ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 192, 2017-01-16 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שני, י"ח בטבת התשע"ז, 16 בינואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 6) (אמצעי זיהוי ביומטריים), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 46) (בחירות בבתי-סוהר ובמקומות מעצר), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת אילן גילאון ועליזה לביא; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 68) (הוראות שונות), התשע"ז–2017, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3670/20 וכלה בהצעת חוק פ/3708/20 – הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שטח ציבורי פתוח בתוכנית למגורים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, אוסאמה סעדי, חיים ילין, יואב בן צור, יגאל גואטה, איילת נחמיאס ורבין, עיסאווי פריג', איל בן ראובן, איציק שמולי ועמר בר-לב; הצעת חוק זכות ערר על החלטה בעניין רישוי מקצועות רפואיים (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – איסור עישון בגן-שעשועים), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, נחמן שי, יעל כהן-פארן, מרב מיכאלי, יצחק הרצוג, ציפי לבני, עמר בר-לב, יוסי יונה, אראל מרגלית, איציק שמולי, מנואל טרכטנברג, מיקי רוזנטל, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, רויטל סויד, יואל חסון ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – עידוד ייצור בנגב והגליל), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן, איילת נחמיאס ורבין ועודד פורר; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת שידור ישיבות והקלטתן וניהול פרוטוקול ופרסומו), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (פרסום דוח מבקר העירייה ודוח הצוות לתיקון ליקויים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך ממלכתי התיישבותי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, איל בן ראובן, יצחק וקנין, יעל כהן-פארן, יחיאל חיליק בר, חיים ילין, יעקב מרגי, אילן גילאון, מנואל טרכטנברג, איציק שמולי, עמר בר-לב, איתן כבל, יצחק הרצוג ונחמן שי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – כשירות לכהונה של נבחר ציבור, חבר הממשלה או סגן שר), מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (הנחה בארנונה להורה עצמאי של חניך במכינה קדם-צבאית או מתנדב בשנת שירות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, אכרם חסון, איל בן ראובן, עמיר פרץ, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, יואל חסון, יעל גרמן ואורן אסף חזן; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שרן השכל ואמיר אוחנה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חשבון השקעה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק ועדת שרים לענייני ביטחון לאומי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עפר שלח, יעקב פרי ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק עסקאות ביטחוניות בעלות היקף כספי גבוה, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אראל מרגלית, שלי יחימוביץ, מנואל טרכטנברג, עמר בר-לב, איתן כבל, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, איל בן ראובן, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, רויטל סויד, יואל חסון, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן ברושי, זוהיר בהלול, סתיו שפיר, יצחק הרצוג, עליזה לביא, עפר שלח, מיקי לוי, מיכל רוזין, חיים ילין, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, מאיר כהן, קארין אלהרר, איציק שמולי, זהבה גלאון, אלעזר שטרן, יעל גרמן, אילן גילאון ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לימוד עזרה ראשונה בבתי-ספר (תיקון – הצבת מכשירי החייאה במוסדות חינוך), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, קארין אלהרר, אילן גילאון, זוהיר בהלול, יואל חסון ומירב בן ארי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול שלילת רישיונות נהיגה לחייבים), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק העברת הכנסות מהימורים לתמיכה במרכזי גמילה מהימורים, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק האזורים הימיים, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, אורי מקלב, משה גפני, יעקב פרי, זהבה גלאון, יואל חסון, מנואל טרכטנברג, יוסי יונה, איל בן ראובן, מיכל רוזין, ג'מאל זחאלקה, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, שלי יחימוביץ, יעל כהן-פארן, תמר זנדברג,

ירדנה מלר-הורוביץ: קסניה סבטלובה, מיכל בירן, רוברט אילטוב, איציק שמולי, עיסאווי פריג', אכרם חסון וסתיו שפיר; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – קביעת יום פתיחת שנת הלימודים כיום בחירה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, יעקב מרגי ומירב בן ארי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הקמת מערך מידע וניתוח נתונים לשיפור התחבורה הציבורית), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דב חנין, איתן כבל, אורי מקלב, ישראל אייכלר, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, יעקב אשר, תמר זנדברג, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי, עבד אל חכים חאג' יחיא, אילן גילאון, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד ומאיר כהן; הצעת חוק השירותים החשאיים, התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עפר שלח ויעקב פרי; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות שיפוט בהסכמה בעניין אזרחי), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הסעת תלמידים), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת עפר שלח, קארין אלהרר, מיקי רוזנטל ומאיר כהן; הצעת חוק העונשין (תיקון – הפצת מידע על נפגעים מזירות אסון), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, מרדכי יוגב, בצלאל סמוטריץ ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות החזקת רכב), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – הענקת רישיונות לעריכת-דין בידי המדינה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר ומירב בן ארי; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – מינוי מומחה מטעם בית-המשפט בתביעת נזיקין בשל עבירת מין), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – החזר אגרת נסיעה באמבולנס), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – התיישנות), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, קארין אלהרר, מנחם אליעזר מוזס, יוסי יונה ומירב בן ארי; הצעת חוק-יסוד:

ירדנה מלר-הורוביץ: הממשלה (תיקון – איסור על חקירה פלילית נגד ראש הממשלה במהלך תקופת כהונתו), מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (החזקה או שימוש לצריכה עצמית של סם מסוג קנבוס או שרף של קנבוס), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת שרן השכל, אבי דיכטר, אמיר אוחנה, יהודה גליק, יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, נורית קורן, תמר זנדברג, אילן גילאון, מרדכי יוגב, אלי אלאלוף, איל בן ראובן, טלי פלוסקוב, קסניה סבטלובה, יואל חסון, מירב בן ארי, יואל רזבוזוב, מיכל רוזין, חיים ילין, רועי פולקמן, איציק שמולי ודב חנין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סיוע ליוצאים בשאלה), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (החזקה או שימוש לצריכה עצמית של סם מסוג קנבוס או שרף של קנבוס), התשע"ז–2017, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – מסירת מידע להורים החיים בנפרד), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, מאיר כהן, איתן ברושי, איתן כבל, איציק שמולי, דוד ביטן, רוברט אילטוב, חמד עמאר, יואב קיש, טלי פלוסקוב, יהודה גליק, רועי פולקמן, זוהיר בהלול, נאוה בוקר, ענת ברקו, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין, אכרם חסון, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, איל בן ראובן, יואל רזבוזוב, יעקב מרגי, אלעזר שטרן, עמר בר-לב, אורלי לוי אבקסיס, איימן עודה, מסעוד גנאים, עבד אל חכים חאג' יחיא ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מתשלום דמי ביטוח לתלמיד על-יסודי), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי ויגאל גואטה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס לגמלאים על תשלומי פנסיה), התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – תגמולים לנפגעי פעולות איבה מחוץ לישראל), התשע"ז–2017, מאת חבר הכנסת מאיר כהן; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – הקמת ועדת חריגים לנפגעי פעולות איבה שהתרחשו מחוץ לישראל),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2017, מאת חברי הכנסת חיים ילין ודוד ביטן.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים – בהצעתם של חברי הכנסת חיים ילין, יהודה גליק ועמר בר-לב בנושא: אי-פתיחת שנת הלימודים במעונות יום לא ממוגנים בעוטף-עזה; בהצעתם של חברי הכנסת אורן אסף חזן ומאיר כהן בנושא: יחסו השנוי במחלוקת של מנהל בית-ספר "תיכונט" להמנון ולסמלי המדינה; בהצעתם של חברי הכנסת אורי מקלב ויעקב פרי בנושא: מחסור חמור וכשלים במערך האבטחה במוסדות החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר החינוך על מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת קארין אלהרר, איציק שמולי ויפעת שאשא ביטון בנושא: ביטוח לילדים עם מחלות כרוניות.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר החינוך על מסקנות הוועדה לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, יהודה גליק, אורלי לוי אבקסיס, חיים ילין, תמר זנדברג, אכרם חסון, יגאל גואטה ומנחם אליעזר מוזס בנושא: צעדת השוויון – מחאה ודרישה לצמצום פערים בין המרכז לפריפריה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: התנהלות מושחתת ולא חוקית של ראש הממשלה בקבלת מתנות וטובות הנאה;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות הריסת הבתים – הרס 11 בתים בעיר קלנסואה;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה, מטעם המחנה הציוני – התנהלות מושחתת ולא חוקית של ראש הממשלה בקבלת מתנות וטובות הנאה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אתם יודעים, אני באמת במשך שנים ארוכות מאוד מבקר את נתניהו, תוקף את נתניהו.

יואל חסון: גם כשהייתי בליכוד, אדוני היושב-ראש, מעולם לא תמכתי בנתניהו ולא ראיתי בו מישהו שיכול לייצג אותי.

יואל חסון: לא התרשמתי מתפיסותיו, לא אהבתי את סגנונו, אבל אני חייב לומר שאף פעם, באמת אף פעם, לא הייתה לי איבה אישית כלפי נתניהו.

יואל חסון: ההפך, אפילו במובנים מסוימים חיבבתי אותו וחשבתי שראש הממשלה הוא יריב פוליטי רציני ביותר.

יואל חסון: חשבתי שהוא אדם מרשים, בוודאי, וחשבתי שיש לו יתרונות רבים; חשבתי גם שאני לא מסכים אתו בהרבה-הרבה מהדברים.

יואל חסון: אגב, היו רגעים או תקופות קצרות, אדוני היושב-ראש, שאפילו קצת נתתי לו צ'אנס וחשבתי שאולי יהיה משהו ואולי הדברים ישתנו, לפחות דברים שאני חושב שצריכים להשתנות.

יואל חסון: אבל משהו קרה בקדנציה הזאת.

יואל חסון: בקדנציה הזאת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו השתנה, והשתנה לרעה.

יואל חסון: אני חושב שיכולנו לראות או לשים לב לזה קודם, אבל היה פה אירוע לפני כמה חודשים, והוא מצטבר, קרה יותר מפעם אחת: ישב ראש הממשלה בכיסאו ושמע דברים לא פשוטים שאמרו עליו כאן מעל לדוכן הזה – והאמת שהוא רגיל לזה, כי שנים אומרים עליו דברים לא קלים מהדוכן הזה.

יואל חסון: נתניהו בדרך כלל היה מקשיב, אולי היה מעוות קצת את פרצופו, אולי מניע את הראש בסימן של "לא מסכים", אבל לפני כמה חודשים הוא פיתח מנטרה, שלדעתי מספרת את הכול.

יואל חסון: נתניהו, כשהוא שומע היום – פה בכנסת, לא באיזה אירוע; בכנסת, בבית-המחוקקים, בהיכל הדמוקרטיה של מדינת ישראל, בגוף שמפקח על עבודת הממשלה – כשהוא שומע היום אנשים מעל הדוכן הזה תוקפים אותו, אדוני היושב-ראש, מה שנתניהו, ראש הממשלה, עושה הוא תנועת זלזול עם היד, תנועה כזאת עם היד.

יואל חסון: אני זכיתי לתנועה כזאת, חבר הכנסת אראל מרגלית זכה לתנועה כזאת – ככה, זלזול כזה עם היד, ככה, בהתנשאות, בזלזול – חברי כנסת אחרים זכו לתנועה הזאת.

יואל חסון: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: אלה בדיוק הרגעים שבהם אתה מבין שהוא את שלו כבר עשה.

יואל חסון: אין לו כבר סבלנות לאף אחד, לא מעניינים אותו פה סדרי ממשל ושלטון, לא מעניינים אותו תהליכים בריאים בין אופוזיציה לקואליציה; הוא עסוק רק רק רק בעצמו.

יואל חסון: הזלזול הזה, חשדנו בו גם בעבר.

יואל חסון: לא היו עדויות משמעותיות, אבל דווקא אתמול בלילה, ממש לפני שהתארגנו ללכת לישון, יצא פוסט מבית ראש הממשלה, ממנו, שבו ראש הממשלה למעשה מודה קודם כול שהוא שיקר לציבור.

יואל חסון: מספר ראש הממשלה בפוסט: אני הקדמתי את הבחירות, פיזרתי את הכנסת, בגלל חוק "ישראל היום" שעבר בכנסת הקודמת.

יואל חסון: הוא פיזר כנסת שלא הספיקה לכהן אפילו שנתיים, אפילו לא שנתיים, בהחלטה של הינף יד.

יואל חסון: לא על מחלוקת מדינית עצומה, על סוגיה אסטרטגית משמעותית, על אי-קבלת מדיניות התקציב של הממשלה – "ישראל היום", הפרויקט, הפרויקט של נתניהו עמד בסכנת חיסול ונתניהו היה חייב לעצור את זה.

יואל חסון: ושאלו אותו אז בצורה ברורה: אדוני ראש הממשלה, האם אתה מפזר את הכנסת בגלל חוק "ישראל היום"?

יואל חסון: נתניהו אמר: לא ולא, מה פתאום?

יואל חסון: בשום פנים ואופן.

יואל חסון: הוא סיפר על פוטש וסיפר על כל מיני דברים שאלוהים יודע שלא היו קיימים.

יואל חסון: והיום ראש הממשלה מודה, מודה בצורה ברורה.

יואל חסון: עכשיו, מה עוד כותב ראש הממשלה – צריך לומר, חברת הכנסת גלאון, הלא-מעורב בענייני "ישראל היום"?

יואל חסון: מה עוד כתב ראש הממשלה?

יואל חסון: שהוא הצליח למנוע את החוק, והוא שמח שכיום העיתון "ישראל היום" משגשג ופורח.

יואל חסון: איזו מחויבות רגשית, איזו מעורבות רגשית, בעיתון.

יואל חסון: מדהים, אני לא פיתחתי אף פעם מעורבות רגשית כזאת כלפי איזשהו עיתון, אדוני, גם לא כלפי עיתון בית"ר כשהייתי חניך בתנועת הנוער, אף שאהבתי מאוד לקרוא אותו, אבל לא פיתחתי אליו כזאת מחויבות רגשית.

יואל חסון: ופה באמת הוא שמח על זה שהעיתון משגשג ופורח.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: כל השנים, למעשה משנת 2008, אני מנהל מאבק ציבורי וגם מאבק משפטי – מינהלי אפשר לקרוא לו – שבו אני טוען ש"ישראל היום" הוא מתנה אסורה, תעמולה לכל דבר, שניתנה לנתניהו, ונתניהו עושה בה שימוש.

יואל חסון: פניתי למבקר המדינה, אספנו עדויות, ובכלל זה עדויות של פרסומים שונים כאלה או אחרים.

יואל חסון: נאמר לי כל הזמן על-ידי אנשי מבקר המדינה: אנחנו צריכים את האקדח המעשן, אנחנו צריכים את האקדח המעשן.

יואל חסון: תראה, ראש הממשלה, באמצעות באי-כוחו, חותם על הצהרות חד-משמעיות שבהן הוא אומר – ממש כתוב: אני לא מעורב בעיתון, לא בתכניו, לא בענייניו, לא יודע מה הולך שם, אין לי קשר אליו, אני לא מחובר אליו רגשית.

יואל חסון: את זה ראש הממשלה, באמצעות אנשיו, הצהיר בפני רשויות המדינה – לא מבקר המדינה, בפני רשויות המדינה: היועץ המשפטי לממשלה, יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית, מבקר המדינה.

יואל חסון: היום, גם אחרי ההודעה של אתמול, גם אחרי ההקלטות או התמלולים מההקלטות בינו לבין המוציא לאור של "ידיעות אחרונות", מוזס – זה, בעיני, היה שיח של מו"לים, קודם כול, שיח של מו"לים: שני מוציאים לאור יושבים ומנסים לתאם אחד עם האחר איך לחיות יחד בכל זאת.

יואל חסון: יכול להיות שגם בעבר היו ישיבות מו"לים בין המו"ל של "מעריב" למו"ל של "ידיעות", בתקופות ה"חמות" ביניהם – חמות במירכאות, כמובן.

יואל חסון: חברים, האקדח על השולחן.

יואל חסון: יש אקדח, הוא נראה כמו אקדח, הוא מתנהג כמו אקדח, הוא אקדח.

יואל חסון: אין מנוס עכשיו מלבדוק או לוודא שהוא מעשן.

יואל חסון: אין אפשרות לברוח מזה.

יואל חסון: אף אחד יותר לא יוכל לברוח מהספיח הזה של פרשיות ראש הממשלה – שהן ייבדקו בזירה אחרת ויהיה מה שיהיה אתן.

יואל חסון: תאמינו לי, אני אומר את זה באמונה, לא הייתי רוצה לראות את נתניהו לא באזיקים, לא בבתי-משפט ולא עם כתב אישום.

יואל חסון: כן הייתי רוצה – – –

אמיר אוחנה: גם לא תראה, אל תדאג.

יואל חסון: לא רוצה לראות, אני אומר לך שאני לא רוצה.

יואל חסון: אני לא רוצה.

יואל חסון: אתה יודע איך אני רוצה לראות אותו, חבר הכנסת אוחנה?

יואל חסון: בכפכפים בבריכה בקיסריה.

יואל חסון: אני גם אבוא לשתות אתו משהו כראש ממשלה לשעבר.

יואל חסון: נחלוק פוסט-מורטם על הכהונה.

אמיר אוחנה: אני יכול לפרגן לך?

אמיר אוחנה: לפרגן לך אפשר?

יואל חסון: אם היושב-ראש יתיר.

אמיר אוחנה: כל הכבוד על העמדה בנושא באסל גטאס.

אמיר אוחנה: כל הכבוד.

יואל חסון: מאה אחוז, אנחנו בנושא אחר.

אמיר אוחנה: אתה מציל את כבודה האבוד – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני בא ואומר: אני לא יודע מה יהיה עם החקירות האלה.

יואל חסון: הדברים ייחקרו וייבדקו.

יואל חסון: אני סומך על מערכת אכיפת החוק והצדק.

יואל חסון: אבל הספיח הזה של "ישראל היום" זה דבר שאנחנו לא נעבור עליו לסדר-היום, נקודה.

יואל חסון: "ישראל היום" זה כלי תעמולה של נתניהו, שמשרת את נתניהו.

יואל חסון: אני מדבר על הכלי עצמו, אני לא מדבר על העיתונאים שעובדים שם.

יואל חסון: צריך לומר, יש עיתונאים טובים שעובדים ב"ישראל היום", אנשים טובים שרוצים לעשות עיתונות ומרגישים שהם עושים את העיתונות הזאת ב"ישראל היום".

יואל חסון: הם לא אשמים במוטיבציה להקמת העיתון הזה, וכנראה הם גם לא כל כך שולטים או משפיעים על הקו הכללי של העיתון.

יואל חסון: הם אנשים טובים ברובם שרוצים לעשות עיתונות.

יואל חסון: לכן, לסיום, חברי חברי הכנסת, ההתנהלות הזאת שדיברתי עליה בתחילת הדרך – הזלזול, הזחיחות הזאת של ראש הממשלה – היא ההוכחה לזה – יחד עם השימוש הציני שלו בכלי ובמשאב מדינה בכל דרך שיש לו – היא באמת הסיבה שהכנסת הזאת תביע אי-אמון בראש הממשלה ובממשלה.

יואל חסון: אני בטוח שגם אם זה לא יקרה היום, אדוני היושב-ראש, זה יקרה הרבה יותר בקרוב ממה שאנחנו חושבים.

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון, שהציג הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת מרצ: לא יהיה כלום כי אין כלום.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

אמיר אוחנה: כותרת יפה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: הכותרת הזאת מיוחסת לראש הממשלה נתניהו, כמובן, שעשה עליה סיבוב גדול.

זהבה גלאון: אתמול הוא אמר, ואני רוצה לשתף אתכם באמירה קורעת הלב: מתנהל נגדי מסע מתוזמר – לא פחות ולא יותר – אמר ראש הממשלה.

זהבה גלאון: הוא אמר את זה על רקע הפרסומים הקשים של ההקלטות בין מו"ל "ידיעות אחרונות" לבינו, דברים שמתפרסמים.

זהבה גלאון: הוא טוען שמתנהל נגדו מסע מתוזמר.

זהבה גלאון: במערכת הפוליטית, הקואליציה בגדול שותקת, ולא רק שהיא שותקת – מגבה שחיתות, אין לי דרך אחרת להגדיר את זה.

זהבה גלאון: הגדיל לעשות אתמול שר החינוך נפתלי בנט, שאמר: לא הולכים לבחירות על סיגרים.

זהבה גלאון: מה זה מזכיר לי?

זהבה גלאון: אחד שעומד במזבלה, מרחרח, מרחרח, משהו לא בא לו טוב.

זהבה גלאון: אה, זה רק סיגר, אדוני.

זהבה גלאון: אז זה לא רק סיגר.

זהבה גלאון: זה הצוללות, ויש עורך-דין שעוד לא ברור מה חלקו ומי גוזר קופונים; זאת קצבה חודשית של 20,000 שקלים בחודש לסיגרים במשך שנים על שנים על שנים, שזה מגיע למאות-אלפי שקלים; זאת התערבות בוטה בתאגיד השידור הציבורי; זאת התערבות בעניינו של ערוץ 10; זאת התערבות בעניינם של "בזק" ו"וואלה".

זהבה גלאון: אני שואלת: האם האיש הזה, שמתפרסמות הקלטות כאלה דרמטיות של שיחות בינו לבין מו"ל "ידיעות אחרונות", יכול להמשיך ולכהן כשר תקשורת?

זהבה גלאון: היעלה על הדעת?

זהבה גלאון: זה לא מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: מי שהיה צריך לומר לו את זה ולהגיד לו: אתה צריך לעזוב את תפקידך – אני בכלל חושבת שהוא היה צריך לעזוב את תפקידו כראש ממשלה, אבל בוודאי כשר התקשורת – זה היועץ המשפטי לממשלה מנדלבליט, שיותר ויותר מתנהג כיועץ המשפחתי של ראש הממשלה ולא כיועץ המשפטי, כמי שצריך להגן על האינטרסים של הציבור.

זהבה גלאון: לכן, אני קוראת ליועץ המשפטי לממשלה להשעות את עצמו מטיפול בכל ענייניו של ראש הממשלה.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שאנחנו שומעים היום מין נימה כזאת, נימת אתרוג, הייתי אומרת.

זהבה גלאון: אז על פרשת ה-1000, כפי שהיא מכונה, הסיגרים, אולי יש כאן בסיס פלילי, אולי יוגש כתב אישום, אבל פרשת ה-2000, מה הם כבר אמרו?

זהבה גלאון: יש כבר מי שמאתרג את ראש הממשלה ואת מו"ל "ידיעות אחרונות" כדי למנוע כתבי אישום: מה הם כבר אמרו?

זהבה גלאון: הרי ממילא זה לא יצא לפועל.

זהבה גלאון: הקלטות האלה, חברות חברים, חברי חברי הכנסת, מספרות לנו סיפור של מה שהיה הוא לא יהיה.

זהבה גלאון: לא מתקבל על הדעת שאנחנו נוהגים או מאפשרים להתנהג כמו ברפובליקת בננות.

זהבה גלאון: עכשיו, אני רוצה לומר שאין כאן צדיקים בכל הסיפורים האלה.

זהבה גלאון: כשראש הממשלה אומר הבוקר, הבוקר, שהוא פיזר את הכנסת והלך לבחירות בגלל חוק "ישראל היום", זה צריך להדיר שינה מעינינו.

זהבה גלאון: אף אחד לא חשב ש"ישראל היום" הוא עיתון של צדיקים.

זהבה גלאון: ידענו שמדובר בביטאון, במגזין יקר שמממן שלדון אדלסון כדי שלראש הממשלה יהיה כלי ביטוי.

זהבה גלאון: צדק חבר הכנסת יואל חסון בפנייה שלו למבקר המדינה לבדוק אם יש כאן עבירה על חוק מימון מפלגות.

זהבה גלאון: אבל המהלך שעשו כאן בניסיון לחוקק חוק, שהוא חוק של סתימת פיות לעיתון – שאנחנו לא אהבנו אותו, ולא אהבנו שהוא "ביביתון", כמו שקראנו לו – ראינו מערכת לחצים ואנחנו שומעים איך ראש ממשלה ומו"ל מתחרה, שכל מה שהוא רצה זה לבצר את המונופול שלו בשוק התקשורת – כאילו שהיו כאן איזה שיקולים ומניעים אלטרואיסטיים מצדו של "ידיעות אחרונות".

זהבה גלאון: מדובר במאבק על כסף גדול, שאת המחיר שלו משלמים חברי כנסת שהלחיצו אותם, שהם נלחצו, ששיתפו פעולה – וכאלה שלא שיתפו פעולה.

זהבה גלאון: תראו מה נחשף עכשיו?

זהבה גלאון: האם אתם חושבים שראש ממשלה שפרשות כאלה נכרכות בשמו יכול להמשיך ולכהן כראש ממשלה?

זהבה גלאון: האם הוא לא היה צריך להכריז על נבצרות עכשיו?

זהבה גלאון: אני חושבת שכן, ומייד.

זהבה גלאון: אבל ודאי שהוא לא יכול לכהן כשר תקשורת.

זהבה גלאון: כל המטרה שלו בהחזקת התיק הזה ובכל הפעולות שהוא עשה בשנים האחרונות, המטרה שלו היא אחת ויחידה: שתהיה פה תקשורת כנועה, צייתנית וממושטרת, בלי יכולת לבקר, בלי להביע דעה ביקורתית, בלי לומר משהו שהוא לא לרוחו של ראש הממשלה.

זהבה גלאון: מתנהל נגדי מסע מתוזמר – זה מה שיש להגיד למי שמנהל את מסע הרדיפה נגד כל מי שמבקר את מדיניות השלטון; מסע רדיפה נגד כל מי שלא אוהב את המדיניות של השלטון.

זהבה גלאון: אז ראש הממשלה מזיל דמעות תנין, על מה?

זהבה גלאון: הוא יודע שיש לו גיבוי מהיועץ המשפטי לממשלה, שאתמול אסר על המשטרה לחקור את ראש הממשלה ורעייתו בו-בזמן.

זהבה גלאון: איפה זה נשמע הדבר הזה, התערבות בוטה כל כך של יועץ משפטי לממשלה בחקירה כזאת דרמטית, כשפרסומים כאלה מתפרסמים?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני חושבת שאנחנו נמצאים ברגעים מאוד מאוד דרמטיים, ממש דרמטיים לחוסנה של הדמוקרטיה.

זהבה גלאון: בדמוקרטיה תקשורת צריכה להיות חופשית – כמובן, תקשורת ציבורית, שידור ציבורי – צריכה להיות חופשית, אמיצה, וצריכה לאפשר לעיתונאים שלה למלא את תפקידם בלי מורא, כמו שנאמר פעם, ובלי משוא פנים.

זהבה גלאון: אנחנו רואים מאבקים כלכליים.

זהבה גלאון: כשמו"לים רבים ביניהם אפשר אולי עוד להבין את זה, אבל כשראש ממשלה מתנהג כאחרון הסוחרים ומנהל כאן סחר-מכר מול מו"ל של עיתון כדי שיפנקו אותו, כדי שיצ'פרו אותו, כדי שיהיה עליו סיקור חיובי, ומי שלא מתיישר אז מורידים לו את הראש – זה דבר שאי-אפשר לעבור עליו לסדר-היום.

זהבה גלאון: זה לא פחות מרעידת אדמה, בעיני.

זהבה גלאון: אז יש כאן שלושה גורמים: 1.

זהבה גלאון: ראש הממשלה; 2.

זהבה גלאון: מו"ל "ידיעות אחרונות"; 3.

זהבה גלאון: הצורך לבדוק את עניינו של "ישראל היום".

זהבה גלאון: ומעל הכול מרחפת דמותו של היועץ המשפטי לממשלה, שבעיני מנוע מלטפל בענייניו של ראש הממשלה.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר צחי הנגבי להשיב בשם הממשלה על שתי ההצעות האלה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מציעי ההצעות, לא היה מקום להצעות האי-אמון האלה; בוודאי לא בנושא החקירה; בוודאי לא על-ידי המחנה הציוני ובוודאי לא על-ידי מרצ, מכיוון שגם יושב-ראש המחנה הציוני וגם יושבת-ראש מרצ זכו להיחקר במשטרה שעות ארוכות.

צחי הנגבי: נדמה לי, זהבה, שאת נחקרת 13 שעות רצופות – –

זהבה גלאון: וכמה זמן ביבי נחקר – – –

תמר זנדברג: זה הכי טוב שלך?

תמר זנדברג: שוב פעם השמאל?

צחי הנגבי: סליחה, סליחה, סליחה, לא הפרעתי, שמעתי אתכם בקשב רב.

צחי הנגבי: – – והתיק שלך נסגר.

צחי הנגבי: אצל בוז'י הרצוג עוד לא נפלה החלטה, ואני מאחל לו שהתיק שלו ייסגר.

תמר זנדברג: – – – המלצה – – –

צחי הנגבי: אני לא מכיר שום המלצה, אני יודע שיש דבר כזה שנקרא החלטה.

צחי הנגבי: החלטה לא התקבלה בעניינו.

צחי הנגבי: אנחנו מאחלים לו שהיועץ המשפטי לממשלה – לאחר שיבחן את הראיות – יקבל החלטה לסגור את התיק, כי אנחנו רוצים לצאת מנקודת הנחה שיש חובה על המשטרה לחקור וחובה על הפרקליטות לסייע לחקירה.

צחי הנגבי: היינו רוצים לדעת – איך אמרת, אין פה הרבה צדיקים – שכולנו צדיקים.

זהבה גלאון: לפי ההיגיון הזה אתה גם לא צריך להשיב, בתור מי שנחקר, אדוני השר.

צחי הנגבי: בדיוק.

זהבה גלאון: אתה גם לא צריך להשיב, היית צריך למצוא שר אחר שישיב במקומך.

צחי הנגבי: ההפך, ההפך – – –

זהבה גלאון: אז אל תטיף מוסר – מי שיש לו חמאה על הראש.

צחי הנגבי: אני מבין שאת כועסת, אני מבין שנתפסת בקלקלתך, זהבה.

זהבה גלאון: לא, כי אם אתה נזכר בסיפור מלפני 17 שנה, זה מעיד על חולשת הטיעון.

צחי הנגבי: זה לא נעים.

זהבה גלאון: לא, זה נעים לי מאוד, זה נעים לי מאוד, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני, אני יכול לקבל הגנה?

צחי הנגבי: אני לא הפרעתי לה.

זהבה גלאון: מי שיש לו חמאה על הראש, שלא יצא אל השמש.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, השר צודק בנקודה שהוא פתח בה, שהוא הקשיב קשב רב לדוברים ועכשיו הוא מתכוון להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: בואו לא נפריע לו.

צחי הנגבי: אני מעלה את הדברים מכיוון שיש גבול גם לציניות וגם לצביעות.

אילן גילאון: ציניות זה להשוות את – – –

צחי הנגבי: האופוזיציה, יש לה זכות אחת: לזעוק את זעקתה.

צחי הנגבי: אין לה זכות לסתום את הפה לממשלה כשהיא משיבה לכם.

תמר זנדברג: או, ממש הקוזק הנגזל.

תמר זנדברג: מי סותם לכם את הפה, תגיד?

תמר זנדברג: מה זה?

צחי הנגבי: למה אתם כועסים?

צחי הנגבי: אני אגיד לכם למה אתם כועסים: כי כואב לכם לשמוע דברי אמת.

תמר זנדברג: כי יש לנו ראש ממשלה מושחת – בגלל זה אנחנו כועסים – שנאחז בכיסאו וכולכם מגינים עליו.

תמר זנדברג: בגלל זה אנחנו כועסים.

צחי הנגבי: לא, אני אגיד לכם למה אתם כועסים: כי אתם חוששים ששוב לא יהיה כלום, כי אין כלום.

יואל חסון: נו, די.

תמר זנדברג: לא, זה אתם חוששים.

תמר זנדברג: את זה אתה לא יכול להגיד.

תמר זנדברג: אנחנו לא חוששים.

צחי הנגבי: זה החשש שלכם.

תמר זנדברג: אנחנו יכולים לישון בשקט בלילה – – –

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – – –

תמר זנדברג: אתם אלה שרועדים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני מבקש לאפשר לשר להשיב.

צחי הנגבי: ולחשש שלכם יש על מה להתבסס.

צחי הנגבי: למה?

צחי הנגבי: כי באמת במשך תקופה ארוכה הייתם מיואשים, פעם אחר פעם אחר פעם ניגשתם אל הקלפיות ועמדתם לקבל את פסק-דינו של הבוחר, והאמנתם שאולי זה הרגע הגדול – ולא היא – –

תמר זנדברג: הבחירות הן למפלגות, לא – – –

צחי הנגבי: – – לא ב-2009 ולא ב-2013 – –

תמר זנדברג: לא לעולם חוסן.

צחי הנגבי: אדוני, אני באמת מבקש.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג.

צחי הנגבי: – – ולא ב-2015.

צחי הנגבי: הבוחר דחה בשאט נפש את כל טיעוניכם והעצים את כוחו של ראש הממשלה.

צחי הנגבי: למרות הצוללות והמעונות ורהיטי הגן והבקבוקים והגלידה פיסטוק – – –

תמר זנדברג: לא היו אז צוללות וגם לא היה אז – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

צחי הנגבי: פעם אחר פעם אחר פעם העליתם מן האוב – –

אילן גילאון: אתה לא מתבייש – – –

צחי הנגבי: – – פרשייה אחר פרשייה, ולא היא.

צחי הנגבי: הציבור – – –

זהבה גלאון: כמי שהורשע והורחק מהכנסת אתה מטיף לנו מוסר?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – – –

צחי הנגבי: אני מבין ששלי יחימוביץ – – –

זהבה גלאון: – – – על אלו שנחקרו?

זהבה גלאון: אתה מטיף מוסר – – –

צחי הנגבי: אני מבין ששלי יחימוביץ דאגה לרענן את זיכרונך – – –

זהבה גלאון: אתה מטיף מוסר למי שנחקר ועניינו נסגר – על-ידי מי שהורשע והורחק מהכנסת?

זהבה גלאון: אותך הרחיקו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

זהבה גלאון: לא נוח לך – – –

צחי הנגבי: אל תגידי לא נכון.

זהבה גלאון: אני אומרת את הדברים שלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: – – – היית צריך למצוא שר אחר שישיב – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להפסיק, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: להפסיק את ההשוואות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

צחי הנגבי: אני מבין, זהבה גלאון, שכואב לך שנחקרת יותר שעות ממה שנתניהו נחקר בשתי החקירות שלו.

צחי הנגבי: זאת עובדה.

זהבה גלאון: אתה הורשעת, ולא תטיף מוסר.

זהבה גלאון: אתה הורשעת ואתה מטיף מוסר.

צחי הנגבי: אני מבין שכואב לך שהמשטרה – – –

זהבה גלאון: אתה מטיף לי מוסר.

זהבה גלאון: טול קורה מבין עיניך.

צחי הנגבי: אני מבין שכואב לך שהמשטרה סגרה את אחת הפרשיות שלך לא מחוסר אשמה אלא מחוסר ראיות מספיקות.

צחי הנגבי: אני מבין שעברת תקופה קשה.

צחי הנגבי: דווקא מתוך אותה תקופה, מן הדין היה שתכבדי את הפער הגדול בין כותרות – כמו אלה שהיו בעניינך – לבין החלטה סופית של מערכת אכיפת החוק.

צחי הנגבי: את האחרונה שיכולה בבית הזה להטיף מוסר לראש הממשלה.

זהבה גלאון: אני הראשונה.

צחי הנגבי: האחרונה.

זהבה גלאון: הראשונה.

זהבה גלאון: אתה האחרון שיכול לעמוד כאן – – –

צחי הנגבי: עכשיו, אחרי שסיימתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון – – –

תמר זנדברג: אין לכם חסינות משום דבר.

תמר זנדברג: כל אחד יכול לומר את שלו.

תמר זנדברג: אל תחלק ציונים.

צחי הנגבי: אחרי שסיימתי לטפל במרצ, אני רוצה לטפל במחנה הציוני.

יואל חסון: כן, בבקשה, טפל בנו.

צחי הנגבי: המחנה הציוני – –

מיכל רוזין: מאפיה?

מיכל רוזין: הוא מטפל בנו?

צחי הנגבי: – – מעבר לעובדה שיש לו מנהיג שעדיין העננה מרחפת מעליו – כי עדיין לא ניתנה החלטה בעניינו, ואני חושב שזו הסיבה שהוא גם לא בא והעלה היום את האי-אמון, כי הוא אדם הגון – –

יואל חסון: הוא לא מעלה את האי-אמון.

צחי הנגבי: – – והוא ידע שזה מגוחך שהוא ידבר על חקירה תלויה ועומדת כשבעניינו חקירה תלויה ועומדת.

צחי הנגבי: אז הוא שלח שליח.

צחי הנגבי: השליח דיבר בצורה מנומסת ומכובדת, ואני חייב לומר שהשכלת לייצג את העמדה שלך בדרך שאיננה קיצונית.

צחי הנגבי: אבל לפני כמה חודשים, מעל הבמה הזאת, נציג אחר של הסיעה שלך דיבר בדיוק באותו עניין.

צחי הנגבי: זה לא סתם נציג, זה אדם שמעמיד את עצמו להנהגת מפלגת העבודה.

צחי הנגבי: וברוב – הייתי אומר – חוצפתו, כשהיו שמועות על חקירה שעומדת לטלטל את המערכת הפוליטית ורעידת האדמה תזעזע פה את אמות הספים – על בסיס אותן שמועות ניצב על הדוכן הזה חבר הסיעה שלך – ואני מצטט, כדי שלא אואשם שאני מגזים – והוא מפנה, לראש הממשלה, ושואל אותו: אדוני ראש הממשלה, תוכל בבקשה לומר "האם לבן-משפחתך הוצא דרכון תחת שם אחר?

צחי הנגבי: האם אותו שם מופיע במסמכי פנמה?

צחי הנגבי: האם אותו בן-משפחה מחזיק בחשבון בפנמה?

צחי הנגבי: האם נכון הוא שלאותו חשבון הוזרמו כספים זרים?

צחי הנגבי: האם יש אמת בפרשת 'הון, דרכון, עולם תחתון'"?

צחי הנגבי: החצוף הזה עד לרגע זה לא עלה על במת הכנסת להתנצל, להתבייש, לחזור בו על שהוא נתן הד לשמועות שווא, לשקרים, לספקולציות – – –

תמר זנדברג: מי שהורשע בעבירה שיש עמה קלון – – –

צחי הנגבי: לא יעזור לכם, רבותי.

צחי הנגבי: זה לא יעזור, האמת טופחת על פניכם.

תמר זנדברג: והיא מה?

צחי הנגבי: תמר זנדברג, ידידתי היקרה – –

תמר זנדברג: היא די טופחת על – – –

צחי הנגבי: – – שמחזיקה בדגל המוסר – –

תמר זנדברג: כן?

צחי הנגבי: – – היית צריכה לפנות לאותו חבר כנסת – שאני לא מזכיר את שמו כדי לא לתת לו יותר סיכוי בבחירות במפלגת העבודה – ולהגיד לו: מה שעשית מביש אותי כחברת אופוזיציה.

צחי הנגבי: אתה לא יכול לעלות כאן – – –

תמר זנדברג: אתה מטיף מוסר לכל עבר.

צחי הנגבי: אני מטיף לכם מוסר, ואתם תלמדו – – –

תמר זנדברג: בינתיים באולם הזה כרגע יש רק אחד שהורשע בעבירה שיש עמה קלון, וזה לא אני ולא – – –

צחי הנגבי: אתם תלמדו לקבל – – – לא יעזור, זה לא יעזור.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת – –

צחי הנגבי: לא יעזור.

תמר זנדברג: וזה לא אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – תמר זנדברג.

זהבה גלאון: הוא מטיף לה מוסר.

זהבה גלאון: בינתיים היא לא הורשעה בעבירה שיש עמה קלון.

יולי יואל אדלשטיין: את כבר עם – שלוש קריאות את רוצה?

זהבה גלאון: – – – הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: את כבר עם שתי קריאות לסדר, נו.

צחי הנגבי: ובבית הזה – – –

אילן גילאון: יש קריאות שיש עמן קלון?

צחי הנגבי: בבית הזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא.

מיכל רוזין: – – – לא על פנינו – – –

צחי הנגבי: כיוון שאני נמצא בבית הזה יותר מכולכם – – –

מיכל רוזין: – – – שלכם, לא שלנו.

צחי הנגבי: כיוון שאני נמצא בבית הזה יותר מכולכם – –

תמר זנדברג: רצוף אתה נמצא?

צחי הנגבי: – – ואני תשע – –

תמר זנדברג: רצוף?

צחי הנגבי: – – תשע פעמים נבחרתי רצוף – –

תמר זנדברג: רצוף נבחרת תשע פעמים?

צחי הנגבי: – – ואני אמשיך להיבחר עוד הרבה פעמים כשאתם כבר – – –

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: וכמה פעמים הורחקת מהבית הזה?

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

אילן גילאון: מה אתה רוצה?

אילן גילאון: זו חקירה נגדית, מה?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

אילן גילאון: זו חקירה נגדית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עדיין – – –

תמר זנדברג: זה הוא – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עדיין בכנסת ולא בחקירות.

תמר זנדברג: זה הוא – – – הוא לא עונה – – – הוא בא כדי לטפל – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

תמר זנדברג: אני כבר לא אטפל בך, לשמחתך – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

צחי הנגבי: כיוון שסטטיסטית הסיכוי שלי להישאר פה יותר מכולכם הוא הרבה יותר גדול – –

תמר זנדברג: לא בטוח.

תמר זנדברג: לא לעולם חוסן.

מיכל רוזין: זה לא – – – (חברת הכנסת תמר זנדברג יוצאת מאולם המליאה.)

צחי הנגבי: – – אז אני יכול להעיד שכאשר אופוזיציה מתקוממת על תשובת הממשלה, הדבר הזה מעיד על נחיתות בטיעונים שלה.

זהבה גלאון: לא, זה מעיד על חולשת הטיעון שלך, אם לזה אתה נזקק.

צחי הנגבי: זה מעיד על הדרך שבה אתם לא – –

זהבה גלאון: אם לזה אתה נזקק, תתבייש לך.

צחי הנגבי: – – מסוגלים להתמודד עם המציאות.

מיכל רוזין: עם מה אנחנו לא מסוגלים להתמודד?

מיכל רוזין: אתה לא מתמודד עם המציאות – – –

צחי הנגבי: אתם לא מסוגלים להתמודד עם המציאות.

יואל חסון: השר הנגבי, איך נתמודד עם ההגנה האוטומטית שלך, כשאתה גם לא יודע – –

מיכל רוזין: – – – ההגנה הכי טובה זו התקפה.

יואל חסון: – – מה יש כאן?

יואל חסון: הרי יכול להיות שתצטרך לאכול את הכובע בעוד כמה שבועות, אז מה תגיד?

מיכל רוזין: תפסיק כל הזמן להתקיף אותנו.

מיכל רוזין: עכשיו, כרגע, ראש הממשלה – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: – – בחקירות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – –

מיכל רוזין: אז תגיד – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – בשם השוויון אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיכל רוזין: פתאום מתחילים בשוויון?

יולי יואל אדלשטיין: שלא נקפח אותך בתוך סיעתך.

צחי הנגבי: אז אני מניח שזה מציק, כי הדרך אל הקלפי כבר סתומה בפניכם.

צחי הנגבי: קיוויתם שתהיה איזו פרשייה עם חשבון דולרים מבעבע ועם דרכון פיקטיבי.

זהבה גלאון: מי קיווה?

זהבה גלאון: איפה שמעת אותנו אומרים את זה?

צחי הנגבי: נציג האופוזיציה קיווה.

צחי הנגבי: אני עכשיו ציטטתי את הדברים שהוא אמר כאן, מעל הבמה הזאת – –

זהבה גלאון: אל תייחס את זה אלינו.

צחי הנגבי: – – והעלה את הדברים לאחר מכן, ונתן לזה הד ברשתות החברתיות.

צחי הנגבי: ולא היא.

צחי הנגבי: מסתבר שכל הפרשייה הזאת עוסקת בדברים פחותים בחשיבותם, במשמעויותיהם ובמשקלם הפלילי.

צחי הנגבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, הדבר הנכון הוא לעשות כך: לא להציע הצעות אי-אמון שמשקפות אך ורק תסכול של האופוזיציה מכך שהפרשה איננה מגלה שום דבר דרמטי – –

מיכל רוזין: המשפט: מי שיש לו חמאה על הראש לא יוצא לשמש, נכתב עליכם.

צחי הנגבי: – – לא לנסות וללחוץ באופן מלאכותי באמצעות הדלפות מגמתיות.

מיכל רוזין: מה מלאכותי?

מיכל רוזין: ראש הממשלה בחקירת משטרה.

מיכל רוזין: זה מלאכותי?

צחי הנגבי: אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: לא, זו אמת או שקר?

מיכל רוזין: אני לא יודעת.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: מה שאנחנו קוראים בתקשורת זה שקר?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, תודה.

צחי הנגבי: בפעם הבאה תבקשי מחברת הכנסת גלאון לתת לך את זכות הדיבור, ואז לא תרגישי ריקנות – –

מיכל רוזין: אני לא מרגישה ריקנות, אתה מעוות את המציאות – –

צחי הנגבי: – – ובעיית אנרגיה.

צחי הנגבי: וחוץ מזה יש גם דיון – –

מיכל רוזין: – – ואומר שהמציאות – – –

צחי הנגבי: – – ואנחנו עוסקים בפרלמנט תרבותי, ובדיון תוכלי להירשם ולהביא את דברייך.

מיכל רוזין: אבל אתה אומר: אין שום דבר, אז למה יש חקירת משטרה?

צחי הנגבי: אבל לא תצליחי לסתום את הפה לממשלה.

צחי הנגבי: זה לא עוזר.

מיכל רוזין: מי סותם?

מיכל רוזין: מבקשים תשובות, לתת תשובות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, נו, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: נו, מה, אנחנו מתחילים עם הוצאות מן המליאה סתם.

יולי יואל אדלשטיין: מיכל רוזין (מרצ): לא, שייתן תשובות.

יולי יואל אדלשטיין: יש כל כך הרבה אנשים, לא – – – את זמנו.

יולי יואל אדלשטיין: את לא באמת מצפה שלהצעת אי-אמון שנקראת: לא היה כלום כי אין כלום, או משהו כזה, מישהו ייתן תשובה מנומקת.

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נו, באמת.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כולנו מבינים את כללי המשחק.

יולי יואל אדלשטיין: בואו, תפסיקו.

אילן גילאון: – – – בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

צחי הנגבי: בשונה מכמה כלי תקשורת שאתם חביבים עליהם, פה אי-אפשר לסתום לנו את הפה.

אילן גילאון: – – –

צחי הנגבי: פה אי-אפשר לסגור לנו מיקרופונים.

צחי הנגבי: פה צריכים להאזין בקשב רב.

יואל חסון: למה אתה לא מתייחס ל"ישראל היום", למה שאמרתי על "ישראל היום"?

יואל חסון: תתייחס אלי, לדברים שאני אמרתי – –

צחי הנגבי: אני מסביר לך.

יואל חסון: – – לא למה שאמר מישהו לפני שבועיים.

צחי הנגבי: אני מסביר לך.

צחי הנגבי: לא הבנת.

צחי הנגבי: מה שאני אומר הוא כך: כיוון שלמדנו – אני, למשל, על בשרי למדתי, ורבים אחרים – כולל זהבה גלאון, גם הם למדו על בשרם, ואני מקווה שגם הרצוג ילמד על בשרו; וגם ראשי ממשלה כמו אהוד ברק – למד על בשרו, וגם מזכיר הממשלה לשעבר הרצוג, שנערכה נגדו חקירה – – –

מיכל רוזין: רק ביבי לא למד.

צחי הנגבי: תפסיקו להפריע.

מיכל רוזין: הוא לא למד כלום.

צחי הנגבי: אני יודע שהעובדות כואבות.

צחי הנגבי: תפסיקו להפריע.

מיכל רוזין: להפריע?

צחי הנגבי: כל האנשים שאני – – –

מיכל רוזין: – – – מפריעה לך.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, מספיק.

מיכל רוזין: לא, באמת.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

מיכל רוזין: יושב-ראש הכנסת, אנחנו מפריעים לו?

מיכל רוזין: האופוזיציה מפריעה לו לתפקד.

יולי יואל אדלשטיין: את מפריעה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כרגע עם קריאות ביניים את מפריעה.

מיכל רוזין: לא עכשיו.

מיכל רוזין: הוא אומר שהאופוזיציה מפריעה לו לתפקד.

יולי יואל אדלשטיין: היא מפריעה – – –

מיכל רוזין: באמת, הדמוקרטיה – – –

יולי יואל אדלשטיין: האופוזיציה – לא האופוזיציה, אלא חברים מסוימים כרגע מפריעים עם קריאות ביניים, מפריעים ומפריעות.

יולי יואל אדלשטיין: מה לא ברור בזה?

מיכל רוזין: – – – זה לא מה שהוא אמר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברת הכנסת מיכל רוזין, מספיק.

צחי הנגבי: חברת הכנסת רוזין, אני מבין שאת מעריכה משום מה – –

אילן גילאון: אתה כבר מבין, או.

צחי הנגבי: – – שהבחירות קרובות וצריך להוכיח בפריימריז של מרצ שאת מאוד אנרגטית, אז אני רוצה – –

מיכל רוזין: אני חושבת שאת האנרגטיות שלי אני מוכיחה פה כל הזמן – –

צחי הנגבי: – – להרגיע אותך: הבחירות רחוקות.

צחי הנגבי: אני מאחל לך הצלחה בפריימריז של מרצ.

מיכל רוזין: – – ובנושאים מאוד חשובים.

צחי הנגבי: לא תהיה תפארתך על זה שאת תנסי לסתום את הפה לנציג הממשלה.

צחי הנגבי: זה לא מכובד, וודאי שזה לא מתאים לך.

צחי הנגבי: זה מתאים לאילן גלאון, הוא פרא אדם וצועק.

מיכל רוזין: – – – זהבה גלאון, אילן גילאון, זה – – –

צחי הנגבי: לך זה לא מתאים.

צחי הנגבי: היום הוא רגוע, את מחליפה אותו.

צחי הנגבי: לא מתאים.

זהבה גלאון: הוא לא פרא אדם.

זהבה גלאון: מה זה הסגנון הזה?

צחי הנגבי: פרא אדם.

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: פרא אדם – – –

זהבה גלאון: – – –

צחי הנגבי: רבותי, אני רוצה לסכם.

זהבה גלאון: מה זה צריך להיות?

זהבה גלאון: אל תדבר עליו ככה.

אילן גילאון: פרא אדם – – –

צחי הנגבי: ראשית, אני חושב – – –

קריאות: – – –

צחי הנגבי: הוא אוהב את – – –

אילן גילאון: – – – צחי הנגבי, ונראה מי פרא אדם, תחזור כמה שנים אחורה – – –

צחי הנגבי: הוא אוהב את הביטוי הזה.

זהבה גלאון: לא, הוא לא אוהב את זה.

צחי הנגבי: הוא מתגאה בו.

זהבה גלאון: אנחנו לא אוהבים את זה.

צחי הנגבי: הוא אומר על עצמו דברים יותר קשים וזה בסדר גמור.

זהבה גלאון: נו, באמת, הוא יגיד על עצמו – – –

אילן גילאון: – – –

צחי הנגבי: אדוני נעלב מההגדרה שלי?

אילן גילאון: אני אענה לך על הדוכן.

צחי הנגבי: אם אתה לא נעלב, אז אני לא חוזר בי.

צחי הנגבי: אם אתה נעלב, אני חוזר בי.

אילן גילאון: – – – נעלב – – –

צחי הנגבי: היום היית כמעט רגוע, אז מיכל רוזין תופסת את מקומך.

צחי הנגבי: אני אסיים בכך שאומר, בתשובה למה שיואל חסון שאל אותי בשאלת אגב:

צחי הנגבי: הדבר הנכון – בחקירות בכלל, קל וחומר בחקירות רגישות ומורכבות – הוא שהכנסת, כמו הממשלה, תישמר מכל משמר מלחרוץ דין, מלהפעיל לחצים.

