ההבחנה בין יישובים סוג א' ליישובים סוג ב'; בין מה שבתוך הגושים למחוץ לגושים; בין מה שכביכול יישאר שלנו בכל הסדר, אותם 10%, לעומת אותם 90%.

בצלאל סמוטריץ': אגב, היושב-ראש בטוח מזדהה עם זה, נכון?

בצלאל סמוטריץ': לבנות בגושים ולא בחוץ, אבל היושב-ראש הוא מהשמאל.

בצלאל סמוטריץ': מה לעשות, ואנחנו ממשלת ימין.

בצלאל סמוטריץ': לכן, אני קורא לראש הממשלה ולשר הביטחון לא לנסות לקנות אותנו, באמת, בסוכריות מדומות ובכל מיני ספינים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו דורשים בנייה, והרבה, לא במספרים ולא בהגבלות אלא כדי לענות על הצורך, צורכי הגידול הטבעי של המתיישבים וההתיישבות, בטח כאשר צריך להשלים פערים של הרבה מאוד שנות הקפאה, כפי שאמרתי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו דורשים ממנו – בעידן טראמפ כנשיא חדש בארצות-הברית, שעל-פי המסתמן לא הולך לכפות מדיניות על מדינת ישראל – אנחנו דורשים מראש הממשלה לחזור בו מנאום בר-אילן, להתנער מהרעיון הרע הזה של הקמת מדינה פלסטינית.

בצלאל סמוטריץ': אגב, ראש הממשלה אמר את זה לפני הבחירות, והוא יודע מצוין שהסיבה היחידה שהוא ראש ממשלה היום היא כי לפני הבחירות הוא התנער מהרעיון הרע הזה.

בצלאל סמוטריץ': כך הוא לפחות אמר.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו האמנו לו שבמשך השנים האחרונות לא הייתה לו ברירה – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': אני ממש מסיים.

בצלאל סמוטריץ': לא הייתה לו ברירה, כי היה ממשל עוין בארצות-הברית, ולכן אין ברירה.

בצלאל סמוטריץ': אז סטטיסטית, אדוני היושב-ראש, רוב מוחלט בציבור הישראלי מתנגד להקמת מדינת טרור, והוא בחר בממשלת ימין לאומית שהבטיחה לו לבנות בהתיישבות בלי שום סרטוטי מפות שבין גושים ובין גושים, לציבור הזה ולציבור הזה, ולציבור החרדי והדתי והחילוני ולכל מי שבא – ברוך הבא להתיישבות ביהודה ושומרון, תיבנה ותיכונן במהרה בימינו אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור עכשיו לדיון, לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: יוסי יונה, אתה רשום?

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף את חבר הכנסת יונה ואני נועל את הרשימה.

יחיאל חיליק בר: הרשימה נעולה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא רואה שר במליאה, לכן אני אדבר עד שיגיע ואז תפעיל את השעון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבקשה לכבות את השעון עד ששר ייכנס פנימה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני לא נותן לי הוראות בתור זה שיושב בראש הישיבה.

בצלאל סמוטריץ': זאת החלטה שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה התקנון, לא?

בצלאל סמוטריץ': זאת החלטה שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא החלטה שלך, זה התקנון.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': זאת החלטה שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים, כל הזמן מסיתים נגד ערבים בנגב בהאשמה שהשתלטו על קרקע המדינה, למרות שכל דרישותיהם של הבדואים שם, של הערבים שם, הן על שטח של כ-5%, למרות שהם שליש שם.