צחי הנגבי: אנחנו רוצים ששלטון החוק הוא שבסוף יאמר את דברו.

צחי הנגבי: אני, כמי שזכה לכהן כשר המשפטים שנים ארוכות וכשר לביטחון הפנים, משוכנע שההחלטות של המערכות, גם המשטרה וגם הפרקליטות, ובוודאי היועץ המשפטי לממשלה, יהיו ענייניות, יהיו על בסיס מקצועי, ללא שום נטייה מפלגתית, אידיאולוגית או פוליטית.

צחי הנגבי: אני סומך עליהם.

צחי הנגבי: אני מציע שגם האופוזיציה תסמוך על מנגנוני אכיפת החוק, ולא, באופן ציני, במקום שבו נכשלו להחליף את הממשלה בבחירות דמוקרטיות פעם אחר פעם, תנסה בדרך מלאכותית להביא לנפילת הממשלה.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעה הבאה, מטעם סיעת הרשימה המשותפת: מדיניות הריסת הבתים – הרס 11 בתים בעיר קלנסואה.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת איימן עודה.

אילן גילאון: הודעה אישית של פרא אדם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אילן גילאון: בסדר?

אילן גילאון: תהיה לי הודעה אישית של פרא אדם?

אילן גילאון: אני נרשם.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באחד מלילות ההצבעה הארוכים במליאת הכנסת פנה אלי ראש הממשלה, שישב בכיסא שלפני, ושאל: מה אתה עושה עכשיו, איימן?

איימן עודה: לא הספקתי לענות והוא כבר ירה שאלה רטורית נוספת: אתה יודע איך אני מבלה את הלילות שלי?

איימן עודה: הוא המשיך בפנים רציניות: אני חושב ופועל למען האזרחים הערבים במדינה.

איימן עודה: לרגע התאפקתי שלא לפרוץ בצחוק.

איימן עודה: האם האדם שיושב מולי האמין בכל לבו לבדיחה שזה עתה סיפר?

איימן עודה: אבל נראה שצדקת, נראה שאתה באמת מבלה את הלילות שלך בדאגה מה תעשה עם האזרחים הערבים.

איימן עודה: לראש הממשלה יש מטרה אחת ברורה: איך להפוך את האזרחים הערבים לאויב מספר אחת, לסמן אותם, לחבוט בהם, ועל הדרך להרוס כל סיכוי לחברה משותפת במדינה.

איימן עודה: ראש הממשלה נתניהו דואג כל כך לאזרחים הערבים עד שבאחד מדיוני הממשלה סביב עמונה הוא הורה להרוס, כנקמה, בתים ביישובים הערביים.

איימן עודה: בחוצפה רבה מעז נתניהו להגיד שלא תהיה איפה ואיפה, ועושה דין אחד למתנחלים בעמונה – שגזלו וגנבו אדמה פרטית, ועוד בשטח כבוש – ולאזרחים ערבים, שבונים על אדמתם הפרטית שלהם.

איימן עודה: חודשים רבים הייתה הממשלה הזאת עסוקה רק בדבר אחד: הסדרת מצבן של 40 משפחות בעמונה.

איימן עודה: הממשלה התכנסה שוב ושוב כדי להעביר חוק שהוא עבירה על החוק הבין-לאומי.

איימן עודה: נבחנו חלופות, ניתנו פיצויים של מיליונים, וכמובן, ראש הממשלה גם פרסם סרטון בעמוד הפייסבוק שלו, שבו הוא הביע הזדהות אישית עם כאבם ומצוקתם של מתנחלי עמונה.

איימן עודה: גם על ההריסות בקלנסואה נתניהו פרסם פוסט, מחושב ומוקפד כמו תמיד.

איימן עודה: הוא בחר לפרסם כתבה דווקא מאתר אזוטרי, תחת הכותרת:

איימן עודה: כוחותינו הורסים בתים של ערבים – "כוחותינו" במלחמה מול מדינת האויב קלנסואה.

איימן עודה: חברי כנסת, כעומק החקירה, גובה ההסתה.

איימן עודה: אנחנו משלמים כעת את מחיר חולשתו הפוליטית של ראש הממשלה.

איימן עודה: את מחיר כישלונותיו ומחיר זעמו על הביקורים בחדרי החקירות.

איימן עודה: אולי הוא יושב עם סיגר טבול בשמפניה ורודה, אבל אנחנו יודעים שזו אכזריות שנובעת מחולשה.

איימן עודה: אדוני ראש הממשלה, ילדי קלנסואה יהיו כאן גם אחרי שאתה והשחיתות שלך תהיו רק זיכרון אפל.

איימן עודה: חברי הכנסת הנכבדים, בואו נדבר ברצינות על הבנייה ללא היתר, שהיא אולי הבעיה הכואבת והקשה ביותר של הערבים בישראל.

איימן עודה: בנייה ללא היתר היא לא תחביב של הציבור הערבי; בנייה ללא היתר היא מדיניות מוצלחת ביותר של ממשלות ישראל.

איימן עודה: לאורך עשרות שנים הופקעו עשרות-אלפי דונמים של אדמות מהאזרחים הערבים ותוכניות מתאר של ערים וכפרים ערביים נתקעו בכוונה במשך שנים על גבי שנים.

איימן עודה: ליישובים הערביים לא התווספו שטחי שיפוט.

איימן עודה: מאז קום המדינה נבנו בישראל 700 יישובים חדשים.

איימן עודה: 700 יישובים חדשים ליהודים ואף לא אחד לערבים.

איימן עודה: בישראל היום יש 930 יישובים קהילתיים; 930 יישובים שבהם אסור בפועל לערבים להתגורר.

איימן עודה: דבר כזה לא היה קיים, למעט בדרום-אפריקה, בתקופת האפרטהייד.

עודד פורר: למה אתה מסית?

עודד פורר: למה אתה מסית עם השקרים האלה?

איימן עודה: במשך עשרות שנים למדנו להבין: כשמדובר על הפקעת אדמה לטובת צורכי הציבור – –

עודד פורר: – – –

איימן עודה: – – האדמה היא ערבית והציבור הוא יהודי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פורר, לפני שהגעת כבר הוצאתי ח"כים מהאולם.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

איימן עודה: אדוני, אני מבקש את הזמן שלי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור, אני אוסיף לך.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: נרגענו.

איימן עודה: במשך עשרות שנים למדנו להבין: כשמדובר על הפקעת אדמה לטובת צורכי הציבור, האדמה היא ערבית והציבור הוא יהודי.

איימן עודה: בקרב חלקים גדולים מהציבור היהודי רווחת האמונה שהסיבה לסוגיית הבנייה הלא-מורשית בציבור הערבי היא חוסר רצון לקבל אורח חיים עירוני ובנייה רוויה.

איימן עודה: אך זוהי טענה שקרית, שנובעת מקולוניאליזם תרבותי כלפי הערבים.

איימן עודה: כיום סך שטחי השיפוט של הרשויות הערביות משתרע על כ-2.5% משטחה של המדינה.

איימן עודה: במילים אחרות, 20% מאזרחי המדינה גרים על 2.5% משטחה.

איימן עודה: בזמן שלא הורחבו תחומי השיפוט של הרשויות הערביות, השטח הבנוי בהם גדל פי-16.

איימן עודה: בסח'נין מוקצים 191 מ"ר לנפש, בשעה שבכרמיאל מוקצים 524 מ"ר לנפש.

איימן עודה: לנצרת חצי שטח ממה שניתן לנצרת-עילית השכנה, אף שגודל האוכלוסייה בה הוא כפול.

איימן עודה: תאמינו או לא, גם בקרב הערבים יש מי שמעוניינים לחיות בכפר וכאלו שמעוניינים לחיות בעיר, וזכותנו, בדיוק כמו היהודים, למגוון האפשרויות.

איימן עודה: הבעיה אינה סגנון חיים ערבי אלא גזענות ממשלתית.

איימן עודה: אתם באמת חושבים שהערבים מעדיפים לחיות בבית ללא היתר?

איימן עודה: הקשבתם פעם לעצמכם?

איימן עודה: מי שמתגורר בבית ללא היתר משלם בדרך כלל עשרות-אלפי שקלים בשנה על קנסות.

איימן עודה: משפחה שחיה כך היא משפחה שאין לה שקט נפשי.

איימן עודה: איך אפשר לחיות בשקט כאשר סכנת הריסת הבית מרחפת מעליך?

איימן עודה: בנייה ללא היתר נעשית כצעד אחרון ונואש להבטיח קורת גג למשפחה, ולא מתוך כוונה להפר את החוק.

איימן עודה: כנסת נכבדה, אנחנו רוצים להביא לפתרון רציני ופרגמטי לסוגיה.

איימן עודה: הממשלה יודעת היטב שאין פתרונות קסם.

איימן עודה: אי-אפשר להרוס 50,000 בתים לא מורשים ולזרוק מאות-אלפים לרחובות.

איימן עודה: כשראש הממשלה מורה להרוס 11 בתים מתוך 50,000, לכולנו ברור שלא מדובר בטיפול בסוגיה אלא בספין פוליטי ריק, שכל מטרתו היא לספק את תאוות הנקם של הימין הקיצוני וההתנחלותי.

איימן עודה: אנחנו צמאים לתכנון הולם, ועל שולחן הממשלה עדיין מונחת ההצעה שלנו להסדרת הסוגיה כולה.

איימן עודה: ההצעה כוללת שני מרכיבים: מצד אחד הקפאת הריסות הבתים, כשבזמן הזה המדינה תשקיע משאבים כדי לאשר תוכניות מתאר שיסדירו את הרוב המוחץ של הבתים ביישובים הערביים ויספקו פתרונות לעתיד; מצד שני, אנחנו נפעל, יחד עם ראשי הרשויות המקומיות, בתוך הציבור הערבי על מנת שלא יבנו מבנים חדשים ללא היתר בתקופת ההקפאה.

איימן עודה: רק כך ניתן לפתור את הבעיה.

איימן עודה: אך זה מצריך רצון פוליטי.

איימן עודה: שרים רלוונטיים בממשלה, כמו שר הפנים דרעי ושר השיכון גלנט, כבר הביעו תמיכה בהצעה.

איימן עודה: אולם זה לא משרת את השיקולים הפוליטיים הצרים של ראש הממשלה.

איימן עודה: השביתה ביום רביעי הייתה צעד חשוב במאבק.

איימן עודה: ביום שישי השתתפו אלפים בהפגנה בקלנסואה, וזו רק ההתחלה.

איימן עודה: לא נהסס לפתוח בקריאה למרי אזרחי.

איימן עודה: נתמוך בכל מי שיחליט לא לשלם את הקנסות ויבחר ללכת במקום זה למאסר.

איימן עודה: בשירה של הזמרת הלבנונית האגדית פיירוז נאמר: (אומר בערבית ומתרגם:) אל תפחדו, בכלא אין מספיק מקום לכל האנשים.

איימן עודה: הם יוכלו להכיל רק חלק ויישאר ההמון, ועם ההמון נמשיך.

איימן עודה: חברים נכבדים, ראש הממשלה, בחוקיו הגזעניים, בהרס, בשנאה ובהסתה, מנסה בכוח להפוך את האוכלוסייה הערבית לאויב שיוכל לנופף בו מול הציבור.

איימן עודה: אחרי עשרות שנים שבהן חונקים לנו את היישובים, מונעים כל פיתוח או התקדמות, חוסמים את כניסתנו למאות יישובים אחרים, מבטלים מכרזים ומסרבים למכור או להשכיר לנו דירות בערים, אנחנו מתקרבים לנקודה שלא יהיה לנו מה להפסיד יותר.

איימן עודה: (אומר בערבית: כאן, על חזיכם, אנו נשארים כמו גדר).

איימן עודה: הגזענות לא תשבור אותנו, וההריסות לא ירתיעו אותנו.

איימן עודה: (אומר בערבית ומתרגם:) זוהי מולדתנו האהובה והיחידה, ואין לנו מולדת אחרת מלבדה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איימן עודה: אין לנו יותר מה להפסיד, אבל יש לילדינו עתיד להיאבק עליו.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר צחי הנגבי, בשם שר האוצר, להשיב על הצעה זו.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת איימן עודה, אני יודע שאתה מדבר מדם לבך.

צחי הנגבי: דיברנו על הנושאים האלה בעבר, גם בשיחות אישיות, ואני יודע עד כמה זה נושא שכואב לך ושאתה מרגיש – – –

איימן עודה: כבוד השר, לכולנו כואב.

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: אני מדבר אל המציע בשם כל המפלגה שהעלתה את ההצעה.

צחי הנגבי: אבל, להערכתי, עם כל ההבנה לאמוציות, הנושא הזה ממש איננו נושא פוליטי, והוא בוודאי אינו נושא שקשור, חס וחלילה, לגזענות.

צחי הנגבי: אני אתן את הפרטים.

צחי הנגבי: אני לא יודע אם הם ישכנעו, אבל חשוב שהציבור – גם הציבור הישראלי בכלל, שבוודאי כואב את כאבכם, וגם הציבור במגזר הערבי – חשוב שיבין את הדברים.

צחי הנגבי: הממשלה השקיעה משאבים רבים בשנים האחרונות כדי לתכנן ולקדם תכנון מתארי מפורט ביישובים הערביים.

צחי הנגבי: נתמקד, באמת באיזה zoom-in כזה, על קלנסואה, כי על זה יצא הקצף.

צחי הנגבי: לעיר קלנסואה יש תוכנית מתאר חדשה.

צחי הנגבי: היא נמצאת היום בשלבי פרסום מתקדמים, ולגביה ניתנה החלטה למתן תוקף ממש לפני תקופה לא ארוכה, באוגוסט 2015, על-ידי הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה – מרכז.

צחי הנגבי: התוכנית הזאת, חבר הכנסת איימן עודה, אני מניח – – –

אוסאמה סעדי: ב-2003, אדוני השר, הוגשה.

צחי הנגבי: היא הוגשה.

צחי הנגבי: ניתנה החלטה למתן תוקף ב-3 באוגוסט 2015.

אוסאמה סעדי: אז למה – – – אז היו מחכים – – –

קריאות: – – –

צחי הנגבי: לא נחזור על מה שהיה בפעם הקודמת.

צחי הנגבי: תקשיבו לתשובה עד הסוף, יש אחרי זה דיון, תוכלו להתייחס, אני אקשיב לדברים.

צחי הנגבי: התוכנית מייצרת בסיס תכנוני אורבני לעיר כדי שהיא תוכל לתפקד על בסיס סטטוטורי מוסכם, ומייעדת שטחים לפיתוח שעתידים לתת מענה על צורכי האוכלוסייה של קלנסואה בשנת 2020, במסגרת תחום השיפוט של העיר.

צחי הנגבי: בין היתר, התוכנית הזאת קובעת הוספת 2,800 יחידות דיור לעיר קלנסואה; אני יכול לעבור עיר-עיר, וזו באמת לא מטרת הדיון כרגע.

צחי הנגבי: אבל אני רוצה להדגיש, שכל הבתים שנהרסו, כולם מבנים חדשים בשלבי הקמה שהם מחוץ לתוכנית המתאר.

צחי הנגבי: אני רוצה להדגיש שמינהל התכנון והוועדות המחוזיות ומוסדות התכנון הארציים פועלים בהתאם למדיניות של הממשלה ומשקיעים משאבים רבים כדי להביא בשורה ושינוי בתחום התכנון והבנייה לציבור הערבי.

אוסאמה סעדי: אדוני השר – – –

צחי הנגבי: שנייה, שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לאפשר לשר להשיב.

אוסאמה סעדי: זה בתוך התוכנית.

אוסאמה סעדי: זה מה שנאמר לה על-ידי – – – שזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה לא נקרא לשאול, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, זה נקרא להתווכח.

יולי יואל אדלשטיין: השר כרגע הזכיר איזשהו פרט, שזה היה מחוץ לתוכנית המתאר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא מסכים, אז עוד מעט יש דיון, ואז מישהו מכם יכול לומר שהשר לא מדייק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

צחי הנגבי: כיוון שהנושא חשוב ורגיש, אנחנו לא נותנים לזה תשובה של אופוזיציה–קואליציה: אתם אופוזיציה, אנחנו נגד; אנחנו רוצים להסביר על מה מדובר ולקיים על זה את הדיון אתכם.

צחי הנגבי: את התוכנית הזאת אנחנו מקדמים תוך היוועצות ושיתוף פעולה הדוק עם ראשי הרשויות המקומיות, עם ראשי הערים ועם נציגי הציבור הערבים, כולל עם כל אחד מכם.

צחי הנגבי: מה שנעשה במסגרת השנים – באמת, אני אומר בתמצית, יש לי פה שישה עמודים, אני לא אקרא אותם, אבל בכותרות: 1.

צחי הנגבי: קידום הכרזה על 22 מתחמים מועדפים לדיור ברשויות ערביות, מתוכם, בתוכניות במסלול של הוועדה לבנייה של מתחמי דיור מועדפים, אושרו תוכניות לטורעאן, לבסמת-טבעון, ביר-אלמכסור.

צחי הנגבי: יש תוכנית אחת לפני מתן תוקף, ארבע תוכניות בהפקדה ו-14 תוכניות בהכנה.

צחי הנגבי: קידום התוכניות במסלול של ותמ"ל מאפשר מימוש היקף יחידות דיור גדול בטווח זמן קצר, תוך התמודדות ומתן פתרון לחסמים שמקשים על התכנון ברמה הארצית.

צחי הנגבי: ממש בעצם הימים האלה נמצאות בהכנה תוכניות מפורטות, המקודמות לראשונה על-ידי מינהל התכנון, גם לפוריידיס, גם לטורעאן.

צחי הנגבי: הן יקודמו במסלול של ותמ"ל ואמורות לתת מענה לתוספת ניכרת של יחידות דיור ביישובים האלה.

צחי הנגבי: יש העמקה כרגע במאמץ של הממשלה לקידום תוכניות מתאר ליישובים ערביים בכלל.

צחי הנגבי: מתוך 110 יישובים במגזר הערבי, ל־99 יש תוכניות מתאר כוללות, מאושרות, או בשלבי קידום שונים; ל-61 יישובים יש תוכניות מאושרות משנת 2000 ואילך.

צחי הנגבי: ל-38 יישובים מקודמות תוכניות מתאר חדשות הנמצאות בהליכי אישור או תכנון או קדם-תכנון.

צחי הנגבי: יש קידום תיקוני חקיקה שאושרו על-ידי הכנסת.

צחי הנגבי: מטרתם – ליצור כלים תכנוניים ותמריצים משמעותיים להגדלת היצע הדיור ולעידוד בנייה על קרקעות פרטיות ביישובי המיעוטים, גם במחוז הצפון, גם במחוז חיפה, גם במחוז המרכז.

צחי הנגבי: שוב, אני לא אכנס לכל הפרטים, זה מוכר לכם היטב, ובוודאי לראשי הרשויות המקומיות.

צחי הנגבי: משהו לעניין צווי ההריסה: הצווים האלה הוצאו, חברי, למבנים חדשים שנבנו כאמור מחוץ לתוכנית המתאר החדשה והמעודכנת של קלנסואה, במקומות שאין בהם הליכי תכנון רלוונטיים, אין בהם אופק תכנוני.

צחי הנגבי: הם בניגוד לתוכנית המתאר המחוזית והם בסמוך לתשתיות לאומיות.

צחי הנגבי: בשבעה מהם, מהמבנים, זו בנייה בלתי חוקית על רצועת תשתית שבה מתוכנן כביש 554, וארבעה מבנים נוספים נבנו על נחל-אלכסנדר, מתחת לתשתיות חשמל.

צחי הנגבי: כל צווי ההריסה האלה הוצאו בהתאם למדיניות האכיפה של היחידה הארצית, שאושרה על-ידי היועץ המשפטי לממשלה.

צחי הנגבי: הם לא מבטאים שום דבר מלבד הרצון להשלים בדרך מקצועית את כל התוכניות שעליהן דיברתי, אבל לתת מענה אכיפתי כאשר אנשים לוקחים את החוק בידיהם וגורמים בזאת נזק, גם ליכולת לממש את תוכניות האכיפה וגם לציבור הערבי.

צחי הנגבי: הרי גם הציבור הערבי ייהנה מכביש 554, ונחל-אלכסנדר הוא חלק חשוב – והיכולת של הציבור הערבי ליהנות ממנו; תשתיות החשמל הרלוונטיות שלגביהן דיברתי – הן לא חשמל ליהודים אלא חשמל גם לתושבים הערבים.

צחי הנגבי: לכן, מה שהייתי מצפה, עם כל הכאב ועם כל הצער, הוא דווקא לתמוך במאמצים האלה, כי בסופו של דבר בראייה כוללת הממשלה עושה מאמץ – שלא נעשה הרבה מאוד שנים על-ידי הרבה מאוד ממשלות – לקדם את נושא התכנון והמימוש במגזר הערבי.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מיקי לוי להציג הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד: ממשלה שאינה מיישמת את החלטות הקבינט המדיני-ביטחוני אינה יכולה להישאר בתפקידה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת, לפני כשבוע היינו עדים לפיגוע קשה מאוד בטיילת ארמון-הנציב.

מיקי לוי: הממשלה קיבלה מייד החלטה בקבינט שלפיה לא יחוזרו גופות מחבלי ה"חמאס".

מיקי לוי: למרות זאת, חמישה ימים לאחר מכן, קיבלה החלטה; הוחזרו ביום שישי לפני כשבוע שתי גופות של מחבלים שה"חמאס" פרס עליהם את חסותו לאחר מותם.

מיקי לוי: הגופות היו עטופות בדגל "חמאס" וזכו להלוויות מכובדות.

מיקי לוי: הלוויות המוניות, רחבות היקף.

מיקי לוי: והכבוד המפוקפק שלו זכו אותם מרצחים נראה בכל פינה ברחבי מדינת ישראל.

מיקי לוי: ומה מצפה הממשלה הזאת, כשצעירים רואים את אותו כבוד מפוקפק שלו זכו אותם צעירים?

מיקי לוי: מה אתם חושבים יעשו צעירים שראו את זה יום למחרת?

מיקי לוי: הרי השאיפה שלהם היא לזכות באותו כבוד.

מיקי לוי: וכבר נאמר:

מיקי לוי: תפסיקו להחזיר גופות – וזו לא הפעם הראשונה שאני אומר את זה מעל הדוכן הזה.

מיקי לוי: זו ממשלה של הכול דיבורים – דיבורים לחוד ומציאות לחוד.

מיקי לוי: כבר שנה וחצי של טרור יחידים שמשתולל פה, והממשלה מנהלת מולו מדיניות חלשה, לא נחושה ולא עקבית.

מיקי לוי: זה התחיל במהומות בשכונות עוטף-ירושלים, זריקת אבנים ובקבוקי תבערה, ונמנעו מלהכניס כוחות; הסתפקו בכוחות המקומיים, לא הכניסו כוחות פנימה.

מיקי לוי: איפוק – על איפוק דיברו פתאום, כאשר מדובר בביטחון אזרחי השכונות הירושלמיות או בעוטף-ירושלים.

מיקי לוי: זו הייתה המדיניות.

מיקי לוי: במקביל התחילו עימותים שבוע לאחר שבוע בהר-הבית, שהיה צריך לעצור מייד.

מיקי לוי: לא היה צריך לתת לאותם צעירים לעלות להר-הבית, ורק אחרי כשלושה חודשים, כשעמדתי מעל הדוכן הזה וצעקתי לכיוון השר לביטחון פנים: תגבילו את גיל הכניסה של אותם צעירים להר-הבית – רק אז הפסיקו שלהוב הרוחות והמשלהבים עצמם לעלות להר ולהדליק אש.

מיקי לוי: לקח שלושה חודשים כדי לתת את ההוראה הזאת.

מיקי לוי: והייתם חייבים למנוע מכל מיני נבחרי ציבור מתסיסים להדליק את המקום הנפיץ ביותר במזרח התיכון.

מיקי לוי: ואני כבר הזהרתי כמה פעמים חברי קואליציה ושרים שהסיר המבעבע הזה יגלוש לכם.

מיקי לוי: כשהסיר בהר-הבית גולש, זה נגמר בדם ואש.

מיקי לוי: אני אומר לכם – אני הייתי שם.

מיקי לוי: בשנה וחצי הזו של טרור ניהלתם מדיניות מבולגנת ולא קוהרנטית.

מיקי לוי: הצבא משחרר גופות מחבלים והמשטרה ביד שנייה אינה משחררים גופות מחבלים.

מיקי לוי: יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

מיקי לוי: ככה זה בממשלה הזאת.

מיקי לוי: נמנעתם מיד קשה, ואתם מתחבאים מאחורי כל מיני תירוצים משפטיים, אבל לדבר אתם יודעים.

מיקי לוי: איזו רטוריקה.

מיקי לוי: מדברים גבוהה-גבוהה אבל לא עושים כלום.

מיקי לוי: רק אתמול יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן יצא בהצהרות על הצעת החוק שהגיש לגירוש משפחות מחבלים שהיו מעורבים בפעולות הטרור, בין בידיעה ובין בצורה אקטיבית.

מיקי לוי: אנחנו ביש עתיד, חברי לסיעה, כולנו תמכנו בהצעת החוק וחתמנו עליה כיוזמים.

מיקי לוי: אני חתמתי עליה בעצמי – לא באמצעות שליח.

מיקי לוי: ומה מחליטה ועדת השרים אחרי הצהרות ראש הממשלה ושר הפנים?

מיקי לוי: לדחות את הדיון בשלושה חודשים.

מיקי לוי: תתביישו לכם, פחדנים.

מיקי לוי: אפילו את זה אין לכם יכולת לעשות.

מיקי לוי: למה אתם מחכים בדיוק?

מיקי לוי: לפיגוע הבא?

מיקי לוי: ומייד אחרי הפיגוע שמענו את ראש הממשלה מצהיר הצהרות לוחמניות – נעשה, ניזום, נגרש.

מיקי לוי: אבל אפס עשייה.

מיקי לוי: אפס.

מיקי לוי: דיבורים.

מיקי לוי: הכול דיבורים.

מיקי לוי: תפסיקו להתחבא מאחורי תירוצים משפטיים.

מיקי לוי: תתחילו לנהל יד קשה מול הטרור.

מיקי לוי: ככה אי-אפשר לנהל מלחמה בטרור.

מיקי לוי: ואיך אתם רוצים לעצור את המחבל היחיד הבא?

מיקי לוי: איך?

מיקי לוי: תסבירו לי.

מיקי לוי: מה בדיוק ירתיע אותו?

מיקי לוי: רק אם הוא ידע שמשפחתו תשלם מחיר כבד, אישי, רק אז יש סיכוי שיחשוב פעמיים.

מאיר כהן: אתמול הצביעו נגד.

מיקי לוי: ודאי.

מיקי לוי: זו ההצעה שאנחנו חתומים עליה, הרחקת המשפחות.

מיקי לוי: שר הפנים אמר: אני אחתום.

מיקי לוי: הצעת חוק – ועדת השרים לענייני חקיקה דחתה את זה בשלושה חודשים.

מיקי לוי: בושה.

מיקי לוי: אתם חייבים לתת כלים אפקטיביים בידי מערכת הביטחון כדי להרתיע את המחבל הבא ולהילחם בטרור.

מיקי לוי: אבל אתם לא מסוגלים.

מיקי לוי: אתם פוחדים מהצל של עצמכם.

מיקי לוי: מתחבאים מאחורי תירוצים משפטיים.

מיקי לוי: כולנו ראינו מה קרה כשהאשמתם את בג"ץ שהוא כובל את ידיכם ולא מאפשר לכם להרוס את בתי המחבלים.

מיקי לוי: בג"ץ שאל אתכם: מדוע לא הרסתם הרבה בתי מחבלים שבג"ץ אישר?

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: נאלמתם דום, כי הכול "פלברות".

מיקי לוי: ממשלת הכול דיבורים.

מיקי לוי: צריך לעלות מדרגה ולגבות מחיר אישי כבד ממשפחות המחבלים.

מיקי לוי: רק ככה תייצרו הרתעה אפקטיבית.

מיקי לוי: אמרתי אלף פעם גם מעל הדוכן הזה, ואני חוזר ואומר: צריך לגבות מחיר כבד ואישי ממשפחות המחבלים כדי ליצור הרתעה אפקטיבית.

מיקי לוי: אסור להחזיר גופות מחבלים.

מיקי לוי: הם מקיימים הלוויות, והצעירים שואבים השראה מההלוויות ההמוניות האלה ומהכבוד המפוקפק.

מיקי לוי: צריך לגרש את המשפחה הגרעינית של המחבלים, ולשלול מהם את תעודת הזהות.

מיקי לוי: זה מה שאמר ראש הממשלה; זה מה שאמר שר הפנים שהוא יעשה.

מיקי לוי: יש להם תעודת תושב, אין להם תעודת אזרח.

מיקי לוי: למה אתם מחכים?

מיקי לוי: צריך לפוצץ בית מחבל תוך 48 שעות.

מיקי לוי: לא להרוס ולא לחכות.

מיקי לוי: לפוצץ.

מיקי לוי: חייבים לשלול את דמי הביטוח הלאומי ממשפחתו של המחבל.

מיקי לוי: לא ייתכן שאשתו של המחבל שרצח בשבוע שעבר ארבעה קצינים בצה"ל בארמון-הנציב תלך בעוד שבועיים לסניף הדואר הקרוב ותקבל בעבור ילדיהם את דמי הביטוח הלאומי.

מיקי לוי: זה טירוף מערכות, תבינו.

מיקי לוי: אתם התחלקתם על השכל.

מיקי לוי: הכול דיבורים.

מיקי לוי: דיבורים.

מיקי לוי: אבל אתם לא עושים כלום.

מיקי לוי: מפקירים את ביטחונם של אזרחי ישראל.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני מתכוון למה שאני אומר, ואיני מדבר סתם דברי רהב כמו כל מיני אנשים.

מיקי לוי: אני מדבר מהניסיון האישי שלי כמפקד מחוז ירושלים שלחם בטרור הרבה שנים, ומכיר את הצד האחר.

מיקי לוי: הגיע הזמן להפסיק את פרפור החדרים הזה.

מיקי לוי: הלב הזה דואב.

מיקי לוי: לקבל החלטות קשות, אמיצות, לעמוד מאחוריהן ולבצע אותן בנחישות ובעקביות.

מיקי לוי: אין דרך אחרת להילחם בטרור.

מיקי לוי: אסור לפחד.

מיקי לוי: אסור להשפיל מבט.

מיקי לוי: צריך להיות נחושים.

מיקי לוי: אחרת לא תביאו מזור וביטחון לאזרחי מדינת ישראל – טרור שמשתולל ברחובותינו מעל שנה וחצי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, ממשלה זו אינה מקיימת את המדיניות של עצמה.

מיקי לוי: הרי היא החליטה – אני מצטט את מה שהיא החליטה – אבל לא עושה דבר.

מיקי לוי: ולכן אני מבקש להצביע אי-אמון בממשלה.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר צחי הנגבי בשם שר הביטחון.

צחי הנגבי: שלום, אדוני יושב-ראש הישיבה.

צחי הנגבי: תכף יתחילו להפריע, אז אני מבקש – בעדינות.

צחי הנגבי: תן להם לפרוק.

צחי הנגבי: אני מבין שאנחנו מתקרבים לפורים.

אלעזר שטרן: או לבחירות.

צחי הנגבי: או לבחירות.

צחי הנגבי: אז התחפושת שאתם עוטים עליכם, כאיזו מפלגה סופר-ימנית – עקפתם את הבית היהודי, עקפתם את הליכוד, עקפתם את ליברמן; להרוג, להשמיד ולאבד.

צחי הנגבי: הדנ"א של הציבור זה ימין.

צחי הנגבי: יש עתיד ספגה מפלה בפעם הקודמת – עכשיו היא תהיה ימנית: עכשיו אנחנו נלמד את הימין איך מגרשים, מחסלים.

צחי הנגבי: בסדר גמור.

צחי הנגבי: אנחנו שמחים – – –

מיקי לוי: – – –

צחי הנגבי: מיקי, שמעתי.

צחי הנגבי: לא הגבתי.

צחי הנגבי: עכשיו אני מגיב.

צחי הנגבי: אנחנו שמחים שיעקב פרי בימין, עפר שלח בימין, מאיר כהן בימין.

עפר שלח: – – – אנחנו בימין בשביל החבר'ה.

צחי הנגבי: מעולה.

צחי הנגבי: אנחנו ביחד.

צחי הנגבי: בממשלה הבאה תהיו בממשלתו של בנימין נתניהו.

צחי הנגבי: כבר אין טעם לבזבז את זמנכם.

צחי הנגבי: אתם אנשים שעשיתם – כל אחד מכם עשה דברים חשובים.

צחי הנגבי: תיכנסו לעשייה – אפשר כבר עכשיו, אבל עכשיו עוד יש האשליה הזאת שהבחירות קרובות.

צחי הנגבי: אני מכבד את השאפתנות.

צחי הנגבי: זה הכלי המרכזי בפוליטיקה.

צחי הנגבי: בלי שאפתנות לא מתקדמים, בסדר.

צחי הנגבי: אבל לגופו של עניין, חבר הכנסת לוי, זה קצת מגוחך, אני חייב לומר.

צחי הנגבי: אני ידיד שלך.

צחי הנגבי: ביחד פתחנו את הר-הבית בדיוק על-פי התיאורים שנתת, בנחישות ובתקיפות.

צחי הנגבי: אתה היית מפקד המחוז, הייתי השר לביטחון הפנים.

צחי הנגבי: שאלתי אותך: האם כצעקתה כל הדרמה הזאת, שאומרים לנו?

צחי הנגבי: אם, חס וחלילה, נפתח את הר-הבית לביקורי יהודים אחרי שערפאת נתן שלוש שנים וטו על כניסת יהודים להר-הבית, האם באמת יהיו נהרות של דם?

צחי הנגבי: אמרת לי: תשמע, לא נראה לי בעיה.

צחי הנגבי: נכון?

צחי הנגבי: הערכת שיהיה בסדר, והיה בסדר.

צחי הנגבי: מאז עברו 13 שנה, מאות-אלפי יהודים, מיליוני מוסלמים, מאות-אלפי תיירים מבקרים בהר-הבית.

צחי הנגבי: לא נפתחו שערי הגיהינום.

צחי הנגבי: אז עליך אני יודע שכשאתה מדבר מדם לבך – לצערנו, מעבר להיותך בן למשפחה שכולה – זה אמיתי.

צחי הנגבי: אבל להגיד שהממשלה הזאת נכשלה במאבק מול הטרור, זה קצת, בוא נאמר, זה אפילו לא אינטליגנטי.

צחי הנגבי: אנחנו התחלנו את ההתמודדות עם האינתיפאדה השלישית – והזהירו אותנו כל הזמן: האינתיפאדה השלישית בפתח.

צחי הנגבי: זה היה בסוף ספטמבר, תחילת אוקטובר.

צחי הנגבי: בשנה וחצי שעברו אמרו, איך נעמוד מול דור הפייסבוק?

צחי הנגבי: מול המחבלים שהם לא חלק מתאים, והם לא חלק מאיזה תכנון, והם לא חלק מתשתית, הם רק לוקחים את ההגה ודורסים, הם לוקחים את הסכין ודוקרים – חיינו לא יהיו חיים, המדינה תהיה משותקת.

צחי הנגבי: אנחנו ניתחנו את המצב.

צחי הנגבי: כמובן, זה לא רק אנחנו, זה לא הממשלה; זה גם הממשלה, וגם שר הביטחון, הקודם והנוכחי, וגם הרמטכ"ל, הקודם והנוכחי, וגם כל זרועות הביטחון והשב"כ, הקודם והנוכחי.

צחי הנגבי: לאורך זמן הבנו את הדרך להתמודד והצלחנו לראות עקומה של עשרות פיגועים בחודש הולכת ויורדת מאוקטובר.

צחי הנגבי: אחרי זה, עד אפריל היה סוג של רגיעה, ומאפריל 2016 ועד היום – שישה, שבעה, שמונה חודשים – אנחנו רואים ממש כמעט אפס.

צחי הנגבי: וזה לא אומר שלא יהיה הלילה פיגוע או מחר, אבל זה אומר שאנחנו הצלחנו לפענח את הקוד הגנטי הזה של פעילות מחבלים וטרור, שהיא תולדה של הסתה, של excitement מתוך הפייסבוק, מתוך הרשתות החברתיות, והיא לא פרי פקודה כזאת או אחרת של מנהיג ארגון טרור.

צחי הנגבי: הצלחנו לפתח כלים יעילים מאוד מאוד.

צחי הנגבי: אני יכול לומר לך, חבר הכנסת מיקי לוי, כיוון שהיום אני ממלא תפקיד מרכזי במשרד החוץ – אני למעשה נועד מטעם שר החוץ, ראש הממשלה, כמעט עם כל מנהיג שמגיע שהוא לא בדרג ראש ממשלה או נשיא, וגם עם ראשי ממשלה ונשיאים – אני שומע את ההשתאות שלהם.

צחי הנגבי: כי היום כל העולם נלחם בטרור, וכל העולם מבין שחלק גדול מהטרוריסטים הם לא טרוריסטים שאפשר להגיע אליהם דרך 8200 או האזנות להם, אלא דרך ניסיון לאתר מתוך הקבוצות ברשת החברתית, מתוך הפייסבוק, מתוך הווטסאפ, מתוך הדברים שהם לכאורה סמויים מן העין – אפשר לאתר בהם מבעוד מועד כוונה לפיגוע.

צחי הנגבי: הם לא מבינים איך הצלחנו לעשות את זה.

צחי הנגבי: והם יושבים ולומדים, והם מתגאים ביכולת שלהם ללמוד יחד אתנו – שיתופי פעולה שיש להם היום חיזוק עצום למעמד המדיני של ישראל.

צחי הנגבי: זה לא אומר שהמלחמה הסתיימה, לצערנו.

צחי הנגבי: הייאוש בצד האחר, חוסר התקווה, חוסר התוחלת, התהליך המדיני שתקוע, לצערנו, לא באשמתנו – כל אלה הם עדיין קטליזטורים לטרור, בוודאי לאירועים ספורדיים שהתקשורת מעצימה ומייחסת להם משקל מופרך, בוודאי עניין הר-הבית שהזכרת, בוודאי דברים אחרים.

צחי הנגבי: אבל אין טעם להלקות את עצמנו, וגם בוויכוח אופוזיציה–קואליציה אפשר לשבח את הממשלה על כך שהשכילה לאתר דרכים יעילות מאוד מאוד ולהביא את הטרור לממדים, דרך אגב, טובים יותר ממה שהיה באוקטובר-ספטמבר ההם.

צחי הנגבי: זה לגוף הטענות שהעלית בנושא המאבק בטרור.

צחי הנגבי: אבל יש גם נושא שהיה הנושא לאי-אמון, ואני מסכים אתך לגביו.

צחי הנגבי: העמדה של שר הביטחון, שאותו אני מייצג בדיאלוג הזה, היא שיש לשר התנגדות מוחלטת להחזרת גופות מחבלים באשר הם.

צחי הנגבי: המדיניות הנוכחית נקבעה בהתאם להחלטת הקבינט בישיבה האחרונה בנושא, ושם נקבע שגופות המחבלים תוחזרנה רק על-פי קביעת גורמי הביטחון ובהתניות הנדרשות של תנאים מגבילים.

צחי הנגבי: גופות שישתייכו ל"חמאס" לא תוחזרנה.

צחי הנגבי: גופות מחבלים שביצעו פעולות טרור ועלולים לשמש סמל וחיקוי עבור מפגעים פוטנציאליים לא תוחזרנה.

צחי הנגבי: מערכת הביטחון תבחן פרטנית מעת לעת – ומי כמוך מכיר את החובה לעתים להיות קצת יותר גמיש וקצת יותר ריאלי בנושאים ספציפיים שהם בתוך התמונה הכללית.

צחי הנגבי: חלק מהגופות מוחזרות בתנאים שמערכת הביטחון מגדירה ועומדת על ביצועם.

צחי הנגבי: התנאים האלה מבטיחים שאם יש הלוויות, הן תהיינה שקטות, הן תהיינה רגועות ככל האפשר.

צחי הנגבי: נקבעות בהקשר הזה מגבלות כמו הגבלת מספר המשתתפים בלוויות, עריכת הלוויות בשעות הלילה, ועוד תנאים שהמטרה היחידה המוצהרת שלהם היא למנוע מהחזרת הגופות להפוך לאירוע של עידוד טרור והסתה.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל מהמחנה הציוני.

מיקי לוי: לא ענית לי – – – המשפחות האלה לעזה או רמאללה.

מיקי לוי: לא ענית לי, אדוני השר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

מיקי רוזנטל: שלוש דקות יספיקו לי, אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אל תטעו.

מיקי רוזנטל: אל תטעו.

מיקי רוזנטל: הביטחון העצמי שנתניהו מנסה לשדר לגבי גורל החקירות נגדו הוא ביטחון מזויף לחלוטין.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה מזיע.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה לחוץ מאוד.

מיקי רוזנטל: הראיות שהצטברו נגדו קשות ועלולות להיות גם מפלילות.

מיקי רוזנטל: אני לא יודע אם החקירות הללו יבשילו לכדי כתב אישום פלילי, אבל אני יודע בוודאות שכתב האשמה הציבורי כבר מונח לפתחך, מר נתניהו, והוא זועק חמס, והוא זועק שחיתות, והוא זועק: ככה לא מתנהג ראש ממשלה.

מיקי רוזנטל: כי עבריין לא יכול להיות מנהיג.

מיקי רוזנטל: ואיש בלתי מוסרי לא יכול לעמוד בראש מדינה דמוקרטית.

מיקי רוזנטל: כי הנהגה זה קודם כול, ולפני הכול, עמדה מוסרית.

מיקי רוזנטל: אתה מנסה, מר נתניהו, להוליך שולל את הציבור, ואתה מנסה להשתיל פה אתוס שקרי שלפיו מנסים להפיל פה ראש ממשלה באמצעים לא כשרים ולא דמוקרטיים.

מיקי רוזנטל: כאילו כל התקשורת חברה להפיל אותך, וזה שקר.

מיקי רוזנטל: כאילו הפרקליטות והמשטרה והיועץ המשפטי קשרו קשר להדיח אותך.

מיקי רוזנטל: וזה שקר ואתה יודע היטב שזה שקר.

מיקי רוזנטל: כי היועץ המשפטי שהורה על פתיחת החקירה נגדך הוא מינוי שלך.

מיקי רוזנטל: ומפכ"ל המשטרה, שבודקת את החשדות הכבדים נגדך, הוא מינוי שלך, מר נתניהו.

מיקי רוזנטל: וגם חלק ניכר מהתקשורת – אפשר לומר את זה בשקט – נתון לשליטתך, מר נתניהו.

מיקי רוזנטל: ובכל אופן אתה רדוף ולחוץ ומזיע, ובצדק אתה מזיע.

מיקי רוזנטל: כי כל מה שעומד מאחורי מפגן הביטחון הזה, לכאורה, ומאחורי ההסתה נגד המשטרה והפרקליטות וכל שומרי הסף, הוא רק ניסיון להלך אימים על הפרקליטות ועל היועץ המשפטי לממשלה כדי להרתיע אותם.

מיקי רוזנטל: מפני שהעובדות – העובדות הן קשות מאוד מאוד, מר נתניהו, ואתה יודע אותן.

מיקי רוזנטל: יש ראיות שקיבלת מתנות בהיקף של מאות-אלפים.

מיקי רוזנטל: זה לא משנה אם זה בכסף, בסיגרים, בוודקה, או כל שוחד אחר.

מיקי רוזנטל: יש ראיות לכאורה שקשרת עסקה אפלה, אפלה מאוד, עם נוני מוזס, המו"ל של "ידיעות אחרונות", שעיקרה הוא שאתה תבטיח את המשך שלטונך, והוא רצה למכור לך את נשמת העיתון שלו, "ידיעות אחרונות".

מיקי רוזנטל: וזאת עסקה אפלה ומטונפת, והיא אנטי-דמוקרטית.

מיקי רוזנטל: ולא יעזרו כל ההסברים, כי אין לך הסברים, ואתה גם לא מכחיש את העובדות, מר נתניהו.

מיקי רוזנטל: אתה אומר: נגדי, נגדי, נגדי.

מיקי רוזנטל: אבל העובדות – מה עם העובדות?

מיקי רוזנטל: הן צועקות: שחיתות, שחיתות, שחיתות.

מיקי רוזנטל: זה בעיני ה"אימ-אימא" של השוחד, וזו קבלת טובות הנאה, וזו הפרת אמונים.

מיקי רוזנטל: והעובדה שאתה מודה בה היום – –

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: – – שהלכת לבחירות – משפט אחרון – לא על שאלות מהותיות כמו שלום או מלחמה, או שאלות חברתיות או שאלות כלכליות, אלא רק כדי להציל את גורלו של העיתון שהוא הפמפלט שלך, היא כשלעצמה מצדיקה את זה שתלך הביתה לקיסריה, והדרך לקיסריה קרובה משאתה חושב.

מיקי רוזנטל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרים יריב לוין ושטייניץ, לצערי השר הנגבי יצא.

עבדאללה אבו מערוף: הוא רצה לשמוע את הנימוק.

עבדאללה אבו מערוף: אבל כנראה שהוא נימק, או ענה להצעת האי-אמון בעניין הריסת הבתים, כולל בקלנסואה – משרד האוצר נתן לו, והוא, התשובה שלו לא מספקת ולא עניינית בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: מן הראוי שמשרד האוצר היה מתייצב כאן – הוא עכשיו אחראי על התכנון והבנייה – והיה מתחייב אכן להתחיל צעדים נכונים, חדשים, לפי מה שמקובל במדינה נאורה שמכבדת את כל אזרחיה.

עבדאללה אבו מערוף: בעניין הספציפי של קלנסואה, הבתים האלה שנהרסו, 11 הבתים היו אמורים להיכנס לתמ"א 35, שאכן אושרה ביוני בשנה שעברה.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן מה שהוא אמר, מה שהוא טען – תוכנית המתאר הייתה ב-2003, ולקח לה 12 שנים עד שאושרה, אז זה לא פוליטי?

עבדאללה אבו מערוף: זה לא קיפוח?

עבדאללה אבו מערוף: זה לא אפליה?

עבדאללה אבו מערוף: 12 שנה לאשר תוכנית מתאר, מ-2003?

עבדאללה אבו מערוף: ובינתיים, כמובן, העיר קלנסואה התרחבה.

עבדאללה אבו מערוף: מה לעשות, מתחתנים ויש ריבוי טבעי, זה טוב, ככה צריך להיות.

עבדאללה אבו מערוף: בתמ"א 35 המקום הזה והבתים האלה היו אמורים להיכנס, וכבר נכנסו, הם בתוך הקו הכחול.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, הנימוקים של ההצעה לא מקובלים עלינו והבתים האלה לא היו אמורים להיהרס.

עבדאללה אבו מערוף: זה מעיד על כמה הקיפוח נמשך, כמה האפליה נמשכת.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, חוק התכנון והבנייה משנת 1965, נכון?

עבדאללה אבו מערוף: בשנות ה-70 הוכשרו 10,000 בתים של האזרחים הערבים, שלא היו מאושרים.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: החוק מ-1965, מה היה מ-1965 עד אמצע שנות ה-70?

עבדאללה אבו מערוף: למה הוכשרו 10,000 בתים של אזרחים ערבים?

עבדאללה אבו מערוף: בנו, נבנו בלי היתר, אבל למה החוק לא נתן להם את ההיתרים?

עבדאללה אבו מערוף: מישהו נותן את התשובה?

עבדאללה אבו מערוף: צריך לחשוב הרבה?

עבדאללה אבו מערוף: להיות בקי בפוליטיקה?

עבדאללה אבו מערוף: למה מ-1965 עד אמצע שנות ה-70, 1975, לא נתנו היתרי בנייה?

עבדאללה אבו מערוף: ואושרו, אושרו 10,000 בתים.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי ראו שאכן היה צריך להכשיר אותם.

עבדאללה אבו מערוף: מובן שהכדור נמצא אצל ועדות התכנון, עם המדיניות הממושכת של האפליה, שהם לא מאשרים תוכניות בנייה, לא תוכניות מתאר, לא תוכניות מפורטות.

עבדאללה אבו מערוף: אני אישית נתקלתי בזה לפני חמש שנים ולפני שבע שנים, עם תוכנית מפורטת, עם כל האישורים הדרושים.

עבדאללה אבו מערוף: ולא רק – כל אזרח ערבי נתקע עם התוכניות המפורטות והם לא מאשרים.

עבדאללה אבו מערוף: לא מדברים על הרחבה, על שטחי שיפוט, על תוכניות מתאר, על תוכניות רחבות, על מאות דונמים; תוכנית מפורטת של 25 – של 10 דונם אפילו, שאנשים רוצים לבנות, לא מאשרים אותה.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, עוד משהו: כמה בתים ללא היתרי בנייה יש בכלל בארץ?

עבדאללה אבו מערוף: 800,000 בתים ללא היתרי בנייה.

עבדאללה אבו מערוף: איפה נהרסים הבתים?

עבדאללה אבו מערוף: רק אצל אזרחים ערבים.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: קשה להכשיר את הבתים?

עבדאללה אבו מערוף: מה קשה?

עבדאללה אבו מערוף: תוכנית מתאר אחת לוקחת כמה שנים.

עבדאללה אבו מערוף: נכון שעכשיו יש איזשהן תוכניות, ותמ"לים – –

חמד עמאר: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – יש מסלולים כלשהם, אבל זה עדיין תקוע.

עבדאללה אבו מערוף: זה עדיין תקוע, והרבה חסמים.

עבדאללה אבו מערוף: ומה עוד?

חמד עמאר: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: סליחה, ברשותך, חצי דקה.

עבדאללה אבו מערוף: מה עוד?

עבדאללה אבו מערוף: בהיטל אולי יש כוונות טובות, אולי, במסתורין.

עבדאללה אבו מערוף: בא חוק קמיניץ, וראש הממשלה נותן לנו לדעת, לראות, שאכן צריך את חוק קמיניץ, מלחמה על האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: למה צריך את חוק קמיניץ, ריבונו של עולם?

עבדאללה אבו מערוף: אם יש כוונות טובות, כמו שאמר צחי הנגבי, כבוד השר, אז למה צריך את חוק קמיניץ, שהם רוצים לחוקק אותו בצורה דרקונית מאוד?

עבדאללה אבו מערוף: לכן, עדיין המדיניות הזאת של הקיפוח, של האפליה, של הגזענות, נמשכת.

עבדאללה אבו מערוף: הכדור נמצא אצל שלטונות התכנון והבנייה.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, יש להסדיר את כל הבנייה הלא-מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: עוד פעם אני אומר: אין בנייה לא חוקית, יש בנייה לא מוסדרת, וצריך להסדיר אותה דרך שלטונות התכנון והבנייה המורשים לזה – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: – – כמה שאפשר מהר.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל, אין ספק שהיא המדינה המאותגרת בעולם.

עליזה לביא: מספיקים רבע מהנושאים שעל סדר-יומה כדי למלא לוח זמנים של כל מנהיג במדינה מערבית.

עליזה לביא: וכשאני מסתכלת על סדר-היום של ראש הממשלה שלנו, אני לא יכולה שלא לתהות מתי נשאר לראש הממשלה ביבי נתניהו זמן לעבוד.

עליזה לביא: במישור הפלילי, אני יודעת שיש לנו מערכת חוק מצוינת, שנמשיך להתגאות בה, ואנחנו ניתן לה לסיים את העבודה, אבל אותי מטרידה שאלה אחרת לגמרי: על מה מכלה הממשלה והעומד בראשה את זמנו ומתי נשאר לראש הממשלה זמן לעבוד.

עליזה לביא: וכשאני אומרת "לעבוד" אני מתכוונת לנושאים האמיתיים והמהותיים שמטרידים את כולנו, את אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל ביום-יום.

עליזה לביא: מדינת ישראל סבלה בשנה האחרונה מטרור של דריסות, סכינאות, הצתות, פיגועי ירי.

עליזה לביא: מדינת ישראל סוגרת שנה נוספת של עלייה במחירי הדיור, השנה בעוד 8%.

עליזה לביא: מדינת ישראל תחת מתקפה שיטתית של החלטות עוינות של האו"ם ושל מדינות האיחוד האירופי ושל ועידות חד-צדדיות ושל סימון מוצרים ושל הסתה וגינויים.

עליזה לביא: ואז אני מסתכלת ואני שואלת, מה מעסיק את ראש הממשלה שלנו, עם האחריות הכבדה ביותר בעולם בשנה האחרונה?

עליזה לביא: מה ממלא את סדר-היום שלו, על מה הוא גרר אותנו לבחירות, כשהוא מודה היום בפה מלא שהוא גרר את המדינה לבחירות מיותרות שהעלות שלהן היא כ-2 מיליארד שקלים.

עליזה לביא: על מה?

עליזה לביא: על עיתון שנותן לו כיסוי חיובי?

עליזה לביא: על זה הוא גורר מדינה שלמה, עם בזבוז כסף נוראי, לבחירות?

עליזה לביא: וישיבות על גבי ישיבות של ראש ממשלה עם מוציא לאור של עיתון מסחרי סביב השאלה מה יכתבו עליו.

עליזה לביא: ועוד ישיבות וישיבות וחודשים על חודשים על חיסול של תאגיד השידור, שעדיין בכלל לא קם.

עליזה לביא: וישיבות על גבי ישיבות וחודשים על גבי חודשים על חוק הסדרה שאין לו שום כוונה להשלים את החקיקה שלו, ורק בעצם לעבוד בעיניים ולזרות חול בעיני ציבור שאולי יאמין לו.

עליזה לביא: וכ-2 מיליארד שקלים מיותרים שנשפכים, נשפכים, שוב, על בחירות שלא היה צריך אותן.

עליזה לביא: וישיבות על גבי ישיבות על חוקי מואזין, כאשר כבר יש חוק ולא רוצים ולא צריכים עוד חוק שכזה.

עליזה לביא: וכעת, בימים האלה, האדם שאמור להיות עסוק וטרוד מכולם בעניינים שלנו, באתגרים הביטחוניים, טרוד בחקירות מעל הראש שלו.

עליזה לביא: במדינת ישראל, שנת 2017, משרד התקשורת משועבד לחלוטין לאינטרסים זרים ולניגוד עניינים, ובראשו שר שאסור שימשיך ויהיה שר התקשורת של מדינת ישראל ולו דקה נוספת אחת.

עליזה לביא: אצלנו בישראל ב-2017 יש קבינט ומועצה לביטחון לאומי שאינם מתפקדים, מדצמבר 2015 לא התמנה ראש מל"ל.

עליזה לביא: ובמדינת ישראל שלנו משרד חוץ מפורק לרסיסים – –

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

עליזה לביא: – – ולא יכול לתת מענה לכל מה שקורה.

עליזה לביא: ואתה יודע, אדוני היושב-ראש, למדינת ישראל מגיע יותר, ולאזרחים ולאזרחיות מגיע יותר.

עליזה לביא: והיום קמות ארבע משפחות משבעה, ארבע משפחות שאיבדו את היקירים שלהן: סג"מ יעל יקותיאל, סגן שיר חג'אג', סגן שירה צור וסג"מ ארז אורבך.

עליזה לביא: והמשפחות קמות היום ולהן וליקיריהן שנרצחו, ולנו כולנו, מגיעים ממשלה טובה יותר וראש ממשלה שאת כל הזמן שלו יקדיש – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עליזה לביא: – – לטובת מדינת ישראל, לאזרחיות ולאזרחים, ולא לטובתו שלו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, נהרות-נהרות של צביעות זורמים כאן בבית הזה בימים האחרונים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הרי שנים כבר צועקים שהתקשורת היא מוטה, שהיא כלב השמירה של השמאל ולא של הדמוקרטיה.

בצלאל סמוטריץ': אתרגתם את שרון בגירוש, זה לא היסטוריה כל כך רחוקה; השתקתם את ה"מיצובישים" באוסלו – אגב, לפני כמה שבועות הזכרתי כאן שהיה חוק עוקף-בג"ץ אחרי פסק-דין של בג"ץ כדי להכשיר את ה"מיצובישי" הזה של גולדפרב, כדי להשיג איזה רוב מלאכותי להסכמי אוסלו.

בצלאל סמוטריץ': ששש; לא שמענו מילה על קץ הדמוקרטיה ועל אובדן שלטון החוק, כי צריך לאתרג, כי צריך לקדם איזו אג'נדה.

בצלאל סמוטריץ': אפילו על אולמרט היה קשה להם לוותר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו תמיד ידענו שכעומק החקירה כך עומק העקירה, או הפוך, כן, כעומק החקירה כך עומק העקירה – כי זו הדרך היחידה לקבל חיבוק ואִתרוג תקשורתי.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אנחנו לא רק צועקים ולא רק יודעים, גם יש לנו הוכחות מוקלטות.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו אקדח מעשן.

בצלאל סמוטריץ': ואחרי שיש לנו פה אקדח מעשן, במה מתמקדים כולם?

בצלאל סמוטריץ': יש איזו הצעת אי-אמון של מרצ, וקודם חברת הכנסת עליזה לביא דיברה על זה – כולם מתמקדים בראש הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': יש צד אחד במשוואה הזו שלא קיים: נוני מוזס.

בצלאל סמוטריץ': עומד המו"ל של העיתון הגדול במדינת ישראל – ועל זה, אגב, אין ויכוח – ומציע שוחד בצורה חד-משמעית לראש ממשלת ישראל, ובבית הזה – דממה.

בצלאל סמוטריץ': יכולתי לעשות את מה שראש הממשלה עשה באו"ם, נכון, עמד ושתק.

בצלאל סמוטריץ': תפסיקו לפחד, חברים.

בצלאל סמוטריץ': אז נכון, אז העיתון הכי גדול במדינה, ולמו"ל שלו יש הרבה מאוד כוח.

בצלאל סמוטריץ': אילן, אני לא מבין איך נוני מוזס נשאר עוד יום אחד המו"ל של עיתון "ידיעות אחרונות".

בצלאל סמוטריץ': אתה מוכן להסביר לי את זה?

אילן גילאון: לא מכיר אותו, לא דיברתי אתו – – – אתה יודע – – –

בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותך, לא קראת לו להתפטר?

בצלאל סמוטריץ': אני שואל, אני רק שואל.

אילן גילאון: – – – עיתון, לא בטלפון – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רק שואל: האם קראת לו להתפטר, ואתה אחד שיודע לומר את דעתו?

בצלאל סמוטריץ': קארין אלהרר, יושבת-ראש הוועדה לביקורת המדינה, קראת לו להתפטר?

קארין אלהרר: הוא לא מבוקר.

בצלאל סמוטריץ': קראת לו להתפטר?

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': אה, לא מבוקר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פרי, חבר הכנסת שלח – נורא מעניין בטלפון – קראת לו להתפטר?

בצלאל סמוטריץ': אני שואל.

אילן גילאון: ממה?

בצלאל סמוטריץ': מלהיות המו"ל של העיתון הגדול במדינה, כשמתברר היום שהוא סחר בעיתון הזה ובאינטרסים שלו ומכר את כל – אנחנו הרי תמיד מדברים על הצורך בתקשורת חופשית בדמוקרטיה.

בצלאל סמוטריץ': זאת תקשורת חופשית?

בצלאל סמוטריץ': תקשורת שמקדמת אג'נדות ומקדמת אנשים בהתאם לאינטרסים כלכליים?

בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותך, אילן.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא ידוע – אילן, אתה לא חבר במנזר השתקנים.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מאלה שאין להם דעה בשום דבר שקורה, אתה יודע יפה מאוד לומר את דעתך כמעט בכל נושא שזז.

בצלאל סמוטריץ': אני מסתכל פה, אדוני היושב-ראש, על הכיסאות, אני לא רואה את החברים באופוזיציה באים וקוראים לנוני מוזס, שהיום ברור שנתן שוחד, להחזיר את המפתחות.

אילן גילאון: מה זאת הסימטריה הזאת?

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה, בחינם לתת את העיתון הזה, לשחרר אותנו מהשחיתות ומהצביעות ומהחורבן שעושים לדמוקרטיה הישראלית.

מאיר כהן: אתה צודק, אבל – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תפסיקו לפחד ותפסיקו להיות צבועים ואל תעשו מכל דבר פוליטיקה.

אילן גילאון: אני גם לאלפרון קראתי להתפטר, אבל לא יודע – מאיפה אתה רוצה שיתפטר?

אילן גילאון: מה – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה קראת לנוני מוזס להחזיר את המפתחות?

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר מבחינתך שהוא ממשיך לכהן כמו"ל של העיתון הגדול במדינה?

בצלאל סמוטריץ': אילן, זה הזוי.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר.

אילן גילאון: על זה נאמר:

אילן גילאון: מה עניין שמיטה לכלי תקשורת – – –

קריאה: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יש לך עד שלוש דקות.

חמד עמאר: אתה יכול לעלות ולדבר.

עודד פורר: – – –

חמד עמאר: כן, אתה רשום.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אני חייב לומר שישבתי כאן בחלק שהציגו את הסיבות להגשת האי-אמון, ופשוט נדהמתי לשמוע את חבר הכנסת איימן עודה זועק את זעקת הקוזק הנגזל.

עודד פורר: קוראים להפגנות בגלל הריסת בנייה בלתי חוקית?

עודד פורר: נו, באמת, יש פה חברי כנסת שמעודדים בנייה בלתי חוקית ומעודדים את הפרת החוק, גם פה – אף אחד לא פוצה פה.

עודד פורר: מה, אתם השתגעתם פה, באופוזיציה?

עודד פורר: זה נראה לכם נורמלי שחברי כנסת מגנים את העובדה שהורסים בנייה בלתי חוקית?

עודד פורר: שלום, גברתי השרה.

עודד פורר: ממשיכים עוד כאן, מעל במת הכנסת, ומפיצים ומוסיפים שקרים, ואומרים: אתם מגרשים אנשים מבתיהם.

עודד פורר: הבתים האלה שנהרסו היו בכלל בתים בבנייה; אלה לא היו בתים שגרו בהם אנשים.

עודד פורר: ואומרים: יש 50,000 בתים בלתי חוקיים בגלל שאין תוכניות מתאר.

עודד פורר: אבל מה לעשות, הציג כאן גם השר, מתוך 110 יישובים במגזר הערבי, ל-99 יש תוכניות מתאר בהליכים כאלה ואחרים, ומהן 61 כבר אושרו.

עודד פורר: ואיפה שיש תוכנית מתאר, אתם יודעים למה לא מיישמים אותה?

עודד פורר: לא מיישמים אותה כי בחלק מהקרקעות שעליהן יש תוכנית מתאר, אתם יודעים מה יש?

עודד פורר: יש בנייה בלתי חוקית.

עודד פורר: והבית הזה, במקום להוקיע את מי שקורא להפרת החוק ולהבעיר את השטח בגלל שהורסים בנייה בלתי חוקית, יושב בשקט.

עודד פורר: אני חייב לומר בעניין הזה שבמגזר הערבי שמדבר על הבנייה הבלתי-חוקית ומאדיר אותה, מה שיש שם – פשוט, הבעיה היא שבמקום חוק התכנון והבנייה יש שם את חוק הבנייה והתכנון.

עודד פורר: בונים בנייה בלתי חוקית, ואחר כך יש בעיה ליישם את התכנון ואת תוכניות המתאר.

עודד פורר: אני רוצה לומר פה בהקשר הזה להנהגה של הציבור הערבי: בעובדה שאתם נמנעים מלממש את תוכניות המתאר האלה ומעודדים את הבנייה הבלתי-חוקית, בכך אתם פוגעים בציבור שלכם, בסופו של דבר.

עודד פורר: היכן שיש בנייה בלתי חוקית אי-אפשר לעשות תשתיות ואי-אפשר להעביר ביוב ואי-אפשר לסלול כבישים ומדרכות כמו שצריך, ומגיעים בסוף למצב שאתם מצליחים להוקיע את מדינת ישראל גם על זה שבניתם בנייה בלתי חוקית וגם על זה שאת היישובים שיש בהם בנייה בלתי חוקית לא מצליחים להסדיר ברמה תכנונית ראויה.

עודד פורר: אני חייב לומר שזה אחד מרגעי השפל של הבית הזה כשחברי כנסת מהללים מהלכים בלתי חוקיים וכועסים על כך שמיישמים צווים של בית-משפט.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, שרים, היום אנו מקיימים בכנסת ישראל ישיבה לזכרו של נשיא המדינה התשיעי מר שמעון פרס.

מיכאל מלכיאלי: ברצוני להדגיש כמה דברים מנקודות חייו של נשיא המדינה, שדיבר לא אחת על שמירת הסטטוס-קוו במדינה, במיוחד מה שיש בו, לצערי הרב, כרסום בימים האלה – שמירת השבת.

מיכאל מלכיאלי: הייתי רוצה לצטט מדבריו של מר שמעון פרס, שאמר: אילו הייתה לי באמת היכולת שכל היהודים יכבדו את השבת ושתהיה להם האפשרות לעבוד רק שישה ימים בשבוע כמצוות התורה, הייתי פועל כך.

מיכאל מלכיאלי: לא פעם התבטא מר פרס על חשיבות השבת ושמירת הערכים הבסיסיים של עם ישראל.

מיכאל מלכיאלי: הוא, כאחד ממקימי המדינה, הבין שעם ישראל ישמור על קדושתו, ישמור על צביונו, רק אם השבת תהיה חלק בלתי נפרד מעם ישראל.

מיכאל מלכיאלי: הייתי רוצה לציין נקודה נוספת בחייו של מר פרס: הקשר ההדוק, הצמוד, שהיה לו לאורך כל השנים עם מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה.

מיכאל מלכיאלי: ידוע ומפורסם – החברותא הקבועה שהייתה בין מר פרס לרב עובדיה זצ"ל ברמב"ם.

מיכאל מלכיאלי: לא אחת הוא התבטא – הוא אמר ככה: בן-גוריון התבקש לשחרר כ-150 בחורי ישיבה מפני שבכל העולם ישנן ישיבות, ודווקא אצלנו הייתה סכנה שלא יהיו.

מיכאל מלכיאלי: ואז, הוא אמר: בן-גוריון הטיל עלי את המשימה.

מיכאל מלכיאלי: ניהלתי פגישות רבות עם הרבנות, עם הרבנים, ולא יכולתי שלא לראות בכל אחד מאנשי הישיבות את סבא שלי, שהיה הרב של וישניבה ונשרף בבית-הכנסת עטוף בטלית ומעוטר בתפילין על-ידי הנאצים.

מיכאל מלכיאלי: לדבריו: ידעתי כי ייחודו של העם היהודי הוא האמונה הנצחית.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא איזה ארגון או איזה מוסד, אלא אנחנו עם, ויש לשמור את רוחנו בגאווה גדולה.

מיכאל מלכיאלי: זה היה הכבוד העצום של מר פרס, שאנחנו היום מעלים את זכרו, לשמירת הסטטוס-קוו של השבת ולשמירת מעמדם של בני הישיבות.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: עד שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אבקש לשלוח תנחומים לחבר הכנסת הרב ישראל אייכלר על פטירת אביו, ובשעה זו מתקיימת לווייתו של אביו.

אורי מקלב: הוא היה צריך לעמוד פה ואני ממלא את מקומו.

אורי מקלב: בנחמת ציון וירושלים תנוחם.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מטבע הדברים, בהצעות אי-אמון חברי הכנסת מדברים על מסר שלהם, בקשה שלהם, ביקורת שלהם על הממשלה.

אורי מקלב: במקרה הזה, גם כחבר קואליציה, הייתי מדבר והייתי מקדיש את כל שלוש הדקות האלה להגיד לממשלה, בנושא שעל סדר-יומה – נושא פתיחת מרכולים בשבתות והניסיון להגיע לפשרות: אנחנו מתנגדים לפשרות האלה, ואנחנו אומרים: אין פשרות בשמירת השבת.

אורי מקלב: והנה, באים ואומרים לנו מצד אחד: תל-אביב זה אחרת, צריך להבין, בתל-אביב צריך גמישות, יש דברים שהיו.

אורי מקלב: התפרסמו השבוע כתבה וגם דוח על מה שקורה בירושלים, עיר הקודש, בנושא שבת: בתקופה האחרונה עשרות חנויות, מרכולים, בתי-עסק, מופעים, פאבים בתוך מתנ"סים, בתוך המרחב הציבורי, קיוסקים ועוד, נפתחים.

אורי מקלב: זה המסר.

אורי מקלב: אם אנחנו לא נשמור שם את השבת ושם לא יהיו מסרים ברורים, אותו דבר – זו התופעה שאנחנו רואים בירושלים עיר הקודש.

אורי מקלב: מי האמין, מי פילל.

אורי מקלב: לכן, הייתי רוצה להרחיב בנושא הזה, אבל מכיוון שאי-אפשר היום להתעלם מהנושא של תקשורת ושלטון – הנושא שעל סדר-היום.

אורי מקלב: אנחנו, מטבע הדברים, מי שמופתע יותר, מי שמופתע פחות; אבל אם אנחנו יודעים, הציבור קיבל את זה בהפתעה רבה, באיזה סוג של משבר: איך זה יכול להיות שקשרי תקשורת ושלטון מגיעים עד כאלה ממדים של התנהלות.

אורי מקלב: אם זה נכון או לא נכון – אבל בכל אופן, החשד.

אורי מקלב: אם פעם היה ויכוח מה יותר, תיק 1000 או תיק 2000, אנחנו היום יודעים שהשיח הציבורי, לא מההיבט הפלילי ולא מההיבט של מה יגיע לכתב אישום או מה יפיל ממשלה או לא, אלא מההיבט הציבורי, איך הציבור מרגיש את זה – הציבור היה מופתע שזה יכול להיות.

אורי מקלב: חשבו שעד היום תקשורת ושלטון זה אולי קווים מקבילים אבל לא קווים שנפגשים ביחד, והנה, כשרואים בסופו של דבר שהכול זה שאלה של אינטרסים, כאן הציבור מופתע.

אורי מקלב: אבל אני רוצה לגעת בנקודה אחרת, משהו שאנחנו לא שמים לב אליו, וזה הדור הצעיר – מה המסר אליו, מה ההשלכות כלפיו, משבר הערכים שיכול להיות לו.

אורי מקלב: נער, בחור בן 17, נער יותר צעיר אפילו או בחור קצת יותר מבוגר, שמלמדים אותו על דמוקרטיה, על חופש הביטוי, על חופש עיתונות, הנה, בבת אחת הכול מתרסק לו.

אורי מקלב: כל החומות האלה, כל החומה שמבוססת על מצע של דמוקרטיה, של חברה נכונה, של אמת, שהכול זה שאלה של השקפה, וכל מי שכותב בעיתון, הכול בא מתוך מחשבה, גם אם יש ויכוחים, מתוך מקום נכון ואמיתי – הוא רואה שהכול לא נכון.

אורי מקלב: איך אנחנו מגינים עליהם?

אורי מקלב: מה הוא יגיד כשהוא רואה שהאבא נאנח, אם זה בנסיעה ואם זה בכלל, בסעודה, במפגש, מדבר על משבר, מה קורה במדינה הזאת; מה הוא יגיד על זה?

אורי מקלב: זה לא דבר שהוא רק פרטי, על מישהו פרטי, זה הרבה יותר עמוק מזה.

אורי מקלב: ולכן, אנחנו צריכים להגיד: דמוקרטיה וחופש ביטוי – כל הדברים האלה הם לא ערכים שעומדים לבד.

אורי מקלב: בלי ערכים נלווים אליהם, ערכים שהם שורשיים, שהם חברה מתוקנת, חברה נותנת, חברה גומלת, חברה של עזרה הדדית, חברה שהאמת היא הנר ולא הדברים האלה, באמת אפשר להגיע למשבר.

אורי מקלב: אבל אם החינוך יהיה אחרת ונחליף את הערכים האלה, שהם לא ערכים שחיים לבד, בערכים הרבה יותר מסורתיים, הרבה יותר ערכיים, אז נוכל באמת להתמודד עם תופעות כאלה.

אורי מקלב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

אילן גילאון: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי הכנסת, גם אני רוצה להצטרף לתנחומים לחבר הכנסת אייכלר, מהמקום הזה.

אילן גילאון: שלא תדע יותר צער.

אילן גילאון: כבוד היושב-ראש, לא היה כלום כי אין כלום, ואני כבר לא יודע.

אילן גילאון: אתה מבין, אני נמצא באווירה שכל אבן שאנחנו מרימים, יש מתחת לאבן הזאת שחיתות ולענה, ואתה לא הופך אבן בלי – אם פעם זה לא הסיגרים אז זה השמפניות; ואם זה לא השמפניות זה מנהלת הלשכה; ואם לא מנהלת הלשכה, אב הבית; ואם לא אב הבית, ההובלות, הצוללות, הגלידות, החשמלאי, רהיטי הגן, הכביסה, "ידיעות אחרונות", מקליטים עיתונאים, "ישראל היום".

אילן גילאון: אז אולי בכל זאת יש משהו, אדוני.

אילן גילאון: ואני אומר לך, אולי גם אין שום דבר פלילי.

אילן גילאון: מההתנהגות הזאת – וכל אלה, תביא בחשבון, כשמדובר באדם שעוד לא יודע להפעיל כרטיס אשראי.

אילן גילאון: יש בעיה מאוד מאוד רצינית אישיותיות בראש ממשלה שכל הדברים האלה מתחברים אליו, ואין כלום כי לא היה כלום.

אילן גילאון: ואינני מדבר בכלל במישור הפלילי, אדוני, אני מדבר על אותם דברים שבית ראש הממשלה מודה בהם, מה שאחרים קוראים it's not done, אלה דברים שלא ייעשו.

אילן גילאון: אנחנו נלחמים להעלות את קצבת הנכות מ-2,342 שקלים כאשר סיגר אחד עולה מחצית המחיר של הדבר הזה.

אילן גילאון: על מה אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש?

אילן גילאון: אני חושב שראש הממשלה הזה הביא את מדינת ישראל למצב פסיכולוגי של הפרעת אמונים.

אילן גילאון: הסיטואציה היא כאן הפרעת אמונים.

אילן גילאון: ובנורמות האלה, אדוני, כל משרת ציבור אשר ילך לציבור ויאמר לו: את שור מי עשקתי וחמור מי גנבתי, הציבור יחשוב שהאיש הזה מוזר, לא מתאים למערכת, לא מתאים לפוליטיקה; מתאימים לנו, אדוני היושב-ראש, דברים אחרים לגמרי.

אילן גילאון: וגם אם כל הדברים האלה אין בהם שום היבט פלילי, זאת איננה התנהלות, זאת איננה הדמות של מי שצריך לעמוד בראש ממשלת ישראל בשום צורה שהיא מן הבחינה הנורמטיבית.

אילן גילאון: ולכן, יעשה טוב ראש הממשלה – ואולי המעשה הגדול ביותר שהוא יוכל לעשות זה שהוא יגאל אותו מנוכחותו, ממנהגיו, מהשמפניות שלו, מהסיגרים שלו.

אילן גילאון: למה לכם סיגריות "קוהיבה"?

אילן גילאון: בואו תקבלו ריבה, זה הרבה יותר צנוע והרבה יותר טוב.

אמיר אוחנה: אתה מבטיח מיום שנכנסתי לכנסת.

אילן גילאון: תקבל.

אילן גילאון: אתה קיבלת – – –

אמיר אוחנה: לא קיבלתי.

אילן גילאון: לא?

אילן גילאון: היום אתה תקבל.

חמד עמאר: תודה רבה.

אילן גילאון: אני מבקש מהעוזרים שלי, שרואים את זה ב-99, להעביר לחבר הכנסת אמיר אוחנה צנצנת ריבה במיידי.

אמיר אוחנה: אני לא יכול לקבל מתנות – – –

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר נפתלי בנט.

חמד עמאר: בבקשה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, וכבר יש אורחים יקרים, בימים האחרונים אנחנו עדים לקמפיין חוצות מסיבי, במיליוני שקלים – ראיתם?

נפתלי בנט: של שלטים בערבית ברחבי הארץ.

נפתלי בנט: לא ראית, אריה?

נפתלי בנט: אתה ראית?

נפתלי בנט: יש שילוט כזה בערבית, "פלסטין".

נפתלי בנט: ככל הנראה המטרה של אותו קמפיין היא לשכנע את הציבור הישראלי להקים את פלסטין.

נפתלי בנט: א.

נפתלי בנט: כיועץ לקמפיינרים – לא קמפיין מוצלח, אבל אני כן מסכים עם דבר אחד: אני חושב שאחרי 50 שנה מאז שחרור ירושלים, מאז שחרור אדמות הארץ, באמת ניצבת בפנינו שאלה, ובפעם הראשונה זה בידינו; אין לנו על מי להפיל ואנחנו צריכים להכריע.

נפתלי בנט: ולכן אני מברך דווקא על קמפיין כזה, על דיון ציבורי רחב של לאן פנינו.

נפתלי בנט: ואני חושב שבסוף זה מתמצה בשתי אפשרויות: או פלסטין בלב ארצנו או ריבונות, וזו השאלה שניצבת בפני מדינת ישראל.

נפתלי בנט: יש כמובן רצון להסיט את הנושא הזה, אבל אני אגיד: גם בתוך הממשלה זו שאלה שניצבת לפתחנו בימים אלה.

נפתלי בנט: אני רוצה גם לשלוח מכאן חיזוק ליועץ המשפטי לממשלה ד"ר אביחי מנדבליט.

נפתלי בנט: הוא נתון תחת סד לחצים כבד מכל הכיוונים.

נפתלי בנט: אני חושב שכולנו התברכנו בכך שיש לנו יועץ ישר, עם שכל ישר, שלא נראה לי שהוא נתון ללחצים.

נפתלי בנט: אנחנו צריכים לתת לו לעשות את אותה עבודה בשקט ולכבד כל החלטה שלו ונפעל על-פי חוק.

נפתלי בנט: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, באירוע הבא להנצחת הנשיא התשיעי שמעון פרס אני לא אהיה אחד הדוברים – אני אהיה, אבל לא אחד הדוברים – אני רוצה, ברשותכם, להקריא מכתב שהוא שלח לי שלושה שבועות לפני מותו.

נפתלי בנט: רק כרקע, אומנם אנחנו ניצבנו בשני צדי הקשת הפוליטית, אבל אי-אפשר היה שלא להעריץ את שמעון פרס, את החזון שלו, את היצירתיות הבלתי-נדלית.

נפתלי בנט: אז הוא שלח לי: נפתלי בנט היקר, לפני זמן מה חשתי שאני סובל מקשיי ראייה.

נפתלי בנט: פניתי לרופא העיניים שמטפל בעיני, הוא בדק אותן ואמר שלא חלה כל הרעה במצב עיני.

נפתלי בנט: בכל זאת שאלתיו – כתב פרס – אולי עדשות משקפי זקוקות לחידוש?

נפתלי בנט: הוא נענה לבקשתי ושם במשקפי עדשות חדשות.

נפתלי בנט: הן לא הועילו.

נפתלי בנט: ואז אמר לי, שלדעתו מה שאני זקוק לו באמת הן לא עדשות חדשות אלא יותר אור – ככה כתב פרס שלושה שבועות לפני פטירתו.

נפתלי בנט: יותר אור, ואפילו אורות שיאירו כל דף קריאה – –

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

חמד עמאר: בבקשה.

נפתלי בנט: – – אורות רבים, לא רק אור אחד.

נפתלי בנט: משהחלפתי את המנורות הזדמן לי לקרוא את מאמרו המופלא של עמוס עוז "אורות ולא אור", שבו הוא שופך אורות חדשים עלינו כעם, עלינו כאנשים.

נפתלי בנט: אורות רבי-אנפין, חדשנים ומפתיעים, עמוקים, מקוריים, צללים נעלמים, סודות נחשפים, ומה שנראה בעינינו כריב מתמיד אינו אלא אחדות יוצרת המאירה גם את הנסתר בשמים וגם בשבילי חיי היום-יום, כתב פרס.

נפתלי בנט: ואז הוא סיים: חשבתי עליך כשר חינוך ואני בטוח שדבריו יעשירו אותך כפי שהעשירו את רוחי.

נפתלי בנט: בידידות, שמעון פרס.

נפתלי בנט: האופטימיות במכתב ואותה רוח של שירה ואהבה של המדינה שלנו ניבטת מבין הדפים.

נפתלי בנט: אני אספר עוד משהו: במפגש האחרון באתי למכון פרס, וזה היה ביום השנה ה-40 לאנטבה.

נפתלי בנט: היו אירועים באנטבה, פרס נשאר בארץ, ואמרתי לו: ספר לי.

נפתלי בנט: ואז הוא שפך.

נפתלי בנט: הוא סיפר הרבה דברים מעניינים, אבל מה שעניין במיוחד זה שכשפרס קידם את התכנון של הרעיון החצי-הזוי של ללכת ולחלץ את בני הערובה מאנטבה, היו ציניקנים שכינו את העבודה שלו "מטה הפנטזיות".

נפתלי בנט: "מטה הפנטזיות של פרס".

נפתלי בנט: אני חושב שאפשר ללמוד מזה: לחלום, להעז, לעשות דברים שנראים בלתי אפשריים.

נפתלי בנט: לפעמים הפנטזיות מצליחות, לפעמים פחות, אבל הדרך הזאת, הדרך הפֶּרֶסית, של פריצת הגבולות, של מחשבה לא שגרתית, אני חושב שהיא חסרה לנו היום.

נפתלי בנט: אני חושב שאנחנו יכולים לשאוב מפרס את אותה תעוזה; אותה תעוזה נדירה בחלומות ואותה יכולת נדירה גם לבצע.

נפתלי בנט: כי הוא לא היה רק חושב והוגה גדול אלא היה גם איש ביצוע: מהנשק הצ'כי, דרך "מפעל הטקסטיל", דרך בריתות ורעיונות.

נפתלי בנט: נושא שהוא דיבר אתי עליו כעוד רעיון חדש היה שכל חיילי ישראל יעשו במקביל תואר, תואר ראשון.

נפתלי בנט: כך שבמקביל לשירות הצבאי – פרס העלה רעיון, שוב, רעיון מהפכני, פֶּרֶסי – שיתחילו בי"ב את התואר הראשון, במקביל לצבא יעשו תואר, ואז בעצם חייל משוחרר יצא גם חייל משוחרר וגם עם תואר.

נפתלי בנט: אז אני חושב שמעבר ליום-יום העמוס של כולנו, אנחנו צריכים לדעת להרים את הראש ולחשוב על חלומות גדולים.

נפתלי בנט: אני רוצה כאן גם לבשר על משהו שהיה קרוב ללבו של פרס.

נפתלי בנט: זה לא סוד שבעשור האחרון הייתה הידרדרות חמורה מאוד בלימודי המתמטיקה והמדעים במדינת ישראל.

נפתלי בנט: בעוד האוכלוסייה הישראלית הולכת וצומחת, מספר מסיימי חמש יחידות במתמטיקה ירד ב-40%, מ-13,000 ל-8,500.

נפתלי בנט: באחת הפגישות הראשונות שלי עם פרס אמרתי לו: בוא תירתם – ביטן נתן לי אור ירוק להמשיך – אז אמרתי, יש לך מוניטין גדול.

נפתלי בנט: פרס נרתם להוביל את הקמפיין.

נפתלי בנט: אז לו פרס היה פה היום הייתי מבשר לו שרק ביום חמישי האחרון ביקרתי באופקים.

נפתלי בנט: ומה ראיתי באופקים?

נפתלי בנט: ראיתי עיר שעד לפני שנתיים רק 2% מהילדים עשו בה חמש יחידות במתמטיקה.

נפתלי בנט: כן, בקריית-אונו 26%, ברמת-השרון 25%, ובאופקים 2% ובחצור-הגלילית 2%.

נפתלי בנט: ככה במדינת ישראל 2015.

נפתלי בנט: מה, אלוהים חילק יותר שכל באזור המרכז?

נפתלי בנט: אז הייתי מבשר לשמעון פרס: תדע שעמלך נשא פרי והיום כבר 13%–14% מילדי אופקים בדרך לחמש יחידות במתמטיקה.

נפתלי בנט: ככה באנגלית וככה במדעים.

נפתלי בנט: הכלי היסודי היום לצמצום פערים בישראל, יותר מכל דבר אחר, יותר מרווחה, יותר מכלכלה, הכלי מספר אחת לצמצום פערים במדינת ישראל זה מתן הכלים של מתמטיקה, מדעים ואנגלית לכל ילדי ישראל.

נפתלי בנט: אין משימה יותר קדושה מזאת כיום במדינת ישראל; אין משימה, לא בביטחון ולא בשום דבר.

נפתלי בנט: ומה שמדהים – אנחנו בשבועות הקרובים נפרסם את הנתונים – מה שמדהים: הצטרפו אלפי ילדים בפריפריה.

נפתלי בנט: ומה היינו מצפים?

נפתלי בנט: שהציונים ירדו, כי כאילו ילדים חזקים פחות נכנסו; ממוצע הציונים לא השתנה.

נפתלי בנט: במילים אחרות: עברנו מגישה שממיינת תלמידים לגישה שנלחמת על כל תלמיד ותלמיד.

נפתלי בנט: אנחנו לא מוותרים לאף תלמיד.

נפתלי בנט: לכן, היו לנו בשורות טובות.

נפתלי בנט: ומכאן רק להגיד: שמעון פרס, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט שסיכם את הדיון בהצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סדרה של הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן – מטעם המחנה הציוני: התנהלות מושחתת ולא חוקית של ראש הממשלה בקבלת מתנות וטובות הנאה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 53 נמנעים – 1 הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 42 בעד, 53 נגד, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

דוד ביטן: רגע, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, אני לחצתי נגד – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון טעתה בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את התוצאות.

קריאה: כבוד היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא יהיה כלום כי אין כלום, מטעם סיעת מרצ – אני מבקש להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון של מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות הריסת הבתים – הרס 11 בתים בעיר קלנסואה, מטעם הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 55 נמנעים – 1 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 45, נגד – 55, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שלא מיישמת את החלטות הקבינט המדיני-ביטחוני, מטעם סיעת יש עתיד – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 56 נמנעים – 11 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 37, נגד – 56, 11 נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והשרים והקהל הנכבד לכבד בקימה את כניסת נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לזכרו של ראש הממשלה השמיני ונשיא המדינה התשיעי של מדינת ישראל שמעון פרס, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין, אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו והגברת שרה נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור, שופטי בית-המשפט העליון, שרי הממשלה בהווה ובעבר, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, חברי הכנסת בהווה ובעבר, מבקר המדינה השופט יוסף שפירא, נגידת בנק ישראל ד"ר קרנית פלוג, ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק ורעייתו, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, היועץ המשפטי לכנסת עורך-הדין איל ינון, ראשי רשויות, משפחות השבויים והנעדרים – במיוחד המשפחות שהנציגים שלהן נמצאים כאן:

יולי יואל אדלשטיין: משפחתו של גיא חבר, משפחתו של אורון שאול, משפחתו של זכריה באומל, וודאי כל שאר משפחות השבויים והנעדרים, תלמידים, חניכי תנועות הנוער, חיילים, שוטרים וסוהרים, ואחרונים חביבים, משפחת פרס היקרה: הילדים צביה, יוני וחמי, הנכדים והנינים וכל בני המשפחה – תודה שאתם מכבדים אותנו בנוכחות

יולי יואל אדלשטיין: כם, אורחים נכבדים, אזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרו של שמעון פרס בדקת דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בשנותיו האחרונות נשאל שמעון פרס: מהו סוד הדינמיות המפורסמת שלך?

יולי יואל אדלשטיין: שלוש תשובות היו בפיו לשואל.

יולי יואל אדלשטיין: השואל היה מיכאל בר-זהר, והתשובות הובאו בביוגרפיה שכתב על אודותיו.

יולי יואל אדלשטיין: האחת, אל תסתכל לאחור.

יולי יואל אדלשטיין: העבר לא חשוב, רק העתיד.

יולי יואל אדלשטיין: בהכירנו את פרס כמי שהוקיר מאוד את עברו ואת שורשיו, מותר להניח שהוא התכוון לכך שאין לשקוע בעבר אלא יש להביט קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר השני: אל תעסוק בקטנות אלא רק בדברים הגדולים, בתוכניות ובחלומות.

יולי יואל אדלשטיין: והשלישי: אל תצא לגמלאות.

יולי יואל אדלשטיין: כך המליץ מי שאכן לא הרשה לעצמו להיות גמלאי, ולו ליום אחד.

יולי יואל אדלשטיין: עיניו היו נשואות אל יום המחר, אל האתגר הבא.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה חסר מנוחה במובן הטוב.

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד סבור היה שיש דבר שיוכל לשפר למען עתיד המדינה הזאת, נרתם ללא היסוס למשימה.

יולי יואל אדלשטיין: הביטוי הנעלה ביותר של פטריוטיות הוא ליטול סיכון היום כדי ליצור סיכוי למחר, כתב פעם.

יולי יואל אדלשטיין: דרך זו – לשרת את עמי ואת ארצי – למדתי מדוד בן-גוריון.

יולי יואל אדלשטיין: המנהיג שידע להבחין בין טפל לעיקר, הוסיף והמחיש זאת בחוק השבות שהביא בן-גוריון להצבעה, אף שלא נראתה אז תקווה לגלי עלייה, רק מפני שהיה זה בעיניו מימוש חזון הציונות.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, חלק נכבד משנות חייו, בעיקר כפוליטיקאי וכאיש ציבור, הקדיש שמעון פרס למימוש חזונו לשלום בין ישראל לשכניה.

יולי יואל אדלשטיין: אך הדיון הציבורי על האפשרות למימוש חזון זה, כמו גם שאלת המחיר הכבד הכרוך בכך לדעת רבים, ואני בתוכם, גרמו לכך שהמושג שלום הפך לצערנו מגונה בקרב חלק ניכר מן הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: שאיפה טבעית זו, המשותפת לכל בני-אנוש, הפכה לסלע מחלוקת, שקרע, ועדיין קורע, את החברה הישראלית לגזרים.

יולי יואל אדלשטיין: גם דרכו של שמעון פרס עצמו לא הייתה סוגה בשושנים, לפחות עד הגיעו לבית הנשיא.

יולי יואל אדלשטיין: רוב ימיו הייתה דרכו שנויה במחלוקת עזה, וגם הוא היה מושא למתקפות ולהשמצות.

יולי יואל אדלשטיין: זו דוגמה לדרך שבה אסור לנהל כאן מחלוקת.

יולי יואל אדלשטיין: הלוא לפחות יובל שנים אנחנו חלוקים כאן על סדרי עדיפויות, תוך מאבק בין פנים לחוץ, בין לאומי לאוניברסלי ובין גיאוגרפי לדמוגרפי.

יולי יואל אדלשטיין: חילוקי דעות הם לגיטימיים ונחוצים, אבל לא כשהם יוצאים מכלל שליטה.

יולי יואל אדלשטיין: הוויכוח הופך אצלנו מהר מאוד לאיבה, ליריבות עמוקה ולתיעוב, והדרך מהם אל ההסתה והביוש בפומבי קצרה.

יולי יואל אדלשטיין: דווקא משום כך עלינו להידרש למלוא מובנו של השלום.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט שכחנו, אבל זהו מושג נשגב מאין כמוהו; אזכורו הבלעדי בהקשר האקטואלי של היעדר מלחמה גורם גם לזילותו.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, הולך ערכו ונשחק עד דק.

יולי יואל אדלשטיין: כיצד עוללנו כך לערך שעליו אמרו: "גדול הוא השלום, ששמו של הקדוש-ברוך-הוא נקרא שלום".

יולי יואל אדלשטיין: במובנו העמוק, שלום מבטא שלמות אישית, ערכית ומוסרית, וגם שלמות מדינית, צבאית ולאומית.

יולי יואל אדלשטיין: כל אלו צועדים יד ביד.

יולי יואל אדלשטיין: עלינו מוטלת אותה חתירה מתמדת לשלמות, כפרטים, כעם וכמדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חיים באקלים שבו רבים עושים הכול כדי להרבות פילוג, איבה ושנאה בין חלקי החברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך להתאמץ למצוא לכך סיבות, אבל דווקא משום כך נדרשת מאתנו מלחמה על השלום.

יולי יואל אדלשטיין: עלינו לחולל מאבק בלתי פוסק כדי להשרות שלום בתוכנו, בין מגזר למגזר, בין עדה לעדה, בין אחים החלוקים ביניהם על השקפת עולם.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, חלום ודמיון הם המרכיבים העיקריים בהתהוות הסמויה של חיינו, כתב פרס בספרו "עם הרצל לארץ חדשה".

יולי יואל אדלשטיין: לדבריו, ישראל היא המקום היחיד בעולם שאת מציאותו לא ניתן להבין ללא השתתפות הדמיון.

יולי יואל אדלשטיין: רבים מהישגי המדינה נישאו לא מעט על כנפי הדמיון, החלום והתעוזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאמין גדול בהווה של המדינה הזאת, ולכן – גם בעתידה.

יולי יואל אדלשטיין: עלינו להמשיך לחלום ולהאמין שבעזרת השם נשיג עוד בימינו שגשוג כלכלי וחוסן חברתי, שיתופי פעולה והסדרים אזוריים, מתוך עוצמה מדינית וביטחונית.

יולי יואל אדלשטיין: "על שלושה דברים העולם קיים, על הדין, על האמת ועל השלום", נאמר במקורותינו.

יולי יואל אדלשטיין: נוסיף לייחל לשלום במובן הרחב של שלמות ושל הרמוניה, שלום שיבטא תיקון עולם בכל המובנים.

יולי יואל אדלשטיין: שמעון פרס, מהבודדים שכמעט לכל אורך שנות המדינה ישבו ליד הגאי ההנהגה, נמנה עם המעטים שיכולים היו להתבונן בסיפוק על הישגיה ולהיווכח כי חזונו גם התגשם במידה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: מפועלו, מכוחו ומרוחו אנחנו שואבים, ועוד נשאב, תעצומות רבות.

יולי יואל אדלשטיין: על סף יובל למלחמת ששת הימים, בשנת ה-70 לישראל, בדומה לקורותיו של מר פרס, ראוי גם השלום שיזכה לעדנה מחודשת; שלום שיתחיל מתוך החברה הישראלית פנימה, וכך יהפוך נחלת הכלל במלוא מובנו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של שמעון פרס ברוך, ופועלו למען מדינת ישראל ואזרחיה ייוותר לעד חקוק בלב האומה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ראובן ריבלין, יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, חברי הכנסת ושרי הממשלה בעבר ובהווה, יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור, שופטי בית-המשפט העליון, מבקר המדינה, נגידת בנק ישראל, משפחות השבויים והנעדרים, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות, וכמובן בראש ובראשונה משפחת פרס היקרה: צביה, יוני, חמי, הנכדים, אני לא יודע אם יש כאן נינים, מכובדי הרבים, שלושה מעברים גדולים עיצבו את דרכו ואת השקפתו של שמעון פרס, זיכרונו לברכה.

בנימין נתניהו: ראשית, המעבר מן הגולה להגשמה ציונית בארץ-ישראל; שנית, המעבר מיישוב חסר עצמאות לקיום לאומי ריבוני, ושלישית, המעבר מן המאה ה-20 למאה ה-21.

בנימין נתניהו: המעבר הראשון, ההתנתקות מן הגולה וההתבססות בארץ: עבור שמעון, הגולה סימלה חולשה, חורבן ואש.

בנימין נתניהו: הוא תמיד דיבר על קולו של סבו האהוב.

בנימין נתניהו: הוא הזכיר את זה בכמה וכמה מפגשים שהיו לי ולרעייתי עמו במהלך השנים.

בנימין נתניהו: הוא דיבר על איש העיירה היהודית בבלרוס, והקול שלו המשיך להדהד באוזניו, אבל זה היה קול שנדם בתופת הנאצי.

בנימין נתניהו: כאן בארץ פתח שמעון בחיים חדשים, וניצת בו הרצון לתרום לבניין הבית הלאומי בחקלאות, בהתיישבות, בביטחון ובתחומים רבים אחרים.

בנימין נתניהו: המעבר השני, מיישוב למדינה, היה לא פחות דרמטי, ושמעון שיחק בו חלק חשוב ביותר.

בנימין נתניהו: הוא היה כמעט נער צעיר לצדו של בן-גוריון, והוא שקד בגיל הצעיר הזה על ביסוס קיומנו ועוצמתנו.

בנימין נתניהו: לזכותו נזקפים הישגים בולטים וחשובים בהשגת נשק, בכינון התעשיות הביטחוניות, בפיתוח מיזמים אסטרטגיים.

בנימין נתניהו: אלה היו חשובים מאוד בשעתם וחלקם חשובים מאוד גם היום, חשובים לדורות.

בנימין נתניהו: לאחר פטירתו של שמעון הייתה לי הזכות להוביל את היוזמה לקרוא למתחם שבו פועלת הקמ"ג, הקריה למחקר גרעיני, בדימונה, על שמו – מרכז פרס למדעי הגרעין.

בנימין נתניהו: זהו גמול מתבקש על התושייה והנועזות וההתמדה שהוא גילה בשנים שבהן הופנו כלפינו איומי השמדה חדשות לבקרים.

בנימין נתניהו: ועדיין, הכלל המנחה אותנו הוא זה: הבא לסכן את קיומנו, נסכן את קיומו.

בנימין נתניהו: אותה נועזות פורצת דרך של שמעון קיבלה גם ביטוי בפעולת החילוץ באנטבה.

בנימין נתניהו: שמעון, כשר הביטחון בממשלתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, צידד במבצע והיה שותף בכיר בתכנונו ובאישורו.

בנימין נתניהו: צה"ל שוגר ללב אפריקה ושחרר את החטופים.

בנימין נתניהו: כוחות הטרור ספגו מכה ניצחת, העולם החופשי זקף את קומתו.

בנימין נתניהו: מאז צה"ל התעצם מאוד, הפך לכוח מוביל באזור, ובמובנים לא מעטים – גם בעולם.

בנימין נתניהו: ואני מנצל את ההזדמנות לשלוח לרמטכ"ל שלנו, לגדי איזנקוט, איחולי הצלחה בטיפול הרפואי שהוא מקבל.

בנימין נתניהו: כאיש חזון ומעש, שמעון פרס טבע את חותמו בשורה ארוכה של תחומים נוספים: בפיתוח הארץ, בעיצוב הכלכלה, בהגברת העלייה, בהרחבת קשרינו הבין-לאומיים, בטיפוח החדשנות ובחתירה לשלום.

בנימין נתניהו: העשור האחרון של המאה ה-20 שם קץ לעימות בין המזרח למערב.

בנימין נתניהו: מדינות רבות התפרקו, מדינות חדשות נולדו.

בנימין נתניהו: שמעון דיבר על מזרח תיכון חדש.

בנימין נתניהו: הוא דיבר על עולם שבו השלום הוא הביטחון.

בנימין נתניהו: הוא ייחל לעידן הזה, עידן של רציונליות, עידן של קדמה, עידן של סובלנות והבנה בין בני-אדם, בין האומות.

בנימין נתניהו: לצערנו, המגמה הזאת לא התממשה, כי המעבר השלישי שהזכרתי, אל המאה ה-21, לימד אותנו שבאזורנו, ולא רק באזורנו, גלי הקנאות ממשיכים להיות גבוהים.

בנימין נתניהו: כוחות האסלאם הקיצוני התחזקו.

בנימין נתניהו: הסופה שהם מחוללים שוטפת את המרחב סביבנו ומתפשטת ליבשות אחרות.

בנימין נתניהו: בנסיבות אלה, ברור – ואני חושב שגם לשמעון זה היה ברור – שבצד שאיפתנו לשלום, עלינו לבצר כל הזמן את כוחנו.

בנימין נתניהו: כל הזמן.

בנימין נתניהו: עלינו למנוע פגיעה בריבונותנו ולסכל איומים על ביטחוננו.

בנימין נתניהו: אני זוכר את שמעון בשלהי כהונתו כנשיא, כשהוא מתגייס – מגויס בכל כוחו – להבטחת חוסננו במבצע "צוק איתן".

בנימין נתניהו: שמעון הוקיע את ארגוני הטרור שמבצעים פשעי מלחמה, הן נגדנו והן נגד בני עמם.

בנימין נתניהו: בה-בעת שמעון, כדרכו, לא אמר נואש ביחס לסיכויי השלום.

בנימין נתניהו: הוא הצביע על יסודות מתונים בעולם הערבי, שקצו בקנאות האסלאמיסטית, שמבקשים לרקום שיתופי פעולה עם ישראל.

בנימין נתניהו: כך באמת קורה בשנים האחרונות.

בנימין נתניהו: אנחנו שוקדים על כך, אנחנו מטפחים בהתמדה – בהתמדה, לפעמים בהסתר, לפעמים פחות בהסתר – יחסים עם מדינות שונות באזורנו, גם בביטחון וגם בחדשנות; גם בחדשנות, שהייתה בבת-עינו של שמעון.

בנימין נתניהו: הידע, הטכנולוגיה, כושר ההמצאה הם גשר אמיתי של ידידות, הם בוודאי גשר אמיתי לבריתות של אינטרסים.

בנימין נתניהו: השינוי הגדול שמתחולל באזורנו מבוסס על מערכות יחסים כאלה, ויש בכוחו ליצור שיתופי פעולה אזוריים בנושאי הביטחון, ובהמשך – אם אלה יבשילו – גם התקדמות לשלום.

בנימין נתניהו: זאת תהיה התקדמות הדרגתית, משום שעלינו לגמול את העולם הערבי וגם את העולם הפלסטיני מתעמולת השטנה נגד ישראל והעם היהודי.

בנימין נתניהו: זה ייקח זמן, אבל האפשרות הזאת לרקום בהדרגה ובמקביל התקדמות עם העולם הערבי, התקדמות ביחסים בינינו לבין הפלסטינים – ההתקדמות הזאת היא אפשרית יותר מתמיד.

בנימין נתניהו: אבל דבר אחד ברור, השלום לא יושג בכפייה ומלמעלה, לא בוועידות סרק ולא בתכתיבים זרים.

בנימין נתניהו: הוא יכול להיות מושג רק במשא-ומתן ישיר בין הצדדים.

בנימין נתניהו: הוא יכול לקבל רוח גבית מהתקדמות כלכלית, טכנולוגית וביטחונית ברמת השטח, ברמת העמים.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, ביום הולדתו ה-90, שמעון פרס אמר בסיפוק: "בילדותי ישראל הייתה יותר אגדה ממציאות.

בנימין נתניהו: היא בקעה מתוך חלום, והיא גדולה היום מחלומה".

בנימין נתניהו: שמעון הבין היטב את המעבר השלישי, המעבר לעולם הקדמה והטכנולוגיה, הוא הבין היטב את הפוטנציאל הכביר שטמון בעם היצירתי הזה שיושב כאן בציון.

בנימין נתניהו: הוא הבין את כושר ההמצאה, כושר החדשנות, כושר – הוא קרא לזה חוסר הרצון להסתפק בקיים וכל הזמן לחדש.

בנימין נתניהו: הוא הבין את זה והוא ביקש בצוואתו – שחמי הראה לי לפני שעה קלה במשרדי – הוא ביקש שמרכז פרס יהיה חלון הראווה של העתיד.

בנימין נתניהו: אז שמעון, מדינת ישראל במידה רבה היא כבר היום חלון הראווה של עתיד האנושות.

בנימין נתניהו: כך רואים את זה רבים רבים בעולם, באסיה, באפריקה, באמריקה הלטינית; גם במערב.