איוב קרא: אני שר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שאתה שר, אבל לא היית בפנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תוהה, למי שייכת קרקע המדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הקרקע היא של כל האזרחים, והיא מנוהלת על-ידי המדינה וזרועותיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולפי מיטב ידיעתי ולפי הרישום במרשם האוכלוסין, גם הערבים בנגב הם אזרחים, לכן יש להם זכות, וזכות מלאה, על הקרקע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומפה אני מבקש: הגיע הזמן להכיר ביישובים הקיימים, לקבוע תחומי שיפוט ולאשר תוכניות מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה, שמדבר על דמוקרטיה, הוא מבין דבר אחד מהדמוקרטיה: שוויון באכיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לפני שוויון באכיפה צריך להיות שוויון בזכויות, שוויון בתכנון, שוויון בזכות לקבל קורת גג ולקבל בית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה הוא לא יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והשוויון הזה, השקרי, הוא לא נכון, כי לא הורסים אצל היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מאות-אלפי בתים ביישובים היהודיים שהם ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר אותם ואני גם אוסף נתונים עליהם, והם לא נהרסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומספיק שהיום שמעתי בבוקר ברדיו אישה מעפרה אומרת: אנחנו מבינים שהצווים שניתנים בהתנחלויות הם משחק מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משחק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באום-אלחיראן היה משא-ומתן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשא-ומתן הזה התפוצץ בחצות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-04:00 היו מעל 500 שוטרים ודחפורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה אומר שהם באו למשא-ומתן בידיים לא נקיות והם תכננו, כי לוגיסטית הם לא יכולים להביא 500 אנשים ולהכין את זה רק בשלוש–ארבע שעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, העוול שעשו זה שאחרי שהרסו את הבית והרגו ורצחו בדם קר את יעקוב מוסא אבו אלקיעאן, הם המשיכו את המשימה והרסו את הבית והשאירו את האישה ואת הבנים שלו מחוץ לבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני דורש ועדת חקירה ממלכתית שתחקור, 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הריגתם של אבו אלקיעאן והשוטר ארז לוי; פיצוץ המשא-ומתן באותו לילה – מי אחראי לו; השימוש בנשק חם וניקוב רכבו של מפקד יחידת יואב בלפחות עשרה קליעים; הפגיעה בחבר הכנסת איימן עודה על-ידי ירי.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתה חצי דקה עד שהוא נכנס.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מניעת חופש תנועה של חברי הכנסת; ההסתה הפרועה נגד האוכלוסייה הערבית ומנהיגיה – והמסיתים הם השר ארדן השקרן והמפכ"ל אלשיך, שכנראה עדיין לא החליף דיסק בין השב"כ למשטרה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, יש לפטר את שניהם לאלתר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חאג' יחיא, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק שמוגשת, בעיני היא מבורכת, במיוחד כאשר ענישה של מאסר היא, אני חושבת, מוגזמת במקרה הספציפי.

עאידה תומא סלימאן: אלא שצריך איזושהי ענישה שהיא מידתית לסירוב מילוי המפקד או השאלון.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, בדיוק הסתכלתי על הצעת החוק וחשבתי לי: אני כבר שנה וחצי בהתכתבות עם הלמ"ס על הנושא של הוצאת האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב מהשאלונים ומכל המפקדים שעושה הלמ"ס, במיוחד בעניינים שקשורים לאבטלה, למצב הכלכלי של האוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: וכל ההתכתבויות וכל הניסיונות לשכנע אותם שצריכים באמת לפעול כמו שצריך, קודם כול כדי להנגיש את השירות הזה, כדי להכיר מה המצב של האוכלוסייה הספציפית וכדי להראות תמונה אמיתית על מה שקורה בארץ – כי אני בטוחה שברגע שיעשו את המפקד הזה כמו שצריך באוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב, אז נדע באמת מהי רמת העוני במדינה ומהי רמת האבטלה, ונוכל לטפל בבעיות האלה כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לשים משהו בחוק שיעניש את הלמ"ס כאשר הוא לא ממלא את השאלונים, כאשר הוא לא עושה את המפקד כמו שצריך, ולא רק כאשר האזרחים לא עושים את זה.

עאידה תומא סלימאן: ואם כבר שמענו איזשהו נאום פה על 2,500 יחידות הדיור בהתנחלויות – – –

בצלאל סמוטריץ': כאילו.

עאידה תומא סלימאן: אצלך זה בכאילו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו למדנו עם הזמן שזה לא בכאילו אלא זה מראה, היושב-ראש, זה מראה בדיוק את תאוות הבצע, כנראה, שנמצאת אצל המתנחלים, שאף פעם לא שבעים – לא שבעים מ-2,500 יחידות דיור, לא שבעים מעוד ועוד התנחלויות והתרחבות על אדמה פלסטינית אלא מחכים כל הזמן לעוד בונוסים, במיוחד ש"האח הגדול" עכשיו נבחר בארצות-הברית והוא תומך טוב מאוד בגישות האלה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה, כנראה מריחים שנפתח חלון הזדמנויות.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה – לא שהוא חס וחלילה לא תומך בכל התהליך הזה של התנחלויות וסיפוח, אבל הוא קצת עסוק, ואפשר לסחוט אותו ואפשר להוציא ממנו החלטות.

עאידה תומא סלימאן: ו"האח הגדול" יתמוך בזה, ויאללה – בואו נספח, בואו נשכח מה זה כיבוש ונעשה עוד התנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להזכיר: היום בבוקר היה פרסום – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: – – שבתוך מדינת ישראל בונים רק על חמישית מהקרקע הקיימת – ואנחנו מדברים על בעיית דיור.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עאידה תומא סלימאן: שהממשלה תבדוק את עצמה, למה יש בעיית דיור.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': מה אמר אדוני סגן המזכירה?

בצלאל סמוטריץ': במקום עבדאללה אבו מערוף – לא ראיתי, מחילה – חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ישראל אייכלר: למה צריך – – – למה צריך – – – שלא נמצאים?

ישראל אייכלר: התקנון לא מחייב את זה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אנחנו עוסקים היום בסטטיסטיקה, ואי-אפשר, אדוני היושב-ראש, להתעלם מהמספר המשמעותי והגדול שנזרק לחלל העולם – לא רק לחלל שלנו, אלא לחלל העולם כולו – עם החלטת ראש הממשלה והשר ליברמן לקדם בנייה של 2,500 דירות חדשות בהתנחלויות.

דב חנין: וזה מספר גדול.

דב חנין: זה מספר גדול שנועד להעביר מסר.

דב חנין: הוא נועד להעביר מסר קודם כול לעולם: אנחנו בונים בהתנחלויות.

דב חנין: האמת היא שבנו בהתנחלויות גם קודם, גם בממשל אובמה, אבל עכשיו אנחנו בונים בגלוי.

דב חנין: הפעם אנחנו נעשה את זה מהמקפצה.

דב חנין: זה נועד להעביר מסר לפלסטינים, להגיד להם: חברות וחברים, תשכחו מהסדר של שתי מדינות; תשכחו מהידברות עם ממשלת ישראל.

דב חנין: זה נועד להעביר מסר ברור לפלסטינים ולעולם הערבי: אין פרטנר.

דב חנין: ממשלת נתניהו-ליברמן-בנט תבנה בהתנחלויות תחת כל עץ רענן ובמקום כל עץ רענן, על אדמות פרטיות, כמו בחוק ההסדרה, ועל אדמות שאינן אדמות פרטיות, בתוך הגושים ומחוץ לגושים.

דב חנין: מסר ברור לעולם הערבי: אין פרטנר.

דב חנין: ויש גם מסר לציבור בישראל: למה אתם טוענים שהמדינה לא יכולה לבנות דירות?

דב חנין: למה אתם בוכים על משבר דיור?

דב חנין: המדינה יכולה לבנות דיור כשהיא רוצה.

דב חנין: כשהיא רוצה – היא בונה דירות.

דב חנין: במגרון היא תבנה דירות.