בנימין נתניהו: ישראל ממשיכה לשאוף מעלה, להגשים מטרות, לממש יכולות, להפוך חלומות למציאות, ובמעלה הדרך, עם כל פריצת דרך חדשה, עם כל פריצת דרך מדעית וטכנולוגית, רוחו של שמעון תוסיף לדרבן אותנו לכבוש פסגה אחר פסגה.

בנימין נתניהו: יהי זכרך, שמעון האהוב, יהי זכרך ברוך ונצור בלב האומה לעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו, ומתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יצחק הרצוג: מכובדנו כבוד נשיא המדינה ראובן ריבלין, יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין, ראש הממשלה בנימין נתניהו והגברת שרה נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור וחברי בית-המשפט העליון, מבקר המדינה השופט יוסף שפירא, שרים וחברי כנסת בהווה ובעבר, חברי הכנסת המכובדים שלנו מכל קצות הבית, מכובדי סגל א', נציגי המשפחות השכולות, נציגי משפחות השבויים והנעדרים, וכמובן משפחת פרס היקרה: הילדים צביה, יוני וחמי, הנכדות והנכדים וכל בני המשפחה, צוות לשכתו הנאמן של שמעון פרס ועוזריו היקרים, חבריו ומוקירי זכרו וחברי ההנהלה ומוסדות מרכז פרס לשלום ולחדשנות, כנסת נכבדה.

יצחק הרצוג: לו היה ספר הספרים נכתב בימינו אלה, הוא היה מתחיל במגילת שיר השירים בפסוק הבא "שיר השירים אשר לשמעון", שכן שירת חייו ומגילת חייו של שמעון פרס, נשיאנו התשיעי וראש ממשלתנו המנוח, הייתה כל כולה שיר אהבה גדול ועצום ומתמשך למדינת ישראל.

יצחק הרצוג: שמעון פרס חיזר אחר המדינה, אחר עמה, נופיה ואתגריה, ואהבת חייו הייתה המדינה שלנו.

יצחק הרצוג: שירתו, שירת חייו, קודש לשגשוגה והצלחתה, צמיחתה וביטחונה – עמה ועתידה, כנאמר: "אני לדודי ודודי לי".

יצחק הרצוג: חד הם שמעון ומדינתו.

יצחק הרצוג: הוא היה ללא ספק מגדולי המדינאים והמנהיגים של האומה היהודית בדורות האחרונים; לא בהכרח בשל מנהיגותו הפוליטית, אלא בזכות מעשיו פורצי הדרך בכל התחומים; בזכות תפיסתו את בניין הכוח ובמעשיו לביסוסו, מדימונה עד אנטבה; בזכות החתירה המתמדת שלו לשלום והודות לפועלו למען בניית שמה הטוב של ישראל באומות, כפי שראינו בלווייתו, שהפכה להיות אחד מהאירועים הגדולים בתבל.

יצחק הרצוג: שמעון פרס היה ממקימי מערכת הביטחון, ממעצבי תפיסת הביטחון ומאדריכליו של צה"ל וכוח המגן שלנו.

יצחק הרצוג: הוא היה מיוזמי ומקימי תשתיות הכלכלה והתקשורת של ישראל, מהמתכננים והמבצעים הגדולים של קליטות גלי העלייה השונים ומצילה של הכלכלה הישראלית.

יצחק הרצוג: אין כמעט תפקיד של שר שהוא לא מילא, ואין כמעט התרחשות לאומית שהוא לא היה שותף מרכזי בה.

יצחק הרצוג: כל מה שצמח כאן במדינת ישראל, צמח כשידיו האדירות של שמעון פרס מלוות את צמיחתו.

יצחק הרצוג: יצחק נבון, זכרו לברכה, נשיאנו החמישי, סיפר בזיכרונותיו על יחסו של האב המייסד של מדינת ישראל, דוד בן-גוריון, ליד ימינו הצעיר שמעון פרס, וכך כתב, ואני מצטט: אחד האנשים שלבן-גוריון היה אמון בהם היה שמעון פרס.

יצחק הרצוג: בן-גוריון תמיד בטח ביכולתו של פרס ובכישרונו – – – בכוח רצונו והתמדתו הצליח פרס להוביל להישגים בתחום ההצטיידות של ישראל בנשק ובממדים ובאיכויות מיוחדים במינם.

יצחק הרצוג: בהזדמנות אחת – מספר נבון – לאחר שהצליח פרס להשיג ציוד צבאי חיוני לצה"ל, טפח בן-גוריון על שכמו של פרס ואמר:

יצחק הרצוג: עם ישראל לא יודע כמה הוא חייב לבחורצ'יק הזה.

יצחק הרצוג: גם תרומותיו של שמעון פרס לרווחה, למדע, לתרבות, לחינוך, להתיישבות, לחקלאות, וכמובן לתעשיות העילית של ישראל ייזכרו כאן לדורות.

יצחק הרצוג: אבל נראה כי יותר מכול ייזכר שמעון פרס בדפי ההיסטוריה של ישראל כמי שהביט למציאות בעיניים, ובמקום להירתע מפניה או לנסות לשמר אותה, בחר לשנות אותה, להכתיב אותה, ליצור מציאות חדשה, טובה יותר, למען כולנו ולמען הדורות הבאים.

יצחק הרצוג: פרס היה מנהיג אופטימי, וזה קשה להיות מנהיג אופטימי, כי תמיד קל יותר למנהיג לצייר חזיונות אפוקליפטיים.

יצחק הרצוג: הרבה יותר קשה לשאת מבט אל העתיד, לסמן יעדים ולצייר תקווה.

יצחק הרצוג: פרס, ייאמר לזכותו, מעולם לא נרתע מפני אתגרים שכאלה, קשים ככל שיהיו.

יצחק הרצוג: הוא הוכיח לכולנו שתפקידו של המנהיג הוא לדבוק באמת שלו ולא לחשוש מקבלת החלטות, גם אם הרות גורל, ולא להתקפל בתקופות קשות או תחת לחצים קשים.

יצחק הרצוג: פוליטיקה, כידוע לכולנו, היא עניין ציני, בוודאי אנחנו מרגישים בכך עוד יותר בתקופה הזאת.

יצחק הרצוג: אבל יורשה לי לומר שפרס, הגם שהוא ניחן בציניות הפוליטית וגם סבל ממנה לא מעט, אי-אפשר היה לקחת ממנו דבר אחד: את היכולת לטוות בצלילות רבה חזון ולהתוות דרך ליישום החזון ולהגביה עוף למרחוק כדי ליישם את החזון.

יצחק הרצוג: דרך שתוביל את העם כולו.

יצחק הרצוג: דרך שהוא לא היה מוכן בשום אופן לראות אותה כפסימית.

יצחק הרצוג: הוא לא היה בשום אופן מוכן להיות מנהיג חרדתי, אלא הוא חזר וטען, ואני מצטט: כבר מאז קום המדינה נוצרו סיכויים ולא רק סכנות.

יצחק הרצוג: ואכן הוא ידע, כעוף טורף, כפרס, לעוט על טרפו ולנצל כל סיכוי וכל הזדמנות אשר נקרתה בדרכו.

יצחק הרצוג: בכל פינה בישראל, בכל עיר, מושב, קיבוץ וכפר, ישנן תזכורות למעשי ידיו של שמעון פרס.

יצחק הרצוג: הוא הקדיש לרעיון הציוני את כל חייו, את כל מרצו.

יצחק הרצוג: הוא השכים מדי בוקר מאז ימי נעוריו לעבוד אותו ולהגשימו.

יצחק הרצוג: להגשים את החזון של בית לאומי לעם היהודי.

יצחק הרצוג: בית לאומי צודק, דמוקרטי, שוויוני, בטוח, חזק ויציב.

יצחק הרצוג: בית לאומי של ביטחון ושלום, חמלה, צדק חברתי, אהבת הזולת ושוויון בין אזרחיו, ללא קשר למוצאם, דתם, נטייתם או מינם.

יצחק הרצוג: בית לאומי שחזון הנביאים ניכר בכל שביל ורחוב ובית בו.

יצחק הרצוג: פרס עשה זאת מבלי לסכסך את העם ומבלי לנסות לפלג אותו.

יצחק הרצוג: הוא היה נשיא מאחד ואהוב, ומעולם לא ניסה לשסות שבט בשבט, קבוצה בקבוצה, אדם באדם.

יצחק הרצוג: הוא סלד מגזענות וכיבד את המיעוטים ואת כלל הקבוצות בחברה הישראלית באשר הן.

יצחק הרצוג: הוא היה מנהיג של שלום, מנהיג של הידברות, מנהיג של לוחמה בגזענות ובשנאה.

יצחק הרצוג: מנהיג של אומץ לב ומנהיג של עמידה נחושה ועיקשת על דעותיו ועמדותיו.

יצחק הרצוג: נדמה כי בתקופה האחרונה היה ניסיון מסוים לעמעם את משנת השלום של פרס, את אמונתו בחזון שתי המדינות והחתירה לשלום מלא עם שכנינו הפלסטינים.

יצחק הרצוג: לכן חשוב שנזכיר כאן ועכשיו במליאה הזו את משנתו.

יצחק הרצוג: ביחד צעדו יצחק רבין ושמעון פרס למעשה נועז, כדי להבטיח את מדינת הלאום של העם היהודי, המדינה הדמוקרטית האחת והיחידה של עמנו.

יצחק הרצוג: עד ימיו האחרונים האמין פרס וחזר וציטט מדברי מורו ורבו בן-גוריון שאמר באפריל 1949 בכנסת, ואני מצטט, כי "צה"ל יכול היה בתש"ח לכבוש את כל השטח בין הירדן לים, אבל איזו מדינה תהיה לנו – – – כשעמדה שאלת שלמות הארץ בלי מדינה יהודית, או מדינה יהודית בלי שלמות הארץ, בחרנו במדינה היהודית בלי שלמות הארץ".

יצחק הרצוג: אכן, פרס דבק בזה, וזו התפיסה של מורו ורבו.

יצחק הרצוג: הגם שהיה מאבות ההתיישבות ביהודה ושומרון, הוא היה אמיץ מספיק ומפוכח מספיק לשים את יהבו על גושי ההתיישבות כהישג הנדרש של הציונות.

יצחק הרצוג: הוא הביע חשש אמיתי לצביונה של המדינה ואמר, ואני מצטט: "ישראל חייבת להיות בעלת רוב יהודי.

יצחק הרצוג: אך רוב זה מוטל בספק אם לא יהיה הסכם שלום ובמהרה.

יצחק הרצוג: ישראל חייבת לדבוק בערכים יהודיים.

יצחק הרצוג: כי ערכים לא פחות חשובים מנכסים.

יצחק הרצוג: שליטה על עם אחר מנוגדת לערכים המוסריים שלנו כיהודים.

יצחק הרצוג: ולכן, רבותי, לרדוף שלום", הוא אמר, "זו מצווה.

יצחק הרצוג: זה גם מאוד מאוד מעשי, וגם מאוד מאוד יהודי".

יצחק הרצוג: בערוב ימיו שמעו רבים בבית הזה את דאגתו העמוקה לעתיד הבית הלאומי במידה שלא נאזור אומץ להיפרד מן הפלסטינים.

יצחק הרצוג: הוא חשש משחיקת עולם הערכים הישראלי, היהודי והדמוקרטי, ואמר על קברו של דוד בן-גוריון, בנאומו אך לפני שנה וחצי, כי "הברירה הבלתי-נמנעת והקשה העומדת היום לפנינו היא בין פשרה היסטורית או התנגשות שאין לה קץ.

יצחק הרצוג: לאחרונה", הוא הוסיף, "החלו להופיע אצלנו סימנים מדאיגים של מיעוט קנאי, שבשם הדת, כביכול, הוא מפיץ גילויים רעילים של אלימות וסממנים של גזענות.

יצחק הרצוג: עלינו", הוא הוסיף, "להתייצב כאיש אחד וכחומה בצורה נגד תופעות אלה ולחפש דרכים למנוע סכסוך דתי ולקרב שלום מדיני".

יצחק הרצוג: מכובדי, לרבים רבים במליאה הזאת יש זיכרונות אישיים מיוחדים וייחודיים משמעון פרס.

יצחק הרצוג: בנימה אישית, אני חייב לומר שאני נושא כל כך הרבה זיכרונות מדמות שהייתה בעבורי מעין דמות אב פוליטי; דמות מרכזית מאוד בחיי עוד משחר ילדותי.

יצחק הרצוג: הוא וסוניה, זכרה לברכה, היו חברים קרובים מאוד של הורי.

יצחק הרצוג: אמי אורה, תיבדל לחיים ארוכים, תמיד סיפרה לנו בחיבה ובהומור שהיא שקראה בכף ידו בשנות ה-50 כי יבוא יום ויהיה ראש ממשלת ישראל.

יצחק הרצוג: כעבור שלושה עשורים הטיל עליו אבי, חיים הרצוג, זיכרונו לברכה, כנשיאה של מדינת ישראל, להרכיב את ממשלת האחדות הלאומית בראשותו, שחוללה פלאים במדינה.

יצחק הרצוג: היו לי אלפי שעות פרס וזכיתי בזכות גדולה לשמש כעוזרו, אפילו כעורך-דינו, כחבר קרוב.

יצחק הרצוג: הוא וסוניה היו חלק בלתי נפרד מנוף חיינו ברגעי שמחה ועצב.

יצחק הרצוג: זכיתי לכהן לצדו כחבר בממשלות ישראל ולזכות בתמיכתו הנחרצת בהתמודדות לראשות הממשלה בבחירות האחרונות.

יצחק הרצוג: ראיתי אותו מקרוב ברגעים גדולים וקטנים, בחוויות מסעירות ובמשברים אישיים.

יצחק הרצוג: ראיתי מאות סטודנטים יפנים צעירים מתגודדים סביבו בפליאה ושותים בצמא את דבריו.

יצחק הרצוג: ראיתיו נושך שפתיו כשהתבשר על נפילת חיילים ששלח לקרב, וראיתי אותו מתקשר בשעת בוקר מוקדמת, לבד, לנכדו האהוב לאחל לו מזל טוב בהתרגשות ובאהבה אין קץ.

יצחק הרצוג: חדותו והיכרותו עם המציאות הן ללא תחרות.

יצחק הרצוג: ידעתי תמיד שהוא חושב על העתיד, שידע לעוץ עצה טובה.

יצחק הרצוג: ניסיון חייו העשיר כיוון אותו למפעלי החיים הבלתי-נגמרים שיימשכו עוד לדורות.

יצחק הרצוג: סיפוריו היו שובי לב, ותמיד נתן לכל שומעיו להבין שהמפעל של המדינה שלנו נבנה מאבן על אבן, ערוגת צמחים אחת אחרי האחרת, בצעדים אטיים, מדודים ומורכבים.

יצחק הרצוג: הוא ידע ליצוק בבן-שיחו או בבת-שיחו את ההערכה העצומה שרחש תמיד לפלא שנקרא מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: אני אנצור בלבי לעד את אותה פליאה, את אותה אהבה גדולה למדינה, את אותה אמונה באנשיה, בביטחונה ובעתידה.

יצחק הרצוג: אבל פרס, כמובן, ככל אדם, היה בשר ודם.

יצחק הרצוג: הוא היה פגיע, הוא היה רגיש, הוא לקח ללב.

יצחק הרצוג: לעתים קנאי.

יצחק הרצוג: כמובן, לא פעם התווכחנו, כפי שהתווכח עם רבים מהיושבים באולם הזה.

יצחק הרצוג: אבל תמיד זאת הייתה זכות גדולה לשבת ולשוחח אתו, כי ראיתי איזה חוט מקשר ממנו לדוד בן-גוריון.

יצחק הרצוג: תמיד הגדרתי אותו כמתנה הגדולה של עם ישראל.

יצחק הרצוג: אספר על תמונה אחת שנחרתה בזיכרוני, שלא אשכח אותה: רגע החלפת השלטון בין שמעון פרס לבנימין נתניהו ב-1996.

יצחק הרצוג: בנימין נתניהו הגיע מלווה באביגדור ליברמן ללשכתו של פרס.

יצחק הרצוג: הכונניות מאחור היו ריקות.

יצחק הרצוג: נפתחה הדלת ביראת כבוד מסוימת, ושמעון פרס קם לכבוד ראש הממשלה הנכנס, כמורה המקבל את תלמידו.

יצחק הרצוג: בפנים עגמומיות.

יצחק הרצוג: הם נותרו לבד כמה דקות.

יצחק הרצוג: לאחר מכן יצא פרס מן החדר בפנים חתומות.

יצחק הרצוג: אנחנו כולנו היינו אבלים וחפויי ראש, אבל כבר לאחר כמה דקות הוא ביקש מאתנו להתייצב בלשכתו למחרת והתווה את העתיד.

יצחק הרצוג: זה היה שמעון פרס.

יצחק הרצוג: תמיד עם הצוות הנהדר שלו, עם משפחתו החמה והאוהבת, שליוותה אותו והייתה משענת גדולה ועצומה בשנות נשיאותו ולאחריה.

יצחק הרצוג: הוא תמיד ידע לתת לכל אחד מהם תחושת שיתוף נדירה.

יצחק הרצוג: מכובדי, פרס קבע שיאים גדולים בפוליטיקה הישראלית.

יצחק הרצוג: 48 שנים ישב כאן בכנסת ישראל.

יצחק הרצוג: הוא היחיד עד כה שהיה גם נשיא המדינה וגם ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: אנחנו יודעים כמה אכזבות הוא נחל, כמה מפחי נפש ספג.

יצחק הרצוג: במפלגת העבודה הוא זכה גם לתהילה וגם למרורים.

יצחק הרצוג: אבל אנחנו יודעים שלא היה מנהיג כמותו, שקם כל פעם מחדש, מחוזק יותר, נחוש יותר.

יצחק הרצוג: "שבע יפול צדיק וקם" בוודאי נאמר עליו.

יצחק הרצוג: הוא מעולם לא הרים ידיים, הוא מעולם לא ויתר.

יצחק הרצוג: הוא לימד אותנו שהמסע הפוליטי הוא מסע רב-תהפוכות.

יצחק הרצוג: מי שלא יודע לקבל תקופות של שפל, לעולם לא יזכה לראות את הניצחון ואת הבקעת הדרך של המחנה.

יצחק הרצוג: אבל יותר מכול, אני חושב, פרס לימד אותנו שאסור אף פעם לאבד את התקווה.

יצחק הרצוג: תקווה לעתיד טוב יותר למדינתנו, לילדינו, לשכנינו, לחיים משותפים בשלום עם שכנינו הקרובים והרחוקים; תקווה לחברה מוסרית, דמוקרטית, חסינה, חומלת, תומכת וסולידרית.

יצחק הרצוג: ואמונה, במיוחד אמונה יוקדת בדור הצעיר והשכלתו.

יצחק הרצוג: שמעון היקר, לדאבוננו הגדול איבדנו אותך, אבל אני מבטיח לך מעל דוכן זה, שעליו עמדת מאות – ואולי אלפי – פעמים, שלא נרשה לעצמנו לאבד גרם מן התקווה שלך, לא נרשה לעצמנו להיכנע לפחד ולייאוש.

יצחק הרצוג: שירת חייך, להבת התקווה והעשייה שהצתָ בנו ובעם כולו, אשר ליוותה אותך עד יומך האחרון, לא כבתה, והיא תמשיך להאיר את דרכנו, דרכך, לתמיד.

יצחק הרצוג: יהיו שיר השירים שלך, זכרך ותרומתך הייחודית והעצומה לעם ולמדינה, צרורים וברוכים בלב אומתנו לעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: תמה הישיבה המיוחדת לזכרו של הנשיא וראש הממשלה לשעבר שמעון פרס, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להודות פעם נוספת לכל המוזמנים שהגיעו, ובראש ובראשונה לבני משפחתו של שמעון פרס, לצוותו המסור, שנמצא אתנו כאן, ולכל הקהל הנכבד.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל לכבד בקימה את נשיא המדינה ביוצאו.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: )

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: לפני המלצת ועדת הכנסת, אדוני חבר הכנסת קיש – עוד דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב הודעה אישית לחבר הכנסת אילן גילאון, שהסכים לדחות אותה עד תום הישיבה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, המעבר מקודש לחולין הוא לא פשוט והוא קשה – אחרי האזכרה לשמעון פרס.

אילן גילאון: ביקשתי הודעה אישית משום שהשר צחי הנגבי, אדוני, בחר לכנות אותי "פרא אדם".

אילן גילאון: והאמת היא שאני לא באמת חניך המוסד של חנה בבלי, ואולי נימוסי לא תמיד משובחים וטובים, אבל מכאן ועד ל"פרא אדם", אדוני – אינני מבין את הקשר.

אילן גילאון: מדוע לכנות אותי "פרא אדם"?

אילן גילאון: האם זה, אדוני, משום שאני במשך שנים חי באותו בית, עם אותו טלפון, עם אותה אישה, עם אותן דעות, באותה מפלגה, באותה עיר, בעתות של החולות הנודדים האלה?

יואל חסון: זה סתם עושה אותך משעמם.

אילן גילאון: משום שבאופן פשוט ביותר לא גיבשתי את העמדות שלי מעולם על-ידי הצ'טים שמתרבים באינטרנט או על-ידי הסקרים?

אילן גילאון: משום שכל חיי עישנתי סיגריות "טיים" ולא "קוהיבה"?

אילן גילאון: משום שאף פעם לא נסעתי במחלקת עסקים?

אילן גילאון: משום מה לקרוא לי, אדוני, "פרא אדם"?

אילן גילאון: משום שאני כל חיי מנסה לממש פסוק אחד מתוך תהילים – ולא תמיד מצליח, האמת; אולי זה הקטע של ה"פרא אדם" – של "סור מרע ועשה טוב, בקש שלום ורדפהו"?

אילן גילאון: שאני חי בתוך הבית הזה כל כך הרבה שנים ותמיד, בכל שלב, תמיד אהיה אותו ילד עם צרכים מיוחדים, שגר בבלוק, בן לפועלת ייצור פשוטה וחשמלאי, ושזה המעמד שאני מייצג?

אילן גילאון: מדוע אני ראוי, אדוני, להיקרא "פרא אדם"?

אילן גילאון: ואם השר הנגבי, חברי משכבר הימים, שלמד אתי באוניברסיטה – דווקא באותם ימים שלא ברור מי אז היה פרא אדם בדיוק, ואני הייתי אחד מאלה שזכו ליהנות מנחת זרוען של השרשראות של האופניים באותה תקופה; אבל ניחא, אם הוא התכוון לומר את הדברים בהלצה, לא ממש נעלבתי.

אילן גילאון: אבל אני לא ממש פרא אדם במקור.

אילן גילאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: קלאסי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: המלצת ועדת הכנסת בדבר בחירת סגן יושב-ראש הכנסת.

): כבוד היושב-ראש, יש לי גם שתי הודעות לפני, ברשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

): תודה.

): אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעה לסדר-היום, כדלקמן: ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות להחלפת חברת ניהול), התשע"ו–2016, פ/2691, הצעת חוק של חבר הכנסת מיקי לוי, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: הסכנה במצבור הדלקים והחומרים המסוכנים במפרץ-חיפה תחת איום השרפות, הצעת חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

): ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו–2016, פ/2522, הצעת חוק של חברת הכנסת שולי מועלם וקבוצת חברי הכנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הכספים תדון בחוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 56), התשע"ו–2016, מ/1068, ובהצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 62) (סופיות הסליקה במסלקות), התשע"ו–2016, מ/1072, לשם הכנתן לקריאה שנייה ושלישית.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 2(א) לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכנסת בישיבתה היום להמליץ לכנסת לבחור בחברת הכנסת טלי פלוסקוב מסיעת כולנו לכהן כסגנית יושב-ראש הכנסת.

): לטלי יש ניסיון בניהול הישיבות, ואני יכול להגיד מנקודת מבטי האישית שאני נהנה מאוד מניהולה את המליאה.

): לכן, בהתאם להמלצת ועדת הכנסת, אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת נא לשבת, כי ההמלצה של ועדת הכנסת טעונה אישור בהצבעה לגבי בחירתה של חברת הכנסת טלי פלוסקוב לסגנית יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא מבין את זה, כי אנחנו התרגלנו שהיא מנהלת את הישיבות – הבחירה הייתה לפרק זמן מסוים וועדת הכנסת ממליצה בעצם להאריך את זה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד המלצת ועדת הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת הכנסת – 49 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חברת הכנסת טלי פלוסקוב לסגנית ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 49 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בהתאם להמלצת ועדת הכנסת, נבחרה לסגנית יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות, ואני גם מביע שמחה אישית על כך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, והצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 28), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: תלמידי התיכונים בישראל במקום האחרון בהיקף הפעילות הגופנית שלהם – לפי ארגון הבריאות העולמי, הצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, זוהיר בהלול וג'מאל זחאלקה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [מס כ/667; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 18316; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18), התשע"ז–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי – ממלא-מקום, אורי מקלב.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, את הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18), התשע"ז–2017 – פסק-דין פלילי של בית-משפט צבאי כראיה בהליך אזרחי, הצעת חוק של חברת הכנסת ענת ברקו, לקריאה השנייה והשלישית.

אורי מקלב: סעיף 42א לפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל"א–1971, קובע שהממצאים והמסקנות של פסק-דין חלוט במשפט פלילי שמרשיע נאשם, יהיו קבילים כראיה לכאורה במשפט אזרחי.

אורי מקלב: הוראה זו מאפשרת לקורבן העבירה "לחסוך", במירכאות, את ניהול ההליך האזרחי כאשר בית-משפט קבע מסקנות ברמת הוכחה גבוהה, כנדרש בהליך פלילי.

אורי מקלב: אולם, בצד מערכת המשפט בישראל, קיימת מערכת של בתי-משפט צבאיים ביהודה ושומרון, שפועלים מכוח צו בדבר הוראת ביטחון [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס' 6511), התש"ע–2009.

אורי מקלב: יש מקרים שלבית-המשפט הצבאי ולבית-משפט בישראל סמכות שיפוט מקבילה כלפי תושבי אזור יהודה ושומרון, ותיקים דומים עשויים להיות נדונים בכל אחת מהערכאות.

אורי מקלב: בעוד שפסק-דין בתיק פלילי שהתנהל בבית-משפט בישראל יהיה קביל כראיה לכאורה בהליך אזרחי, במקרה שהתיק התנהל בבית-משפט צבאי התעוררה שאלה פרשנית לגבי קבילות פסק-הדין.

אורי מקלב: עמדת היועץ המשפטי לממשלה הייתה כי לפי החוק הקיים פסק-הדין אינו קביל בהליך האזרחי.

אורי מקלב: מצב זה מביא לחוסר אחידות בין נפגעי עבירה ולפגיעה בנפגעי עבירה שעניינם נדון בבתי-משפט צבאיים.

אורי מקלב: הוועדה השתכנעה שלמרות השוני בין המערכות קיים דמיון בין בתי-המשפט הצבאיים לבין בתי-המשפט בישראל בכמה היבטים שכן מצדיקים לתקן את החוק ולהחיל את הוראות סעיף 42א גם על פסק-דין פלילי של בתי-משפט צבאיים – ובעיקר אותם כללי ראיות החלים במערכת של בית-המשפט הצבאי כמו בישראל.

אורי מקלב: בנוסף, נזכיר כי מדובר בשופטים מקצועיים ועצמאים הקובעים את הממצאים ואת המסקנות בפסק-הדין.

אורי מקלב: אדגיש כי תיקון זו אינו בא לקבוע כי בתי-משפט צבאיים ייחשבו כבתי-משפט ישראליים לפי החוק הישראלי; ההפך הוא הנכון: מדובר במערכת נפרדת וזרה, וכך גם ברור מנוסח התיקון.

אורי מקלב: אזכיר עוד כי בית-המשפט אינו חייב להתבסס על הראיה, הוא רשאי לתת לראיה זו משקל אפסי ואף לאפשר לנתבע להביא ראיות לסתור את האמור בפסק-הדין.

אורי מקלב: כל תכליתו של התיקון המוצע היא לאפשר לבית-המשפט להתבסס על אותם ממצאים ומסקנות ולחסוך את ההליך הכפול.

אורי מקלב: להצעת חוק זו הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

אורי מקלב: תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: אני מזמין את חברת הכנסת רויטל סויד.

חמד עמאר: יש לך עד חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רויטל סויד: – – –

חמד עמאר: מוותרת.

חמד עמאר: אוסאמה סעדי, בבקשה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, עד חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה, עד חמש דקות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא המשך של סדרת חוקים שכנראה אנחנו נהיה עדים להם בתקופה הבאה.

אוסאמה סעדי: היום היינו בוועדת הרפורמות, אני וחברי עבדאללה אבו מערוף, וקיימו דיון בנוכחות סגן שר הביטחון, תחת הכותרת:

אוסאמה סעדי: השוואת החקיקה בענייני תכנון ובנייה בין ישראל לבין מה שמכנים יו"ש, שזה השטחים הכבושים משנת 1967.

אוסאמה סעדי: ורוצים – ושמענו את נציגי היישובים ונציגי המועצות והעיריות, שמבקשים שאותם חוקי תכנון ובנייה יחולו גם עליהם.

אוסאמה סעדי: ואני וחברי אמרנו: זה סיפוח, תקראו לילד בשמו האמיתי, אל תעמדו – מכבסת מילים, "השוואה"; מדובר בסיפוח זוחל.

אוסאמה סעדי: גם הצעת החוק שמתכננים להביא אחרי ה-20 בחודש, מעלה-אדומים תחילה, זו תחילת החלת החקיקה והחוק הישראלי במעלה-אדומים כהתחלה להחלת הריבונות על שטחים שמסונפים – C.

אוסאמה סעדי: ואני אומר, גם החוק הזה שדוחפת חברת הכנסת ברקו, להכיר בפסקי-דין של בתי-משפט צבאיים שהוקמו מכוח תחיקת ביטחון, עומד בסתירה למערכת המשפטית שקיימת מאז ומתמיד, שראתה בשטחים משנת 1967 כנמצאים תחת דיני התפיסה הלוחמתית.

אוסאמה סעדי: ולכן, מדובר במערכת משפטית זרה.

אוסאמה סעדי: ולכן, במשך עשרות שנים לא הכירו בתי-המשפט, וגם משרד המשפטים – היועץ המשפטי לממשלה לא הכיר בפסקי-דין אלה כפסקי-דין של בית-משפט בתוך ישראל, שאז אפשר להחיל את סעיף 42 לפקודת הראיות.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לקרוא לכם כמה ציטוטים מחוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה, שהוגשה לבית-המשפט העליון בשנת 2009, באותו נושא ממש.

אוסאמה סעדי: היועץ המשפטי לממשלה פותח ואומר שעמדתו בתמצית היא כי פסק-דין חלוט של בית-משפט שאינו מוסמך לדון בישראל, לרבות פסק-דין של בית-משפט צבאי, אינו – באל"ף – אינו יכול לשמש כראיה לכאורה במסגרת הליך אזרחי בישראל.

אוסאמה סעדי: עמדה זו עולה מלשון הסעיף ומתכליתו, מעקרונות שיטתנו ומכללי המשפט הבין-לאומי.

אוסאמה סעדי: ובהמשך כותב היועץ המשפטי לממשלה: "מטבע הדברים, בפסקי-דין של בתי-המשפט הצבאיים ניכרת השפעת המשפט הישראלי, ובתי-המשפט הצבאיים מאמצים לא אחת את ההלכות שנפסקו בבתי-המשפט בישראל.

אוסאמה סעדי: כמו כן, החלטות בתי-המשפט הצבאיים נתונות, במקרים המתאימים, לביקורת של בג"ץ".

אוסאמה סעדי: ואז המסקנה, כותב היועץ המשפטי לממשלה, "המסקנה העולה מהאמור היא כי מערכת בתי-המשפט הצבאיים הנה מערכת נפרדת ועצמאית אשר הוקמה מכוח דיני התפיסה הלוחמתית של המשפט הבין-לאומי ופועלת לפי תחיקת הביטחון החלה באזור.

אוסאמה סעדי: הדין הישראלי אינו חל לגביה במישרין ואינו מקנה לה את סמכותה, על כן בית-משפט צבאי הנו למעשה בית-משפט זר לסוגיה זו".

אוסאמה סעדי: אומנם היוזמים של הצעת החוק אומרים שהם רוצים להקל על המשפחות שתובעות בישראל, ואני מקריא לכם את הסיכום של עמדת היועץ המשפטי לממשלה – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש: כידוע, המדינה מסייעת רבות למשפחות השכולות על מנת לשקם משפחות אלה ככל האפשר בנסיבות הטרגיות והמצערות.

אוסאמה סעדי: אכן – כך כותב היועץ המשפטי – מסתבר שיקל על המשפחות לנהל את תביעתן בעזרתם של פסקי-הדין של בית-המשפט הצבאי.

אוסאמה סעדי: ברם, בהליך שלפנינו מונחת בפני בית-המשפט הנכבד שאלה משפטית כללית אשר יש לבחון אותה בהתאם.

אוסאמה סעדי: והמסקנה שלו – שאין להכיר בפסקי-דין כאלה כפסק-דין שניתן להכיר בו לפי סעיף 42 לפקודת הראיות – –

חמד עמאר: תודה.

אוסאמה סעדי: – – ולכן אנחנו אומרים שעמדתנו היא שאנחנו מתנגדים – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – להצעת החוק הזאת.

ענת ברקו: אתם לא רוצים להקל על משפחות שכולות – –

חמד עמאר: תודה רבה.

ענת ברקו: – – מה לעשות.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

חמד עמאר: עד חמש דקות, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ידידי אוסאמה סעדי, עורך-הדין אוסאמה סעדי, אני הפעם חולק עליך.

זוהיר בהלול: למרות היותך משפטן מיומן שבדרך כלל מעמיק בדברים, אני לא מקבל את הניסוח המאוד-סובלימטיבי שלך על סיפוח זוחל.

זוהיר בהלול: זו הספחה, מלשון הנחתה.

זוהיר בהלול: זו הספחה דה-פקטו של החוק או פסקי-הדין הצבאיים לבתי-המשפט האזרחיים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: כאשר פסקי-הדין האלה יהיו קבילים גם בתוך ישראל, משמעות הדבר שזו הרבנה, מה שנקרא החלת הריבונות הישראלית על שטחי יהודה ושומרון – על-פי הטרמינולוגיה שלי הגדה המערבית, שזהו שטח כבוש.

זוהיר בהלול: לא במקרה ולא בכדי חברת הכנסת ענת ברקו עמלה קשות כדי להעביר את החוק הזה, רק כדי להנציח את המצב הבלתי-נסבל של כיבוש ישראלי – – –

ענת ברקו: סיפורים, זה ממש לא היה.

ענת ברקו: זה סתם.

זוהיר בהלול: שטח כבוש.

ענת ברקו: זה לא שטח כבוש.

ענת ברקו: זה לא מדבר לגבי השטח.

עיסאווי פריג': שטח משוחרר.

ענת ברקו: לא, זה לא מדבר על השטח.

ענת ברקו: זה מדבר על להקל על קורבנות טרור, שכנראה לא מעניינים את מי שמתנגד לחוק.

זוהיר בהלול: אני לא נכנס לדקויות של שטחA , שטח B ושטח C.

קריאה: – – –

זוהיר בהלול: אני רק אומר, חברת הכנסת ענת ברקו, את בעצם מתכחשת בהצעת החוק שלך לדינמיקה הבין-לאומית, שמחייבת את ישראל לחשוב פעמיים אם ברצונה להנציח את הכיבוש של מעל 2 מיליון בני-אדם – –

ענת ברקו: אין קשר בין הדברים.

זוהיר בהלול: – – באמצעות חקיקה קשה, חקיקה שמצניחה את פסקי-הדין הצבאיים אל תוך מדינת ישראל ונותנת לגליזציה לחקיקה זרה על-פי כל הפירושים של המשפט הבין-לאומי.

זוהיר בהלול: נדמה לי שההתנתקות מזיקה כלשהי למה שקורה בעולם – זה הופך את החוק הזה לחוק שצריך לקרוא לו בשמו: חוק שמנציח את הכיבוש הישראלי על השטחים הפלסטיניים.

זוהיר בהלול: רק עתה הסתיימה לה ועידת פריז.

זוהיר בהלול: בוועידה הזו, שהייתה מאוד מעודנת ומרוככת למדינת ישראל – לא למדינה, למדיניות של מדינת ישראל – שם דיברו על שתי מדינות לשני עמים.

זוהיר בהלול: מישהו כאן לפני קרא באופן ציני, סרקסטי, על כך שהיו כמה וכמה מודעות בעיתונות הישראלית בשפה הערבית, כדי לחשוב פעמיים: האם אתם רוצים לאבד את היתרון היהודי שלכם ולאפשר למדינה אחת בהנהגת ובהנהלת המיעוט היהודי לנהל את האזור הזה מהים אל הנהר.

זוהיר בהלול: על כל פנים, אינני חושב שמישהו בבניין הזה מבין עד כמה אנחנו נכנסים למבוך, כל כך חשוך, כדי לנתק את ישראל מכל זיקה בין-לאומית.

זוהיר בהלול: הבידוד הפך להיות עובדה ניצחת, עובדה בלתי ניתנת לערעור.

זוהיר בהלול: נדמה לי שבעניין הזה השרים וגם חברי הכנסת של ממשלת הימין הישראלית – היא צריכה לחכוך בדעתה לפחות פעם או פעמיים לפני שהיא מחליטה לתת את ההרשאה לאחת מן ההחלטות הקשות ביותר.

זוהיר בהלול: צריך רק להזכיר שהבניין הזה, פעם אחר פעם, בהנהגתכם, הופך את החקיקה האקטיביסטית הזו לחקיקה אנטי-דמוקרטית.

זוהיר בהלול: פעם אחר פעם אתם מתעמרים בזכות שלכם להיות אולי המדינה היותר-דמוקרטית במזרח התיכון.

זוהיר בהלול: נדמה לי שזו זכות שאתם צריכים לשמר אותה מכל משמר, שמא תאבדו את היתרונות שיש לכם על פני עמים אחרים באזור.

זוהיר בהלול: על כל פנים, יתרון או שליטה הוא לא מתכון להצלחה.

זוהיר בהלול: דווקא ראייה מפוכחת ודווקא שיקול דעת מחודש על אותו כיבוש, שאו-טו-טו, עוד כמה חודשים 50 שנה לאותה מלחמה – מבחינת הישראלים ארורה – ב-1967, שהשחיתה לא מעט ערכים ישראליים יהודיים ידועים.

זוהיר בהלול: חבל, עדיף לחשוב רגע לפני שאתם מנחיתים עוד הספחה ועוד הרבנה על אותה מדיניות כושלת שלכם במזרח התיכון.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין – גם לך חמש דקות, ואחריך – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: חברי חבר הכנסת עורך-הדין אוסאמה סעדי היטיב לתאר את הביקורת שיש לנו על הצעת החוק המזיקה והבעייתית הזאת.

דב חנין: הצעת החוק הזו היא חלק ממסע שלם של תיקוני חקיקה בעייתיים מיותרים וגם מאוד מאוד מזיקים.

דב חנין: צריך לראות אותם בהקשר הכולל של מה שקורה אצלנו בארץ בתקופה האחרונה.

דב חנין: אני רוצה לפתוח בחקירתו של ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: יש לנו פה בעצם שתי חקירות.

דב חנין: חקירה אחת עוסקת בטובות הנאה שעל-פי החשד ראש הממשלה קיבל מבעלי הון.

דב חנין: חקירה שנייה עוסקת בדיל ענקי של חלוקת שלל וטריטוריה בין ראש הממשלה לבין המוציא לאור של העיתון הגדול ואתר האינטרנט החדשותי המרכזי שקיים בשפה העברית.

דב חנין: קשה להחליט, עמיתי חברי הכנסת, איזה משני התיקים האלה מעורר ריח יותר קשה.

דב חנין: האם הצחנה של הסיגרים והשמפניה הוורודה שנותנים בעלי הון למר נתניהו, או שמא זו העסקה שמתרקמת בלי בושה ובלי מעצורים בין ראש הממשלה לבין מר מוזס.

דב חנין: יש משותף לשני המקרים האלה, עמיתי חברי הכנסת, וזו אותה תחושה של היעדר גבולות.

דב חנין: הכול מותר, הכול אפשרי, לא חייבים באמת דין-וחשבון לאף אחד.

דב חנין: לא חייבים באמת דין-וחשבון לנורמות מוסריות עקרוניות.

דב חנין: הבעיה הגדולה במקרה של נתניהו נמצאת לא רק בבעיות ובחקירות הפליליות שלו; הבעיה הגדולה במקרה של נתניהו נעוצה גם בשיטת ההתמודדות שלו עם חקירות ועם טענות שמופנות כלפיו.

דב חנין: המודל היחיד שנתניהו מכיר הוא המודל של מציאה וסימון של אויב.

דב חנין: בשבוע האחרון זו הייתה התקשורת.

דב חנין: איך נתניהו יכול לנסות לשכנע אותנו שהתקשורת עוינת אותו כאשר בהקלטות עצמן אנחנו רואים איך הוא שולח את ידיו עמוק-עמוק לתוך העיתון ואתר האינטרנט שהיו ביקורתיים כלפיו?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, התקשורת סומנה השבוע כאויב, אבל קשה לה באמת למלא את המקום של האויב הקלאסי שנתניהו מסמן, וזה הציבור הערבי.

דב חנין: בשבוע שעבר הייתי בקלנסואה, חברי חברי הכנסת שנמצאים כאן ביקרו גם הם בבתים ההרוסים של אנשים שבנו את בתיהם על אדמותיהם הפרטיות וחטאם היחיד, חטאם היחיד הוא שהם אזרחים ערבים, לכן הרסו את הבתים האלה.

דב חנין: לפי מה אני אומר את זה?

דב חנין: אני אומר את זה פשוט כי ראש הממשלה כתב את זה.

דב חנין: הוא הרי כתב בגאווה גדולה: כוחותינו הרסו היום 11 בתים של ערבים.

דב חנין: בזה ראש הממשלה מתגאה.

דב חנין: האם תושבי קלנסואה צריכים להיות הקורבן של חוסר היכולות הפוליטיות של נתניהו לפתור בעיות?

דב חנין: האם האזרחים הערבים צריכים להיות אלה שפעם אחר פעם משלמים מחירים על עניינים שאין להם שום קשר אליהם?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אבל גם כשאני אומר את הדברים האלה, ובכך אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כאן בצורה ברורה: החשדות שפורסמו נגד ראש הממשלה נתניהו חמורים בצורה בלתי רגילה, ולמרות זאת אני מתנגד להסרת חסינותו בהליך מזורז.

דב חנין: אני מתנגד לכל ניסיון שיהיה, אם יהיה כזה, להדיח אותו מהכנסת לפני שיוגש נגדו כתב אישום ולפני שהוא יורשע כדין.

דב חנין: כי אני חושב שאנחנו ככנסת צריכים להתמקד בעבודתנו הפוליטית ולא להפוך את עצמנו לטריבונל פוליטי כנגד יריבים פוליטיים.

דב חנין: ראש הממשלה צריך כנראה לעמוד לדין פלילי, אני מקווה שזה יהיה גם המצב, אבל לא הכנסת צריכה לשפוט אותו אלא השופטים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: לך צירפנו חמש דקות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', יש לך עשר דקות – חמש שלך וחמש שנידבה לך תמר זנדברג.

זוהיר בהלול: מה זכויות היתר האלה?

עיסאווי פריג': לא, אני אשאיר לך חמש.

יצחק וקנין: הוא אמר שהוא ישאיר לי חמש.

יצחק וקנין: הוא מוותר לי על חמש.

יצחק וקנין: אחריו יעלה יואל חסון.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אנחנו ממשיכים עם הסרט הנע – איך אמרו לפני, הסיפוח הזוחל.

עיסאווי פריג': שמעתי שהיית בטירה, החבר'ה משבחים אותך שם.

ענת ברקו: אתה רואה.

עיסאווי פריג': וואי, שמעתי דברים יפים, אני חייב להגיד את זה מכאן.

ענת ברקו: הלכתי לבקר את המשפחה השכולה בטירה, באוהל האבלים, והאימהות, והנשים, ודיברתי אתן וניחמתי אותן.

עיסאווי פריג': הייתי שם ושמעתי את זה.

ענת ברקו: – – – לא מפחיד – – –

עיסאווי פריג': בסדר, הנה, אמרתי את זה במליאה, שהזכירו אותך שיפה עשית.

ענת ברקו: זה לא משהו – – –

עיסאווי פריג': חברים, וחברת הכנסת ענת ברקו, השיטה הזאת של החקיקה של הכיבוש הזוחל, הסיפוח הזוחל – בסדר, להמשיך בה, נראה לאן יגיע בסוף.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה – – –

ענת ברקו: זה לא סיפוח.

עיסאווי פריג': זה לא סיפוח, כן – כן, כן, סיפוח שטח ללא תושבים.

עיסאווי פריג': כן, כן.

עיסאווי פריג': אנחנו עוד נגיע ליום, וזה קרוב, נראה לי, שהשימוש במילה כיבוש יהפוך להיות עבירה שצריך לשלם – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

עיסאווי פריג': לא, לא, זה בדרך, זה בתהליך חקיקה.

עיסאווי פריג': להשתמש במילה כיבוש – זה יהפוך להיות עבירה על החוק.

עיסאווי פריג': חברי הכנסת מהליכוד ומהבית היהודי במשא-ומתן, ומתחרים ביניהם מי אמור להביא את הצעת החוק הזו לאישור ולדיון במליאה, וגם שתעבור.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לדבר מזווית אחרת, חברים, לגבי מה שעובר על ראש הממשלה וכל החקירות, והחשדות והשחיתות.

עיסאווי פריג': שר החינוך, נפתלי בנט – ואני בחרתי בו – אמר, אדוני היושב-ראש: על סיגרים לא מפילים ממשלה.

עיסאווי פריג': שר החינוך של מדינת ישראל, שאמור לחנך אנשים ודורות וצעירים ותלמידים – היה עדיף לשתוק; אל תדבר, אל תוציא.

עיסאווי פריג': אבל עצם האמירה של שר חינוך – מה הוא אומר לתלמידים, מה הוא אומר לציבור?

עיסאווי פריג': תשחדו, תקבלו שוחד, תגנבו, תהיו מושחתים, הכול מותר, רק אל תיגעו בעמונה; כשאתם נוגעים בעמונה, החבר'ה שלי, זה אסור.

עיסאווי פריג': זה המסר ששר החינוך של מדינת ישראל אומר לאזרחי המדינה: הכול מותר, תהיו מושחתים.

עיסאווי פריג': איזה סטנדרטים מכתיבים ומעבירים לציבור?

עיסאווי פריג': וזה מתקבל גם ממחיאות הכפיים שראש הממשלה קיבל היום בישיבת הסיעה, כשרצו הפעילים אחד אחרי השני.

עיסאווי פריג': זה מסר ששר החינוך מעביר לנו, שאומר: מותר להיות חסר ערכים, אבל אל תיגע בכיבוש.

עיסאווי פריג': הדבר השני שרציתי להתייחס אליו, אדוני, היום, כשאתה נוסע בנתיבי-איילון, או פותח עיתון בבוקר, אתה נכנס לבהלה, נכנס לפחד: ערבית על כל נתיבי-איילון, פלקטים, ערבים.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אנחנו נהפוך לרוב, משהו כזה.

עיסאווי פריג': ) אנחנו נהיה הרוב – ערבי.

עיסאווי פריג': בעיתון אתה פותח אתה רואה מודעה בערבית.

עיסאווי פריג': ואללה, אני אימצתי את השיח שראש הממשלה נהיה ראש ממשלה בגללו.

עיסאווי פריג': החבר'ה, ואללה, הפחד מהערבים הוא צריך להיות הסלוגן שלנו כדי לחזור לשלטון.

עיסאווי פריג': להראות להם את השפה בנתיבי-איילון, שיפתחו את העיתון בבוקר, יראו ערבית – תפחדו, ערבים באים.

עיסאווי פריג': אני כערבי, אני אחד מהערבים האלה, תפחדו ממני.

עיסאווי פריג': כשאתה מגיע למסקנה הזאת שהשיח, שכדי לחזור לשלטון אתה חייב לאמץ שיח של שנאה, לא משנה מאיפה – השמאלנים כאילו, שמאלנים – כדי לחזור לשלטון, ולהתחזק, אתה חייב לאמץ שיח של הדרה, שנאה והפחדה.

עיסאווי פריג': אבל החברים שמתיימרים לחזור לשלטון, שחולמים להיות אלטרנטיבה שלטונית, אני אומר לכם: החיקוי לא יביא לחזרה לשלטון.

עיסאווי פריג': האנשים ירצו את המקור, המקור שמייצר את השנאה, את ההדרה, את ההפחדה.

עיסאווי פריג': להיות מודל לחיקוי זה מזויף, זה לא אתם.

עיסאווי פריג': לכל המפקדים לשעבר שמתיימרים להיות אלטרנטיבה שלטונית, לנצל את השנאה לאחר ולהפחיד את האנשים מהשפה (אומר בערבית: אנחנו נהפוך לרוב): אנחנו נהיה הרוב בכל נתיבי-איילון.

ענת ברקו: זה לא יקרה.

עיסאווי פריג': לא משנה.

עיסאווי פריג': עצם המחשבה, עצם המחשבה מראה לאן הגענו.

עיסאווי פריג': מרכז, לא מרכז, העיקר שלטון.

עיסאווי פריג': ומה המשותף?

עיסאווי פריג': איך לתקוף את הערבי.

עיסאווי פריג': איך להפוך – המלל מפחיד, המלל מפחיד.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אנחנו נהפוך לרוב.

עיסאווי פריג': ) זה התהליך שאנחנו עוברים בעשר השנים האחרונות, תהליך מאוד מסוכן.

עיסאווי פריג': אתם עכשיו יושבים, מחייכים – –

ענת ברקו: אגב, זאת הטרמינולוגיה של השמאל.

עיסאווי פריג': – – אנחנו החזקים, אנחנו השליטים, מותר לנו להיות מושחתים, גנבים, הכול מותר לנו, העם אתנו.

עיסאווי פריג': העם בחר בנו בקלפי.

עיסאווי פריג': אבל לדרדר את המוסר ואת הערכים, זה לא מעניין אתכם.

עיסאווי פריג': זה לא יעניין אתכם, כי: אני ככה.

עיסאווי פריג': אבל, לאט-לאט, אתם – איך אומרים בערבית, אדוני היושב-ראש (אומר בערבית: תרנגולת חפרה ועל ראשה עפר זרקה.

עיסאווי פריג': ) – יעני, איך אני אתרגם את זה?

עיסאווי פריג': תתרגמו לי את זה.

יצחק וקנין: התרנגולת, כשהיא חופרת את האדמה, היא זורקת על עצמה את זה.

עיסאווי פריג': היא זורקת על עצמה, בדיוק, זה מה שאתם.

יצחק וקנין: אני מתרגם אותו.

ענת ברקו: הגענו לזמנים טובים, עיסאווי.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: תרנגולת חפרה ועל ראשה עפר זרקה.

עיסאווי פריג': )

יצחק וקנין: במרוקאית אומרים: מי שחפר בור ייפול בו.

עיסאווי פריג': בדיוק, וזה מה שאתם עושים.

עיסאווי פריג': אתם חופרים את הבור הזה, ואתם מתעקשים, למרות כל האזהרות, שהבור הזה עוד יהיה יותר עמוק ויותר עמוק, ואתם חופרים – –

יצחק וקנין: בסוף לא ויתרת לנו על כלום, אני רואה.

עיסאווי פריג': – – בכל החקיקה האנטי-דמוקרטית, החקיקה הזו, המאוסה שלכם, אתם מתעקשים שהבור שלכם יהיה עמוק, כדי שיקבור אתכם פוליטית להרבה שנים, וימים יגידו.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: חמש דקות, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני אתייחס בתחילת דברי באמת לחוק הזה, ואני אומר לחברת הכנסת ברקו ולחבר הכנסת אוחנה: זה חוק של פחדנים.