דב חנין: היא לא תבנה דירות בדימונה, היא לא תבנה דירות בערד, היא לא תבנה דירות בבית-שאן, אבל במגרון המדינה יודעת לבנות, ותבנה בהיקף עצום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו היום בכנסת, בשעה הזאת של אחר-הצהריים, בהרכב מצומצם יחסית, אבל יש משהו איכותי בהרכב הזה, כי כאן, בשורה הזאת, נמצאים גם השלטון וגם האופוזיציה.

דב חנין: אני מרגיש את עצמי באופוזיציה מאוד חדה לממשלה הזאת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת סמוטריץ, אני חייב להגיד בהערכה, אם כי אני לא מסכים אתך: אתה מצליח, יחד עם חברי כנסת שמייצגים מיעוט – גם אני מייצג מיעוט, לצערי; אני הייתי רוצה להיות רוב בחברה הישראלית, אני מייצג מיעוט.

דב חנין: אני חושב שאתה מייצג מיעוט אפילו יותר קטן מאשר אני מייצג, אבל אתה מצליח להוביל לא רק אג'נדה, אלא להוביל את כל ממשלת ישראל אחריך בכיוון שלדעתי הוא כיוון מאוד מאוד בעייתי, כיוון מאוד מאוד מסוכן.

דב חנין: אני יודע שאתה אדם שומר מסורת ושומר מצוות, ואתה משוכנע שגם אם תוביל אותנו בכיוון מסוכן, בסופו של דבר תהיה התערבות מגבוה ומישהו יבוא להציל אותנו.

בצלאל סמוטריץ': יש לי בעיה, אני לא יכול לעצור אותך.

דב חנין: מישהו יבוא להציל אותנו.

בצלאל סמוטריץ': למרות שהשעון נגמר, אני לא יכול לעצור אותך, אבל – משפט סיכום.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, נאמר במקורותינו – וחבר הכנסת, אני מניח, ידע לתמוך בדברי: גם מלמעלה יודעים לעזור רק למי שמנסה לעזור לעצמו.

דב חנין: ואם אנחנו נסבך את עצמנו בצורה כל כך קטסטרופלית, אפילו רחמי שמים לא יועילו.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר?

ישראל אייכלר: דיברתי כבר.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השר איוב קרא, כנסת נכבדה, היום קיימנו כאן בכנסת מפגש חירום, או כנס חירום, חברת הכנסת יעל פארן מהמחנה הציוני ואני, שהועמד בסימן של קריאה לעצור את הבנייה של היישובים החדשים בנגב.

יוסי יונה: ובאו לכאן אנשים טובים, אנשים מהנגב, אנשים מהפריפריה, והביאו אתם את זעקתם הרמה נגד מה שאני מכנה, אדוני היושב-ראש, איוולת שלטונית שמנחה את הבנייה של היישובים החדשים הללו.

יוסי יונה: הגם שאני לא רוצה לטעון טענה גורפת שאין להקים שום יישוב חדש בנגב, המדיניות הזאת, לבנות יישובים חדשים רבים ככל שניתן בנגב, היא מדיניות שגויה בעיקרה, היא מדיניות הרסנית.

יוסי יונה: ושמענו את האנשים הטובים, ובמקרה הספציפי הזה את הנשים הטובות – ליזה זוהרי, שהיא פעילה חברתית שנים רבות מבאר-שבע, שגרה בשכונה ד', ושמענו את עדי בן-טוב מ"מגמה ירוקה", ושמענו את ניבה ראם מ"תנועת הפריפריות".

יוסי יונה: אני אביא בפניך, אדוני היושב-ראש, את דבריה של עדי בן-טוב, שאומרת לנו את הדבר המאוד-מאוד-פשוט.

יוסי יונה: היא אומרת: הביטו, גם היום, כבר היום קיימות 30 משפחות בדימונה, משפחות מבוססות, שמבקשות, או שהן כבר נמצאות בדרכן ליישוב קהילתי.

יוסי יונה: אז הבלוף הזה שמספרים לנו שאנחנו רוצים לבנות את היישובים הקהילתיים ולהביא אוכלוסייה מהמרכז אל הנגב הוא בלוף שהוא בלוף מעוות, הוא בלוף שאין לו שום נגיעה למציאות.