יואל חסון: זה חוק של פחדנים.

ענת ברקו: נו, באמת, נו באמת.

ענת ברקו: אולי תמצא משהו יותר טוב לומר?

יואל חסון: ואני אגיד לחברת הכנסת ברקו – –

ענת ברקו: יאללה, באמת.

יואל חסון: – – למה זה חוק של פחדנים.

ענת ברקו: פחדנים מי שלא טיפלו עד היום בקורבנות הטרור.

ענת ברקו: בזה שאתם לא מצטרפים לחוק הזה, אתם הפחדנים.

יואל חסון: כי אם הייתם נאמנים לדרככם ואם הייתם נאמנים למה שאתם אומרים לבוחרים שלכם ולמה שאתם נואמים בכנסים הפוליטיים שלכם, והייתם נאמנים למה שהבטחתם, לא הייתם עושים טלאי על טלאי על טלאי – פה חוק כזה, שם חוק אחר.

יואל חסון: הייתם פשוט מספחים.

יואל חסון: מספחים.

יואל חסון: למה אתם לא מספחים?

יואל חסון: למה אתם לא עושים את מה שהבטחתם?

יואל חסון: הרי אתם מדברים, חבר הכנסת אוחנה, בכל מקום על הזכות ההיסטורית שלנו על יהודה ושומרון, ואתם מדברים על הזכות ההיסטורית על כל מילימטר-מילימטר של סנטימטר של רגב אדמה שם.

אמיר אוחנה: יואל, למה שמשפחה שנפגעה מטרור – –

יואל חסון: חכה, אז אני אומר לך יותר מזה.

אמיר אוחנה: – – אם יש פסק-דין של בית-משפט צבאי, למה – – – למה אתה תצביע נגד החוק הזה?

יואל חסון: חבר הכנסת אוחנה, תפתור את הבעיה בזה שתספח – – –

אמיר אוחנה: עזוב עכשיו את זה.

אמיר אוחנה: למה תצביע נגד?

יואל חסון: למה אתה בורח מהאמת?

אמיר אוחנה: למה אתה פוגע במשפחות של נפגעי טרור?

יואל חסון: למה אתה לא מקיים את מה שהבטחת, ואתה מספח?

יואל חסון: קחו אחריות על האמונה שלכם.

יואל חסון: קחו אחריות על האמונות שלכם.

אמיר אוחנה: – – – משפחות של נפגעי טרור.

יואל חסון: קחו אחריות על האידיאולוגיה שלכם.

יואל חסון: אתם הרי יודעים באמת מה המשמעות של סיפוח.

יואל חסון: אבל אתה יודע מה?

יואל חסון: בגלל שאתם מבינים את המשמעות של הסיפוח אתם לא מספחים; כי אתם יודעים את האמת, שסיפוח זה הסתבכות גדולה מאוד, וזה להביא לפה 2.5 מיליון פלסטינים לפחות ולהעניק להם תעודת זהות כחולה.

יואל חסון: אבל למה?

יואל חסון: אם יש לכם כל כך הרבה תפיסות ואתם יודעים מה החזון שלכם למדינת ישראל קדימה, תציגו תוכנית מדינית.

יואל חסון: איך יכול להיות שיושב ראש ממשלה כמעט עשר שנים ברציפות ולא מציג אף פעם לכנסת חזון מדיני ותוכנית מדינית?

יואל חסון: הציג אחת, נאום בר-אילן, כולם יודעים שזה כבר לא קיים ולא רלוונטי, אבל מאז – שום דבר.

יואל חסון: אין תוכנית מדינית.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: אני לא בא ואומר מה התוכנית המדינית.

יואל חסון: התוכנית המדינית יכולה להיות סיפוח.

יואל חסון: בסדר גמור, יש על מה לדבר, יש על מה להתווכח.

יואל חסון: לא סיפוח?

יואל חסון: התוכנית המדינית שלכם היא שמירה על גושי ההתיישבות ואוטונומיה פלסטינית.

יואל חסון: מאה אחוז, בואו נתווכח, בואו נדבר.

יואל חסון: התוכנית המדינית שלכם – שתי מדינות, עם גושי ההתיישבות.

יואל חסון: מאה אחוז, בואו נדבר.

יואל חסון: משהו, תציגו משהו, חזון.

קריאה: אחרי ה-20 לחודש יהיה.

יואל חסון: גם אז לא יהיה.

יואל חסון: אני אומר שגם אז לא יהיה.

יואל חסון: באמת.

יואל חסון: אתם יודעים, אתם צריכים להיות באמת, אחת ולתמיד, נאמנים באמת לבוחרים שלכם.

יואל חסון: אתם, אתה יודע – יום אחד צריך להשמיע כאן את כל השטויות שאתם אומרים לבוחרים שלכם.

יואל חסון: אני רואה את זה בפייסבוק, לפעמים, את הנאומים שלכם בכנסי הליכוד.

יואל חסון: זה פשוט – – –

אמיר אוחנה: אתה עוקב?

יואל חסון: אני עוקב, ודאי שאני עוקב.

יצחק וקנין: אל תשכח מאיפה הוא בא.

יואל חסון: דע את היריב, דע את היריב.

יואל חסון: אז אני אומר לכם: אתם ככה מלהיבים את הקהל, באמת: לא תהיה מדינה פלסטינית, אנחנו נספח, אנחנו נשמור את כל יהודה ושומרון, יהיה מה שיהיה.

יואל חסון: נאומים, באמת, והקהל מריע.

יואל חסון: אתה נכנס חזרה לאוטו שלך, אדוני חבר הכנסת אוחנה, וגם את, חברת הכנסת ברקו, ואתם יודעים שדיברתם שטויות, ואתם יודעים שלא תעשו מזה שום דבר.

יואל חסון: הרי יש פה ממשלת הכי ימין שהייתה פה, לדעתי, בהיסטוריה.

אמיר אוחנה: אתה עושה משהו לא הגון.

אמיר אוחנה: אתה מכיר אותי ואתה יודע שאני אומר בדיוק מה שאני מתכוון.

אמיר אוחנה: יכול להיות שאתה לא מסכים עם זה, אבל אני מתכוון למה שאני אומר.

אמיר אוחנה: את הטעות הזו שאתם עשיתם, שמסרנו להם שוב ושוב – לא נעשה – – –

יואל חסון: אתה אמיתי?

אמיר אוחנה: כן.

יואל חסון: אתה יודע מה תעשה?

יואל חסון: תניח פה חוק סיפוח.

יואל חסון: תביא חוק סיפוח.

אמיר אוחנה: יואל, למה אתה פוגע במשפחות של נפגעי טרור ומצביע נגד החוק הזה?

יואל חסון: לא חוק מעלה-אדומים, וחוק זה וחוק זה.

יואל חסון: תביא חוק סיפוח.

יואל חסון: תביא חוק סיפוח.

אמיר אוחנה: – – – צריכים לעבור שבעה מדורי גיהינום – –

יואל חסון: תן לי תשובות מה אתה עושה עם 2.5 מיליון פלסטינים.

אמיר אוחנה: – – כדי להוכיח שיש פסק-דין.

יואל חסון: תן לי תשובות.

יואל חסון: אתה רוצה לתת להם תעודת זהות כחולה?

יואל חסון: תן להם.

אמיר אוחנה: אתה לא עונה למה אתה מצביע נגד הצעת חוק שעוזרת למשפחות של נפגעי טרור.

יואל חסון: אתה רוצה לתת להם אוטונומיה?

יואל חסון: תן להם, נראה מה יהיה.

יואל חסון: אני אגיד משפט אחד לסיום, אדוני.

יואל חסון: זמני תם, אבל תן לי עוד עשר שניות: כי אתם יודעים את האמת – 300,000 פלוס פלסטינים עם תעודת תושבות בירושלים – תושבות, לא אזרחות – משום מה, תודה לאל, לא מצביעים בבחירות המוניציפליות בירושלים.

יואל חסון: יום אחד יבוא איזה קטארי או יבוא איזה מיליארדר סעודי ויגיד לכל אחד מאלה: תצביעו, תקבלו 2,000 דולר אם אתם הולכים להצביע.

יואל חסון: איזה מועצת עיר תקבל בירושלים, אמיר אוחנה?

יואל חסון: איזה ראש עיר תקבל בירושלים, אמיר אוחנה?

אמיר אוחנה: אתה לא מדבר על החוק – – –

יואל חסון: אתה יודע את התשובה.

יואל חסון: זה הולך להיות הפרומו למה שיהיה אם אתם תוציאו לפועל את התוכניות שלכם.

אמיר אוחנה: חבל שאתה לא מסביר למה אתה מצביע נגד החוק.

אמיר אוחנה: חבל שאתה לא מסביר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ולאחריו – איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חבר הכנסת, למציעת החוק, חברת הכנסת ענת ברקו – כמובן, זה בתמיכת הממשלה, אני גם רואה שחבר הכנסת אמיר אוחנה משתלב בדיון.

יוסף ג'בארין: האם באמת את חושבת שפסקי-דין של בתי-המשפט הצבאיים הם באמת פסקי-דין מקצועיים, אובייקטיביים, נייטרליים?

ענת ברקו: כן.

ענת ברקו: יש שופטים מצוינים – – –

יוסף ג'בארין: האם באמת את חושבת כך?

יוסף ג'בארין: אם את חושבת כך, כנראה לא היית שם.

יוסף ג'בארין: היית שם?

ענת ברקו: הייתי שם?

ענת ברקו: אני 20 שנה הייתי שם.

ענת ברקו: עשיתי שם מחקרים.

ענת ברקו: יש שם שופטים מצוינים.

ענת ברקו: מצוינים.

יוסף ג'בארין: כסטודנט למשפטים שנה ב' ביקרתי בבתי-המשפט הצבאיים.

ענת ברקו: אתה תוכל – – –

יוסף ג'בארין: ביקרתי בבתי-המשפט הצבאיים כסטודנט שנה ב', והדבר האחרון שאני יכול להגיד על בתי-הדין הללו הוא שהם שומרים על זכויות הנאשמים, שהם שומרים של זכויות האדם, שהם עצמאיים, שהם אובייקטיביים.

ענת ברקו: אל תבלבל את המונחים המשפטיים.

יוסף ג'בארין: זה הדבר האחרון שאפשר להגיד על בתי-המשפט הצבאיים – –

ענת ברקו: הם מצוינים.

יוסף ג'בארין: – – ואת יודעת את זה טוב.

יוסף ג'בארין: ואת יודעת את זה טוב מאוד.

ענת ברקו: הם מצוינים.

ענת ברקו: הם לומדים – – – בכל – – –

יצחק וקנין: – – – בלי הפסקה.

יצחק וקנין: תראי.

יצחק וקנין: הערה אחת, שתי הערות, אבל לא – – – בלי הפסקה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, ברגע שאתה נכנס לאולם בית-המשפט הצבאי, הדבר הראשון שאתה רואה מול עיניך – –

ענת ברקו: אתה רואה את הדגל.

יוסף ג'בארין: – – אתה רואה את הפרקליטות הצבאית במדים של הצבא ואתה רואה את השופטים במדים של הצבא.

יוסף ג'בארין: יא סלאם, איזה צדק, איזה – – –

ענת ברקו: צבאי זה צבא – מה הפלא?

יוסף ג'בארין: הפרקליטות והשופטים במדים של הצבא.

יוסף ג'בארין: איזה מקצועיות ואיזה אובייקטיביות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: גם כשהדברים לא מוצאים חן בעינינו, אנחנו לא יכולים להפריע בלי הפסקה.

יוסף ג'בארין: ואני לתומי, אדוני היושב-ראש, אני לתומי חשבתי שאולי התבלבלו – מה פתאום שופטים במדים של הצבא, של הכיבוש, של מי ששולטים באנשים.

יוסף ג'בארין: מה, אלה יהיו השופטים העצמאים?

יוסף ג'בארין: כולנו יודעים שאין זכות של נאשמים שנשמרת בבתי-המשפט הצבאיים ולא מתקיים הליך הוגן כפי שמתבקש בבתי-המשפט הצבאיים, ואת העמדה הזו ביטא גם היועץ המשפטי לממשלה, לא רק אני – –

אמיר אוחנה: אפשר שאלה?

יוסף ג'בארין: – – שבעצם אמר שאפשר בבירור להעביר את החוק שפוסל אפשרות כזו, שהממצאים הללו יתקבלו בבית-משפט ישראלי.

אמיר אוחנה: אתה יכול לענות על שאלה אחת?

יוסף ג'בארין: ולכן, אני חושב שלא רק שהחוק הזה אינו מוסרי; אני חושב שהחוק הזה בבירור גם לא חוקתי אפילו בסטנדרטים של המשפט הישראלי.

יוסף ג'בארין: לכן אני רוצה לקוות שבית-המשפט העליון באמת יפסול את התיקון הזה כתיקון שאינו חוקתי – –

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: – – כי שופטי בג"ץ יודעים שאי-אפשר לסמוך על ההליכים שמתקיימים בבתי-הדין הצבאיים בשטחים הכבושים.

אמיר אוחנה: מאיפה אתה מביא את זה?

אמיר אוחנה: מאיפה הם יודעים?

אמיר אוחנה: את זה אתה אומר.

יוסף ג'בארין: אין ספק שאי-אפשר להבין את החוק הזה מבלי להתייחס לכל חוקי הסיפוח שאתם מביאים לנו למליאה הזו.

אמיר אוחנה: שיעורי ההרשעות בבתי-משפט הצבאיים דומים לשיעורי ההרשעות בבתי-המשפט האזרחיים הפליליים.

יוסף ג'בארין: מה המשמעות של החוק הזה?

יוסף ג'בארין: המשמעות של החוק הזה היא שאתם – – –

אמיר אוחנה: למה פסק-דין פלילי אפשר להביא להליך אזרחי, אבל פסק-דין של בית-משפט צבאי לא?

יוסף ג'בארין: המשמעות של החוק הזה, שמפסיקים להתייחס – –

אמיר אוחנה: אתה יכול לענות?

יוסף ג'בארין: – – לפסקי-הדין של בתי-המשפט הצבאיים בשטחים כאל פסקי-דין זרים.

יוסף ג'בארין: זו המשמעות.

יוסף ג'בארין: אתם רוצים שהמשפט הישראלי – –

ענת ברקו: המשמעות היא שקורבנות טרור – – –

יוסף ג'בארין: – – יתייחס אל פסקי-הדין האלה כאל פסקי-דין מקומיים, שכאילו מתנהלים לפי תורת המשפט הישראלית, מה שלא קיים – –

אמיר אוחנה: זה אכן כך.

יוסף ג'בארין: – – בפועל.

אמיר אוחנה: זה אכן כך.

יוסף ג'בארין: מה שלא קיים בפועל.

אמיר אוחנה: דיני הראיות, דיני המשפט הפלילי – – –

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אוחנה, אני לא בטוח שאתה ביקרת שם, אבל – – –

אמיר אוחנה: אני ביקרתי, תתפלא.

יוסף ג'בארין: אז כנראה – – –

ענת ברקו: כולם לא ביקרו, רק אתה היית שם בשנה שנייה למשפטים.

ענת ברקו: אף אחד לא היה שם.

ענת ברקו: אנחנו לא באנו מהשמים.

ענת ברקו: אנחנו פה, אנחנו מכירים, ולכן עלה הצורך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יוסף ג'בארין: הצורך – – –

ענת ברקו: ואם אתה חס על קורבנות הטרור, אתה צריך לתמוך בחוק הזה.

אמיר אוחנה: – – – בגלל – – – ובגלל – – –

יוסף ג'בארין: תפסיקי.

יוסף ג'בארין: תפסיקי.

יוסף ג'בארין: תפסיקי עם התירוץ הזה של טרור.

ענת ברקו: בדיוק ככה.

יוסף ג'בארין: מי שילך לבית-משפט בתוך ישראל, יכול לנהל את המשפט הזה לפי כללי המשפט בישראל.

ענת ברקו: תקל עליהם.

ענת ברקו: תקל עליהם.

ענת ברקו: תקל עליהם.

יוסף ג'בארין: את יודעת שאין הליך הוגן?

יוסף ג'בארין: לא יכול להתקיים הליך הוגן – –

ענת ברקו: הליך הוגן מאוד.

יוסף ג'בארין: – – כאשר השופט עצמו הוא מהצבא – –

ענת ברקו: אז מה?

יוסף ג'בארין: – – כאשר השופט הוא חלק מהכוח ששולט באנשים – –

ענת ברקו: – – – זה בית-משפט צבאי.

אמיר אוחנה: בבית-משפט אזרחי יש הליך הוגן?

יוסף ג'בארין: – – במשך חמישה עשורים.

יוסף ג'בארין: ולכן – – –

אמיר אוחנה: בבית-משפט אזרחי יש הליך הוגן?

אמיר אוחנה: שיעור ההרשעות בפלילים הוא דומה – – –

יוסף ג'בארין: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: מה זה קשור?

אמיר אוחנה: אני אסביר לך.

אמיר אוחנה: כאילו, את גזר-הדין – –

יוסף ג'בארין: אתה מדבר – בהליך האזרחי בישראל – – –

אמיר אוחנה: – – אפשר להביא כראיה בדין האזרחי, אבל למה אתה – – –

יוסף ג'בארין: בהליך האזרחי בישראל אתה מדבר על שני צדדים שווים.

יוסף ג'בארין: בבתי-הדין הצבאיים זה מקום אחר לגמרי, לא לפי הסטנדרטים הבין-לאומיים, ואפילו לא לפי הסטנדרטים הישראליים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יוסף ג'בארין: אתה יכול להגיד שיש – –

אמיר אוחנה: אחרי היום – – –

יוסף ג'בארין: – – שם משפט הוגן?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוחנה, הוא כבר סיים את זמנו.

יוסף ג'בארין: משפט הכיבוש לא יכול להיות משפט הוגן, תבינו את זה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: אחרי שאנחנו מסיימים את הרשימה, יש בקשות דיבור, וגם להם אני צריך לאפשר לדבר, אם יהיו פה.

יצחק וקנין: לפי מה שאני רואה אין הרבה.

אמיר אוחנה: אפשר מהקואליציה?

יצחק וקנין: אם אתה מופיע, בוודאי.

אמיר אוחנה: אפשר לבקש?

יצחק וקנין: לא, אם אתה מופיע.

יצחק וקנין: מה שמונח פה – – –

יואל חסון: לא יהיו בקשות דיבור, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: לא יהיו בקשות דיבור.

אמיר אוחנה: אה, לא יהיו בקשות.

יצחק וקנין: אתם מסירים אותן.

איילת נחמיאס ורבין: אוחנה, אתה מטיל חתתך.

יצחק וקנין: בקשות הדיבור הן של יש עתיד בלבד, והם מודיעים לי שהם מורידים אותן.

יצחק וקנין: אם כן, מייד אחרי שנסיים אנחנו נתחיל להצביע.

יצחק וקנין: מי שצריך לסכם, יסכם; יושב-ראש הוועדה צריך לסכם, ואחרי כן.

יצחק וקנין: אני אפילו עוד לא לקחתי זמן.

יצחק וקנין: חמש דקות, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרחה להגיד לכם, הפיתוי לעלות לכאן ולדבר על פקודת הראיות, גדול ככל שיהיה – עם כל הכבוד, אני מרגישה שאי-אפשר לדבר על זה אחרי הודעתו של היועץ המשפטי לממשלה, שמנסה להסביר מדוע הוא המתין עם חשיפת פרשות 1000 ו-2000 – שמות מעניינים ניתנו לחקירות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת אם 1000 זה משהו על השמפניה ו-2000 זה משהו על הסיגר, או קוואנטרו.

איילת נחמיאס ורבין: כל הדברים האלה – אני מודה ומתוודה שאני לא מצליחה להבין איך האדמה לא רועדת תחת רגלינו כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת לומר לכם את זה בדאגה מאוד מאוד גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: קרה משהו מטורף במדינה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: קו ישר נמתח בין פרשת הצוללות, לפרשת המספנות, לפרשיות האלה שנחשפות לפנינו, למה שנחשף בין ראש הממשלה לבין עיתון "ידיעות אחרונות".

איילת נחמיאס ורבין: באמת, נתניהו פשוט לא מסתפק בלהיות מוציא לאור של עיתון אחד; הוא רוצה להיות מוציא לאור של התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: ברור שאנחנו כאופוזיציה היינו חייבים לפנות – וטוב עשה יושב-ראש האופוזיציה שפנה וביקש שוב – האמת, בפעם האלף אנחנו מבקשים שיסיר ראש הממשלה את ידיו מתיק התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: למה הוא לא מסיר את ידיו מהתיק הזה?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, מה הפיתוי האדיר כל כך?

איילת נחמיאס ורבין: והנה, לאט-לאט נחשפת התמונה בפנינו – הפיתוי הוא גדול.

איילת נחמיאס ורבין: כי באמת ראש הממשלה, לא מספיק לו ולא די לו להיות מוציא לאור של עיתון אחד משמעותי ומרכזי במדינת ישראל; צריך להגיד, "ישראל היום" תופס מקום נכבד מאוד בציבוריות הישראלית של ימינו, אבל זה לא מספיק לראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: ולראש הממשלה לא מספיק הניסיון לשלוט במה שקורה בזיכיונות וברישיונות בערוץ 2.

איילת נחמיאס ורבין: ולא מספיק לו לשלוט אם ייסגר ערוץ 10 או לא ייסגר ערוץ 10.

איילת נחמיאס ורבין: הוא חייב לשלוט גם במה שכתוב בעמוד הראשון של עיתון "ידיעות אחרונות".

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, האדמה רועדת תחת רגלינו, ואנחנו כולנו, תסלחו לי, יושבים כאן, דנים בעניינינו, חבר הכנסת מיקי לוי, כאילו לא קורה כאן שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה להגיד לכם, אני פשוט לא מצליחה להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, האדמה רועדת תחת רגלינו, ואני לא מתפלאת שכל כך מעט שרים בממשלת ישראל יוצאים להגנתו של ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: חברים, מאוד מאוד מאוד קשה להגן על מערכת יחסים כמו זו שנחשפת בפרשת 1000, בתיק 1000 – אני אומרת לכם, השמות שלפעמים מוצאים ביאח"ה.

איילת נחמיאס ורבין: מאוד מאוד קשה להגן על הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: איך אפשר להגן על הדברים האלה?

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו מתבדחים בינינו, נכון, חבר הכנסת יואל חסון: כן שמפניה ורודה, לא שמפניה ורודה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתבדחים בינינו, אבל אנחנו שנינו יודעים: זה לא מצחיק.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מצחיק.

איילת נחמיאס ורבין: ואז אנחנו מגיעים היום לדון בחוק V15, ואנחנו רואים איך הקואליציה, במלאכת מחשבת, מוודאת שאף אחד לא יוכל להשפיע על השיח הציבורי במדינת ישראל למעט אותו עיתון שראש הממשלה חפץ ביקרו.

איילת נחמיאס ורבין: הצעת חוק שנרקחה במשרדו של עורך-דין שמרון, שאנחנו כבר יודעים שגם אין לו הסכם ניגוד עניינים.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו, זו לא המדינה הפרטית של אף אחד.

מיקי לוי: את טועה.

מיקי לוי: את טועה.

איילת נחמיאס ורבין: זו גם לא המדינה הפרטית של נתניהו.

מיקי לוי: את טועה.

איילת נחמיאס ורבין: אה, כן?

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני לא טועה.

מיקי לוי: זו המדינה שלו.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה לא.

מיקי לוי: הוא עושה בה כבתוך שלו.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק העניין.

איילת נחמיאס ורבין: זו לא המדינה הפרטית של נתניהו.

איילת נחמיאס ורבין: זו לא המדינה הפרטית של משפחתו.

איילת נחמיאס ורבין: זאת המדינה של כל אחת ואחד מיושבי הבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו לא ניתן לשכוח את זה.

מיקי לוי: אם על עיתון הוא בזבז 2 מיליארד שקל.

איילת נחמיאס ורבין: ולא ניתן לשכוח את זה, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: זה מה שעלו הבחירות – 2 מיליארד שקל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא ניתן לשכוח את זה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת המדינה של כולנו, ולכולנו יש אחריות למה שקורה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: והאדמה רועדת תחת רגלינו.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, אל תתבלבלו: גם אם זה נראה כאילו אנחנו מסתובבים כאן מחויכים, האדמה רועדת תחת הרגליים.

איילת נחמיאס ורבין: תוודאו שאתם מתחת למשקופים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: ואחריו – אחרון הדוברים, יוסי יונה, ונעבור להצבעות על החוק.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, בקלנסואה הממשלה הרסה 11 בתים בצווים מינהליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וראו איזה פלא, ביום ראשון, 8 בינואר, בשבוע שעבר, נמסרו צווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביום שלישי, 10 בינואר, יומיים אחרי זה, מהבוקר הדחפורים ו"כוחותינו" – "כוחותינו", כי באים לאויב – הרסו את 11 הבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, לא נתנו להם את האפשרות ללכת לבית-משפט ולהוציא צווי עיכוב, שזה המינימום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה נותנים את פרק הזמן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, הם זייפו, כי רשמו על אותם הצווים את התאריך של 19 בדצמבר, כאילו עבר הזמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו תכננו, כי מבצע של 800 שוטרים מלווים זה מבצע שצריך להתכונן לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הייתה ממש מלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הרסו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי ראש הממשלה יצא בהצהרה: אנחנו רוצים אכיפה שוויונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה את השקר הזה, איפה יש הריסה שוויונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשטחים הכבושים אלפי בתים על אדמות גזולות ללא היתר וללא בעלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אוכפים ומוסיפים חטא על פשע: מנסים להסדיר אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, אלא כדי שהם יתקיימו הם מקבלים מימון ממשלתי, ולא ישיר: נותנים לרשויות כאילו, לכאורה – שזה גם פשע; קיומם בשטחים הכבושים הוא פשע, אבל לכאורה הם קיימים לפי החוק, או לפי החלטות ממשלה, כי אף פעם לא יכול להיות לפי חוק – והם מזרימים את הכסף לאותם מקומות, ובאלפים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במושבים מאות-אלפי בתים שקיימים בשטחים חקלאיים ללא היתר, בעילה של סככות – לא הורסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה השוויוניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתחמי מסחר גדולים, שהרבה שנים נמצאים וקיימים ועושים שם עסקים הם ללא היתר, לא תואמים תב"ע, לא תואמים מתאר, מתפשרים אתם על קנסות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו האכיפה השוויונית, זה השקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת אור הכריזה ופשוט דיברה על הממשלה, דיברה אל העם: אסור להתייחס לאזרחים הערבים כאל אויבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה ממשיך להתייחס אלינו כאל אויבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביישובים הערביים לא מאשרים תוכניות מתאר או פירוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המחסור קיים בכל היישובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא שנמצא מחסור ביישוב אחד ואתה יכול לעבור למקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בקלנסואה, שהרסו בה את הבתים, לכולם יש היתכנות תכנונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוכנית המתאר הוגשה לוועדה המחוזית ב-2003, עד היום לא אושרה, והתוכנית הזאת באה לתת תשובה לצרכים של אותו יישוב עד 2020.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם יאשרו את התוכנית היום, עד 2020 אנחנו לא נבנה בית אחד שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים לא יתאדו, ואנשים לא יהגרו ואנשים יהיו באותו מקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה רוצים האזרחים הערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאשר תוכניות מתאר ואז לבנות כמו שצריך, מתוכנן, ולקבל היתרי בנייה; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לקנות ביישובים היהודיים, ואז נדרוש גם את המסגד, גם את בית-הספר וכל הצרכים שאנחנו צריכים כערבים באותם מקומות; 3.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לבנות על אדמתנו בלי היתר, כי אתם לא יכולים להרוס את כל הבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אותם בתים שהרסו – יש הרבה בתים מסביב, שהם לא ייהרסו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לשנות את הגישה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה לא מסתפק במה שהוא כותב, הוא מצטט אתר, והאתר הזה אומר: "כוחותינו פועלים כעת להריסת 12 מבנים ערביים בלתי חוקיים בקלנסואה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הריסת המבנים נעשית כעת בשלושה מתחמים שונים", כאשר 800 שוטרים מאבטחים את האזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כוחותינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה ראש הממשלה מצרף לפייסבוק שלו, תחת הכותרת "אני לא נרתע מביקורת, וכפי שהנחיתי אנחנו ממשיכים ליישם אכיפה שוויונית".

עבד אל חכים חאג' יחיא: שקר וכזב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה הכותרת שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מפרשן אותה: כוחותינו תקפו את האויב, חזרו בשלום והם מתכננים את התקיפה הבאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו, כאוכלוסייה ערבית, לא צריכים לשלם את המחיר על הריסת עמונה, והוא עשה את הקשר הישיר ביניהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עצם קיומה של עמונה הוא פשע של מלחמה, והפשע הזה מתקיים, אבל אנחנו כאילו צריכים לשלם תג מחיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שעשו פה זה תג מחיר, ותג מחיר זה פשע, ומי שמבצע פשע הוא פושע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אוסיף גם משפט מאותו מקום, של השר ארדן.

יצחק וקנין: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: "אני משבח את כוחות המשטרה על מבצע הריסת המבנים הבלתי-חוקיים שהיא מאבטחת כעת בקלנסואה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המבצע המורכב מבטא יישום שוויוני באכיפת החוק בישראל, כפי שצריכה אכיפה להיות".

עבד אל חכים חאג' יחיא: שקר וכזב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גזענות ופשע מאורגן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוסקים בנושאים מאוד מאוד חשובים, בין אם זה עמונה, בין אם זה תיקון לחוק הראיות, בין אם זה הפרשה שמטלטלת אותנו באשר ליחסי הגומלין המאוד-בעייתיים בין עיתון לשלטון – נשתמש בביטוי הזה כמטפורה.

יוסי יונה: אבל הנה, גם בימים הללו קורים או אנחנו מתוודעים לממצאים מאוד מאוד בעייתיים, והנה, הם עוברים על פנינו וכאילו לא באו לעולם.

יוסי יונה: ואני מתכוון, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לשני דוחות שהתפרסמו במהלך השבוע הזה.

יוסי יונה: גם הדוח של "מרכז אדוה", שאני שמח להגיד ששנים ארוכות הייתי חבר בהנהלה שלו, אדוני היושב בראש, וכן גם הדוח של המועצה לשלום הילד.

יוסי יונה: והנתונים שנחשפים בפנינו – אדוני יושב-ראש הקואליציה, הנתונים – – –

דוד ביטן: אני אתך.

דוד ביטן: אני אתך.

דוד ביטן: אני מקשיב לך בלי הפסקה כל הזמן.

יוסי יונה: אני בטוח ואני מעריך זאת מאוד, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

יוסי יונה: ובכן, הנתונים שנחשפים בפנינו, פשוט אפשר לומר שהם מקוממים, מזעזעים, והייתי אומר שאפילו יש בהם מרכיב של פשע נגד החברה הישראלית.

יוסי יונה: כיצד יכול להיות דבר שכזה?

יוסי יונה: כיצד יכול להיות שהחברה הישראלית, או אם תרצו מדינת ישראל, ואם תרצו המשק הישראלי, שהוא כל כך איתן וכל כך מצליח – הנה אנחנו מדווחים, מדי תקופה כזאת או אחרת אנחנו מדווחים על הצמיחה הכלכלית המאוד-יפה, על ההכנסה פר נפש הגדולה מאוד, על התל"ג הגבוה מאוד.

יוסי יונה: ואנחנו לא אוהבים לעסוק – אנחנו, בואו נאמר שאני מדבר בלשון קולקטיבית, אבל אני דווקא אוהב לעסוק בחלק, אם תרצו, החשוך של הירח, החלק האפל של הירח, שמצד אחד הוא מואר; ואנחנו מבקשים להדגיש את האור שנובע ממנו, שהוא מקרין אלינו, אדוני היושב-ראש, אבל יש צד אפל של הירח, והצד האפל של הירח, אם כן, זה הפערים המאוד-מאוד עמוקים שמאפיינים את החברה הישראלית.

מאיר כהן: ה"פינק פלויד".

יוסי יונה: סליחה, מאיר?

מאיר כהן: ה"פינק פלויד".

יוסי יונה: שמיעתי לקויה, ולך יש קול די גבוה, ואתה משום מה מתקמץ להשתמש בו.

מאיר כהן: ה"פינק פלויד".

יוסי יונה: ה"פינק פלויד".

יוסי יונה: יפה מאוד.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: אני שמח לאסוציאציות האלה, מאיר כהן, חברי.

יוסי יונה: אז אם כן, בואו תראו את הנתונים הללו, שצריכים לזעזע אותנו, לזעזע את קברניטי המשק, את שרי הממשלה, אותנו, חברות וחברי הכנסת.

יוסי יונה: 2015 – ההכנסה הכספית ברוטו של משק בית שבראשו שכיר עמדה בעשירון התחתון על 4,644 שקלים, בעוד שבעשירון העליון היא עמדה על 58,293 שקלים.

יוסי יונה: פערים אדירים.

יוסי יונה: שני העשירונים הגבוהים, אדוני היושב-ראש, התשיעי והעשירי, נהנו מ-43.9% מכלל הכנסות משקי הבית.

יוסי יונה: שוב, שני העשירונים העליונים נהנו מ-43.9% מכלל הכנסות משקי הבית בעוד ששמונה העשירונים התחתונים התחלקו ב-56% הנותרים.

יוסי יונה: מקומם.

יוסי יונה: מזעזע.

יוסי יונה: בלתי מוסרי.

יוסי יונה: גם שימו לב מה מתלווה לפערים הללו.

יוסי יונה: אנחנו עומדים כאן, מדברים, קוראים, גוערים, מפצירים בממשלות ישראל שישנו את המדיניות הכלכלית שלהן.

יוסי יונה: והנה, שוב אנחנו מגלים את העובדות האלה, המקוממות, שההוצאה האזרחית של ממשלת ישראל היא אחת מהנמוכות במדינות ה-OECD – היא עומדת על כ-41%, כאשר במדינות ה-OECD היא עומדת על כ-50% מהתל"ג.

יוסי יונה: לידיעתכם, כל 1% בתל"ג הוא כמעט 10 מיליארד שקל, אדוני מאיר כהן, שמקשיב לי בתשומת לב מאוד מאוד רבה, זאת אומרת שחסר לנו בתקציב, בשוטף, כ-100 מיליארד שקל.

יוסי יונה: 100 מיליארד שקל שנעדרים מהתקציב השוטף בהשוואה למדינות ה-OECD, והם אחראים במידה מאוד מאוד רבה ליוקר המחיה.

יוסי יונה: כי מה זה יוקר המחיה?

יוסי יונה: מצד אחד ההכנסה שלך, שהולכת ומצטמצמת, מעמד הביניים הולך וקורס – –

יצחק וקנין: אם אפשר, לסכם.

יוסי יונה: – – ומצד שני, המדינה מעבירה את האחריות למימון השירותים החברתיים לאזרחיה, וכך – עם השכר המאוד-נמוך של חלק ניכר, הולך וגדל, מהשכירים במשק, ומצד שני, הצמצום – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יוסי יונה: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: מצד שני, הצמצום באחריות של המדינה למימון השירותים החברתיים, ואנחנו מקבלים את התמונה הנוראית הזאת של פערים עמוקים, של יוקר מחיה כל כך גדול – שוב, שאין לו שום הצדקה, משום שאנחנו מדינה חזקה, עשירה, אבל חלק ניכר מאזרחיה חי במצוקה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: אדוני השר יובל שטייניץ ביקש להתערב בדיון, ואחרי כן יושב-ראש הוועדה, אם יהיה וירצה לסכם, יסכם – – –

קריאה: בשם.

יצחק וקנין: בשם – ודאי, ודאי – בשם יושב-ראש הוועדה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתפלא על דבר אחד.

יואל חסון: רק על דבר אחד?

יובל שטייניץ: בהקשר של הצעת החוק הזאת.

יובל שטייניץ: אתה צריך לחכות לסיום המשפט, יואל.

עיסאווי פריג': מתי מספחים את מעלה-אדומים?

יובל שטייניץ: מה?

עיסאווי פריג': מתי מספחים את מעלה-אדומים?

יובל שטייניץ: חכה גם אתה לסיום המשפט, זה המשפט הבא.

יובל שטייניץ: אני מתפלא על דבר אחד לגבי הצעת החוק הזו.

יובל שטייניץ: אני מתפלא על הוויכוח שהיא יוצרת.

יובל שטייניץ: בסך הכול, הצעת החוק, שיזמה ידידתי חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו – –

ענת ברקו: – – –

יובל שטייניץ: – – היא הצעה שנועדה להקל על משפחות של נפגעי טרור, ועל נפגעי הטרור עצמם, בבואם לתבוע פיצויים על הנכות או הנזק שנגרם להם בבתי-המשפט בישראל.

יובל שטייניץ: ומה אומרת הצעת החוק הזו?

יובל שטייניץ: שאם ישנם ממצאים, מסקנות, פסקי-דין, גזרי-דין, בבתי-המשפט הצבאיים, הממצאים והמסקנות שיתקבלו בבתי-המשפט הצבאיים יהיו קבילים כראיות וישתמשו בהם בבתי-הדין האזרחיים כאשר אותם נפגעי טרור באים לתבוע פיצויים מאלה שפגעו בהם או מאלה שעמדו וסייעו ועודדו את אלה שפגעו בהם.

יובל שטייניץ: אז איפה כאן הסיבות למחלוקת?

יובל שטייניץ: זאת הצעת חוק הומנית מאין כמותה, שבסך הכול נועדה להקל על נפגעי טרור ובני משפחותיהם בבואם לבקש צדק ומזור ופיצויים הולמים.

יובל שטייניץ: הרי חלק גדול מהטרוריסטים ומעושי הטרור נשפטים בבתי-משפט צבאיים.

יובל שטייניץ: ולכן, אם הראיות הללו, המסקנות הללו, פסקי-הדין הללו, לא יהיו קבילים במערכת המשפט האזרחית בישראל, אז אותן משפחות שהפיגועים שבהם נפגעו יקיריהן מתבררים בבתי-משפט רגילים בישראל, יכולות לנהל תהליך ולהסתמך על הקביעה של בתי-המשפט בישראל שמדובר באירוע טרור שהתבצע על-ידי ארגון כזה או ארגון אחר, ביוזמה כזו או ביוזמה אחרת; ואותם נפגעים שהבירור המשפטי של מעשי הטרור המחרידים הללו כלפיהם היה בבתי-המשפט הצבאיים, עליהם יש עכשיו נטל ההוכחה מחדש.

יובל שטייניץ: אז א.

יובל שטייניץ: נוצר פה אי-שוויון בין שני סוגים של נפגעי טרור; ב.

יובל שטייניץ: נוצר פה עיוות – לא עיוות – עינוי דין מיותר, עיכוב דין למשפחות, ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי לאפשר להן צדק משפטי מהיר ככל האפשר.

יובל שטייניץ: עכשיו אני שומע, להפתעתי, שאחד הטיעונים של המתנגדים הוא שההכרה בפסקי-הדין של בתי-הדין הצבאיים במסגרת דיונים משפטיים בבתי-המשפט הרגילים בישראל, משמעותה סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אז אני רוצה לומר לחברי מסיעות השמאל, לאלה שמתנגדים ולאלה שמתלבטים – מהרשימה הערבית המאוחדת, מסיעת מרצ, ממפלגת העבודה, גם – נדמה לי שאתם תומכים, נכון, יש עתיד?

קריאה: תומכים.

יובל שטייניץ: אין טענה יותר אבסורדית מהדבר הזה.

יובל שטייניץ: לפי הטענה הזו אפשר לטעון גם שאם מיישמים פסקי-דין של בתי-הדין הצבאיים וכולאים את אותם טרוריסטים בבתי-סוהר בישראל, זה סיפוח, כי לוקחים את פסקי-הדין של בתי-הדין הצבאיים ומחילים אותם או מקיימים אותם בתוך מדינת ישראל.

ענת ברקו: – – – בכלא "נפחא" – – –

יובל שטייניץ: מישהו טען פעם שהעובדה שטרוריסט יכול להישפט בבית-הדין הצבאי ביהודה ושומרון ולהישלח לריצוי עונשו בכלא "נפחא", זה סיפוח?

יובל שטייניץ: איזה סיפוח יש פה?

יובל שטייניץ: איזו טענת סיפוח יש פה?

יובל שטייניץ: הרי בתי-הדין הצבאיים ממילא פעילים.

יובל שטייניץ: גם זה לא סיפוח.

יובל שטייניץ: אבל העובדה שמתחשבים בפסקי-הדין שלהם במערכת המשפט האזרחית בישראל, אין בה שמץ של סיפוח, ולכן, הטענה שזה סיפוח בדלת האחורית של השטחים, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהטענה הזו היא עלבון לאינטליגנציה.

יובל שטייניץ: לכן, אני מציע לחברי במפלגת העבודה – סליחה, המחנה הציוני – במפלגת מרצ, ובמפלגת הרשימה הערבית המאוחדת – – –

דב חנין: לך לא מתאים – – –

יובל שטייניץ: למה לא מתאים לי?

דב חנין: – – –

יובל שטייניץ: עוד פעם.

יובל שטייניץ: סליחה.

דב חנין: הרשימה המשותפת, הרשימה השלישית בגודלה בכנסת – – –

יובל שטייניץ: אוקיי, אני מודה לך שאתה מדייק אותי.

יובל שטייניץ: הלוואי שכולנו היינו תמיד מדייקים בכל העובדות, כולל במתווה הגז.

יובל שטייניץ: הרשימה המשותפת, לא הרשימה הערבית המשותפת – – –

מסעוד גנאים: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יובל שטייניץ: אני מתנצל על – – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: לא, לא, על דיוק בנתונים.

יובל שטייניץ: אני תמיד דייקתי, האמת היא נר לרגלי.

יובל שטייניץ: אחרים לא דייקו – חלקם בטעות וחלקם בכוונת מכוון או בזדון.

יובל שטייניץ: אבל, דב חנין, הרי הרשימה המשותפת – כך היא קוראת לעצמה וכך אני אקרא לה – ולא הרשימה הערבית המשותפת, אני מודה לך על התיקון, לא התכוונתי חלילה וחס לפגוע בך או בכבוד הרשימה – – –

דב חנין: – – –

יובל שטייניץ: יש לי המון ביקורת עליכם ועל מה שאתם מייצגים, אבל לא התכוונתי לשנות את שמכם ולפגוע בכם בצורה כזו זולה.

יובל שטייניץ: לא מתאים לי ואני מודה לך על התיקון, לכן.

יובל שטייניץ: אני חוזר ואומר, דב, אבל, וזה הטיעון המרכזי, ואני מקווה שאוזניך עכשיו – אחרי שתיקנתי ואמרתי נכון את שם הרשימה שאתה משתייך אליה אני מקווה שאוזניך קשובות: הטענה שהחוק ההומני הזה הוא סיפוח השטחים בדלת האחורית היא טענה שלא מחזיקה מים, ולמעשה היא באמת גובלת בעלבון לאינטליגנציה.

יובל שטייניץ: לכן הייתי שמח אם גם הרשימה הערבית – סליחה, הרשימה המשותפת, הלא-ערבית – הרשימה המשותפת, הייתה מצביעה בעד ההצעה הזאת.

יובל שטייניץ: אני בכלל, כפי שאתם יודעים, חברי וחברותי חברי הכנסת, מכבד את בתי-המשפט – לפעמים אני חולק על עמדתם באשר הם – וגם את מערכת המשפט הצבאית.

יובל שטייניץ: אני חושב שיש לנו מערכת משפט צבאית מפוארת, שאמורה לשפוט ושופטת על-פי ראיות, על-פי ממצאים, על-פי טיעונים ועל-פי החוק.

יובל שטייניץ: הגנתי על מערכת המשפט הזו בפרשת ההתלהמות כנגדה בעקבות פסק-הדין שהרשיע את החייל אלאור אזריה וההתלהמות ברחובות כנגד השופטים וכנגד מערכת המשפט הצבאית – וכנגד כמה מחברי לכנסת, שאפילו דיברו על משפט מבוים או משפט ראווה.

יובל שטייניץ: אני חושב שכולנו צריכים לכבד את בתי-המשפט הצבאיים בישראל, שעושים עבודה מצוינת.

יובל שטייניץ: כמובן, גם ובעיקר כאשר הם שופטים טרוריסטים, מחבלים, שביצעו או תכננו פיגועים נוראיים.

יובל שטייניץ: אנחנו צריכים לתת לבתי-המשפט האלה את אותו גיבוי ציבורי ואותו כבוד.

יובל שטייניץ: זה לא אומר שלפעמים לא מותר לבטא אי-נחת או לחלוק על עמדתם של בתי-המשפט בישראל.

יובל שטייניץ: לסיכום, רבותי וגבירותי, מאחר שחברת הכנסת עליזה בראשי מאותתת לי שהיא השתכנעה מדברי, אני מסיים בזאת וקורא לכולכם לתמוך בחוק החשוב וההומני הזה.

יובל שטייניץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אורי מקלב, ממלא מקום יושב-ראש – לא.

יצחק וקנין: יש הסתייגויות לחוק; אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות.

יצחק וקנין: לסעיף 1 יש הסתייגות מס' 1, של חברי הכנסת זוהיר בהלול, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; של חברי הכנסת אוסאמה סעדי, יוסף ג'בארין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, באסל גטאס ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; ושל חברי הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות לסעיף 1, הסתייגות מס' 1?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 46 נמנעים – 1 ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 46 מתנגדים, 36 בעד, אחד נמנע.

יצחק וקנין: אם כן, הסתייגות מס' 1 לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 45 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 45 מתנגדים, 34 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הסתייגות מס' 3 לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: מתנגדים – 46, בעד – 35, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם הסתייגות מס' 3 לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו מצביעים על סעיף 1, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 49 נגד – 34 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: 49 בעד, 34 מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיף 1 נתקבל כהצעת הוועדה, וגם עבר בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: כן, אדוני, נא לפתוח את המיקרופון.

אחמד טיבי: אני מבין שיש עתיד תומכים בחוק, ולכן אני מבקש, בשם הרשימה המשותפת, לראות בהצעה הצעת אי-אמון בממשלה.

יצחק וקנין: אדוני, הממשלה יכולה לבקש הצבעה מייד או – – –

קריאה: הצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה מייד.

יצחק וקנין: אם כך, שימו לב: מי שמצביע בעד הוא בעד הצעת החוק ונגד האי-אמון; מי שמצביע נגד, הוא בעד האי-אמון ונגד החוק.

יצחק וקנין: שיהיה ברור: מי שמצביע בעד הוא בעד החוק ונגד האי-אמון.

יצחק וקנין: זה גם בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 45 נגד – 34 נמנעים – 4 חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18), התשע"ז–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 45 בעד, 34 מתנגדים, ארבעה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם ההתנגדות – גם האי-אמון ירד, וגם החוק עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אם כן, חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18), התשע"ז–2017, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני רוצה להזמין את חברת הכנסת ענת ברקו לברך.

דוד ביטן: ענת – – –

ענת ברקו: החוק הזה שווה ברכה, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפטים הצבאיים אינו מדבר על סיפוח או שינוי סטטוס של שטחי יהודה ושומרון; הוא מדבר בסך הכול על הכרה בתוצרים של בתי-המשפט הצבאיים, כדי לחסוך מקורבנות טרור לעבור את כל התהליך הזה מחדש כדי להוכיח שהטרוריסטים שפגעו ביקיריהם אשמים.

ענת ברקו: אני רואה חובה נעימה להודות לשרת המשפטים איילת שקד וליועץ שלה גיל ברינגר, ליושב-ראש ועדת החוקה ניסן סלומינסקי, לסיגל קוגוט, שהייתה היועצת המשפטית של ועדת החוקה, לאפרת חקאק, עוזרת ליועצת המשפטית של ועדת החוקה, לאסף פרידמן, מנהל הוועדה, לתמר הרן, היועצת הפרלמנטרית שלי, על עבודה מצוינת שלה, ולהודות לחבר הכנסת ביטן, יושב-ראש הקואליציה, ולסיעה, לחברות שעזרו שהחוק יעבור וקראו לכל סיעות הקואליציה – לעליזה, לדנית, לשלי ולילנה, להודות לכן על העבודה המאומצת.

ענת ברקו: אני שמחה שהחוק הזה עבר.

ענת ברקו: החוק הזה הוא חשוב מאין כמותו, ומה שאפשר ללמד כאן זה דבקות במשימה; בפעם הקודמת החוק נפל בקריאה ראשונה כי שני חברי כנסת לא הואילו בטובם לבוא להצביע – יום למחרת הגשתי אותו לוועדת שרים.

ענת ברקו: החוק הזה עבר, הוא חשוב, והוא נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ענת ברקו: תודה רבה לאלה שתמכו בו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: [מס' מ/831; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ט"ו, עמ' 9249; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 33), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

אלי אלאלוף: תרשו לי כמה משפטים אישיים לזכרו של שמעון פרס.

אלי אלאלוף: הייתה לי הזכות הגדולה להכיר אותו, להיות אתו ולפגוש אותו בעשרות הזדמנויות, גם אינטימיות, גם עם מחלוקת, ולפעמים, ורוב הזמן, בהנאה מלאה.

אלי אלאלוף: את האיש הזה הכרתי כעולה חדש.

אלי אלאלוף: הוויכוח הראשון היה על אופקים, וזה נמשך לכל אורך התקופה.

אלי אלאלוף: אני גם שמח שכשהקמנו את מוזיאון המדע בבאר-שבע על-שם קרסו, הוא ביקש שתהיה שם תערוכה על הכור האטומי של דימונה, שנוגע למטרות שלום.

אלי אלאלוף: אני רוצה לומר לכם, חברים, המרגש בזה הוא שהתערוכה, כמו כל התערוכות האחרות, גם בעברית וגם באנגלית, ואני רוצה לציין במיוחד – בערבית, והתרגום של התערוכה לערבית נעשה על-ידי פיזיקאי תושב חברון שנשלח אלינו על-ידי הוועדה לאנרגיה אטומית בווינה.

אלי אלאלוף: לשמעון פרס הייתה רגישות חברתית מדהימה.

אלי אלאלוף: החזון וההכרה שלו במה ובאילו כיוונים המדינה צריכה ללכת – זה פשוט בלתי נשכח.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין רק אנקדוטה קטנה, ויכוח עם אשתי.

אלי אלאלוף: יום אחד אני מקבל טלפון, ואומרים לי: שמעון רוצה שתבוא אליו ביום שישי בבוקר בג'ינס.

אלי אלאלוף: שמעון מבקש – כמובן, חייבים לעמוד בדרישה.

אלי אלאלוף: אשתי רואה אותי ביום שישי בבוקר קם, לובש ג'ינס, ואומרת: לאן אתה הולך, אדוני?

אלי אלאלוף: אמרתי לה: לנשיא המדינה.

אלי אלאלוף: אומרת: הצחקת אותי, בג'ינס כזה?

אלי אלאלוף: אז הבאתי את ההוכחה אחרי צילום של הפגישה המרתקת, שהייתה קשורה לקידום מדענים צעירים בישראל.

אלי אלאלוף: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק הממשלתית, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקון מס' 33), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: הצעת חוק זו מעגנת את המלצותיה של ועדת ברנע, שהוקמה בשנת 2003 על-ידי שר האוצר דאז בנימין נתניהו, על מנת לבחון את הדרכים לצמצום הפגיעה בקרנות הפנסיה הוותיקות כתוצאה משינויים בעקום הריבית.

אלי אלאלוף: ועדת ברנע הגישה את המלצותיה בשנת 2011 לשר האוצר דאז, היום חבר הכנסת ושר האנרגיה ד"ר יובל שטייניץ, שמצא לנכון להמליץ ולהעביר את זה הלאה כדי שההמלצות יטופלו כראוי.

אלי אלאלוף: היא המליצה על אופן החישוב והגובה של כריות ביטחון שיעמדו לרשות הקרנות הוותיקות שבהסדר.

אלי אלאלוף: אני מזכיר שהקרנות האלה, ב-1995 ביקשו מהן להפסיק לצרף חברים חדשים ומאז הן רק משרתות את הוותיקים, שהולכים ומזדקנים, והקופות שלהן מידלדלות, לצערי, כפי שאמרתי, בגלל הריבית.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מציעה להעמיד לקרנות שבהסדר כריות ביטחון בשיעור שעליו המליצה הוועדה, בסך – תקשיבו טוב, חברים, זה סכום אדיר, כולנו נלחמים לפעמים על כמה מאות-אלפי שקלים וכמה מיליונים בודדים; ההמלצה של כריות הביטחון, בחישוב של 2008 – 11.320 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: שמונה קרנות ותיקות היו בהסדר: "מבטחים – מוסד לביטוח סוציאלי של העובדים בע"מ" – חברים, גם הסכומים לא מפחידים?

אלי אלאלוף: אני יכול לבקש קצת שקט, גברתי היושבת-ראש?

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש חוקים שכדאי שניהנה מהם.

אלי אלאלוף: זה אחד החוקים.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

אלי אלאלוף: חברים יקרים, איימן חברי, אני מבקש.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק.

אלי אלאלוף: תקשיבו כי זה נוגע לאוכלוסיות רבות – מיליון איש.

טלי פלוסקוב: השר אורי אריאל, אנחנו מבקשים לתת כבוד לאלי.

אלי אלאלוף: יהודה, אתה לא מספיק זקן כדי ליהנות מזה אבל הרבה אנשים ייהנו.

אלי אלאלוף: "קרן מקפת – מרכז לפנסיה ותגמולים", "נתיב – קרן הפנסיה של פועלי ועובדי מפעלי משק ההסתדרות בע"מ", "קרן ביטוח ופנסיה לפועלים חקלאיים ובלתי מקצועיים בישראל – אגודה שיתופית בע"מ", "קרן הביטוח והפנסיה של פועלי הבניין ועבודות ציבוריות בע"מ", "קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות", "קרן הגמלאות של חברי אגד בע"מ" ו"קופת הפנסיה לעובדי הדסה".

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד ששמירת הפנסיות, הגופים האלה, לאנשים בכל הרמות שנמצאים בהן, לצערי אני לא בטוח שנמצא את זה בקרנות החדשות.

אלי אלאלוף: בבקשה, חברים, זו עבודה אדירה שהושקעה בחוק הזה, שהוגש על-ידי הממשלה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, חבר הכנסת גואטה וכל הצוות של הבית היהודי, אנחנו מבקשים שקט באולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יגאל גואטה: את השמות של הבית היהודי את לא יודעת?

יגאל גואטה: רק את שלי הזכרת.

אלי אלאלוף: יגאל גואטה היקר, עבדת, היית גם פה בדיונים.

אלי אלאלוף: דרך החישוב של כרית הביטחון נקבעה בעקבות המלצות, כפי שאמרתי, של ועדת ברנע, למעט כמה חריגים ותנאים נוספים שהגבילו את מימוש הכריות: א.

אלי אלאלוף: התקרה – תקרה נוספת למקרה שבו גובה הכרית יעלה על 11.8% מהתחייבויות הקרן.

אלי אלאלוף: בהצעת החוק המקורית דובר רק על 8%, ופה אני חייב לציין את מאבקו העיקש של שר הרווחה, מר חיים כץ, למרות שהוא לא היה אמור להיות בדיון.

אלי אלאלוף: אז הכרית עומדת על 11.8%, לעומת 8%.

אלי אלאלוף: רק הקרנות המצויות בגירעון יוכלו להסתמך על הכרית.

אלי אלאלוף: במקרה שיינתן בעתיד סיוע נוסף לקרנות, מעבר לסיוע הניתן היום, הוא יופחת מסכום הכרית.

אלי אלאלוף: העברת סכומים בפועל מתוך הכרית תיעשה רק כשיאזלו הנכסים של הקרנות ולפי הוראה של הממונה – היום הממונָה – על שוק ההון, וזאת למרות שכבר כיום הקרנות מסתמכות על הכרית ברישומיהן.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין את הגמישות הזאת, שמוכיחה שרצו באוצר ללכת לקראת המבוטחים באותן קרנות.

אלי אלאלוף: הצעת החוק כוללת – גם לגבי קרנות הפנסיה הוותיקות שאינן היום בהסדר, אשר בזמנו היו מאוזנות אך כעת חלקן נקלעו לקשיים ומעוניינות להשתמש בכרית.

אלי אלאלוף: חלק מקרנות הפנסיה הוותיקות שאינן בהסדר והתקרה המיועדת להן נקבעה, אלה הקרנות "יוזמה – קרן פנסיה לעצמאים" – בסכום של 119 מיליון שקל; קרן הפנסיה "עתודות" – 573 מיליון שקל; "קרן פנסיה ה.ע.ל" – 821 מיליון שקל; "קופה לתגמולים ופנסיה של עובדי הסוכנות היהודית לארץ-ישראל בע"מ" – 144 מיליון ש"ח, וגילוי נאות, אני שייך לפנסיה הזאת בזכות עבודה של 25 שנה בסוכנות; "גילעד – גמלאות לעובדים דתיים" – 520 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: כתנאי למתן כרית הביטחון בשיעור שונה של הקרן דרושה הצעת החוק – הקרנות יעשו צעדים לצמצום הפער בין נכסיהן להתחייבויותיהן, בדומה לצעדים שהוטלו על הקרנות הוותיקות שבהסדר; הקרנות יחויבו להעלות את הגיל שבו הפנסיה מתחילה להיות משולמת ולגבות מכל תשלום באחוז מסוים סכום לטובת הקרן.

אלי אלאלוף: רק קרן שתתקן את תקנונה בהתאם, או שתיקנה כבר את התקנון שלה, תהיה זכאית ליהנות מכרית הביטחון.

אלי אלאלוף: הסכום הכולל של כריות הביטחון של הקרנות שאינן בהסדר בשלב זה הוא גם כן סכום לא מבוטל, 2.5 מיליארד שקל, והתנאים למימוש הכריות מקבילים לתנאים שנקבעו לגבי כרית הביטחון הכללית.

אלי אלאלוף: הצעת חוק זו מגבירה את הוודאות הפנסיונית של קבוצת אזרחים, כפי שאמרתי, כמיליון אזרחים, ומעל הכול, תדעו שזה גם מגיע לאוכלוסיות החלשות ביותר של המדינה.

אלי אלאלוף: ההצעה הזו הנה בעלת מורכבות בלתי רגילה בשל הפן המקצועי והחישובים האקטואריים שנאלצו לעשות המומחים כדי להגיע לסכומים האלה.

אלי אלאלוף: לכן, אני רוצה להודות באמת קודם כול לפרופסור ברנע ולצוותו על העבודה המאומצת, שנמשכה שנים רבות, והוא המשיך ללוות את זה עד לישיבה האחרונה – דהיינו, עבודה של כמעט 14 שנה.

אלי אלאלוף: על החישובים האקטואריים אני רוצה להודות לד"ר פפרמן ולנציגי האוצר, הראל שרעבי ואגף התקציבים, שליוו אותנו במשא-ומתן אינטנסיבי ומפורט.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהמעט שאני מעז להגיד שאני יודע זה רק בזכות השיעורים הפרטיים שאני קיבלתי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות במיוחד גם ליחידה המשפטית, ליועצת המשפטית שלנו נועה בן-שבת ולצוות הנפלא שלה, שהכין את הצעת החוק, ולצוות של הוועדה – לענת כהן.

אלי אלאלוף: הרשו לי לציין – אף שזה לא רק בגלל שאני שייך לסיעת כולנו, אבל גם גאה להיות כזה – את שר האוצר, שדחף אותנו להגיע לסיכום של דבר שנמשך, כפי שאמרתי, שנים רבות.

אלי אלאלוף: לכן אני מעז לבקש מכם, מכל חברי הכנסת בבית הזה, לאשר בקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק.

אלי אלאלוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות ולא בקשות דיבור, לכן אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: כל מי שמעוניין להצביע, נא לחזור למקומותיכם.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 33), התשע"ז–2017, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–13 – 49 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 49 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 51 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 33), התשע"ז–2017, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 51 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 33), התשע"ז–2017, עברה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן תומכת.

טלי פלוסקוב: עוד מישהו רוצה להצטרף?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סלומינסקי וחבר הכנסת נגוסה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1008; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ז, עמ' 9677; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יצחק וקנין, בשם יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם, בשם חבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה, את הצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, שיזמה הממשלה.

יצחק וקנין: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת לבצע רפורמה כוללת בניהול משק המים, לתקן עיוותים קשים הקיימים היום במשק המים ולהוביל הוזלה של ממש בתעריפי המים הביתיים וגם החקלאיים.

יצחק וקנין: הוראות החוק הקיים קובעות כי היטלי הפקה הנגבים ממפיקים פרטיים מועברים היום לאוצר המדינה.

יצחק וקנין: מבנה ההיטל יוצר עיוותים במשק המים.

יצחק וקנין: עניין זה מתבטא, בין השאר, בהיעדר הלימה בין היטלי ההפקה לתעריפים הנקבעים בכללים על-ידי מועצת רשות המים, הגורם להבדל לא מוצדק בין מפיק מים לבין ספק מים אחר שאינו מפיק מים.

יצחק וקנין: היעדר הלימה זה בא לידי ביטוי בצורה החריפה ביותר בהבדלים שהוא יוצר בין חקלאים שונים באזורים שונים.

יצחק וקנין: בנוסף, הוראות החוק הקובעות כי היטלי ההפקה יועברו לאוצר המדינה, מביאות לכך שכספי היטלי ההפקה יוצאים ממסגרת משק המים הכללי, משמשים לצרכים כלליים של אוצר המדינה ואינם משמשים את צורכי משק המים.

יצחק וקנין: כדי לתקן עיוותים אלו ולהוביל להוזלה של ממש בתעריפי המים מבקשת הצעת החוק לבצע שינויים משמעותיים בחוק המים: לבטל את היטלי ההפקה הנגבים היום לאוצר המדינה ולבצע במקביל התאמות ותיקונים בהוראות לעניין עלויות ותעריפי דמי המים – זאת, על מנת לקדם את המהלך של ניהול משק המים כמשק כספים סגור, וכן להגביר את אמצעי הפיקוח על השחקנים הפועלים היום בשוק המים, ובעיקר על רשות המים הארצית, או בשמה המוכר, "מקורות".

יצחק וקנין: גברתי היושבת-ראש, אני לא אכנס לפרטי ההצעה ולהסדרים המורכבים שנכללים בה וגם להסדרים המשלימים שמלווים אותה, שכן אף שהתכוונו להביא את החוק לידי סיום היום, בהצעת החוק התגלו טעויות משפטיות בסעיפי הפיקוח והעיצומים הכספיים, אשר אינן משפיעות על ההסדר כולו, ויש לתקנן על מנת למנוע פגיעה בזכויות.

יצחק וקנין: על כן, לבקשת יושב-ראש הוועדה המשותפת חבר הכנסת דודי אמסלם, אני מבקש, בהתאם לסעיף 91 לתקנון הכנסת, להחזיר לוועדה את הסעיפים המפורטים להלן כדי שאפשר יהיה לתקן את הטעויות ולהביא את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית כבר בשבוע הבא.

יצחק וקנין: אני אפרט בדיוק את הסעיפים שהחזרתם מתבקשת.

יובל שטייניץ: אדוני, לא כל החוק חוזר לוועדה.

יצחק וקנין: ודאי, ודאי.

יצחק וקנין: לכן אני מדגיש, הדגשתי זאת: לא כל החוק חוזר, רק הסעיפים שאני אקריא אותם עכשיו יוחזרו לוועדה, יתוקנו, ויבוא כל החוק בשבוע הבא, במכלול המושלם שלו, להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: אם כן, אני מפרט את הסעיפים: סעיף 124ו לחוק המים, המוצע בסעיף 26 להצעת החוק, כשהמטרה היא לבטל את סימן ג' לפרק הרביעי לחוק הקיים, שיוצר סנקציה כפולה; סעיפים 150ב(ב)(2), 150יז(ג), 150יח, 150

יצחק וקנין: כב לחוק המים, המוצעים בסעיף 28 להצעת החוק – הסעיפים עוסקים במנגנוני הפיקוח של רשות המים ויש בהם טעויות שיש לתקנן.

יצחק וקנין: כפי שאמרתי, רק סעיפים אלה יוחזרו לדיון בוועדה כדי לתקן טעויות משפטיות שנפלו בהם, ואי-אפשר להביא את הצעת החוק לאישור לפני שיתוקנו.

יצחק וקנין: אבקש מהכנסת לאשר את החזרת הצעת החוק לוועדה, בהתאם לסעיף 91 לתקנון הכנסת, בעניינים מסוימים אלו.

יצחק וקנין: אבקש להעמיד את העניין להצבעה עכשיו.

יצחק וקנין: אבקש גם את תמיכת חברי הכנסת בהצעה, תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: כאמור, מה שאנחנו מבקשים כרגע הוא להחזיר את הצעת החוק לוועדה להמשך הדיון, ואז יחזירו לנו את זה רק בסעיפים הספציפיים שהקריא לנו חבר הכנסת וקנין.

טלי פלוסקוב: אז כמובן כבר לא יהיו עכשיו בקשות דיבור, הכול יהיה בדיווח הסופי.

טלי פלוסקוב: לכן אני אבקש להצביע על העברת החוק, הסעיפים שהוקראו על-ידי חבר הכנסת וקנין, לוועדת הפנים – בחזרה לוועדה המשותפת.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה – 52 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להחזיר לוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה את העניינים ביטול סנקציה כפולה ומנגנוני הפיקוח בהצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ז–2017, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 52 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק חוזרת לוועדה המשותפת להמשך דיון, לתיקון הסעיפים שהוקראו על-ידי חבר הכנסת וקנין.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1107); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: אני לא רואה כרגע את שרת המשפטים.

טלי פלוסקוב: יש מישהו מהשרים שמציג את החוק בשם שרת המשפטים?

טלי פלוסקוב: אם אין אף שר שמוכן להציג – כן, בבקשה, אדוני, אני מוכנה להמתין עוד כמה דקות.

יואב בן צור: אפשר להעביר לשבוע הבא.

טלי פלוסקוב: שנייה, שנייה, רבותי, לא ממהרים, בודקים כרגע את העניין.

טלי פלוסקוב: השר שטייניץ, אתה מוכן להציג את החוק?

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לדיון על הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 39), התשע"ז–2017, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק, בשם שרת המשפטים, השר שטייניץ; בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אני מציג בשם שרת המשפטים ועל-פי בקשתו של יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן את הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 39).

יובל שטייניץ: מוצע לקבוע – אוקיי, סליחה, שנייה.

יובל שטייניץ: הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק הלשכה, לשכת עורכי-הדין, בשני היבטים.

יובל שטייניץ: התיקון הראשון עוסק בעיקרו בנושאי התמחות בעריכת-דין, משכה והפיקוח עליה.

יובל שטייניץ: ברקע להצעה עומדים ועדות שבחנו את הנושא בעבר, דוח מבקר המדינה והמתווה שגובש לאחרונה בין ראש לשכת עורכי-הדין, נציגי המוסדות להשכלה גבוהה, נציגי הסטודנטים למשפטים, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת ושרת המשפטים.

יובל שטייניץ: אשר לתקופת ההתמחות, משך ההתמחות השתנה במהלך השנים: הוא עמד על שנתיים, 18 חודשים, ובחוק הקיים – 12 חודשים.

יובל שטייניץ: הוועדה המליצה כי תקופת ההתמחות תוארך לשנה וחצי.

יובל שטייניץ: יהיו שני מסלולים: אחד של 18 חודשים, שבו יחויב מי שהשכלתו האקדמית היא תואר בוגר בתחום המשפטים בלבד; ושל 12 חודשים, שיתאפשר בתנאים מוגדרים למי שנוסף על היותו בעל השכלה משפטית גבוהה הוא בעל תואר אקדמי בתחום לימודים נוסף.

חיים ילין: יובל, רואים שזה לא מתווה הגז.

חיים ילין: בחיי – – –

אילן גילאון: – – –

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: נראה לי שהצגתי מספיק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר שטייניץ.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו עוברים לדיון, ולכך אני מודיעה על נעילת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: לרשותך, אדוני, עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, הגשתי אתמול שאילתה ישירה, והיא נדחתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועל מה היא מדברת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא מדברת על אפליה פשוטה, אפילו בשילוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשמגיעים לנמל תעופה רואים שילוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשילוט הזה יש אפליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שינוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשפה העברית יש נוסח מסוים, השורה הבאה היא באנגלית – אותו תרגום – אבל בערבית יש משהו אחר בכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש תוספת, שהיא לא מתאימה בכלל למה שצריך להיות שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה, זה הנוסח של השלט: נא השאר את כבודותיך לא נעולות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באנגלית – אותו תרגום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בערבית (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אתה מתבקש לא לנעול את התיקים שלך באמצעות מנעול אבטחה, וזאת על מנת שיושלם הבידוק הביטחוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) מה התוספת הזאת אומרת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשמע, אתה ערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה קורא בשפה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה חשוד, ותשאיר את הכבודה שלך פתוחה, לא נעולה, כי אנחנו צריכים להשלים את הבידוק הביטחוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא רשמת את זה בעברית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא רשמת את זה באנגלית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה השפה הערבית צריכה להיות שלישית, לא שנייה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי השפה הרשמית השנייה היא לא אנגלית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפליה אפילו בשילוט הזה בתוך נמל התעופה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא הגיע הזמן שהממשלה הזו תבין שהערבים פה הם אזרחי המדינה, תפסיק להתייחס אליהם כאל אויבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא הגיע הזמן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת אור אמרה לכם: תפסיקו להתייחס לאזרחים הערבים כאל אויבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו בזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי כולם יודעים למה משאירים את התיקים פתוחים – כי יש בדיקה, יש ביקורת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל דווקא לערבי אתה רוצה להשלים את זה, להגיד לו: תשמע, אתה שונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי אנחנו קוראים את השפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תפסיקו עם האפליה ועם הגזענות הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני מנצל את ההזדמנות של הצעת החוק כדי להעלות את זעקתם של בעלי הבתים שנהרסו בקלנסואה לפני כמה ימים.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, זאת פעם ראשונה, אלה 11 בתים בבת-אחת.

מסעוד גנאים: זה היה מבצע צבאי לכל דבר.

מסעוד גנאים: אני לא יודע.

מסעוד גנאים: אני שמעתי את השר הנגבי משיב על הצעת האי-אמון שלנו בקשר להריסה, ואני לא מאמין.

עודד פורר: – – – של פסק-דין – – –

מסעוד גנאים: חברים, ראש העיר קלנסואה – – –

עודד פורר: – – –

מסעוד גנאים: תקשיב פעם.

מסעוד גנאים: תקשיב, תקשיב.

מסעוד גנאים: אתה תמיד לא חושב.

מסעוד גנאים: הלשון שלך תמיד מקדימה את השכל שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מסעוד גנאים: תפעיל את השכל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מסעוד גנאים: תקשיב לראש עיריית קלנסואה שהתפטר.

מסעוד גנאים: למה הוא התפטר?

מסעוד גנאים: הוא אמר: יא ג'מעה, שלוש שנים, שלוש שנים אני רץ אחרי ועדת התכנון ברמלה, המחוזית, כדי לדון רק בהצעה של הרחבת תחום המתאר – שהרבה בתים מהבתים שנהרסו כלולים בה.

מסעוד גנאים: האנשים בנו שמה, משום שהאזור הזה שם היה מוצע להיות חלק מגבולות המתאר של העיר קלנסואה.

מסעוד גנאים: אז אתם יודעים מתי קראו לו ברמלה לבוא כדי לדון בבקשה שלו?

מסעוד גנאים: היום.

מסעוד גנאים: הוא היום שם, בשעה 14:00 או 14:30, אחרי שלוש שנים שהאיש רץ אחריהם, מתחנן אליהם: בואו נדון בעניין, הגשנו בקשה להרחיב את השטח, להרחיב את תחום המתאר, כדי שהאנשים יבנו בצורה חוקית ולפי היתרים.

מסעוד גנאים: אבל התעלמו ממנו.

מסעוד גנאים: האיש – לא נותר לו; האיש – אוי לו מהאנשים והאזרחים שלו, שאומרים לו: אתה לא עושה כדי להרחיב את השטח, ואוי לו כאשר 11 בתים נהרסו.

מסעוד גנאים: מה יעשה?

מסעוד גנאים: הוא אומר: זהו.

מסעוד גנאים: אני, את המפתח הזה של העירייה זורק למשרד הפנים, כי אני חסר אונים.

מסעוד גנאים: אני לא יכול לשרת את האזרחים שלי בדבר הבסיסי, שזהו הדיור, קורת גג, כדי לחיות, כדי להיות שם בטוחים, במיוחד הזוגות הצעירים.

מסעוד גנאים: ובאותה העת, השלטונות, משרד הפנים, המדינה שאמורה לסייע לו – כי מבחנה של מדינה לא בהריסה, אלא בבנייה.

מסעוד גנאים: תבינו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי, ולאחר מכן – חבר הכנסת יהודה גליק.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הדבר החשוב ביותר שיכול לעשות ראש הממשלה היום הוא להסיר את ידיו מתיק התקשורת.

נחמן שי: תיק התקשורת מוחזק על-ידי ראש הממשלה מתחילת כהונתה של הכנסת הזאת.

נחמן שי: לכאורה, היו כבר ימים כאלה שראש ממשלה החזיק עוד תיק, הוא החזיק שני תיקים, שלושה תיקים, ארבעה תיקים.

נחמן שי: אבל העניין הוא לא העומס שמוטל עליו, העניין הוא מהותי: האם ראש ממשלת ישראל, בנסיבות האלה, יכול עדיין למשוך בחוטים ולהשפיע כאשר כל סוגיית יחסיו עם כלי התקשורת המרכזי במדינת ישראל – אולי כבר לא הנפוץ ביותר, חלקו כן, חלקו לא – עומדת מולו, ולילה לילה, כמו שהיה גם הערב במהדורת ערוץ 2, נחשפים עוד ועוד פרקים באותן שיחות ששני החברים ניהלו ביניהם.

אחמד טיבי: – – –

נחמן שי: הערב זה היה על ממדי הקיצוץ שיחול בעיתון "ישראל היום", בכמה התפוצה שלו תקטן, ועניין המודעות: איזה מודעות, האם אפשר לשלוט בכמות המודעות שתופיע בעיתון, כולל מודעות ממשלתיות.

נחמן שי: זו הייתה תשובה, אגב, לכל אלה שטענו שבסך הכול היה פה איזשהו משחק בין שני האישים.

נחמן שי: לא היה משחק.

נחמן שי: היה פה משא-ומתן אמיתי.

נחמן שי: אני מרגיש, כאיש תקשורת שעסק בתחום הזה אולי שני-שלישים מחיי, שאלה הם הימים הנוראים של התקשורת הישראלית.

נחמן שי: אלה הם הימים שבהם התקשורת הישראלית נראית במלוא כיעורה.

נחמן שי: וזה מציק לי לא מפני שיש מערכות שלא מתנהלות בסדר, כבר היו כאלה ויהיו כאלה, אלא מפני שלתקשורת הישראלית יש חלק מרכזי בחיים הדמוקרטיים של מדינת ישראל, של כל מדינה.

נחמן שי: ואם יתגלה לנו שבתוך עבודתה של התקשורת נשקלים שיקולים זרים, שאינם ממין העניין, ויש התערבות חיצונית שמשפיעה על התכנים, הציבור ממילא יאבד את האמון שלו בתקשורת.

נחמן שי: לא רק שהוא לא ייקח עיתון ליד או לא ייכנס לאתר אינטרנט, אלא הוא יאמר לעצמו: אני לא יכול להאמין לדברים שאני קורא או רואה.

נחמן שי: ואם כך, התקשורת בעצם תאבד את מעמדה החשוב.

נחמן שי: ומהי הדמוקרטיה אם לא חופש הביטוי, ומהי התקשורת אם לא חופש הביטוי.

נחמן שי: כשהפרשה הזאת תסתיים, בסופו של דבר, ואני לא יודע מתי, תצטרך התקשורת הישראלית כולה לבדוק את עצמה, לעשות את חשבון הנפש.

נחמן שי: גם העיתונאים והעיתונים שמעורבים, גם אלה שקופצים היום על גבם וגם אלה שחושפים את חייהם של האחרים ואת פעילותם המקצועית.

נחמן שי: כאן התגלו כל מיני מערכות יחסים, שעדיין מוקדם להציג אותן.

נחמן שי: אבל בסופו של דבר אני מקווה, אני מקווה מאוד, שמתוך כל המהומה הזאת – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

נחמן שי: – – והימים האלה, תהיה לנו מחדש תקשורת חזקה, פעילה, בריאה, כמו שמדינת ישראל זקוקה לה.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, גברתי היושבת-ראש, סגן המזכיר, הקלדנית היקרה, וכולם, אני נורא מתנצל, אני יודע שהאירוע החשוב ביותר שמתרחש בעולם השבוע זה נוני את ביבי, או ביבי את נוני.

יהודה גליק: אני יודע, וזה הדבר שמטריד את כולכם.

יהודה גליק: אבל יש עוד איזה אירוע שולי שמתרחש בעולם השבוע.

יהודה גליק: אני יודע שהוא לא כל כך חשוב כמו נוני וביבי וביבי ונוני.

רויטל סויד: אתה מתכוון לאירוע שאתה טס אליו?

יהודה גליק: בעזרת השם.

רויטל סויד: אתה מתכוון לאירוע שיש לפניו ויש אחריו כהווייתכם?

יהודה גליק: בעזרת השם – –

רויטל סויד: בעזרת השם.

יהודה גליק: – – אני ביום רביעי מתעתד לטוס לארצות-הברית, אם מישהו מהאופוזיציה יואיל בטובו לכבד אותי בקיזוז, לאירוע עולמי של הכתרת נשיא חדש למדינה, אולי החשובה בעולם.

רויטל סויד: זה יותר חשוב מאולי יש חקירה נגד ראש הממשלה?

יהודה גליק: ואני רוצה לשאת אתי, יחד אתכם, תפילה להצלחתו.

יהודה גליק: הצלחתו להביא שלום לעולם, הצלחתו להביא טוב לעולם.

יהודה גליק: ולכן אני רוצה לקרוא פרק תהילים שנאמר לכבוד מלכותו של שלמה המלך אבל הוא נכון לכל מלך: "לשלמה אלהים משפטיך למלך תן וצדקתך לבן מלך.

יהודה גליק: ידין עמך בצדק, וענייך במשפט.

יהודה גליק: ישאו הרים שלום לעם, וגבעות בצדקה.

יהודה גליק: ישפט עניי עם, יושיע לבני אביון וידכא עושק.

יהודה גליק: ייראוך עם שמש, ולפני ירח דור דורים.

יהודה גליק: ירד כמטר על גז, כרביבים זרזיף ארץ" – תהיה כלכלה נהדרת – "יפרח בימיו צדיק, ורב שלום עד בלי ירח.

יהודה גליק: וירד מים עד ים, ומנהר עד אפסי ארץ.

יהודה גליק: לפניו יכרעו ציים, ואיביו עפר ילחכו.

יהודה גליק: מלכי תרשיש ואיים מנחה ישיבו, מלכי שבא וסבא אשכר יקריבו.

יהודה גליק: וישתחוו לו כל מלכים, כל גויים יעבדוהו.

יהודה גליק: כי יציל אביון משוע, ועני ואין עזר לו.

יהודה גליק: יחֹס על דל ואביון, ונפשות אביונים יושיע; מתוך ומחמס יגאל נפשם וייקר דמם בעיניו.

יהודה גליק: ויחי ויתן לו מזהב שבא, ויתפלל בעדו תמיד, כל היום יברכנהו.

יהודה גליק: יהי פסת בר בארץ בראש הרים ירעש כלבנון פריו ויציצו מעיר כעשב הארץ.

יהודה גליק: יהי שמו לעולם לפני שמש ינון שמו ויתברכו בו כל גויים יאשרהו.

יהודה גליק: ברוך ה' אלהים אלהי ישראל, עשה נפלאות לבדו.

יהודה גליק: וברוך שם כבודו לעולם, וימלא כבודו את כל הארץ אמן ואמן".

יהודה גליק: ולוואי שאנחנו לפני תקופה גדולה של ירושלים כעיר העולמית של שלום, ושגרירות ארצות-הברית תעבור לירושלים והיא תכיר בה כבירת מדינת ישראל.

יהודה גליק: כי היא בירת מדינת ישראל.

יהודה גליק: ומי שאיננו מעביר את שגרירותו לירושלים פשוט מנותק מהמציאות.

יהודה גליק: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חיים ילין: יהודה – – – לתל-אביב, מה אנחנו עושים עם זה?

חיים ילין: תתפלל עוד קצת, אולי בסוף המדינה תעזור להם.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, כמובן, יש בהצעת חוק לשכת עורכי-הדין צדדים חיוביים, שאנחנו מברכים עליהם, כדוגמת שינוי המבנה של הבחינה, שיכלול גם דברים מעשיים, גם מינוי שופט בדימוס שיהיה נציב לקבילות ותלונות של המתמחים, גם העניין של הסדרת העניין והכרה במכללות.

אוסאמה סעדי: יש גם העניין שהוא שנוי במחלוקת – גם אצלנו בתוך הרשימה המשותפת, אני מודה ומתוודה – של הקיצור או ההארכה, תלוי איך מסתכלים, כי תקופת ההתמחות הייתה שנה ובמקור רצו להאריך את זה לשנתיים.

אוסאמה סעדי: אנחנו בסוף לחצנו, ויש את הפשרה עכשיו, היא מקובלת גם על משרד המשפטים וגם על לשכת עורכי-הדין, שתקופת ההתמחות תהיה שנה וחצי.

אוסאמה סעדי: אז יש כאלה, הסטודנטים, אנחנו מבינים שהם רוצים עדיין שתקופת ההתמחות תעמוד על שנה, ולכן כמובן נדון בזה בוועדת החוקה.

אוסאמה סעדי: אבל אני רוצה לנצל את שאר הזמן ולדבר על המבצע הצבאי שהיה בקלנסואה ביום רביעי שעבר, כשכוחות המשטרה וכוחות ההרס פשטו על הבתים והרסו 11 בתים.

אוסאמה סעדי: ולמה אני אומר "מבצע צבאי", ודיברו על זה החברים שלפני?

אוסאמה סעדי: כאשר ראש הממשלה מתגאה שכוחותינו עכשיו פועלים בשטח, אז אפילו ראש הממשלה מַשווה ומְשווה את המבצע הזה למבצע צבאי.

אוסאמה סעדי: ואדוני השר לביטחון פנים, עוד לפני שכוחות המשטרה התחילו להרוס ולאבטח, הוא כותב פוסט: "אני משבח את כוחות המשטרה על מבצע הריסת המבנים הבלתי-חוקיים שהיא מאבטחת כעת בקלנסואה.

אוסאמה סעדי: המבצע המורכב מבטא יישום שוויוני של האכיפה, כפי שראוי שיהיה".

אוסאמה סעדי: אדוני השר לביטחון פנים, חברי חברי הכנסת, אני זוכר איך רק לפני פחות מחודש כל הקואליציה, הממשלה עמדה על רגליה על מנת להסדיר התנחלות בודדת של גזלנים, שודדים שגזלו קרקע של פלסטינים, עמונה.

אוסאמה סעדי: כל הממשלה – הממשלה הזאת כמעט נפלה והתפרקה, ואחרי זה הביאו הצעת חוק להסדיר עוד עשרות נקודות, התנחלויות בודדות.

אוסאמה סעדי: לא ראיתי אז את ראש הממשלה והשר לביטחון פנים שמדברים על אכיפה שוויונית, לא ראיתי שהורסים 11 בתים ביישוב יהודי, כאשר באים למגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: ועמד פה השר צחי הנגבי והודה שתוכנית המתאר של העיר קלנסואה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – הוגשה ב-2003, גברתי היושבת-ראש.

אוסאמה סעדי: עד היום לא אושרה תוכנית מתאר.

אוסאמה סעדי: מה אתם מצפים מאתנו?

אוסאמה סעדי: החיים ממשיכים.

אוסאמה סעדי: אנחנו חייבים לבנות.

אוסאמה סעדי: באנו בהצעה להסדרת העניין עם הממשלה, אמרנו: אנחנו מוכנים להתחייב לא לבנות במשך שנתיים-שלוש תמורת התחייבות של הממשלה לא להרוס במשך התקופה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אתם ממשיכים להרוס, ואתם מאלצים גם את ראש העירייה להתפטר, ומאלצים אותנו להתנגד, ואנחנו נתנגד בכל האמצעים למדיניות של הריסת הבתים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: ואנחנו נתנגד בכל האמצעים למדיניות של הריסת הבתים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא, חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

זוהיר בהלול: אני מביט על חיינו בעיניים כלות, נוגות ותוגות.

זוהיר בהלול: אם אני מתייחס לליהוק הקודם שלי ולעולם שמילא אותי ברוחניות שלו, בייעוד שלו, בשליחות שלו, קרי התקשורת, אז באותן עיניים כלות, נוגות ותוגות אני יכול לומר שיר רקוויאם על אותה תקשורת, שמידרדרת פעם אחר פעם, ובתקופה האחרונה מסתבר שגם היא מתבוססת באותה ביצה נוראית, שבה התקשורת רוקחת דילים עם הממשלה.

זוהיר בהלול: ואותו שיר עצוב מלווה אותי גם כאשר אני רואה את ממשלת ישראל, באמצעות ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, שנכנס אל חדרים אפופי עשן, מנסה לפוגג את החשדות, אבל כל ערב אנחנו מתוודעים לחשדות שהולכים וגוברים.

זוהיר בהלול: ומסתבר שהשחיתות פושה בתוך שורות ממשלת ישראל, ובמקום שראשי הימין הישראלי יתעשתו ויאמרו בהודאה די אמיצה: טעינו, שגינו, ואנחנו מפנים את הזירה ומאפשרים למדינה הזו להתעצב דרך ממשלה אחרת, הממשלה הזו או הימין הישראלי לא עושה זאת, ואנחנו כמובן גם לא מצפים מכם שתעשו זאת.

זוהיר בהלול: כנסת ישראל מתחרה, כמו בתוכנית ריאליטי, פעם אחר פעם על חוקים הדרתיים גזעניים.

זוהיר בהלול: הכנסת היא בעצם הסמן, סמן ההסתה מספר אחת במדינה.

זוהיר בהלול: רק לפני כמה דקות התחוללה כאן חנגה, חגיגה גדולה, כאשר את הקרנבל מובילה חברת הכנסת ענת ברקו, ששמחה על כך שההספחה קורמת עור וגידים במדינת ישראל, שרוצה להשתלט על עוד 2, 2.5 מיליון פלסטינים.

זוהיר בהלול: ומה עם החיים המשותפים במדינה, בין ערבים לבין יהודים?

זוהיר בהלול: כאן השבר הוא עוד יותר עמוק, ואנחנו נכשלים במבחן הבסיסי של הקיום האנושי.

זוהיר בהלול: כאן אנחנו בעצם מקבלים את עמונה אל מול קלנסואה.

זוהיר בהלול: צדק לא קיים בתוך כנסת ישראל ובתוך החיים המשותפים.

זוהיר בהלול: אם מדובר ביהודי שתקע יתד באדמה פרטית של פלסטיני אז הכנסת נזעקת, הממשלה מזדעקת, ומאפשרים אתנן מאוד מוכשר – מוכשר מהמילה כשרות – כדי להכשיר עוד ועוד הנאות ותענוגות לאלה שפלשו אל אדמה לא שלהם.

זוהיר בהלול: ואני זועק מכאן את זעקתה של הדמוקרטיה.

זוהיר בהלול: הדמוקרטיה אובדת לכם מבין הידיים, היא חומקת לכם מבין הידיים, אתם מאבדים את הסמן הכי טהור והכי נשגב שהיה לכם עד היום, נכס צאן הברזל שלכם התפוגג לו, התאייד לו והלך לעולמו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, אני עליתי לדבר לשם שינוי על החוק.

איציק שמולי: דיברו פה היום על הרבה דברים, אבל לא על החוק הזה שאנחנו דנים בו.

איציק שמולי: אני חושב שצריך לקרוע את המסכות מעל הפרצופים של כולם.

איציק שמולי: ברור, וזו אג'נדה – זה בסדר גמור, זה לגיטימי – האג'נדה של לשכת עורכי-הדין הנוכחית היא לקדם את התהליך של הארכת ההתמחות ולסגור את שוק התעסוקה בפני סטודנטים שמסיימים את לימודי המשפטים.

איציק שמולי: יש טענה בדבר הצפה של שוק עורכי-הדין, של שוק עריכת-הדין במדינת ישראל, ולפי המדדים זה אכן המצב.

איציק שמולי: אבל נשאלת השאלה, איך אנחנו צריכים לתקוף את הבעיה, כי מה הועילו חכמים בתקנתם, גברתי היושבת-ראש, אם אנחנו נותנים לסטודנטים ללמוד וללמוד וללמוד, להיכנס לעוד מסלולים של לימודי משפטים – לא רק באוניברסיטאות אלא גם במכללות – ובסוף הדרך אנחנו אומרים להם: תראו, בגלל שיש יותר מדי עורכי-דין במדינת ישראל, נעשה לכם התמחות יותר ארוכה, כדי לעכב אתכם, לעשות עוד איזה מכשול בדרך לפני שאתם נכנסים לשוק התעסוקה?

איציק שמולי: אני אומר לכם, לי אין בעיה שמדינת ישראל תבוא ותגדיר שצריכים להיות פחות עורכי-דין, אבל הדרך לטפל בזה זה לא לגרום לסטודנטים להיכנס למסלולי המשפטים, ללמוד תקופה ארוכה של ארבע שנים, לעשות עוד שנה של התמחות, ואחרי זה עוד לבוא ולהגיד להם: עכשיו אתם צריכים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איציק שמולי: מה?

איציק שמולי: למה?

ניסן סלומינסקי: לא שמו פה זמן, זה מה שהתכוונתי להגיד.

טלי פלוסקוב: לא שמו זמן, סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: – – ואחרי זה עוד לבוא ולהגיד להם: עכשיו אתם צריכים לעמוד במטלות נוספות.

איציק שמולי: אם רוצים שיהיו פחות עורכי-דין, שייתנו לפחות סטודנטים להיכנס ללימודי המשפטים באוניברסיטה ובמכללה, אבל מה, לא למועצה להשכלה גבוהה במדינת ישראל ולא לאף אחד מהגורמים יש את האומץ לבוא לסטודנטים ולהגיד את זה.

איציק שמולי: הרי אם יש משהו שהמועצה להשכלה גבוהה לא עושה זה להסתכל על המקרו במדינת ישראל.

איציק שמולי: כל היום מסתכלים לך – כמישהו שישב שם – על תיקוני-תיקונים, על סילבוס כזה וסילבוס אחר, מה יש בתוכנית כזאת ובתוכנית הזאת.

איציק שמולי: אף אחד לא בא ושואל כמה רופאים צריכים להיות במדינת ישראל, כמה עורכי-דין, כמה מהנדסים; ואז מגיעים למצב שבו כבר חושבים להביא אנשי היי-טק מהמזרח או אני לא יודע מאיפה, כי אין מספיק אנשי היי-טק במדינת ישראל.

איציק שמולי: זה נובע מחוסר התאמה מוחלט בין צורכי שוק התעסוקה לבין מה שהאקדמיה מכשירה אליו.

איציק שמולי: חוסר תיאום מוחלט.

איציק שמולי: ודבר אחד נוסף, אדוני – – –

אלי אלאלוף: – – – הם לא ועדה לתכנון ותקצוב, אין תכנון.

איציק שמולי: נכון.

אלי אלאלוף: יותר גרוע מזה, בשם החופש האקדמי אסור להכשיר פסיכולוגים קליניים בשפה ערבית, למה?

אלי אלאלוף: כי זה מפלג.

אלי אלאלוף: תראו איזה אקדמיה עם ראש פתוח – – –

איציק שמולי: נכון, אתה צודק במיוחד, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

איציק שמולי: דבר אחרון, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, אני מניח שזה יגיע אליך: אתה בוודאי יודע שנחתם הסכם בין התאחדות הסטודנטים לבין הלשכה, אולי גם הממשלה, והצעת החוק הזו לא משקפת את ההסכמות שאליהן הגיעה התאחדות הסטודנטים.

איציק שמולי: הסטודנטים, לפי ההצעה הזאת, נדרשים לשלם על הקורס, הסטודנטים לפי ההצעה הזאת לא מספיק מוגנים.

איציק שמולי: הרי החוכמה זה לא רק להאריך את ההתמחות.

איציק שמולי: אנחנו יודעים שיש תופעות ששולחים היום מתמחים במשרדים להביא קנקן מים וללכת להדפיס משהו במכונת צילום.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מבקשת לסיים.

איציק שמולי: לפני הדברים האלה – לדברים הללו הייתה אמורה לתת מענה גם הצעת החוק, וזה לא מופיע כאן, ואני מקווה שהתיקונים האלה יוכנסו במסגרת העבודה בוועדה.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, השיא של גידול בהכשרת עורכי-הדין היה כשעברו לאצטדיון "טדי" כדי לקיים את טקסי הסיום ומתן התארים.

איתן ברושי: במקביל, אנחנו הקטנו את הערנות ואת התמיכה במקצועות הטכנולוגיים, עד כדי כך שכפי שהוזכר פה, מביאים עכשיו לפה עובדים מחוץ-לארץ.

איתן ברושי: אבל גם יש מחסור גדול מאוד, עד לאחרונה גם היה פער במתן נקודות זיכוי לבוגרי ההשכלה האקדמית, כאשר ההשכלה המקצועית קופחה: נקודה אחת להשכלה הכללית, ולמקצועית – חצי נקודה.

איתן ברושי: בחוק ההסדרים, בחוק שיזמנו מירב בן ארי ואני, השווינו את ההשכלה הזאת להשכלה השנייה.

איתן ברושי: אני חושב שזה לא נכון שהממשלה – ראינו את זה היום בדיון על המעונות:

איתן ברושי: אין לה שום הכוונה וראייה כוללת בהכשרה של כוח-אדם צעיר לצורכי המשק, צמיחתו ופיתוחו.

איתן ברושי: זה גם לא מתארגן לפי אזורים, ולמשל המגמה לחזק את הנגב ואת הגליל לא באה לידי ביטוי בהכשרה נכונה ובהקמת תשתית של מפעלים.

איתן ברושי: אנחנו מוכרחים לחזור ולתת מעמד וכבוד לאדם העובד.

איתן ברושי: הפגיעה האנושה בחקלאות ובתעשייה הקטינה את היכולת לראות אותן כיעד ומטרה לדור הצעיר.

איתן ברושי: הגיל הממוצע בחקלאות הוא למעלה מ-65.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שיותר מפעלים הוקמו בחו"ל וקווי ייצור עושים הגירה שלילית אל מעבר לים.

איתן ברושי: לכן, הגידול והצמיחה בישראל בשנים האחרונות היו ביציאות לחוץ-לארץ וברכישת מכוניות.

איתן ברושי: מעולם ישראל לא ראתה בזה מנופי צמיחה ומנועים לחיזוק המשק.

איתן ברושי: לכן אני חושב שיחד עם הקידום של הנושאים שעל סדר-היום, ישראל זקוקה לתוכנית תעסוקה רב-שנתית, ובהמשך לתוכנית תעסוקה רב-שנתית – תוכנית הכשרה, ולימודים שיכשירו את הדור הצעיר ואת הלומדים בכל התחומים כדי לענות על צורכי המשק, אבל לא פחות – לתת להם את האפשרות להתפרנס.

איתן ברושי: למשל, במגזר הערבי יש כמות עצומה של מורים.

איתן ברושי: אני בא מהצפון, מורים נשלחים כל יום ומורות צעירות, אימהות לילדים; הם נוסעים מאכסאל ועמק-יזרעאל עד באר-שבע והדרום.

איתן ברושי: אין שום התאמה בין קליטת אנשים שמשלמים כסף יקר לרכוש מקצוע ובין הכנה התשתית שתאפשר להם להתפרנס בכבוד, תוך שילוב של המגמות של חיזוק הנגב והגליל ופיזור האוכלוסייה.

איתן ברושי: לכן אני חושב שצריך להתחיל את המהלך הזה.

איתן ברושי: אין פה אף אחד שלוקח את זה ברצינות.

איתן ברושי: הרי כבר חודשים ושנים – בשנתיים האחרונות אין בדיוק שר כלכלה, אין שר תעשייה.

איתן ברושי: היינו לפני כמה ימים בוועידת התעשייה וראינו אלף תעשיינים מקטרים על הממשלה, עד כדי כך שהוקמה ועדה – אלא מה, בראש הוועדה עומד מנכ"ל האוצר; הוא זה שאחראי ליצירת המשבר, ועכשיו אומרים לו: תפתור את הבעיה.

איתן ברושי: משפט אחרון.

איתן ברושי: היה היום דיון בוועדת הכספים.

איתן ברושי: תראו איזה חוסר אחריות.

איתן ברושי: הייתה התחייבות לחברה זרה שמפתחת את התשתית בתמנע, של מתכת.

איתן ברושי: עוסקים שם מאות עובדים כבר תקופה ארוכה, בהשקעה גדולה מאוד.

איתן ברושי: הנה בא אגף תקציבים – באמת, אנשים חסרי אחריות אבל מקבלים יכולת לקבל החלטות מעבר לעבודה וליכולת שלהם.

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

איתן ברושי: בא אגף תקציבים ומודיע שהוא חוזר בו מהסיכומים.

איתן ברושי: אפילו גפני איבד את השלווה שלו.

איתן ברושי: נתן להם יושב-ראש ועדת הכספים ארכה של עשרה ימים עד שבועיים לחזור עם תשובה, תוך כדי איום על אגף תקציבים שהוא ייתקל בקושי גדול להעביר החלטות בוועדת הכספים אם הוא לא יחזור בו.

איתן ברושי: ישבו שם אנשים מחוץ-לארץ וישב שם יושב-ראש ועד העובדים.

איתן ברושי: אין מקומות עבודה בערבה ואין מקומות עבודה באילת.

איתן ברושי: והנה, באים אנשים ואומרים שלא אכפת להם שהמפעל יעבור לירדן.

נאוה בוקר: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: אז כנראה יותר טוב ללמוד עריכת-דין, לקבל את התואר באצטדיון "טדי" – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת ברושי, תודה רבה, עברת מזמן את הזמן.

איתן ברושי: – – ולהישאר בלי תעסוקה.

איתן ברושי: ממשלה בלי חוט שדרה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יוסי יונה, פרופסור יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו התרגלנו, התרגלנו לשעשוע היומי.

רויטל סויד: אנחנו פותחים כל יום בשעה 20:00 את מהדורת החדשות ואנחנו צופים בתמלילים.

רויטל סויד: אנחנו שומעים על שיחות, קשירת קשר.

רויטל סויד: אנחנו באים ואנחנו שומעים איך שני אנשים, אחד מהם הוא ראש הממשלה שלנו והאחר הוא מו"ל, באים ומנסים לראות איך זה ימליך את זה לראש ממשלה לאורך זמן; השני יראה איך הוא יכול – לכאורה, הכול לכאורה – איך השני יכול באמת להפחית את תפוצת עיתוני "ישראל היום" כדי להעלות את הכסף.

רויטל סויד: אז אנחנו באים ואומרים: פרשיית 2000, פרשיית 1000, יש כתב אישום או אין כתב אישום?

רויטל סויד: יבשיל ויגיע לידי רף פלילי או לא יבשיל ויגיע לכדי רף פלילי?

רויטל סויד: האם בסופו של דבר ראש הממשלה שלנו – יוגש כתב אישום והוא יצטרך לזוז הצדה או לא?

רויטל סויד: כל מה שאנחנו שואלים אחד את השני פה – לא רק אנחנו, גם השיח בכלל, של הציבור: יש פלילי, אין פלילי, יהיה כתב אישום, לא יהיה כתב אישום – אני שואלת: מישהו עצר לרגע ושאל את עצמו, האם אלו הקריטריונים היחידים שבהם אנחנו מודדים את ראש הממשלה שלנו?

רויטל סויד: האם אלו הקריטריונים היחידים שבהם אנחנו בוחנים את נבחרי הציבור שלנו?

רויטל סויד: האם רק השאלה אם זה מגיע לרף פלילי או לא, וכשיוגש כתב אישום, אולי, האם הוא ישעה את עצמו או לא ישעה את עצמו?

רויטל סויד: איפה הערכים, איפה המוסר, איפה הנראות?

רויטל סויד: איפה בכל הסיפור הזה יש מנהיגות שצריכה להוות דוגמה?

רויטל סויד: איפה בכל הסיפור הזה אנחנו מסתכלים על מישהו שמנהיג את המדינה?

רויטל סויד: ראש הממשלה מחזיק בלפחות עוד ארבעה תיקים.

רויטל סויד: משרד החוץ מרוסק לחלוטין.

רויטל סויד: משרד התקשורת – ידענו ועכשיו כבר ברור שיש ניגוד אינטרסים, עם כתב אישום או בלי כתב אישום, עם רף פלילי או בלי רף פלילי.

רויטל סויד: איפה אנחנו נמצאים?

רויטל סויד: ראש הממשלה לא רק חייב להתפטר מתיק התקשורת.

רויטל סויד: ראש הממשלה לא רק חייב לפזר את כל התיקים שלו בצד.

רויטל סויד: ראש הממשלה חייב לתת לנו דין-וחשבון.

רויטל סויד: אתמול בפוסט בפייסבוק אנחנו הבנו שהלכנו לבחירות בעלות של כ-2 מיליארד שקלים למשק – 2 מיליארד שקלים, תארו לעצמכם מה היינו עושים אתם – בצפון, בדרום, בנגב, לחולים, לחולי הסרטן, בכלל למערכת הבריאות, למערכת הרווחה.

רויטל סויד: כל זה בגלל חוק "ישראל היום", כך נכתב בפוסט בפייסבוק של ראש הממשלה.

רויטל סויד: מישהו פה אומר: תן לנו דין-וחשבון, תסביר לנו מה זה?

רויטל סויד: במקום זה, אנחנו מחכים ל-20:00 לשמוע את המהדורות ולדון: האם יהיה כתב אישום והאם, כשיהיה כתב אישום, האם תהיה נבצרות כן או לא?

רויטל סויד: אני אומרת כאן לציבור: תזכרו מה שאנחנו כנראה נוטים לשכוח.

רויטל סויד: יש ערכים, יש מוסר, יש דרך, יש נראות, יש מחויבות של מנהיגות לראות איך העם שלה רואה אותה.

רויטל סויד: זה מה שצריך לעמוד לנגד עינינו.

רויטל סויד: ראש הממשלה, שיסיק את המסקנות, לא רק לגבי תיק התקשורת, לגבי כל התיקים האחרים שהוא מחזיק.

רויטל סויד: תן לנו דין-וחשבון.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: יישר כוח.

נאוה בוקר: הדובר הבא, חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו כאזרחים ערבים במדינה זו מתמודדים מול פשע מאורגן, פשע הריסת הבתים בנגב, בקלנסואה ובכל יישוב ערבי.

טלב אבו עראר: למר נתניהו אין איפה ואיפה, אלא שוויון מוחלט באכיפת החוק.

טלב אבו עראר: כך הוא מצהיר, אין איפה ואיפה.

טלב אבו עראר: לכן הוא מבטל הריסת בתים בעמונה, למרות שישנה החלטת בג"ץ, והוא הורס בתים של ערבים בקלנסואה.