יוסי יונה: בסופו של דבר, מה שקורה שם, אדוני היושב-ראש – אנחנו לוקחים את האוכלוסיות החזקות בנגב עצמו ומעבירים אותן ליישובים שהם יישובים חדשים, קהילתיים, אפילו לא יישובים חקלאיים.

יוסי יונה: מה אנחנו עושים?

יוסי יונה: והנה, פה באה לביטוי האיוולת השלטונית הזאת: ממשיכים להחליש את היישובים הקיימים.

יוסי יונה: איוולת.

יוסי יונה: פשוט איוולת שלטונית.

יוסי יונה: במקום לקחת את המשאבים הגדולים הללו שנדרשים כדי להקים את היישובים החדשים – היה אתנו השר לשעבר אבי גבאי בכנס הזה, והוא אמר שהעלות פר-בית ביישוב קהילתי חדש היא פי-30 מבנייתו של בית ביישוב קיים.

יוסי יונה: פי-30, ריבונו של עולם.

יוסי יונה: פי-30.

יוסי יונה: והנה, המדינה מוציאה ומתכוונת להוציא את הסכום האדיר הזה כדי לבנות את היישובים החדשים הללו, במקום לקחת את הסכום האדיר הזה ולהשקיע אותו בחיזוק של היישובים הקיימים, בבנייה של שכונות חדשות.

יוסי יונה: ראשי הערים, ראשי עיירות הפיתוח, מתחננים ובאים לממשלה, אדוני היושב-ראש, ואומרים: אנא בטובכם, בכסף הזה בואו נחזק את היישובים הקיימים, בואו נבנה שכונות חדשות.

יוסי יונה: אנחנו מתאווים לגידול אוכלוסין ביישובים שלנו.

יוסי יונה: אז למה להמשיך ולקיים ולקדם את האיוולת השלטונית הזאת?

יוסי יונה: אז אני מבקש לנצל כאן – במשפט אחרון, אדוני היושב-ראש – את הבימה הזאת ולקרוא לממשלת ישראל ולשר השיכון לעצור: פשוט עצור את הרכבת המטורפת הזאת, שאינה מביאה לשום מקום טוב, והשקע את מרבית מאמציך ומשאביך בחיזוקם של היישובים – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסי יונה: – – הקיימים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים כעת להצבעה, ראשית בקריאה ראשונה, על הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 5) (סייג לחובה למסור פרטים ולענות על שאלות ועונשין), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 5) (סייג לחובה למסור פרטים ולענות על שאלות ועונשין), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 11 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה והיא חוזרת לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת על הצעת החוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (ביטול העבירה של סירוב או הימנעות למלא שאלון), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם ואחרים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בקריאה טרומית, וההצעה הזו תאוחד בהמשך, תוצמד.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (ביטול העבירה של סירוב או הימנעות למלא שאלון), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': עשרה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית והיא עוברת לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה של סגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס׳ 9), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט; הצעת חוק המים (תיקון מס׳ 27), התשע"ז–2017, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה לדיון בהצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ו–2016.

נאזם בדר: הודעת שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת סתיו שפיר, יעל גרמן, מיכל רוזין ועבדאללה אבו מערוף בנושא: גופי בריאות המיוצגים בכנסת באמצעות חברות לובינג המקדמות במקביל אינטרסים של חברות טבק.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף האחרון שעל סדר-היום: שאילתות לשר האוצר.

בצלאל סמוטריץ': ישיב עליהן – אדוני סגן שר האוצר יתפוס בבקשה את מקומו על הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 387 של חבר הכנסת רוברט אילטוב – מאחר שחבר הכנסת אינו נוכח, אנחנו מורידים אותה מסדר-היום.

יצחק כהן: תרשה לי, אדוני היושב-ראש, תרשה לי.