טלב אבו עראר: נתניהו מפצה 40 משפחות בעמונה, כל משפחה בכמיליון שקל, ואף ישב מספר ישיבות עם תושבי עמונה והתחנן בפניהם לקבל את הצעותיו, ולמרות החלטת בג"ץ, מזה חודשים או יותר, כל יום, כל חודש, מבקשים לדחות.

טלב אבו עראר: מנגד, הגיבור נתניהו, בנאום עמונה, הבטיח שהאזרחים הערבים יקבלו על הראש, ואף הנחה את הרשויות להגביר את הריסת הבתים שנבנו על אדמה ערבית פרטית.

טלב אבו עראר: כאשר מדובר באזרחים ערבים, גברתי היושבת-ראש, הוא מאיים ואוכף.

טלב אבו עראר: אבל למתנחלים הוא מתחנן, ואפילו לא טרח לדבר עם תושבי קלנסואה, למרות שנהרסו שם 11 בתים שעלו מיליונים, מיליוני שקלים לתושבים שם.

טלב אבו עראר: וכאילו הוא נלחם במדינה אחרת, במדינת אויב, כשהוא אומר "כוחותינו".

טלב אבו עראר: איזה מין ראש ממשלה זה?

טלב אבו עראר: כוחותינו הרסו 11 בתים – מה, במדינה אחרת?

טלב אבו עראר: נתניהו וממשלתו חושבים שכל הזמן אפשר להרוס בתים בלי התנגדות?

טלב אבו עראר: מעל בימה זו אני מזהיר שאינתיפאדה תפרוץ בלב-לבה של המדינה הזו על-ידי אזרחים ערבים שיתנגדו להריסת בתים.

טלב אבו עראר: ואם צעירינו יתעמתו עם כוחותיכם, מה יעשו?

טלב אבו עראר: מה נעשה?

טלב אבו עראר: מה נקבל כאן?

יהודה גליק: יש פה מדינה, תפסיקו לאיים.

טלב אבו עראר: להרוס בית של ערבי כאילו לא קרה כלום?

טלב אבו עראר: איזה מין ראש ממשלה?

טלב אבו עראר: איזה מין ממשלה?

טלב אבו עראר: איפה ואיפה.

טלב אבו עראר: רק החטא שלהם שהם אזרחים ערבים?

טלב אבו עראר: הורסים בתים בלי למצוא פתרון, בלי להציע אלטרנטיבה, כלום, רק להרוס ולהשאיר משפחות שלמות בלי קורת גג.

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

טלב אבו עראר: נכון, כולנו יודעים שבגלל שהוא הסתבך עם כל מיני שחיתויות הוא רוצה באמת – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

טלב אבו עראר: – – להסב את תשומת הלב של העולם ושל האזרחים כאן לכך שהוא מגביר את האכיפה במגזר הערבי והורס את הבתים.

נאוה בוקר: תודה רבה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, אני מסיים בכך: די להריסת בתים, אחרת יישא באחריות נתניהו, וממשלתו, לכל תוצאה שתהיה בחברה הערבית בישראל.

טלב אבו עראר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני רק רוצה שתשימו לב לדבר אחד, במיוחד החבר'ה שתומכים בחוק.

מאיר כהן: רציתי מאוד לתמוך בחוק הזה, אבל, מירב יקירתי, בסעיף של החוק מאריכים את תקופת ההתמחות.

מירב בן ארי: שנה וחצי.

מאיר כהן: שנה וחצי.

מאיר כהן: עכשיו, אני רק רוצה להסב את תשומת לבכם לדבר אחד, ואני פונה כאן ללשכת עורכי-הדין, שהם היום גם השושבינים של החוק הזה: מעסיקים עורכי-דין בהתמחויות כעבדים במשרדים של עורכי-דין.

מאיר כהן: שזה לא ייעלם מאף אחד מכם.

מאיר כהן: אני פוגש מתמחים שמספרים לי – וזה אלפים – שהם כוח עבודה מצוין בתוך משרדים, אבל בגלל שהם בחזקת מתמחים, אפשר להעסיק אותם כמה שרוצים, מאיזה שעות, ואין שום – – –

מירב בן ארי: כן, אבל יש בחוק – – –

מאיר כהן: שנייה, שנייה, מירב – – –

קארין אלהרר: למי את נותנת לפקח, ללשכה?

מאיר כהן: מי בדיוק מפקח על זה?

מירב בן ארי: קודם כול, יש שם אנשי – – – וגם המאמן שעושה את ההתמחות – גם אני הייתי בהתמחות – המאמן צריך לוודא – – –

נאוה בוקר: פספסת את תורך.

מאיר כהן: – – –

מירב בן ארי: זה לא – – –

מאיר כהן: מירב, מירב, מירב, אי-אפשר לייפות – – –

מירב בן ארי: אני הייתי – – –

מאיר כהן: מירב, מירב, אני סומך על הגינותך.

מאיר כהן: בואי, תני לי לומר רק משפט אחד ואני יורד.

מאיר כהן: באמת, אי-אפשר לחשוב שכל מי שאתה פוגש, כולם, בלי יוצא מן הכלל – אי-אפשר לחשוד בהם שהם בכיינים.

מאיר כהן: הם כולם רוצים להיות עורכי-דין, עורכי-דין טובים.

מאיר כהן: אבל, למען השם, אני פונה כאן לאותם משרדי עורכי-דין שעובדים אצלם המתמחים האלה, וכנראה שהחוק יעבור ותקבלו אותם לשנה וחצי: היו הגונים עם הסטודנטים האלה.

מאיר כהן: החבר'ה האלה עבדו קשה מאוד, אין שום סיבה להעסיק אותם 12 שעות ביום.

מאיר כהן: וגם אם ממלאים, ויש פיקוח כזה, הרי הם לא מצייצים, כי עד שהם מוצאים מקום להתמחות בו – הם מוכנים לבוא בכל מחיר.

מאיר כהן: ואנחנו צריכים לעצור את התופעה הזאת.

מאיר כהן: חבל מאוד שהחוק הזה, אין בו סעיף שבא ואומר שהתשלום צריך להיות תשלום הוגן והיחס צריך להיות יחס הוגן ולא צריך להעביד אותם מעבר לשעות העבודה המקובלות.

מאיר כהן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני בחרתי לנצל את ההזדמנות לעלות לדוכן ולדבר, למרות שאני לא הולכת לדבר על החוק עצמו.

עאידה תומא סלימאן: לא שאין לי מה להגיד, ברור שיש לי, ואני חושבת שזה חשוב מאוד גם כן להביע דעה בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אבל אי-אפשר לעבור לסדר-היום ולא לדבר על מה שקרה ביום שלישי שעבר, כאשר הדחפורים נכנסו והרסו 11 בתים בעיר קלנסואה.

עאידה תומא סלימאן: ואי-אפשר לעבור לסדר-היום כאשר אנחנו רואים איך התייחסה התקשורת הישראלית, המאוד-אובייקטיבית, בזה שהעלימה את הפשע הזה, בזה שלא התייחסה באותו יום ויום למחרת, עד שפנינו ודיברנו.

עאידה תומא סלימאן: כנראה שלהרוס 11 בתים כאשר הדיירים שלהם הם ערבים זה לא נושא לתקשורת בעברית, וזה לא נושא שמעניין אף אחד כאשר ממשלת ישראל פותחת במתקפה על 20% מהאזרחים שלה.

עאידה תומא סלימאן: כי צריך להבין: כאשר הורסים 11 בתים בקלנסואה, זה איתות על המשך המתקפה על האוכלוסייה בכל מה שקשור ללצייר אותנו כפורעי חוק ולצייר את הציבור הערבי במדינת ישראל כאילו בא לו ככה סתם לבנות בלי שיעבור את כל התהליך החוקי שאמור להתקיים.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא מדבר פה על העבירות של הממשלה עצמה, שמלינה שנים את תוכניות המתאר של הכפרים הערביים ושל הערים הערביות ולא נותנת לציבור להתפתח בצורה שבה כל ציבור רוצה להתפתח – לבנות, להקים בתים ולחיות על אדמתו.

עאידה תומא סלימאן: הבתים האלה בנויים על אדמה פרטית של האנשים שבנו, הם לא גזלו אדמה של אף אחד והם לא בנו על מה שנקרא אדמות מדינה, להבדיל מכל הבנייה הלא-חוקית או הלא-מוסדרת בציבור היהודי, ששם רוב המבנים הקיימים ושלא קיבלו אישור – בצד היהודי, שביצעו אזרחים יהודים – נבנו על אדמת מדינה, כאשר הבנייה באוכלוסייה הערבית היא על אדמה פרטית של האנשים עצמם.

עאידה תומא סלימאן: רוב הבתים, אם היו מאשרים את תוכניות המתאר בצורה הנכונה, הממשלה – ועדות התכנון והבנייה – אם היו מאשרים את תוכניות המתאר בזמן, הבתים האלה היו נכללים.

עאידה תומא סלימאן: מה שלא אמר השר פה על הדוכן, שחלק מהבתים שנהרסו בחיפזון היו צריכים – הם אכן חלק מתוכנית המתאר שהוא התפאר שעכשיו מעבירים אותה.

עאידה תומא סלימאן: אז אם ידעתם – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: – – שהבניינים האלה היו מוכשרים, למה לחפש ולהרוס אותם בצורה כל כך מגעילה, אם זה לא צעד פוליטי ולא שייך לעניין החוקי בכלל?

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה, גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני דווקא כן רוצה להתייחס לחוק הזה ולא לדברים אחרים.

מירב בן ארי: הצעת החוק של לשכת עורכי-הדין היא קודם כול הצעת חוק טובה בעיני.

מירב בן ארי: אין ספק שצריכים לעשות בה שינויים, וכשהיא תגיע לוועדת חוקה, גם היושב-ראש של ועדת החוקה וגם חברי הכנסת יוסיפו את השינויים שלהם.

מירב בן ארי: אבל לחברת הכנסת אלהרר, שגם את, נכון, וגם אני עשינו התמחות, וגם יש פה עוד הרבה חברי כנסת, כי עורכי-דין יש, כמו שאנחנו יודעים, בלי סוף.

מירב בן ארי: אבל – – –

קארין אלהרר: כמו זבל.

מירב בן ארי: כן, זה את אמרת, לא היה לי נעים לומר את זה.

מירב בן ארי: אבל בעיני זה חוק מאוד מאוד נכון.

מירב בן ארי: אני אסביר את הטיעונים שלי.

מירב בן ארי: ראשית, אני חושבת שהארכת התמחות לשנה וחצי היא דבר נכון – כשההתמחות טובה, לא כשאתה נער שליח לטאבו או לרשם.

קארין אלהרר: מירב – – –

מירב בן ארי: אני יודעת.

קארין אלהרר: מירב יקרה – – –

איציק שמולי: אבל ההצעה לא מטפלת בזה, מירב.

מירב בן ארי: לא נכון.

איציק שמולי: מה שאת – – –

מירב בן ארי: אז הנה, אני רוצה להסביר לכם, רגע.

איציק שמולי: פקיד אחד שמפקח על כל המתמחים בארץ?

קארין אלהרר: – – –

מירב בן ארי: לא, זה לא.

קארין אלהרר: כמה מתמחים יש – – –

מירב בן ארי: קודם כול, יש לך מאמן, והמאמן מחויב לוודא שאתה עושה, מהגשת כתב הגנה לכתב תביעה לצו – אתה בסופו של דבר עובר תהליך בהתמחות.

קארין אלהרר: – – – יש בשוק, שבכלל לא רואים את המתמחים.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: דרך אגב, יש גם מתמחים שלא באים לעשות את ההתמחות שלהם, יש מתמחים שמגיעים וגם מנוצלים, אני יודעת את זה.

קארין אלהרר: – – –

מירב בן ארי: אבל עדיין – אבל אי-אפשר להשאיר את המצב הקיים.

קארין אלהרר: אבל איזה מין פיקוח באמת יש?

מירב בן ארי: אז זה בדיוק מה שהחוק מנסה – – –

קארין אלהרר: – – –

מירב בן ארי: אז אני רוצה רגע לא רק לנהל ויכוח אלא גם לומר משהו.

מירב בן ארי: בעיני, להשאיר את המצב הקיים כמו שהוא זה לא הגיוני וזה לא יכול להמשיך ככה.

קארין אלהרר: – – –

מירב בן ארי: שמתמחים נהיים נערי שליח של משרד עורכי-דין.

קארין אלהרר: אין בעיה, בתנאי שיש באמת פיקוח על – – –

מירב בן ארי: אבל יש.

מירב בן ארי: יש שופט – –

קארין אלהרר: אין.

מירב בן ארי: – – שהוא הנציג.

קארין אלהרר: מירב, הדוח של המאמן – – –

מירב בן ארי: והיום אין לך את זה בכלל, את יודעת.

קארין אלהרר: מירב, את הדוח של המאמן – – –

מירב בן ארי: תראי, אני אגיד – יש לי דקה, אני רוצה להגיד משהו בעניין הזה.

מירב בן ארי: קודם כול, אני באמת חושבת שצריכים לעשות עוד שינויים בחוק, ונראה לי שגם יושב-ראש הוועדה יודע את זה, ומהיכרות אתו – הוא גם יעשה את השינויים.

מירב בן ארי: אבל – וזה משהו – חברת הכנסת גלאון, רגע, את שומעת, אני רגע פה בניהול שיחה ערה עם קארין.

מירב בן ארי: אני באמת חושבת, א.

מירב בן ארי: צריך לעשות שינוי; ב.

מירב בן ארי: צריך להעריך שהיא התמחות מהותית טובה, לא סתם בשביל הניצול של החבר'ה הצעירים; ודבר שלישי, כן חשוב בעיני שכשאתה עובר התמחות, למאמן שלך יהיה איזשהו פיקוח, והוא יוכל לדעת בדיוק מה עברת, והיום זה לא קורה.

מירב בן ארי: ואגב, יש כאן גם בתוך החוק משהו מאוד נכון, וזה מסלול ההכרה של המכללות הלא-מתוקצבות.

מירב בן ארי: זה שנים שהן כבר צריכות לעבור תהליך אחר מהמוסדות להשכלה גבוהה, למרות שהן הוכרו כדי להעביר תואר, שזה גם חשוב.

מירב בן ארי: לכן, אני מציעה לחברי הכנסת מהאופוזיציה להצביע בעד החוק, להגיע לוועדת החוקה, ולתמוך שם בשינויים שצריכים להיות.

נאוה בוקר: תודה רבה.

מירב בן ארי: אבל אין ספק שצריך להצביע, זה חוק נכון וזה חוק ראוי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: סגן השר איוב קרא – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי.

נאוה בוקר: הרשימה סגורה מזמן, נכון.

נאוה בוקר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – –

מירב בן ארי: אחמד, תדבר על החוק.

מירב בן ארי: אוקיי?

מירב בן ארי: זה חשוב.

אחמד טיבי: – – ציבור עורכי-הדין, זהבה, חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת וקנין, אני מבקש את תשומת לבכם.

קריאה: או.

איתן כבל: שכל העיניים יהיו נשואות אליך.

עיסאווי פריג': אבל שיהיה מעניין.

יעקב מרגי: הבן היחיד של הכנסת.

עיסאווי פריג': שיהיה מעניין.

קריאות: – – –

עודד פורר: למה את השמות שלנו לא אמרת?

אחמד טיבי: הוא הסתיר, הוא הסתיר, הוא הסתיר.

אחמד טיבי: עודד, אני מבקש את תשומת לבך.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: פניתי אליך, ואתה קשור לנושא, כי אתה התבטאת היום בעניין.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, עיסאווי – –

זהבה גלאון: כן, חבר הכנסת.

אחמד טיבי: – – מזה כמה שנים אני מטפל בנושא תכנון ובנייה בקלנסואה, בנושא הבתים, ויש צווי הריסה נגד בתים רבים, כמו בכל יישוב במגזר הערבי, כמו יישובים רבים בחברה הדרוזית.

אחמד טיבי: בדרך כלל כשמוציאים צווי הריסה נותנים לבעלי הבית אפשרות לפנות לבית-המשפט.

אחמד טיבי: במקרה הזה של משפחות אבו עראר וכדיג'ה וחליפה, הודבק הצו ביום ראשון, וההריסות בוצעו אחרי 48 שעות.

זהבה גלאון: מי נתן את ההוראה?

אחמד טיבי: עכשיו אני נזכר בדבריו של ראש הממשלה בעת הדיונים על עמונה.

אחמד טיבי: הוא אמר שהוא נתן הוראות להגברת האכיפה במשולש, באזור ואדי-עארה, בגליל, בנגב.

אחמד טיבי: כלומר, להרוס לערבים.

אחמד טיבי: הוא כינס כמה ישיבות קבינט, פנה לבג"ץ כדי לדחות את הפינוי וההריסה בעמונה.

אחמד טיבי: ואחרי הריסה בקלנסואה, שבוצעה תוך 48 שעות, לא ראינו שהוא כינס ישיבות קבינט כדי לדון איך להסדיר את הבנייה על קרקע פרטית בקלנסואה.

אחמד טיבי: הוא לא פנה לבג"ץ כדי לבקש ארכה, כי כבר לא הייתה פנייה לבית-משפט, לא נתנו אפשרות למשפחות, לשלוש המשפחות.

נאוה בוקר: נא לסיים.

אחמד טיבי: ואז הוא אמר: תהיה אכיפה שוויונית.

אחמד טיבי: הדבר היחידי שהוא שווה בשני המקרים, יא עיסאווי, הוא שהבעלים של הקרקע בעמונה והבעלים של הקרקע בקלנסואה הם פלסטינים, הם ערבים.

נאוה בוקר: משפט אחרון, בבקשה.

אחמד טיבי: אחד פלסטיני אזרח ישראל והשני פלסטיני מהגדה המערבית.

אחמד טיבי: ולכן, אני תוהה, האם בכל פעם שגיא פלג יקריא ויחשוף, ייהרס בית.

אחמד טיבי: אני קורא – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

אחמד טיבי: – – לסנקציות נגד גיא פלג, האחראי להריסות בתים.

אחמד טיבי: כל פעם שגיא פלג חושף משהו, נהרס בית.

אחמד טיבי: כל פעם שגיא פלג – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה עברת מזמן את זמנך.

אחמד טיבי: – – מקריא מהפרוטוקולים ומההקלטות, יש אסון כנגד הערבים.

חיים ילין: נוני, נוני.

אחמד טיבי: תופסק – – –

מירב בן ארי: מי אשם?

נאוה בוקר: הוא לא מקשיב.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תופסק חשיפתם – גברתי, את לא יורדת לעומק העניין.

נאוה בוקר: אתה עברת מזמן את הזמן.

נאוה בוקר: סליחה, אדוני, הכנסתי אותך לפנים משורת הדין, החזרתי אותך.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אני מודה לך.

נאוה בוקר: אז בבקשה, אל תחרוג יותר מדי.

אחמד טיבי: אני בהחלט מודה לך.

עיסאווי פריג': אחרון – – –

אלי בן-דהן: – – –

נאוה בוקר: אתה כבר מעל דקה מעל הזמן שלך.

אחמד טיבי: הנה, בזה אני מסיים.

אחמד טיבי: וכבר אמרתי, אדוני סגן השר: כעומק החקירה בירושלים כן עומק ההריסה בקלנסואה.

נאוה בוקר: תודה לך.

נאוה בוקר: חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

נאוה בוקר: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 39), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – 10 נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 39), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 36, נגד – 10, שלושה נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית, כמובן.

מיקי לוי: סליחה, בבקשה, אני חושב שזאת ההצבעה – אני בעד ולחצתי בטעות נגד, לפרוטוקול.

נאוה בוקר: אוקיי, חבר הכנסת מיקי לוי.

נאוה בוקר: לפרוטוקול, בבקשה, יירשם שהוא בעד, לחץ בטעות נגד.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/675); נספחות.

נאוה בוקר: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47) (מניעת השתתפות בבחירות בשל התבטאות מועמד), לקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת עודד פורר.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאוה בוקר: עשר דקות לרשותך.

עודד פורר: תודה, גברתי.

עודד פורר: תראו, אי-אפשר להתחיל לדבר על החוק הזה בלי לדבר קצת על מאיפה הוא נולד, מה שנקרא, מה מביא אותנו לנושא.

עודד פורר: ומה שמביא אותנו לנושא, וכדאי קצת לשמוע – –

עיסאווי פריג': – – – זה הצבעה על הקיים?

עודד פורר: – – ציטוטים ששמענו אותם כבר כמה פעמים, גם בדיונים שנערכו בוועדת הבחירות המרכזית, בדיונים שבאו בוועדת הבחירות המרכזית, וביקשו לפסול מועמד או מועמדת או רשימה מלהתמודד בגלל שהם לא עומדים בקריטריונים של סעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת, שקובע מה הם התנאים שבהם אפשר לפסול מועמד, והכוונה היא כמובן למי שבמעשיו יש כדי לשלול את מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, או להסית לטרור, או לקרוא לטרור, או לתמוך במאבק המזוין נגד מדינת ישראל.

עודד פורר: אז אתה הולך קצת לציטוטים, כמו למשל הציטוט שאמרה חברת הכנסת חנין זועבי סמוך למבצע "צוק איתן": "על מאות-אלפי מתפללים לעלות על אל-אקצא כדי לעמוד מול מזימה ישראלית להתרת דמם של תושבי מזרח-ירושלים.

עודד פורר: כיום, יש פעילות של יחידים בלבד, אבל נחוצה תמיכה עממית".

עודד פורר: אנחנו ממשיכים לאמירות של חבר הכנסת אחמד טיבי, שאמר בזמנו: בהיסטוריה של העמים ובמאבקיהם השהיד הוא שיא התפארת.

עודד פורר: השהיד הוא סמל המולדת.

עודד פורר: ברכות לאלפי השהידים במולדת ובנכר.

עודד פורר: ברכות לשהידים שלנו ושלכם בתוך הקו הירוק.

עודד פורר: הכובש רצה שיכנו אותם מחבלים, אנו אומרים כי אין דבר נעלה יותר מאלה שמתו למען המולדת.

עודד פורר: או, למשל, הציטוט של ראש הרשימה הערבית המשותפת, חבר הכנסת איימן עודה, כאורחו של "הבית הפלסטיני" בטורונטו, מדבר על המנהיג מרואן ברגותי: לוחם גדול ומודל לעמידה בסבל וסובלנות.

עודד פורר: כדאי אולי להזכיר קצת על מה יושב אותו מנהיג גדול בכלא, על איזה פעולות.

עודד פורר: כמובן, הציטוט של חברת הכנסת חנין זועבי כשנשאלה בריאיון ברדיו אחרי חטיפת שלושת הנערים: האם את לא מגדירה את החוטפים כטרוריסטים?

עודד פורר: היא השיבה: "הם לא טרוריסטים – – – הם אנשים שלא רואים שום פתח לשנות את המציאות שלהם והם נאלצים להשתמש באמצעים האלה".

עודד פורר: מה זו, אם לא הצדקה לטרור?

עודד פורר: בסוף, היום נמצא אתנו חבר הכנסת יהודה גליק, שעל ניסיון ההתנקשות בו היא אומרת: "זאת תגובה על הדיכוי במזרח-ירושלים".

עודד פורר: זאת אומרת, ניסיון ההתנקשות ביהודה גליק, יש לו הצדקה.

עודד פורר: אפשר להוסיף את עמידת דקת הדומייה עם משפחות המחבלים, או את הודעת הגינוי שהוציאה אחת המפלגות שם לסעודיה, בגלל שזו קבעה ש"חמאס" הוא ארגון טרור.

עודד פורר: מפה ואילך ברור לנו שכל האמירות האלה הן אמירות שהדעת לא סובלת שחבר כנסת במדינת ישראל אומר אותן.

עודד פורר: כל ההסתה הזו, הפרועה, והתמיכה בטרור, זו תמיכה שהדעת לא סובלת.

עודד פורר: אז אתה אומר, יש ועדת בחירות מרכזית, חוק-יסוד: הכנסת הסמיך אותה לפסול מועמדים מלהתמודד במידה שהם מסיתים לטרור.

עודד פורר: מה עשתה ועדת הבחירות המרכזית?

עודד פורר: פסלה.

עודד פורר: מה עשה בית-המשפט העליון לגבי הפסילה?

עודד פורר: הפך את ההחלטה.

עודד פורר: הפך את החלטה, כי היא אמרה – עמדת הרוב היא שאין באמירות של חברת הכנסת זועבי כדי לבסס אותה, הן מתקרבות מאוד לגבולות עילות הפסילה אבל הן לא שם עדיין.

עודד פורר: רוצה לומר, חסרים המעשים, יש פה רק דיבורים, למרות שאמר בדעת מיעוט השופט רובינשטיין: צריך לבחון את האמירות הפומביות האלה של חברי הכנסת במסגרת פעילותם הפוליטית ולתת להם – כדי להבין מהי תפיסת העולם ממש.

עודד פורר: יש משקל הרבה יותר גדול דווקא לאמירות האלה מאשר לתצהיר שהם נותנים לבית-המשפט כשכבר באים לפסול אותם.

עודד פורר: עכשיו, אותו סעיף 7א תוקן כבר בשנת 2002.

עודד פורר: הוכנסו בו שלושה שינויים: ראשית, אוחדה עילת הפסילה המתייחסת לשלילת האופי הדמוקרטי של המדינה עם העילה המתייחסת לשלילת האופי היהודי.

עודד פורר: זאת, בשל הרצון שלנו ליצור, מבחינה תוכנית, עילת פסילה שמאחדת את שני הרכיבים הללו.

עודד פורר: מה אומר, בזמנו, מי שהיה חבר כנסת, אופיר פינס-פז?

עודד פורר: הוא לא מהצד של המחנה הפוליטי שלי, הוא דווקא מהצד שלכם.

עודד פורר: אומר אופיר פינס-פז במהלך הדיונים על הצעת החוק הזו: אדם שרוצה לשרת בבית-המחוקקים של מדינת ישראל, אסור שהוא לא יסכים לקבל את העיקרון שהמדינה הזו היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

עודד פורר: ככל שהוא לא מקבל את העיקרון הזה, הוא לא יכול לקחת חלק במשחק הזה.

עודד פורר: כי אתה לא יכול להגיד: אני משחק את משחק הכדורסל, אבל החוקים שלי הם שונים.

עודד פורר: לכן אנחנו צריכים לקבוע את הכללים האלה.

עודד פורר: כדי שלא נמצא שוב את השופט רובינשטיין בדעת מיעוט, בא התיקון הזה לחוק-יסוד: הכנסת, שהמשמעות שלו היא ברורה ופשוטה.

עודד פורר: נוסיף ל"מעשיו" של אותו חבר הכנסת את המילים: "לרבות בדבריו", כי למרות שחוות הדעת המשפטיות אומרות ש"לרבות בדבריו" כלול ב"מעשיו", בית-המשפט בחר לאורך השנים למצוא פרשנות יותר ויותר מצמצמת, וזה בדיוק המקום שלנו.

עודד פורר: זה בדיוק המקום שלנו להבהיר ולחדד, חברים: מי שבדבריו לא מקבל את הערכים של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, מי שמסית נגדה, מי שקורא למחבלים "שהידים", ומי שחושב שהוא יכול מצד אחד לאחוז פה בדמוקרטיה הישראלית ומצד שני, עם היד השנייה, לנסות ולהחריב אותה – צריך להבין שזה לא יכול להיות; לא במדינת ישראל ולא באף מדינה דמוקרטית אחרת.

עודד פורר: אחרי שנאשר את הצעת החוק הזו, אז בפעם הבאה שאותם חברים יחליטו להסית נגד מדינת ישראל, הם יצטרכו לראות את הכנסת הזו מבחוץ.

עודד פורר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נאוה בוקר: אגב, רשימת הדוברים סגורה.

נאוה בוקר: בבקשה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי הרב אנחנו עוד פעם עדים לאיזה שפל, איזה שפל של זלזול בדמוקרטיה ובחופש הביטוי.

מסעוד גנאים: אבל השפל הוא בפרשנות שנותנים לדמוקרטיה או לחופש הביטוי ולמובן של תרבות דמוקרטית או משטר דמוקרטי.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, יש שני מושגים שהפכו לשני אלים, שבשמם מקריבים, שעל המזבח שלהם מקריבים את חופש הביטוי והדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: הראשון הוא הדמוקרטיה עצמה.

מסעוד גנאים: בשם זה שמדינת ישראל דמוקרטיה במגננה, מתגוננת, הם רומסים את הדמוקרטיה ומוסיפים עוד משטרה: משטרת מחשבות ומשטרת התבטאויות גם.

מסעוד גנאים: מי ימדוד, כפי שמדדו את ההפרעה שלנו, את הדציבלים של האד'אן – זו הפרעה של הערבי; עכשיו פורר ומי שכמותו, מאבירי הדמוקרטיה וחופש הביטוי, ימדדו מה מידת החומרה של ההתבטאות על סולם ריכטר של חופש הביטוי ושל הסכנה לדמוקרטיה, שהם חושבים שהיא תישאר דמוקרטיה אחרי כל הצעות החוק האלה, האנטי-דמוקרטיות.

מסעוד גנאים: הדבר השני, שהוא האל הראשון, זה אל הביטחון.

מסעוד גנאים: בשם שמירה על ביטחון מדינת ישראל, הם רומסים גם את חופש הביטוי.

מסעוד גנאים: הם עושים סתימת פיות לכל האחרים, במיוחד חברי הכנסת הערבים והציבור הערבי.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, פעם אני אמרתי שהדמוקרטיה הישראלית, אני מדמה אותה ככה – אומרים לנו בישראל, ראש הממשלה בנימין נתניהו ואחרים: הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון היא ישראל; אני אומר שהדמוקרטיה הישראלית זה כמו אחד שאומר לך: תסתכל על השמים, תסתכל על הכוכבים היפים האלה, ובינתיים הוא מושך את האדמה מתחת לרגליים שלך, מפקיע את האדמות שלך, הורס את הבתים שלך.

מסעוד גנאים: זה דומה מאוד לאמרה של הנשיא הקנייתי הראשון, ג'ומו קניאטה, שאמר: באו הלבנים, באו האירופים, אלינו האפריקנים, ואמרו לנו: תעצמו העיניים, תהיו נוצרים טובים, תדברו עם אלוהים, ובינתיים, כאשר עצמנו את העיניים, גנבו לנו את האדמות שלנו.

מסעוד גנאים: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מה שרוצה החוק הזה – הוא בא לשנות את השפה, את המשמעות של המילים, ולפרש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מוצע להבהיר כי "מעשיו של האדם", המונח הזה, המשמעות שלו כוללת גם התבטאויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הוא אומר עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – "כפי הגישה המקובלת בפסיקה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תשאיר את הדברים לפסיקה, מה אתה בא להתערב גם בפסיקה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נשאל מה זה דמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בראש ובראשונה חופש ביטוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם בגלל התבטאות שלא מתיישבת עם הימין פוסלים אדם מלהתמודד לבחירות בכנסת, או את הרשימה שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם החוק הזה, שבא לדבר על מעשים של איש או רשימה – הפרשנות הזו יכולה לעמוד במונחים של הדמוקרטיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם כן, האם הביטוי – מבקשים מדינה יהודית-דמוקרטית, אז לפחות המובן הוא שהם שווים, כאילו שני המונחים צריכים להיות ביחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם חופש הביטוי הזה, שרוצים למנוע מאתנו, האם זה צריך להיות גם תואם את האידיאולוגיה שלכם, של הרוב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מספיקה העריצות של הרוב בחקיקה, שהיא לפעמים טיפשית ומיותרת, אשר מושתתת על גזענות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שבא ומתבטא בגזענות, מתבטא באנטי-דמוקרטיות – צריך לפסול אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפט: כוחותינו הורסים בתים בקלנסואה – "כוחותינו", כאילו שאתה מדבר על אויב, האם זה דמוקרטי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אנטי-דמוקרטי לגמרי, כי אתה מדבר על מישהו זר ואתה מדבר על אזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאזרחים הדמוקרטיה חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו התבטאות אנטי-דמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם פוסלים את ראש הממשלה או את השר לביטחון פנים מלהתמודד בפעם הבאה בגלל התבטאות כזו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם מדברים ורוצים שני מונחים: גם יהודית, גם דמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ההתבטאות של ראש הממשלה בדיזנגוף על שתי מדינות, מדינה בתוך מדינה בשני חוקים – האם זה דמוקרטי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז פוגעים בדמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לשאול, האם המונח "מדינת כל אזרחיה" או "כל עמיה", שזו ההגדרה של מדינה דמוקרטית בכל העולם – האם ההתבטאות הזו היא תפסול מישהו, או רשימה שתרוץ תחת הכותרת הזו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי בג"ץ לא פסל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוגשו קודם עתירות, החלטות בוועדת הכנסת ועתירות לבג"ץ – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ובית-המשפט, בג"ץ, אישר לאנשים לרוץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם החוק הזה גם יבטל את האפשרות הזו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חוק טיפשי, גזעני, אנטי-דמוקרטי, לכן צריך להתנגד לו.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבין שהערב הוגשו 70 החתימות הנדרשות כדי להתניע את ההליך של הדחת חבר הכנסת גטאס לפי חוק ההדחה.

ענת ברקו: זה היה צריך להיות כבר מזמן.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר לכם, כשאני אומר "אנחנו", זה לא רק הרשימה המשותפת – –

ענת ברקו: – – – משכורת, טרוריסט – – –

יוסף ג'בארין: – – זה כל האופוזיציה, כולל המחנה הציוני ויש עתיד.

יוסף ג'בארין: התנגדנו בכל תוקף לחוק ההדחה וטענו שזה חוק לא לגיטימי, חוק שנותן כוח שיפוט פוליטי בידי הרוב כדי גם לדכא את המיעוט, ואנחנו גם עתרנו לבג"ץ כנגד החוק הזה.

ענת ברקו: מה זה – – – טרוריסט, הבן-אדם נכנס, הבריח לטרוריסטים פלאפונים – זה דיכוי?

ענת ברקו: או שזה ניצול המעמד של חבר כנסת – – –

יוסף ג'בארין: כפי שאתם בקואליציה אומרים שראש הממשלה זכאי להתגונן בהליך משפטי על חפותו – –

ענת ברקו: אז שיתגונן.

ענת ברקו: שיפסיק להיות חבר כנסת ושיתגונן.

יוסף ג'בארין: – – אני חושב, לפי אותו היגיון, שגם חבר הכנסת גטאס זכאי להתגונן בפני רשויות החקירה ובפני בית-המשפט.

ענת ברקו: הוא בגד בכנסת, הוא ניצל את מעמדו.

יוסף ג'בארין: הניסיון הזה הוא בעצם ניסיון לקבוע נורמה חדשה שלא הייתה קיימת עד כה בכנסת.

ענת ברקו: זה היה ניסיון שלו.

יוסף ג'בארין: והנורמה החדשה אומרת שאם פותחים חקירה כנגד חבר הכנסת, אז אפשר להדיח אותו.

יוסף ג'בארין: אז אם רוצים להדיח חבר כנסת גטאס, בבקשה.

ענת ברקו: אם הוא טרוריסט, כן, צריך להדיח אותו.

יוסף ג'בארין: לפי הנורמה הזאת, צריך להדיח גם את ראש הממשלה.

יוסף ג'בארין: אם ראש הממשלה נהנה מחזקת החפות, כפי שאתם טוענים בקואליציה – –

ענת ברקו: הבן-אדם הבריח פלאפונים – – –

יוסף ג'בארין: – – אז גם חבר הכנסת גטאס צריך ליהנות מחזקת החפות וצריך לאפשר בירור הטענות נגדו, לא בבית-משפט שדה – –

ענת ברקו: למה הוא צריך להיות חבר כנסת?

יוסף ג'בארין: – – לא כאן בכנסת, אלא בהליך משפטי בפני בתי-המשפט בישראל.

ענת ברקו: הוא יכול להתפטר, שיתפטר.

ענת ברקו: תקראו לו להתפטר.

ענת ברקו: שיתפטר, אנחנו לא צריכים לשלם לו משכורת.

איציק שמולי: תגרמו לו להתפטר, ותפתרו את המבוכה הזאת.

ענת ברקו: תקראו לו להתפטר.

ענת ברקו: שיתפטר, לא צריך לשלם לו משכורת.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם, חוק ההדחה לא מאפשר הדחה בכל מקרה או בכל עבירה.

יוסף ג'בארין: חוק ההדחה מאפשר, גם בנוסח שאתם קיבלתם, הדחה רק – בנוסף להסתה לגזענות – על הסעיף של תמיכה במאבק מזוין.

יוסף ג'בארין: עילה כזו, אני חושב שאתם צריכים להסכים אתי שבינתיים זה לא על הפרק, ואם זה עולה על הפרק, אז צריך לאפשר לרשויות המשפטיות, לרשויות החקירה, לברר את הנושא הזה.

נאוה בוקר: נא לסיים.

יוסף ג'בארין: וממילא אם בית-המשפט ירשיע אותו, הוא לא יוכל להמשיך להיות חבר כנסת.

יוסף ג'בארין: אז לכן היוזמה הזו היא יוזמה פסולה, ואני מקווה שהיא תיעצר ולא תימשך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת ביטן, יש לי הרגשה שאתם בקואליציה, יחד עם חבר הכנסת פורר, רוצים כנסת ללא ערבים, ללא חברי כנסת ערבים.

עודד פורר: ללא תומכי טרור.

עודד פורר: זה שיש חברי כנסת ערבים – – – תומכי טרור.

אחמד טיבי: עזוב.

אחמד טיבי: יש חוק, אתה מנסה לשדרג את החוק כדי להתאים להתבטאויות של ח"כים ערבים.

עודד פורר: – – – כשאתה תקרא למחבלים שהידים – – –

אחמד טיבי: אתה רוצה לבדוק את ההתבטאויות, ולפי זה "תִתפסֵר", להלביש עליו חוק.

עודד פורר: אם מישהו קורא למחבל – – – הוא לא יוכל – – – מה לעשות.

אחמד טיבי: ואז – בדרום-אפריקה, אנשים שהיו בכלא, הם היו מנהיגים לאומיים.

עודד פורר: אנשים שהתפוצצו – – –

אחמד טיבי: הלבנים קראו להם טרוריסטים; מה שנראה מפה כך, נראה הפוך מהצד השני – זו תמונת היפוך וניגוד.

עודד פורר: טרוריסטים לא מנהיגים – – –

אחמד טיבי: לכן אני אומר, עד כמה אתם מובילים את הפסאודו-דמוקרטיה הישראלית?

אחמד טיבי: עד כמה?

אחמד טיבי: את הדמוקרטיה האתנית הישראלית – לאיפה?

אחמד טיבי: לאיזה מחוזות עוד?

אחמד טיבי: עכשיו, הקדים אותי חבר הכנסת ג'בארין לגבי חוק ההדחה.

אחמד טיבי: בואו נראה מה יש לנו כאן:

אחמד טיבי: יש חבר כנסת שמודה שהוא עשה מעשה, ואומר: אני לוקח על עצמי אחריות והולך לחקירה.

אחמד טיבי: הוא נחקר.

אחמד טיבי: אומר: אשלם את המחיר באופן אישי, תנו לי הליך הוגן.

אחמד טיבי: לא רק שלא נותנים לו הליך הוגן – בהליך בזק מסירים את חסינותו.

אחמד טיבי: אחר כך עוצרים אותו, כשהוא חבר כנסת, ולא שואלים אותו שאלות.

אחמד טיבי: עכשיו מבקשים להדיח אותו עוד לפני שיש כתב אישום.

אחמד טיבי: אני דיברתי עם כמה חברים מהאופוזיציה שאצה להם הדרך לחתום על היוזמה הפאשיסטית לחוק ההדחה, ואומרים לי: אבל הוגש כתב אישום.

אחמד טיבי: אבל עובדה שלא הוגש כתב אישום.

אחמד טיבי: אפילו הבורות מוליכה חלק מכם.

אחמד טיבי: בורות.

אחמד טיבי: אחר כך אני אומר: הרי יהיה שימוע, בסופו של דבר.

אחמד טיבי: תנו לאיש את זכות השימוע.

אחמד טיבי: אחר כך יפסוק בית-המשפט מה שיפסוק.

אחמד טיבי: הוא נושא באחריות למעשיו, הוא אומר שהוא נושא באחריות למעשיו.

אחמד טיבי: ושאף אחד מכם, מהאופוזיציה, לא יטיל עלינו, על המשותפת, לא תנאים ולא הגבלות, ולא ינסה לדחוף את x או את y לפינה.

אחמד טיבי: אנחנו לא בעמדה הזאת.

אחמד טיבי: למה את כל ההליך הזה לא עושים נגד חברי כנסת או שרים יהודים, או נגד ראש הממשלה?

אחמד טיבי: חבר הכנסת יאיר לפיד אמר על ראש הממשלה: עומדת לו חזקת החפות.

אחמד טיבי: מה זה, חפות ליהודים בלבד?

אחמד טיבי: לא עומדת חזקת החפות לנאשם ערבי, חבר כנסת ערבי, שקל מאוד להתנפל עליו כי הוא מבל"ד?

אחמד טיבי: העמדה שלנו ברורה וחד-משמעית לגבי הכלים הפרלמנטריים של חברי הכנסת – גם בטיפול באסירים, ביקור, פנייה לנשיא, דיבור עם השר לביטחון פנים בוועדות, בהפגנות.

אחמד טיבי: אלה הם הכלים שחברי הכנסת של הרשימה המשותפת, ורק הם, משתמשים בהם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

אחמד טיבי: ולכן אני אומר שיש כאן "עליהום" רציני.

אחמד טיבי: מישהו הריח דם ועט על הדם הזה, כי הוא דם של חבר כנסת ערבי.

אחמד טיבי: אל תיתנו יד לחוק הנורא הזה.

אחמד טיבי: תנו להליך הרגיל של שימוע, אחר כך כתב אישום, שהוא יכריע לכאן או לכאן.

אחמד טיבי: ותמיד עומדת זכות החפות לכל חבר כנסת, גם אם קוראים לו באסל, גם אם קוראים לו חבר כנסת ערבי.

אחמד טיבי: תודה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרה סופה לנדבר והשר אורי אריאל, ההסתה ששמענו בנימוק של מציע החוק על יושב-ראש הרשימה המשותפת, החבר איימן עודה, מעידה כמה בכלל הדמוקרטיה כאן היא בסכנה, כשההסתה הזאת לא קשורה בכלל להצעת החוק, וכמה במדינה המתפארת שבמזרח התיכון היא מדינה דמוקרטית אכן הדמוקרטיה בסכנה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו עדים למהלכים היסטוריים בשנות ה-50, במדינת הדמוקרטיה בעולם החופשי – אנחנו יודעים מה זה עולם חופשי בכלל?

עבדאללה אבו מערוף: – מה שנקרא בזמנו המקארתיזם, שנזרק לפח האשפה של ההיסטוריה.

עבדאללה אבו מערוף: חוקים כאלה, הם ייזרקו, במוקדם או במאוחר, לפח האשפה של ההיסטוריה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו התרענו ומתריעים שיש סכנה של פאשיזם, ואני מדבר על זה מעל הדוכן הזה, שאכן יש סכנה של פאשיזם.

עבדאללה אבו מערוף: כולכם זוכרים ויודעים את הסיפור – או מוכר לכם הסיפור של הכומר שנשאר לבד, אין מי שיגן עליו.

עבדאללה אבו מערוף: הסכנה היא לא על מי שהוא חבר כנסת מהרשימה המשותפת או חבר כנסת ממרצ, או חבר כנסת אחר – שיגיד: "נייט", יגיד "לא" לחוקים הפאשיסטיים שמחוקקים לאט-לאט, וזה כדור שלג ומידרדר ומתגלגל והוא יסחף את הכול.

עבדאללה אבו מערוף: לא מבינים שיש סכנה לדמוקרטיה, בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: יש מה שנקרא בחוק הזה שדרוג – המילה "ההתבטאות".

עבדאללה אבו מערוף: מה זה התבטאות?

עבדאללה אבו מערוף: אולי לשים את מי שרוצה לעמוד כמועמד לכנסת בפוליגרף, לראות מה המחשבות שלו?

עבדאללה אבו מערוף: לאן אפשר להגיע עם החקיקות הגזעניות האלה, הפאשיסטיות?

עבדאללה אבו מערוף: אני לא מדבר על גזעניות; זה לא גזעני, זה משהו פאשיסטי.

עבדאללה אבו מערוף: ואכן זו התחלה של פאשיזם, כי ההגדרה של פאשיזם השתנתה בכלל – לא צריך לקחת אנשים, לשים אותם בשורה ולירות בהם.

עבדאללה אבו מערוף: חקיקות כאלה זה התחלה של פאשיזם, ועורך-דין שמתפאר בחקיקה הזאת צריך לחשוב כמה פעמים, וכל הכנסת צריכה לחשוב כמה פעמים, גם הקואליציה, לאן אנחנו מידרדרים בכלל.

עודד פורר: – – –

עבדאללה אבו מערוף: אתה אל תענה כשאני מדבר.

עבדאללה אבו מערוף: אל תענה כשאני מדבר.

עודד פורר: – – –

עבדאללה אבו מערוף: אל תענה כשאני מדבר, אני מבקש.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, אתה מפריע לו.

עודד פורר: – – –

עבדאללה אבו מערוף: אל תענה כשאני מדבר.

עודד פורר: – – –

עבדאללה אבו מערוף: לכן זה יום שחור לכנסת הזאת, אם תעבירו את זה אפילו בטרומית, בקריאה ראשונה.

עבדאללה אבו מערוף: זה יום שחור לדמוקרטיה הישראלית.

עבדאללה אבו מערוף: יש בתי-משפט, ויש מה שנקרא בג"ץ.

עבדאללה אבו מערוף: הוא יחליט אם מועמד זה או אחר ראוי להיות בבחירות או לא על התבטאות – שדרוג של חוק תחת כל מיני תירוצים אנטי-דמוקרטיים.

עבדאללה אבו מערוף: בושה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על הצעת חוק שאמרנו בוועדת חוקה שהיא הצעה מיותרת מבחינה חוקית.

אוסאמה סעדי: אם תקראו את דברי ההסבר להצעת החוק, היא אומרת: "מוצע להבהיר כי 'מעשיו של אדם' כוללים גם התבטאויות, כפי הגישה המקובלת בפסיקה", ואת זה שמענו וקראנו.

אוסאמה סעדי: גם היועצים המשפטיים אמרו שהיום בית-המשפט העליון, בכמה הלכות ופסקי-דין תקדימיים, קבע שכאשר בודקים את המועמד, לוקחים בחשבון גם את מעשיו אבל גם את התבטאויותיו.

אוסאמה סעדי: לכן, הצעת החוק הזאת באה לומר דבר אחד: אנחנו רוצים להדיר את חברי הכנסת הערבים ולקבל כנסת נקייה מערבים.

אוסאמה סעדי: אם הייתם שומעים את הנימוקים של יוזם החוק עודד פורר בוועדת חוקה – הוא הביא שלל התבטאויות שלפי דעתו פוסלות את אומריהן מלהתמודד ולהיות חברי כנסת.

אוסאמה סעדי: הוא התחיל בנאום השהידים של חבר הכנסת אחמד טיבי, והנושא הזה כבר נלעס ונלעס.

אוסאמה סעדי: הוגשו תלונות ליועץ המשפטי, למשטרה, נבדקו, והיועץ המשפטי קבע שאין שום עבירה פלילית ואין שום פסול בהתבטאות הזאת.

אוסאמה סעדי: אחרי זה הוא דיבר גם על התבטאויות של חברת הכנסת חנין זועבי, גם של איימן עודה, גם של מסעוד גנאים.

אוסאמה סעדי: הוא היה מגיע להתבטאויות של כל חברי הכנסת מהמשותפת.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: כי ברגע שאתה שם את חבר הכנסת גם כחוקר, גם כתובע, גם כשופט, ודאי שגזר-הדין ידוע.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לכם, גם לעניין חוק ההדחה – חוק ההדחה מדבר על שתי עילות: העילה הראשונה היא תמיכה במאבק מזוין נגד מדינת ישראל, או הסתה לגזענות.

אוסאמה סעדי: אבל תראו מה קרה פה – עדיין אין כתב אישום, יש עדיין טיוטה, אין עדיין שימוע, וכבר 72 חברי כנסת חתמו על בקשה להדיח את חבר הכנסת באסל גטאס, והבקשה הוגשה ליושב-ראש הכנסת, ומתחילים בתהליך, כאשר, ריבונו של עולם, עוד אין כתב אישום.

ענת ברקו: – – –

אוסאמה סעדי: אין כתב אישום.

ענת ברקו: הבן-אדם טרוריסט.

אוסאמה סעדי: אבל אין כתב אישום.

ענת ברקו: הוא הבריח – – –

אוסאמה סעדי: את שמה את עצמך כשופטת?

אוסאמה סעדי: כתליין?

ענת ברקו: להבריח לכלא לטרוריסטים טלפונים.

אוסאמה סעדי: זה מה שאת רוצה, לתלות אותו?

ענת ברקו: אתה, זה נראה לך – – –

אוסאמה סעדי: היום יושב-ראש יש עתיד – – –

ענת ברקו: נראה לך שמישהו היה עושה את זה – – –

אוסאמה סעדי: יושב-ראש יש עתיד יאיר לפיד פתח ואמר: לראש הממשלה יש חזקת החפות – –

ענת ברקו: – – – לטרוריסט – – –

אוסאמה סעדי: – – וניתן את כל הזמן למשטרה.

אוסאמה סעדי: למה לבאסל גטאס אתם לא נותנים?

נאוה בוקר: תודה רבה, אדוני.

אוסאמה סעדי: למה לא נותנים את הזמן ליועץ המשפטי – –

ענת ברקו: שיתפטר.

אוסאמה סעדי: – – לקבוע את העמדה הסופית שלו – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

ענת ברקו: שילך.

ענת ברקו: הוא לא צריך להיות חבר כנסת.

אוסאמה סעדי: – – ולהסביר על הגשת כתב אישום?

ענת ברקו: סלמאת.

ענת ברקו: שילך.

אוסאמה סעדי: אולי אין שום עבירת טרור, ואז אין – – – בחוק הדחה?

נאוה בוקר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, זמנך תם.

ענת ברקו: הוא לא חבר כנסת.

אוסאמה סעדי: למה?

נאוה בוקר: תודה רבה.

ענת ברקו: שילך.

נאוה בוקר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה, גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, ביקשתי שהכנסת תקיים דיון בוועדת העבודה והרווחה על נושא הקריטריונים לקבלת מענקי החימום לקשישים – נושא מה-זה משעמם.

נחמן שי: מה אכפת לחברי הכנסת ולנשיאות הכנסת שעכשיו, בחורף הזה, שהוא מהקרים, מהקרים שמדינת ישראל ידעה בשנים האחרונות, החליטו בביטוח הלאומי להקטין את הקצבאות, או להוציא ממעגל מקבלי התמיכה לחימום בחורף אלפי-אלפי קשישים בכל הארץ?

נחמן שי: קרה נס – בחלק מהאזורים חלה התחממות.

נחמן שי: יכול להיות שזה קשור להתחממות כדור-הארץ.

נחמן שי: פתאום חלה התחממות, ואז הוחלט בחוגים שכנראה חם להם במשרד, כי יש להם מכשירי חימום, להוציא מהרשימה יישובים מסוימים שעד עכשיו היו כלולים בה.

נחמן שי: כל הדבר הגדול הזה הוא 533 שקלים ל-32,000 קשישים שהגיעו לגיל פרישה, שמקבלים השלמת הכנסה ומתגוררים באזור שמוגדר קר – ירושלים, ירוחם, כפר-ורדים.

נחמן שי: אולם יש אזורים או מקומות חדשים שהוצאו השנה מהרשימה.

נחמן שי: בטח למישהו נמאס לשלם כסף, או שהוא אמר לעצמו: לא כל כך אכפת לנו איך מרגישים אותם קשישים, אנשים מבוגרים שחיים שם.

נחמן שי: זה פחות מעניין אותו.