יצחק כהן: יש לי הערה קטנה לעניין, ברשותך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני רוצה לומר כמה מילים?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: באמת, אנחנו מכבדים את חברי הכנסת.

יצחק כהן: מגישים שאילתות – בכבוד גדול.

יצחק כהן: אנחנו טורחים, יושבים צוותים שלמים בשביל לענות תשובות מדויקות, מוסמכות וממוסמכות.

יצחק כהן: מגיעים לפה עם התשובות, ואותו חבר כנסת – בלי לפגוע באף אחד, חלילה, בלי לנקוב בשמות – הוא אפילו לא טורח לבוא לשמוע את התשובה.

יצחק כהן: אז למה אתה שואל את השאילתה?

יצחק כהן: לא, אני מבקש, זה – – –

בצלאל סמוטריץ': אין לי אלא להצטרף לדבריו של אדוני.

יצחק כהן: אבל זה לא פעם ראשונה, צריך להידרש לזה, אדוני היושב-ראש, סגן מזכירת הכנסת.

יצחק כהן: הצוותים עובדים, ותאמין לי שהם לא משועממים, יש להם מה לעשות.

יצחק כהן: יש להם מה לעשות.

יצחק כהן: מטריחים אותם והם עובדים ברצינות, מכבדים את חברי הכנסת, מכינים את התשובות.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שלהבא, אדוני סגן שר האוצר, כדאי שאנחנו גם נכתוב פה, כל שאילתה מתי היא מוגשת, כיוון שלפעמים המשרדים מאוד מתעכבים ואז נוצר מצב – – –

יצחק כהן: לא, לא, לא, ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': גם אני לא מתייחס לזה ספציפית.

יצחק כהן: משרד האוצר לא חייב על שום שאילתה בעבר.

יצחק כהן: הוא ענה על כולן.

יצחק כהן: אבל – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אין לי אלא להצטרף להערתך.

יצחק כהן: אז אולי כדאי שההנהלה תידרש לזה.

בצלאל סמוטריץ': הנה, מראה לי סגן המזכירה, נניח, שהשאילתה הזו הוגשה ב-17 בפברואר 2016, קרי לפני כמעט שנה, 11 חודשים.

יצחק כהן: אין דבר כזה.

יצחק כהן: מתי שאנחנו מוזמנים פה לענות – – –

בצלאל סמוטריץ': ח' באדר – – –

יצחק כהן: לא, אדוני סגן המזכירה, סליחה.

יצחק כהן: כשאנחנו מוזמנים לפה לענות, התשובות מוכנות.

יצחק כהן: אין דבר כזה, אנחנו לא דוחים.

יצחק כהן: לא, סליחה, לא דוחים.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אנחנו נבדוק את העניין.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אני מקבל.

בצלאל סמוטריץ': אין ספק שזה לא מכבד, לא את הכנסת ולא את הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': זו סוגיה שאנחנו נידרש אליה, בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': כרגע נתקדם.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 614 של חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוסרת אף היא מסדר-היום בהיעדר חבר הכנסת השואל.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה 710 של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אף היא מוסרת מסדר היום בשל היעדר חברת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ויש לנו חבר כנסת מתמיד ומצטיין, חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 718 – פינוי משפחה ממגרש הרוסים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישאל את שאלתו מן הצד, יקריא את השאילתה מן הצד, ואדוני סגן השר ישיב.

יצחק כהן: הנה חבר כנסת, פרופ' יונה, שמכבד את הבית הזה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לך אדוני השר.

יצחק כהן: סגן השר.

יוסי יונה: הנה שאלתי: פנתה אלי משפחה המתגוררת בנכס במגרש הרוסים בירושלים, לשעבר בבעלות רוסיה והיום בבעלות רשות מקרקעי ישראל.

יוסי יונה: ההליך המשפטי פסק על פינוי בינואר 2017.

יוסי יונה: רצוני לשאול: 1.

יוסי יונה: מה ייעשה למציאת פתרון דיור למשפחה לפני פינויה?

יוסי יונה: 2.

יוסי יונה: האם תאשר את הפינוי ללא הסדרת פתרון דיור?

יוסי יונה: 3.

יוסי יונה: האם תבטל פינויים באמצעות בית-המשפט ותפעל באמצעות הסדרה במשא-ומתן?

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': סגן השר, בבקשה.

יצחק כהן: תודה אדוני, חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק כהן: מכיוון שהשאילתה היא משפטית, אז לשאלה מס' 1: מדובר במשפחה פולשת, לפי התשובה שקיבלתי, ולא בדיירים מוגנים או בעלי כל זכות אחרת, וכך גם נקבע בפסק-הדין.

יצחק כהן: רשות מקרקעי ישראל מכבדת פסקי-דין.

יצחק כהן: במקרה דנן מדובר בפסק-דין שאינו חלוט, הואיל והוגש עליו ערעור.

יצחק כהן: לשאלה מס' 2: העניין אינו רלוונטי, מאחר שקיימת החלטה בדבר עיכוב פסק-הדין.

יצחק כהן: לשאלה מס' 3: יצוין כי להליך המשפטי קדם ניסיון לפנות באמצעות משא-ומתן, ניסיון אשר לא צלח.

יצחק כהן: לאור העובדה כי מתנהל עדיין הליך משפטי בעניין זה, אין רשות מקרקעי ישראל רואה מקום להתערבות כלשהי בשלב זה.

יצחק כהן: הוגש ערעור והוגש עיכוב פסק-דין, נמתין.

יצחק כהן: כבר היה ניסיון למשא-ומתן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה מבקש שאלה נוספת?

יוסי יונה: אני בעיקר מתרעם על הביטוי המעליב, המבזה הזה, המושג של פולש.

יוסי יונה: ואתה יודע, אדוני השר, ועל כך אני רוצה – – –

יצחק כהן: סגן שר, סגן שר.

יוסי יונה: סגן שר.

יוסי יונה: אני, מבחינתי, אתה ראוי להיות שר.

יוסי יונה: לכן אולי, אתה יודע, אני באוריינטציה חיובית שכזאת, רואה אותך כבר כשר.

יצחק כהן: תודה.

יוסי יונה: אז אנחנו מחליפים מחמאות אדוני השר – סגן השר.

יוסי יונה: בכל אופן, אדוני סגן השר, אני מתרעם ואני מבקש לשאול מתי.

יוסי יונה: מתי אנחנו נפסיק להשתמש בביטוי המעליב, המבזה כלפי אנשים שהם, בניהם, בנותיהם וילדיהם – או נכדיהם היום – יושבו שם על-ידי המדינה באזורי ספר, אדוני, באזורי ספר, כשאף אחד לא רצה להתיישב שם, ללא שום תשתיות, והיום מינהל מקרקעי ישראל מנהל נגדם מאבקים שבאמת מונחים על-ידי גישה אטומה, והייתי אומר אף מרושעת, ולא מכירים בזכויות הללו שיש להם שם.

יוסי יונה: וזה בהשוואה, אתה יודע אדוני, להמון מתיישבים במקומות אחרים שהמעמד המשפטי שלהם פחות או יותר דומה – בעלי רשות – ומסדירים את מעמדם ללא שום בעיה, אדוני.

יוסי יונה: תודה.

יצחק כהן: תודה, אדוני.

יצחק כהן: אני בהחלט מקבל את הבקשה שלך, שהיא נראית אנושית לחלוטין.

יצחק כהן: אם משפחה היא לא פולשת במובן הפשטני של פולשת, אז באמת כדאי למצוא מילה יותר מתאימה.

יצחק כהן: אני מבין שאתה מדבר פה על משפחה שההורים שלהם גרו שם?

יוסי יונה: הם גרו שם.

יצחק כהן: אז אני צריך לברר את זה, זה לא – – –

יוסי יונה: האבא היה הלום קרב, אדוני.

יצחק כהן: זה לא משתמע מהתשובה שקיבלתי מהמינהל.

יצחק כהן: אוכל לבדוק את הדברים האלה ואחזיר לך תשובה נוספת.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע, חבר הכנסת יונה, שאחר כך תיתן את הפרטים לסגן השר, יותר מדויקים.

בצלאל סמוטריץ': סגן השר ידוע כמי שעושה עבודה יסודית בעניינים האלה.

יצחק כהן: אבדוק את זה ואחזיר לך תשובה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 743 של חבר הכנסת יהודה גליק – מוסרת אף היא מסדר-היום בהיעדר נוכחות השואל.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה 783 של חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מינויים במינהל התכנון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פארן תקריא את השאילתה ואדוני סגן השר ישיב.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: המינהל, שהועבר למשרדך, הוא אחד הגופים החשובים בפתרון משבר הדיור.

יעל כהן-פארן: אולם, למרות זאת, תפקידים חשובים במיוחד – מנהל המינהל ויושבי-ראש הועדות המחוזיות חיפה, תל-אביב ומרכז – אינם מאוישים זה חודשים מספר, כשלחלקם אף לא הוקמה ועדת איתור או התכנסה.

יעל כהן-פארן: רצוני לשאול: 1.

יעל כהן-פארן: מתי יוקמו ועדות האיתור?

יעל כהן-פארן: 2.

יעל כהן-פארן: מתי צפוי שיאושרו המינויים?

יעל כהן-פארן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר.

יצחק כהן: תודה, חברת הכנסת יעל פארן-כהן.

יצחק כהן: 1.

יצחק כהן: ועדת האיתור של מנהל מינהל התכנון תוקם עד לסוף החודש, בעזרת השם, לאחר אישור ההרכב שלה על-ידי הממשלה.

יצחק כהן: ועדות האיתור ליושבי-ראש הוועדות המחוזיות בחיפה, תל-אביב ומרכז הוקמו זה מכבר.

יצחק כהן: אנו צופים כי עד סוף פברואר ימונו יושבי-ראש לוועדות המחוזיות.

יצחק כהן: 2.

יצחק כהן: ביחס למנהל מינהל התכנון, אנו צופים כי הליך האיוש יסתיים בתוך כשלושה חודשים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פארן מבקשת שאלה נוספת?

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני.

יעל כהן-פארן: תודה על התשובה, אני מקווה באמת שזה יקרה במהרה.

יעל כהן-פארן: לפני למעלה משנה נשלח לשר מכתב מטעם ארגון "חיים וסביבה" – ארגון הגג של ארגוני איכות הסביבה – לאישור של למעלה מ-20 נציגי סביבה בוועדות התכנון.

יעל כהן-פארן: אבל מלבד שני מינויים, שאר המינויים לא אושרו, וכך נציגי הציבור בתחום הסביבתי במוסדות התכנון לא יכולים למלא את תפקידם ולא יכולים לייצג את הציבור ואת הנושא הסביבתי.

יעל כהן-פארן: מדובר במינויים של ועדות ארציות, מדובר במינויים של ועדות מחוזיות.

יעל כהן-פארן: כולם מאושרים על-ידי שר האוצר, וחלקם לאחר המלצה של השר להגנת הסביבה, שהועברה אליך בשבוע שעבר.

יעל כהן-פארן: האם תוכל לקדם בהקדם את חתימתך על האישורים של הנציגים, מאחר שמצב זה אינו אפשרי?

יעל כהן-פארן: תודה.

יצחק כהן: אשמח לעיין בבקשה ולענות לך באופן ישיר.

יצחק כהן: בלי להתחייב, כן, על מינויים.

יצחק כהן: ולגבי המעברים האקולוגיים, עוד נמשיך לדון בהם.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': אני מודה לך מאוד על תשובותיך הענייניות והתמציתיות.

בצלאל סמוטריץ': חברים, תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, מחר, יום רביעי, כ"ז בטבת התשע"ז, 25 בינואר 2017, בשעה 11:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.