נחמן שי: ואז צמצמו את הרשימה, הוציאו עשרות-אלפי אזרחים ותיקים במדינת ישראל מהרשימה, ומעכשיו הם לא מקבלים את הקצבה הזאת.

נחמן שי: אנחנו מקבלים סיפורים קשים מאוד על אנשים שנאלצים להחליט מה הם עושים: הם מחממים את הבית?

נחמן שי: הם קונים תרופות?

נחמן שי: הם קונים אוכל?

נחמן שי: הם מרשים לעצמם לצאת לשתות קפה, חס וחלילה, מחוץ לבית?

נחמן שי: לא.

נחמן שי: הם לא יכולים להרשות לעצמם, הם צריכים לעשות עדיפויות.

נחמן שי: ככה נראית מדינת ישראל בשנת 2017.

נחמן שי: ככה היא נראית – המדינה מונעת מהעניים ביותר והחלשים ביותר את הדברים האלמנטריים שהם ראויים להם כדי להקל במשהו על חייהם.

נחמן שי: יש בכנסת הזו שדולה לאזרחים ותיקים, לגמלאים, שחברי שמולי ואני, יחד עם טלי פלוסקוב, מובילים.

נחמן שי: אנחנו נדון גם שם בעניין הזה, אבל אני אומר לכם, לא יכול להיות שהכנסת תעצום עין, או עיניים, ולא תראה את המצוקה הגדולה הזאת.

נחמן שי: תודה לך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יהודה גליק.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, גברתי השרה, מזכירת הכנסת, חברי וחברותי חברי הכנסת וחברות הכנסת המתוקים והמתוקות מן האופוזיציה ומן הקואליציה, האמת היא שרציתי לוותר, אבל כששמעתי את הנאומים ששמענו כרגע לא יכולתי.

יהודה גליק: פשוט לא יכולתי.

יהודה גליק: אני משתגע מכם, חברי חברי הכנסת הערבים.

יהודה גליק: ב-70 השנים האחרונות נרצחו בעולם 11 מיליון מוסלמים על-ידי מוסלמים.

יהודה גליק: האויב הגדול ביותר של מוסלמים הוא הטרור האסלאמי.

יהודה גליק: היה מצופה שאתם תהיו הראשונים שתעמדו ותדברו נגד גורמי טרור.

יהודה גליק: במקום זה אתם אומרים שמישהו פה רוצה מדינה נקייה מערבים?

יהודה גליק: אנחנו רוצים מדינה נקייה מטרוריסטים.

יהודה גליק: אני מתחייב לחתום על הדחה אם יהיה פה חבר כנסת אחד שיתמוך בפעולת טרור; יהודי שיתמוך בפעולת טרור – אני אחתום על הדחתו.

ענת ברקו: איך אתה משווה בכלל?

יהודה גליק: איזו התנהלות זאת?

יהודה גליק: אתם הייתם צריכים להיות.

יהודה גליק: אתם יודעים אל מי אתם הולכים – כל יום ראשון.

יהודה גליק: ואל תגידו שהוא לא אתם.

יהודה גליק: אומנם הוא לא חדש, חבר הכנסת איימן עודה, אבל יש ביטוי ביידיש: אל-צדיק קבל אל-טריק; תבדוק מי אתך יושב.

יהודה גליק: יום עצוב בכנסת, שחתמנו 72 חתימות על הדחה, אבל אצלכם במפלגה יושב אדם שמסייע לטרוריסט.

יהודה גליק: אתה לא מזועזע מזה?

יהודה גליק: אתה לא משתגע מזה?

יהודה גליק: אנחנו רוצים מדינה נקייה מערבים?

יהודה גליק: הרי עכשיו אנחנו נחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון.

יהודה גליק: יהיו פה עוד 20 חברי כנסת ערבים – מצוין – אבל אף אחד מהם לא יהיה תומך טרור.

יהודה גליק: לא נסכים, בשום אופן.

יהודה גליק: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, את החוק הזה אנחנו חייבים לראות בהקשר רחב.

דב חנין: תסתכלו על הבית הזה שאנחנו יושבים בו ותראו בו בוודאי הרבה מאוד חולשות, הרבה מאוד בעיות, הרבה מאוד חסרונות; אבל תראו בו גם דבר חשוב וחיובי שקורה, והוא העובדה שאנחנו יכולים לשבת בבית הזה, אנשים שיש ביניהם ויכוחים נוקבים מאוד, שלא מסכימים בנושאים מאוד עקרוניים – נושאים של השקפת עולם, לפעמים נושאים של אמונה; לא מסכימים בשאלות ערכיות בסיסיות – אבל אנחנו יושבים כולנו בבית הזה, מייצגים ציבורים מאוד מגוונים ומאוד שונים, ומסוגלים להחליט ביחד החלטות.

דב חנין: ועל הדבר הזה, עמיתי חברי הכנסת, יש איום.

דב חנין: יש איום, ומול האיום הזה צריך לפעול, לא רק אלה שנמצאים היום באופוזיציה.

דב חנין: כמובן, תמיד יש מצבים בעייתיים.

דב חנין: האם זה נעים לי לשמוע שיש האשמות כל כך קשות כלפי ראש הממשלה?

דב חנין: תאמינו לי שזה לא נעים, באמת לא נעים.

דב חנין: האם זה נעים לי לשמוע שיש האשמות חמורות כלפי חבר כנסת?

דב חנין: בטח שזה לא נעים.

יהודה גליק: ממפלגתך.

דב חנין: מהרשימה המשותפת.

דב חנין: לא נעים.

דב חנין: ודאי שלא נעים.

דב חנין: אבל זוהי טעות ממדרגה ראשונה לקחת את המצבים האלה ולהפוך אותם למנופים פוליטיים.

דב חנין: יש האשמות, ההאשמות צריכות להתברר, וזה לא משנה אם זה מהמחנה שלי או מהמחנה ההפוך.

דב חנין: ההאשמות צריכות להתברר בהליך הוגן, ויש מסגרת לברר האשמות – יש בתי-משפט.

דב חנין: אפשר גם את בתי-המשפט, אגב, לבקר.

דב חנין: אנחנו רוצים שבבתי-המשפט יהיו הליכים הוגנים.

דב חנין: אבל הליך הוגן בבית-המשפט – זו הדרך לברר האשמות, בטח כשמדובר בהאשמות חמורות.

דב חנין: ומה שקורה אצלנו, עמיתי חברי הכנסת – –

נאוה בוקר: תתכונן לסיים, בבקשה.

דב חנין: – – זה מהלך הפוך לחלוטין: במקום לברר – מתלהמים; במקום לנהל הליך הוגן, מוותרים על כל הכללים של הגינות ומשפט.

נאוה בוקר: תודה רבה.

דב חנין: ואת הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים לדחות.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

נאוה בוקר: אני מחכה לך, עוד לא לחצתי.

נאוה בוקר: בבקשה.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, אני לא מאמין למה שאני עושה.

זוהיר בהלול: היום הזה הוא תקדים עולמי מבחינתי.

זוהיר בהלול: שנה ועשרה חודשים אני מכהן בכנסת ישראל ובפעם הראשונה אני עולה לדבר בפעם הרביעית באותו היום.

זוהיר בהלול: אני מחשיב את המילים.

זוהיר בהלול: המילים אמורות להיות עם טעם, המילים אמורות לגעת, ולכן אני ממעט לדבר, ורק כשצריך אני עולה לדוכן, לפודיום, כדי לומר את דברי, ואני חוזר אל הענווה הקלאסית שלי.

זוהיר בהלול: מה קרה היום?

זוהיר בהלול: אני מנסה היום להדוף פעם אחר פעם מסכת חוקים גזענית מאין כמותה.

זוהיר בהלול: אני כאילו מנסה בתמימותי כי רבה להשתמש בשתי כפות הידיים שלי, בעשר האצבעות שלי, להיות מעין סכר לפרץ הגזענות ששוטף את כולנו מכל עבר.

זוהיר בהלול: מי שצופה בכנסת ישראל מרחוק אומר:

זוהיר בהלול: היכן התאייד לו המוח היהודי המזוקק?

זוהיר בהלול: כיצד חלפה לה תהילת הדמוקרטיה שהפכה לאגדה בלתי נתפסת?

זוהיר בהלול: אנחנו מאבדים את עצמנו לדעת פעם אחר פעם.

זוהיר בהלול: איך יכול להיות שהמוח היהודי המזוקק – באמצעותו של אחרון המחוקקים עד לנקודה הזאת של הזמן, עודד פורר, שמנסה להגביל את מחשבתנו; הוא מנסה לעשוק את האינטליגנציה הבסיסית שבקרבנו; הוא רומס ברגל גסה את הדמוקרטיה בזה שהוא רודף ערבים פר-אקסלנס.

עודד פורר: זו הסתה.

עודד פורר: מה שאתה עושה זה הסתה.

קסניה סבטלובה: תדיח אותו.

עודד פורר: מה שאתה עושה זה הסתה.

זוהיר בהלול: אביר המילים הנאורות.

זוהיר בהלול: עודד פורר – –

עודד פורר: הסתה – – –

זוהיר בהלול: – – אביר המילים הזכות.

עודד פורר: אתה אביר המילים הזכות – – –

זוהיר בהלול: אתה האחרון שידבר – – –

עודד פורר: ובשם חופש הביטוי – – –

זוהיר בהלול: אתה האחרון שידבר בזכות המילים המזוקקות.

זוהיר בהלול: אתה – ארס בפיך, רעל בדרכך.

זוהיר בהלול: אתה רומס ברגל גסה כל פיסה טובה בבניין הזה.

זוהיר בהלול: בימין, בימין יש עדיין דמויות פרגמטיות, לא כל הימין הוא כוללני, אבל אתה מחרחר דם; אתה במו-ידיך ובמועל פיך מנסה להגביל את הערבים רק בשל מוצאם.

נאוה בוקר: תתכונן לסיים, בבקשה.

זוהיר בהלול: הריח הנודף – – –

עודד פורר: תתבייש לך על מה שאתה אומר.

זוהיר בהלול: הריף הנודף מהחקיקה ההדרתית שלך הוא ריח רע.

נאוה בוקר: תודה רבה.

עודד פורר: – – – אתה מסית, אתה תומך בטרוריסטים שתומכים בטרור – – –

זוהיר בהלול: אתה מרעיל את בארות הדמוקרטיה של המדינה.

עודד פורר: – – – במקום להוקיע את הטרוריסטים, אתה מוקיע את מי שנלחם בהם, וזו הבעיה שלך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

זוהיר בהלול: אתה האחרון – תשמע אותי טוב.

זוהיר בהלול: את יכולה לבקש ממנו שנייה?

עודד פורר: כי תאמין לי, גם לבד – – –

זוהיר בהלול: את יכולה לבקש ממנו שנייה?

נאוה בוקר: חבר הכנסת זוהיר בהלול – –

זוהיר בהלול: בסדר – – – על זמני.

נאוה בוקר: – – אתה כבר מזמן עברת את הזמן שלך.

זוהיר בהלול: אני האחרון – – –

עודד פורר: אם אתה פונה אלי, אתה תקבל תשובה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה תיתן לו לסיים את דבריו.

זוהיר בהלול: אני האחרון – – –

עודד פורר: תקבל תשובה – – –

זוהיר בהלול: אבל תן לי לדבר.

זוהיר בהלול: אני האחרון, מר עודד פורר – – –

עודד פורר: אני – – – לך להמשיך ולהסית.

זוהיר בהלול: אני האחרון, מר עודד פורר, שיתמוך במעשים בלתי חוקיים – –

נאוה בוקר: משפט אחרון.

זוהיר בהלול: – – כנגד מדינת ישראל.

עודד פורר: זה מה שאתה עושה עכשיו.

זוהיר בהלול: אני האחרון.

עודד פורר: זה מה שאתה עושה.

זוהיר בהלול: ואני הראשון שיתעב מעשה טרור נגד מדינת ישראל, כי אני כאן, באתי מרחם האדמה הזאת הרבה לפניך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

זוהיר בהלול: אתה לא תלמד אותי.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

עודד פורר: אני באתי מרחם האדמה הזאת יותר ממך – – –

זוהיר בהלול: אתה לא תלמד אותי מה הן הלכות של הדמוקרטיה.

עודד פורר: אתה לא תלמד אותי שום דבר על דמוקרטיה.

עודד פורר: אתה לא יודע כלום על דמוקרטיה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני מבקשת לרדת מהדוכן.

זוהיר בהלול: אתה סותם את הפיות של הבית הזה.

זוהיר בהלול: אתה איש של ארס ואיש של רעל.

עודד פורר: – – –

נאוה בוקר: אפשר לקרוא למישהו להוריד אותו?

עודד פורר: מי שמדבר.

זוהיר בהלול: אתה מחרחר דם – כי אני שומר חוק יותר ממך.

נאוה בוקר: אני לא מתכוונת לצעוק.

נאוה בוקר: תורידו אותו בבקשה.

עודד פורר: אתה מסית.

עודד פורר: אתה מתיר את דמי – – –

זוהיר בהלול: אנחנו שומרי חוק יותר ממך.

עודד פורר: תתבייש לך.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, מספיק.

עודד פורר: תרד מהדוכן.

עודד פורר: תרד ותתבייש לך.

זוהיר בהלול: זה בסדר ככה?

נאוה בוקר: אתה המשכת הרבה יותר מעבר לזמן.

נאוה בוקר: ביקשתי ממך – – –

זוהיר בהלול: אל תעשי לי באצבע הזאת – –

נאוה בוקר: – – – שלוש פעמים לרדת.

זוהיר בהלול: – – כי את נתת לו לתקוף אותי במהלך כל הנאום שלי.

נאוה בוקר: אני הערתי לו בדיוק כמו שהערתי לך.

עודד פורר: אני תקפתי אותך?

נאוה בוקר: זמנך עבר.

נאוה בוקר: אני מצטערת מאוד.

זוהיר בהלול: את עשית מעשה שלא ייעשה, כי נתת לו במשך שלוש דקות להפריע לי באופן קונסיסטנטי.

נאוה בוקר: אדוני הנכבד, הערתי לו בדיוק כמו שהערתי לאחרים.

נאוה בוקר: תודה רבה.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: את הערת לו, והוא נכנס לו בדברים.

זהבה גלאון: הוא לא הצליח להגיד – – –

נאוה בוקר: הוא סיים את דבריו, הוא לא היה אמור להיות פה על הדוכן.

נאוה בוקר: הוא היה אמור לרדת בזמן שהוא צעק עליו.

זוהיר בהלול: הוא הפריע לי לפני.

זוהיר בהלול: לפני הוא הפריע.

נאוה בוקר: אני לא חייבת לתת לכם הסברים.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

קריאה: – – –

נחמן שי: – – – בושה וחרפה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, אני מבקשת ממך שלא להפריע.

נאוה בוקר: אני לא רוצה לקרוא לך – זה החוק שלך, ואני לא רוצה להוציא אותך החוצה.

נאוה בוקר: אז בוא – – –

זוהיר בהלול: למה לא להוציא אותו?

זוהיר בהלול: אם הוא מפריע שלוש דקות, אפשר להוציא אותו.

נאוה בוקר: אני אחליט אם להוציא אותו או לא, בסדר?

זוהיר בהלול: לא – – – הוא הפריע לי שלוש דקות – – –

נאוה בוקר: כשאתה תסיים בזמן, אז אנחנו נדבר.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתבונן בדיון במליאה, ואני חושב האם האבחנה היא פוליטית או פסיכולוגית.

איימן עודה: אני לא מכיר עוד מקום בעולם שנאבקים בו למען זכויות קולקטיביות של רוב.

איימן עודה: כאשר נכנסים לגוגל וכותבים "זכויות קולקטיביות לרוב", גוגל משתגע.

איימן עודה: אחרי שהוא מתעשת, הוא מוציא לנו את האייטם "זכויות קולקטיביות למיעוט", כי הרוב מקבל את הזכויות הקולקטיביות שלו ביום המכונן, בשנה הראשונה, במגילת העצמאות.

איימן עודה: אחרי זה, דמוקרטיה, בין היתר, זה זכויות קולקטיביות למיעוט, ולא לרוב.

איימן עודה: ואני מתבונן בהתנהגות.

איימן עודה: אני אומר: מה קרה עם הרוב הזה, שבא, משתלח, מתלהם, מזיע על הבמה, יורד, באים ומעודדים אותו איך שהוא מתלהם?

איימן עודה: האם יש עוד דבר כזה בעולם?

איימן עודה: אני מזהה שיש פה רוב עם מנטליות של מיעוט; חזקים עם מנטליות של חלשים ומפחדים.

איימן עודה: ועוד פסיכולוגיה חשובה: סליחה, האם גנבתם משהו בשנת 1948 ואתם לא בטוחים בעצמכם, לכן אתם כל הזמן רוצים לשמוע שאתם מדינה יהודית?

איימן עודה: תכירו בנו לא רק מבחינה עובדתית, אלא מבחינה אידיאולוגית תכירו בנו.

איימן עודה: האם גנבתם משהו בשנת 1948?

ענת ברקו: מי גנב ממי?

איימן עודה: מה אתם רוצים להוכיח?

ענת ברקו: מי גנב?

נאוה בוקר: חברת הכנסת ברקו.

איימן עודה: מדינה יהודית ודמוקרטית – – –

ענת ברקו: לא צריך להוכיח כלום.

איימן עודה: טוב, אז אם יש לנו ויכוח אינטלקטואלי על מדינה יהודית ודמוקרטית – –

ענת ברקו: הייתה החלטת חלוקה, ואתם לא רציתם לכבד אותה.

רוברט אילטוב: חוצפן שכמוך.

איימן עודה: – – מה זה מדינה יהודית, בבקשה?

ענת ברקו: תקפתם ב-1948 – – –

נאוה בוקר: חברת הכנסת ברקו, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: האם זו מדינה יהודית לפי התפיסה של מרצ, למשל, של המחנה הציוני, של קדימה, למשל, של התנועה, של הבית היהודי, של הליכוד, של ישראל ביתנו?

איימן עודה: מה זה מדינה יהודית?

איימן עודה: אולי אנחנו צריכים לחתום על דף ריק ואחרי שתגיעו להסכמה אתם תמלאו את החסר והחתימה שלנו נמצאת כבר שם?

איימן עודה: אם אני רוצה שהמדינה תהיה גם שלי, גם שלי – –

ענת ברקו: היא גם שלך.

איימן עודה: – – אז היא מדינת היהודים או מדינת כולם?

איימן עודה: והאם מדינת היהודים סותרת את היותה מדינה של כולם?

איימן עודה: אז אם אני רוצה שתהיה מדינת כל אזרחיה, זה סותר שתהיה מדינת היהודים, אבל לא רק היהודים, גם הערבים אזרחי המדינה?

ענת ברקו: היהודים וכל אזרחיה.

איימן עודה: אז מותר לי לנתח את הדברים הללו, או שאני כבר עכשיו עברתי על החוק ואני לא יכול להתמודד בפעם הבאה?

איימן עודה: לאן אתם מוליכים אותנו?

איימן עודה: לאן?

איימן עודה: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אומנם מתנגד לחוק, אני לא חושב שהוא מאוזן, אבל, איימן חברי, שמעתי את דבריך, ואי-אפשר שלא להגיב עליהם.

איציק שמולי: מה, זה חדש לך שלעמים על הגלובוס יש זכות להגדרה עצמית?

איציק שמולי: עצם העובדה שהיהודים הגיעו לכאן מכל קצוות תבל כדי לממש את זכותם ההיסטורית לבית לאומי ושיהיה להם מקום סוף-סוף – – –

איימן עודה: מסכים אתך, אבל גם אני נמצא פה.

איציק שמולי: ואני לא מתכחש לקיומך.

איימן עודה: אני מסכים אתך, אבל גם אני נמצא פה.

איציק שמולי: ואני חושב שכל זמן שיהיה פה מאבק לטובת שוויון, לטובת מיגור האפליה, אנחנו שם.

איציק שמולי: אבל בסופו של דבר, בתוך מדינת ישראל – מדינת ישראל הוקמה כדי לממש את השאיפות הלאומיות של העם היהודי.

איציק שמולי: זה לא מקרי שיש פה חוק שבות, שאפשר להסתכל עליו ולהגיד: תשמעו, זה חוק גזעני.

איציק שמולי: מבחינתי זה לא חוק גזעני; זה חוק שמממש עד תום את הזכות להגדרה עצמית של יהודי העולם לעלות לכאן ולממש את זכותו של העם היהודי.

איציק שמולי: וזה לא פוגע כהוא-זה במאבק שלי לצדך, לצדכם, לכך שיהיה פה שוויון מלא.

איציק שמולי: כשאני מסתכל על מה שקורה בקלנסואה בימים האחרונים – זה מביש.

איציק שמולי: זה פשוט מביש שכאשר רוצים להסיט את תשומת הלב מדברים שלא נעימים לשלטון, ישר הולכים – כמו שאמר חברי חבר הכנסת אחמד טיבי: מוצאים את השעיר לעזאזל והולכים להרוס כמה בתים, בוחרים בפתרון הקל.

איציק שמולי: איפה תוכניות המתאר?

איציק שמולי: איפה התשתיות?

איציק שמולי: איפה מערכת החינוך במגזר הערבי בכלל, ובדרום, בפזורה הבדואית בפרט?

איציק שמולי: איפה כל הדברים האלה?

זוהיר בהלול: – – – כל הכבוד – – –

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר אלה המאבקים שהבית הזה יכול להתאחד סביבם.

איציק שמולי: אבל כאשר הוויכוח נוגע בזכות ההגדרה העצמית שלי, זה מקום שאני לא יכול כמובן להסכים לו.

איציק שמולי: כשאני חושב על השאיפות והתקוות של סבא שלי וסבתא שלי, שעשו את כל הדרך מעיראק כדי לבוא לפה ולהיות שותפים, אחרי כל התלאות שהם עברו בכל מדינות העולם – במקרה הזה בעיראק – כדי לבוא לכאן לארץ-ישראל ויש מאין להקים בית יהודי – זה מה שמגדיר אותי, זו סיבת הדברים כולם, ולדבר הזה אי-אפשר להתכחש.

איציק שמולי: אז אני אהיה שותף מלא שלכם תמיד למאבקים על דמוקרטיה, על שוויון, על מיגור אפליה – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

איציק שמולי: – – אבל לא על חשבון ההגדרה העצמית של העם היהודי כאן במדינת ישראל, כביתו הלאומי של העם היהודי.

איציק שמולי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, יש רגעים שמנהיגות לא יכולה לברוח מהחלטות ומאחריות.

איתן ברושי: יש רגעים שחברי הכנסת אולי לא צפו שהם יעמדו בהם, ויש מצבים של צירוף של אדם, מקום וזמן, שנדרשת היכולת לקבל את ההכרעה, גם אם לא התכוננת אליה מראש.

איתן ברושי: והמעשה הזה של חבר הכנסת גטאס מעמיד את הכנסת בפני מבחן קשה.

איתן ברושי: הוא הצליח לאחד את הקואליציה והאופוזיציה בתחושה שאנחנו הגענו לקו שאי-אפשר להסכים לו, והוא לא מתחלק רק בין ימין ושמאל אלא הוא יוצר איזושהי תחושה שמכאן אנחנו קוראים לו להתפטר.

איתן ברושי: אני בטוח שגם חברי הכנסת ברשימה שלו היו מעדיפים שהוא יקום ויעזוב את הכנסת, משום שלא היה צפוי – גם מי שהתנגד לחוק ההדחה, זה לא חוק שפוגע בערבים; זה חוק שמגן על הדמוקרטיה במקרה הזה, כי אנחנו התנגדנו לחוק הזה, גם אני, אבל אנחנו נמצאים בסיטואציה שאי-אפשר לשאול מה אמרנו לפני כמה חודשים.

איתן ברושי: הכנסת צריכה להגיד כרגע לציבור בישראל מה היא חושבת על מקרה שחבר כנסת, בחסות הדמוקרטיה – –

זהבה גלאון: – – –

איתן ברושי: – – בחסות הכנסת, מעביר אמצעים לאסיר על רצח, כאשר כל עם ישראל ראה מה הוא מוציא מתחת למעיל, יודע מה אמר היועץ המשפטי לכנסת, יודע מהו סוג העבירה שנעשתה כאן ומהי המשמעות.

אוסאמה סעדי: – – –

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אנחנו יודעים – – –

אוסאמה סעדי: – – –

איתן ברושי: תנו לי רגע לסיים.

איתן ברושי: זה לא שאלה של ערבים ויהודים; זה היה נכון גם אם היה עושה את זה מישהו אחר.

איתן ברושי: אני לא צריך שיעורי מולדת ולא שיעורי דו-קיום.

איתן ברושי: אני לא רק דיברתי על זה, אני גם עשיתי את זה.

איתן ברושי: אני גדלתי ופעלתי באזור של יהודים וערבים.

איתן ברושי: אל תלמדו אותי מה זה.

איתן ברושי: אבל אני אומר לכם, יש קווים שאי-אפשר להשלים אתם.

איתן ברושי: והמחנה הציוני לא יכול להסתתר, ולא – חלק מאנשיו התבטאו כאילו בגלל שהתנגדנו לחוק אנחנו לא יכולים עכשיו להיות שותפים למהלך של הגנה על הכנסת, הגנה על הדמוקרטיה.

איתן ברושי: האם אנחנו יכולים להתעלם מהסכנה שטמונה בהתנהגות כזאת, שבחסות הכנסת מחדירים אמצעים לאסירי עולם על רצח?

איתן ברושי: אנחנו אחראים לביטחון לא פחות מכל אחד שיושב פה.

זהבה גלאון: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

איתן ברושי: אנחנו שולחים את הילדים שלנו ליחידות המובחרות לשירות משמעותי כדי להגן על המדינה, לא כדי לחפש מתחת למעיל של חבר כנסת.

איתן ברושי: אנחנו פה נמצאים במציאות, ובמה שתלוי בי – באמת אסור לפרש את זה מעבר למה שנאמר, אבל אסור לחברי הכנסת להסתתר תחת כותרות משפטיות.

איתן ברושי: זו לא רק בעיה משפטית; יש כאן מבחן של הכנסת, איך הציבור יראה אותנו כאשר אנחנו נותנים יד, מנימוקים לא מובנים, להסתתר מאחורי במקום להסיק מסקנות וללכת.

איתן ברושי: הרי הוגש כבר מכתב של היועץ המשפטי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

איתן ברושי: יש כאן הגדרה של איזה עבירות נעשו.

איתן ברושי: אנחנו לא יכולים להשלים עם זה, ואני אומר לכם, תקראו לו ללכת מפה.

איתן ברושי: אנשים הלכו על דברים יותר פשוטים.

איתן ברושי: הוא לא יכול להישאר בכנסת – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

איתן ברושי: – – ואם הוא לא ילך לבד, נצטרך להוליך אותו.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יוסי יונה, פרופסור יוסי יונה, בבקשה.

זהבה גלאון: אלף-בית של הבנה בדמוקרטיה – – –

איתן ברושי: איזה דמוקרטיה יש – – –

ענת ברקו: מה זה דמוקרטיה?

ענת ברקו: זאת דמוקרטיה – – –

זהבה גלאון: – – – אתה בית-משפט?

נאוה בוקר: אני מציעה שתתחיל.

נאוה בוקר: נוסיף לך עשר שניות.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: אני הסתכלתי על החוק הזה, ואכן, דיברתי גם עם ידידי עודד.

יוסי יונה: אמרתי לו: תגיד, מה הרבותא?

יוסי יונה: למה צריך את זה, ההתבטאויות – כן, הוספת את המילה הזאת.

יוסי יונה: ואז נזכרתי, בעודי מדבר אתו: היה איזה פילוסוף שמת לפני המון שנים, נקרא ג'ון אוסטין.

יוסי יונה: הוא כתב ספר שנקרא How to Do Things With Words – איך לעשות דברים במילים.

יוסי יונה: על פניו, כאילו יש לנו כאן איזושהי אמירה מצדו של עודד שגם במילים ניתן לעשות דברים.

יוסי יונה: אני מסכים שבמילים ניתן לעשות דברים, אבל מעבר להערה הזאת, האזכור של הפילוסוף, אני באמת חושב שהחוק כפי שהוא נמצא, חוק-יסוד, הוא די מאוזן; הוא מגן עלינו.

יוסי יונה: אני יודע, עודד, העלית איזשהו חשש, אמרת: תראה, ישנם מקרים כאלה ואחרים שבהם לשון החוק אינה מספקת.

יוסי יונה: אני לא יודע.

יוסי יונה: אדרבה, אתה רוצה לדאוג למקרים ספציפיים שהחוק יחול עליהם, אבל זה גם גורף מדי, כי ברגע שאתה בא ואתה אומר "התבטאויות שיש בהן משום", אתה יודע שזה כל כך גורף, שעכשיו הפרשן – ואולי בסוף אנחנו גם נכפיף את זה לחוק ההדחה ונגיד: אוקיי, הנה, האדם הזה, בהתבטאויות שלו יש משום פגיעה באופייה של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.

זהבה גלאון: ואז נדיח את ברושי.

יוסי יונה: סליחה?

זהבה גלאון: ואז נדיח את ברושי.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: ברושי משוריין.

זהבה גלאון: – – –

זוהיר בהלול: גדול אתה.

זוהיר בהלול: גדול, יוסי.

יוסי יונה: לכן – לא ניתן להדיח משוריינים.

יוסי יונה: אבל מה שאני רוצה להגיד באמת, גברתי היושבת-ראש – –

ענת ברקו: – – –

יוסי יונה: – – אני, כמי שמגדיר את עצמו יהודי, ציוני, מאוד בטוח במדינתי.

יוסי יונה: אני לא חש – באמת, עודד – שכל אחד שבא ומדבר באופן כזה או אחר, יש בו משום איום עלי.

יוסי יונה: אני חסון, ואני מדבר עכשיו באופן באמת קולקטיבי.

יוסי יונה: אני מרגיש כמישהו שהוא פה בעל-הבית, שיש לו את התעצומות המוסריות, ויש לו גם את התעצומות הפיזיות, והוא יכול לעמוד בדברי ביקורת.

יוסי יונה: זאת אומרת, הביקורת אינה מפחידה אותי.

יוסי יונה: לכן, אני מציע לכולנו: חבר'ה – אני באמת לא רוצה, חס וחלילה, עודד, להטיל ספק בכוונותיך הטובות, אבל ישנה מין תחרות.

יוסי יונה: על פניו נראה שאנחנו רוצים להקצין את השיח – לא יודע אם זה כדי למצוא חן בעיני קהל כזה או אחר.

יוסי יונה: חבר'ה, יש לנו חוקה, ישנם חוקי-יסוד, חוקי-היסוד האלה מאוזנים, הם יפים, נכתבו לאחר מחשבה טובה ומעמיקה.

יוסי יונה: הבה ונשמור עליהם כך, וגם כאשר יהיו מקרים שיאתגרו אותנו – הרי אתה לא יכול להגיע לאיזושהי ודאות.

יוסי יונה: כן, בית-המשפט ישב ויבחן; כן, בית-המשפט ישב ויתלבט, ויכול להיות שהחלטה כזאת תהיה לרוחך, החלטה אחרת לא לרוחך.

יוסי יונה: הבה ונשאיר את המצב כפי שהוא, מתוך אמונה בכוח המוסרי שלנו – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

יוסי יונה: – – מתוך אמונה ביכולת שלנו לקבל ולהכיל ביקורת.

יוסי יונה: הביקורת לא תהרוג אותנו.

יוסי יונה: לכן, מתוך נקודת מבט – גברתי, משפט אחד – כן ציונית, כן יהודית: יש לנו את החוסן לחיות עם ביקורות, ואני ממליץ בפני חברות וחברי הכנסת לא לקבל את החוק הזה.

יוסי יונה: תודה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

קריאות: – – – בין ביקורת לטרור?

זהבה גלאון: יוסי, אתה איש ממש טוב שאתה לא מטיל ספק בכוונותיו הטובות.

זהבה גלאון: אתה ממש איש טוב.

זוהיר בהלול: עם כוונות טובות כאלה הדרך לגיהינום קצרה.

זהבה גלאון: כוונות טובות – – –

אחמד טיבי: אמרת דבר כזה?

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה הם באו לקחת את הקומוניסטים, ולא השמעתי את קולי, מפני שלא הייתי קומוניסט; ואז הם באו ולקחו את הסוציאליסטים, ולא השמעתי את קולי, מפני שלא הייתי סוציאליסט; ואז הם באו ולקחו את חברי האיגוד המקצועי, ולא השמעתי את קולי, מפני שלא הייתי חבר באיגוד המקצועי; ואז הם באו ולקחו את היהודים, ולא השמעתי את קולי, מפני שלא הייתי יהודי; ואז הם באו ולקחו אותי וכבר לא נותר אדם לדבר בעדי.

קסניה סבטלובה: המילים הנוקבות האלה נשמעות ביתר שאת וביתר עוצמה היום, כאשר אנחנו מתמודדים עם סדרה של חוקים אנטי-דמוקרטיים, חוקים גזעניים, חוקים פוגעניים שפוגעים בכולנו.

קסניה סבטלובה: כולנו חיים במדינה יהודית ודמוקרטית; כולנו חיים במדינה שאנחנו חולמים שתהיה טובה יותר.

קסניה סבטלובה: אבל החוקים שהחברים כאן מציעים גורמים לכך שהמדינה הזאת תהיה טובה פחות, תהיה כל הזמן טובה הרבה פחות.

קסניה סבטלובה: ואם אנחנו עכשיו נאפשר לחוקים האלה לעבור בלי להניד עפעף – בסדר, בואו נתקדם עם החקיקה האנטי-דמוקרטית הזאת; בואו נתחיל בזה שנאסור פשוט על אנשים להביע את עמדתם.

קסניה סבטלובה: אם היא לא מוצאת חן בעינינו אז שלא יביעו, שישתקו.

קסניה סבטלובה: עדיף.

קסניה סבטלובה: ואם הם כן יעזו וירימו את קולם, נאשים אותם בזה שהם שמאלנים והם אוהבי ערבים – כאילו שזה פשע וחטא גדול שהם אוהבי ערבים.

קסניה סבטלובה: ואז אנחנו נתמקד עוד יותר במה שהם עושים, ואנחנו נגיד: אלה?

קסניה סבטלובה: הם בכלל כרתו ברית עם השטן הכי גדול – לא, לא איראן, לא "חמאס", לא "אל-קאעידה" – התקשורת הישראלית.

קסניה סבטלובה: זה השטן הכי גדול, ומהשטן הזה כל הזמן מפחידים אותנו, מנסים ללמד אותנו לפחד ממנו ולדעת שזה האיום הכי גדול על כל אזרח במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: זה מה שעושה ראש הממשלה, בשיטתיות.

קסניה סבטלובה: עכשיו, כשהכול נחשף, ועכשיו, כשהכול ידוע, והקלפים נמצאים על השולחן ואין יותר משחקים, אי-אפשר יותר להתגונן ולהגיד: לא ידעתי ולא שמעתי.

קסניה סבטלובה: הוא אמר את הדברים שהוא אמר, הוא הציע את העסקה שהוא הציע; הוא הציע שוחד נוראי למו"ל משפיע של עיתון, ואנחנו פה מדברים על שיטה קלוקלת כולה, שעומדת להחריב עלינו את הבית הזה שאנחנו בונים.

קסניה סבטלובה: הבית שלנו עוד לא גמור.

קסניה סבטלובה: אנחנו כל הזמן בונים אותו ושמים עוד לבנה, עוד לבנה ועוד לבנה.

קסניה סבטלובה: אבל עם הסדרה של החוקים שעכשיו מציעים – וזה רק אחד; החוק שאנחנו עכשיו דנים בו, החוק של עודד פורר הוא רק אחד מרבים, שעומדים בסופו של דבר להתנקם בכולנו, גם בכאלה שעכשיו מצביעים בעד החוק הזה וגם בכאלה שמתלבטים ואומרים: טוב, בסדר, אנחנו אולי נעשה מה שנראה כדבר הנכון בעיני חלק מהבוחרים שלנו, שמא יתנקמו בנו אחרי זה בבחירות.

קסניה סבטלובה: ואני אומרת שיש לנו אחריות מוסרית לעצור עכשיו את החקיקה הזאת, לעצור את הפגיעה בתושבי ואזרחי מדינת ישראל הערבים, בכאלה שלא מסכימים לדעת הרוב, בכאלה שמעזים עדיין לדבר ולומר את האמת: שהמצב במדינה שלנו הוא רע מאוד, ואנחנו חייבים לעשות הכול, אבל הכול, כדי לקדם את ההסדר המדיני במדינה שלנו, לקדם את הדמוקרטיה שלנו, להצעיד אותה קדימה, וכל הזמן לחתור ולחשוב איך אנחנו יכולים לשפר את מצבם של המיעוטים במדינה שלנו, לא לפגוע בהם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי כנסת, בשבועות האחרונים אנחנו מסתכלים על מחול שדים שמתחולל בארצנו, ופרצופו של ראש הממשלה מביט אלינו מכל עיתון אפשרי, מ"מעריב" אל "הארץ", מ"הארץ" ל"ידיעות", מחדשות 10 לחדשות 2, מחדשות 2 לערוץ 1 – מכל מקום ניבט אלינו פרצופו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: הרי זה בדיוק מה שהוא רצה.

מיקי לוי: בסחר-מכר, כאילו היה סוחר סוסים, ביקש מבעלי "ידיעות אחרונות" סיקור נרחב ואוהד יותר.

מיקי לוי: היום, להפתעתי כי רבה ולהפתעת כולנו, בפעם הראשונה צייץ ואמר: הפלתי את הממשלה בגלל חוק עיתון "ישראל היום".

מיקי לוי: גררת את כולנו למערכת בחירות שעלותה כ-2 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: הייתכן?

מיקי לוי: גם אתם מהצד הזה, וגם אנחנו מהצד הזה, כשבנקים כשלו וביצעו עבירות בחוץ-לארץ אמרנו שעל ראשי הבנקים לשאת בתשלום, והרי כאן – כאילו אוצר המדינה היה חשבונך הפרטי?

מיקי לוי: פירקת ממשלה ועשית שימוש בכספי ציבור, 2 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: מה היו אומרים על זה הכלכלנים?

מיקי לוי: אתה מתנהל בחשבון הבנק הממלכתי כאילו היה חשבונך הפרטי, כאילו הקיסרות נועדה לך, אתה ואין בלתך.

מיקי לוי: זה לא יאומן, לא יאומן, פשוט.

מיקי לוי: ועוד הצד הזה, אני שומע אתכם – לפחות תשתקו – בכל מיני ראיונות רדיו וטלוויזיה איך אתם מגינים, מגוננים: לא היה כלום.

מיקי לוי: אז מה אם היו מתנות?

מיקי לוי: אז מה אם היו סיגרים?

מיקי לוי: אז מה אם היה משקה ורוד צרפתי – אני יודע מה זה היה?

מיקי לוי: שמפניה.

אחמד טיבי: "דום פריניון".

אילן גילאון: "דום פריניון".

מיקי לוי: אני אפילו לא יודע להגיד את זה.

מיקי לוי: ובאמת, לאן הוא גורר אותנו?

מיקי לוי: איזה ערכים אנחנו צריכים להציג כאן?

מיקי לוי: מה אנחנו מאבדים?

מיקי לוי: אבדה הבושה, אבד המוסר, אבדה היושרה, אבדו הערכים, אבד השם הטוב של הבית הזה, ורק אתה – זה שיושב כאן מולי הביא את זה עלינו.

מיקי לוי: תתבייש לך.

מיקי לוי: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

נאוה בוקר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אתם יודעים מה?

עיסאווי פריג': המילים נגמרו קצת, אבל בואו נעשה שינוי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת עודד פורר, אתה יודע מה?

עיסאווי פריג': אני מסכים להצעת החוק, היא בסדר, אני קיבלתי אותה.

עודד פורר: אתה תתמוך?

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': שמע, תתחייב כאן שהיא תחול גם על יהודים.

עיסאווי פריג': אנחנו כולנו נגד – נגד ההסתה לגזענות ונגד כל הסתה שתכלול – אני אגיד לך מה – שתכלול את יושב-ראש מפלגתך, את ליברמן.

עיסאווי פריג': תכלול אותו.

עיסאווי פריג': אני אזכיר לך גם – אתה בא עכשיו, אומר בהצעת החוק: אני מכניס רק מילה – ההתבטאויות שוות למעשים.

עיסאווי פריג': אז בואו נלך להתבטאויות של יושב-ראש המפלגה שלך וההתבטאויות של הגזען, המסית, יושב-ראש המפלגה – נכיל אותן בחקיקה.

עיסאווי פריג': תראה את ההתבטאויות: לשפוט ח"כים ערבים כמו בנירנברג, יעני, להשוות ח"כים ערבים לרוצחים הנאצים.

עיסאווי פריג': זה מה שהיושב-ראש שלך אמר.

עיסאווי פריג': אמרו גם – היושב-ראש שלך אמר:

עיסאווי פריג': לשלוח את פעילי השמאל שהוא האשים אותם כסייעני הטרור – – –

עודד פורר: – – – סייעני הטרור – – –

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': ההתבטאות שלו.

עיסאווי פריג': אתה בא ואומר לי: ההתבטאות זה כמו המעשה.

עיסאווי פריג': אז תתחיל – – –

עודד פורר: – – –

עיסאווי פריג': יושב-ראש המפלגה שלך, בהתבטאויות, בהסתה, בגזענות שמתאפיינת אצלו, הוא ראש החץ.

עיסאווי פריג': אתה ניזון משם, אבל אתה חד-סטרי, חד-סטרי.

עיסאווי פריג': הבנת מה אתה?

עיסאווי פריג': חד-סטרי.

עיסאווי פריג': כשאנחנו אומרים לך: זה חוק נגד ערבים, זה חוק אנטי-דמוקרטי, חוק גזעני שבא מתוך התפיסה הגזענית שלכם, שאתה ניזון מבעל-הבית שלך – אנחנו צודקים.

עיסאווי פריג': כי אם אנחנו ניקח את ההגדרה שלך ונשליך אותה רוחבית על כל החקיקה, אתם בבעיה – אתם הראשונים שצריך להדיח מהכנסת.

עיסאווי פריג': חבורת מסיתים, חבורה שמתאפיינת בהסתה ובגזענות.

עיסאווי פריג': זהו.

עיסאווי פריג': אתה מבין את מה שאני אומר?

עיסאווי פריג': תתחיל עם היושב-ראש שלך, ואז ניאבק כולנו בהסתה – בתנאי שתכלול את היהודים המסיתים.

עיסאווי פריג': אם זה ככה, זה בסדר.

עודד פורר: אתה נסחף.

עיסאווי פריג': מה לעשות, אני רוצה – – –

עודד פורר: מה לעשות, אין הבדל – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה שתעמידו את ליברמן, שר הביטחון, הבוס שלך – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

עיסאווי פריג': – – הגזען, המסית הלאומי – שישלם את מחיר החקיקה שלך.

עיסאווי פריג': שמעת?

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

נאוה בוקר: תודה רבה.

עודד פורר: אין הבדל, מבחינתנו, אין הבדל בין עזמי בשארה – – –

עיסאווי פריג': מה זה קשור – – –

עודד פורר: שניהם מחבלים.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אילן גילאון – אתה מוותר?

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל גרמן?

עיסאווי פריג': היושב-ראש שלך, המסית – – –

עודד פורר: נגד מחבלים.

עודד פורר: מי שתומך במחבלים – – –

נאוה בוקר: שלוש דקות, בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי, אילן, אני מתנצלת שלקחתי לעצמי את זכות הדיבור, אבל הייתי חייבת לבוא ולומר לך, עודד, שהצעת החוק שלך היא פשוט מיותרת, ואתה יודע זאת.

יעל גרמן: הרי אתה יודע שבית-המשפט, בהרבה מאוד פרשנויות ובהרבה מאוד פסקי-דין, לקח ופירש גם התבטאות כחלק ממעשה.

יעל גרמן: אבל אתה גם יודע שבית-המשפט ביקש לצמצם ככל האפשר את השימוש בסעיף 7א(א)(1), (2) ו-(3), מפני שבית-המשפט – ממש כמו שאתה אמרת בדברי ההסבר לחוק שלך, ונראה שבדברי ההסבר לחוק שלך אולי באיזשהו מקום – אני לא יודעת אם אתה ניסחת אותם או מישהו אחר ניסח אותם, אבל יש לי הרגשה שמי שניסח אותם מפקפק בחוק עצמו, מפני שמה שאתה אומר בתחילת דברי ההסבר הוא שהזכות החוקתית לבחור ולהיבחר היא מהזכויות החשובות ביותר במדינה דמוקרטית – כך אתה מתחיל, וזה נכון – ומפני שהזכות להיבחר היא אחת הזכויות החשובות ביותר במדינה דמוקרטית, בא בית-המשפט העליון ואמר שהוא לא רוצה לנצל את סעיף 7א(א), לא (1), לא (2) ולא (3), ובגלל זה הוא בחר לפרש אותו בצמצום רב.

יעל גרמן: אז אתה בא, ובניגוד למגמה של בית-המשפט רוצה להרחיב את הסעיף, להרחיב אותו כך שמישהו יוכל לתת – ומי?

יעל גרמן: אנחנו, חברי הכנסת, נוכל לתת פרשנות להתבטאות כזאת או אחרת.

יעל גרמן: אני חושבת שהחוק הזה מסוכן.

יעל גרמן: קודם כול הוא מיותר, ושנית – הוא מסוכן, והוא הולך עוד צעד אחד, לדאבוני הרב, בניסיון של חוקים רבים להשתיק, לסתום פיות ולמנוע מאנשים להביע את דעתם.

יעל גרמן: חבר הכנסת עודד פורר, אני בטוחה שאתה תסכים אתי שהזכות להביע את הדעה היא לא כאשר אתה מסכים לה, והסובלנות לשמוע את הדעה זה לא כאשר מה שאתה חושב זה מה שהאחר אומר.

יעל גרמן: החוכמה שלך ושלי ושל כולנו היא לעמוד כאן ולשמוע את הדברים הכי מרגיזים שבעולם.

עודד פורר: אבל אנחנו גם קובעים את הגבולות בחוק-יסוד.

עודד פורר: נקבעו הגבולות בחוק-יסוד – – –

יעל גרמן: יש לנו חוק-יסוד.

עודד פורר: – – –

יעל גרמן: חברי עודד פורר, יש לנו חוק-יסוד.

יעל גרמן: חוק-היסוד פורש על-ידי בית-המשפט העליון.

יעל גרמן: לא היה צורך להוסיף לו דבר, והתוספת הזאת רק מזיקה – מזיקה לחוק, מזיקה לדמוקרטיה ומזיקה לאחד מעקרונות היסוד שגם אתה מאמין בו, וזה עקרון חופש הביטוי.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת יעל גרמן.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: אני יושבת ומקשיבה לכם, איך אתם מנסים כל הזמן לחלק את הבית הזה לתומכי טרור ולמתנגדי טרור.

מיכל רוזין: כל מי שתומך בדמוקרטיה ובחופש הביטוי הוא אוטומטית אצלכם אויב ותומך טרור, וכל השאר – אתם, שאתם נגד הטרור, אתם מוכנים לשלם מחיר כבד מאוד בחופש ביטוי ובדמוקרטיה ובהצרת הזכויות של הפרט.

מיכל רוזין: ואנחנו רואים את זה חקיקה אחרי חקיקה אחרי חקיקה: חוק הטרור שהעליתם, חוקים אחרים, חוק ההדחה, שעכשיו גם החתמתם 70 חברי כנסת – והצטרפו אליכם, לבושתם, חברי כנסת מהאופוזיציה – כי אנחנו, חברי הכנסת, אותנו מינו להחליט מי יהיה פה ומי לא יהיה פה.

מיכל רוזין: הציבור הוא שמחליט מי יהיה פה, הוא שנותן את המנדטים – אותו מנדט לי, אותו מנדט לך, אותו מנדט לראש הממשלה.

מיכל רוזין: כל מנדט שווה אותו מספר קולות, ואף אחד אחר לא יחליט.

מיכל רוזין: מה זה, משפט חברים?

מיכל רוזין: משפט שדה?

מיכל רוזין: אנחנו מחליטים מי נוח לנו שיהיה פה ומי לא נוח לנו שיהיה פה?

מיכל רוזין: בשביל זה יש בית-משפט, בשביל זה יש חוק, ותחכו עד שיהיה כתב אישום ועד שתהיה פסיקה על מנת שלא אתם תחליטו – בית-המשפט יחליט.

מיכל רוזין: ואם בית-המשפט לא יחליט אז הציבור יחליט, כי זה התפקיד שלו.

מיכל רוזין: אנחנו לא עושים פה משפט חברים למי שלא מוצא חן בעינינו, למי שדעתו לא מוצאת חן בעיני – וגם מעשיו.

מיכל רוזין: ואין ספק שגם מעשים וגם הדרך וגם ההתבטאויות הרבה פעמים לא מוצאים חן בעיני – לא של באסל גטאס ולא של ראש הממשלה.

מיכל רוזין: כי מה שמזיק לדמוקרטיה זה לא רק הטרור; מזיקים לדמוקרטיה גם שחיתות ומינהל לא תקין.

מיכל רוזין: גם זה מזיק לנו מאוד.

מיכל רוזין: גם זה טרור נגד אזרחי ואזרחיות המדינה.

מיכל רוזין: אז כל הזמן לחפש פה משפט חברים ואיך להפוך את הבית הזה למתנגדי טרור ותומכי טרור – תתביישו לכם.

מיכל רוזין: פשוט תתביישו לכם.

מיכל רוזין: כל הטענות האלה הן טענות סרק, הן טענות פופוליסטיות שבאות לשכנע את הציבור שיש מי שנגדו ויש מי שבעדו.

מיכל רוזין: אז זה לא עובד כך.

מיכל רוזין: אנחנו בעד הציבור ואנחנו בעד הדמוקרטיה, ואנחנו נשמור עליה עד טיפת דמנו האחרונה.

מיכל רוזין: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת והשרים, תראו, החוק שעולה כאן עכשיו הוא באמת איזושהי מראה; מראה שלנו, של המקום שאנחנו נמצאים בו, ברגע הזה, בדמוקרטיה הישראלית; מראה – מה אני אגיד לכם?

יעל כהן-פארן: שלא ממש כיף להסתכל עליה.

יעל כהן-פארן: מה אתה אומר לנו, עודד פורר, בחוק שלך?

יעל כהן-פארן: שעכשיו תתחיל רדיפה פוליטית אחרי התבטאויות לא רק שלנו, של חברי הכנסת שיושבים כאן בחדר, אלא של כל אחד שאולי ירצה להיות חבר כנסת אי-פעם, מתישהו בעתיד, והוא עכשיו צריך לשמור היטב היטב על כל מה שהוא מוציא, על כל ציוץ, על כל אמירה בפייסבוק, על כל התבטאות בתקשורת, כי מי יודע, בעוד עשר שנים, בעוד 15 שנה, בעוד שלוש שנים, הוא ירצה להיבחר לכנסת, ואז יתחילו לדלות לו מהעבר שלו כל מיני התבטאויות שהיום אנחנו מסתכלים עליהן כך ובעוד שלושה חודשים או שלוש שנים יגידו: זאת הסתה, זאת אמירה כזאת וזאת אמירה אחרת.

יעל כהן-פארן: אני גם חוויתי את זה בבחירות האחרונות.

יעל כהן-פארן: בבחירות האחרונות תקפו כמה מחברי סיעת המחנה הציוני על דברים שהם אמרו בעבר, ואותי היו שואלים על זה בפאנלים, בחוגי בית.

יעל כהן-פארן: עד היום שואלים אותי על זה – על דברים שנאמרו כשמישהו היה בן 18.

יעל כהן-פארן: אתם מבינים מה אתם עושים בחוק הזה?

יעל כהן-פארן: אתם מבינים שזו לא פגיעה לא מידתית – אין מה לומר שהיא לא מידתית – זו פגיעה בכלל לא הגיונית.

יעל כהן-פארן: אנחנו הולכים כאן לכיוון של מדינה שבה כל אחד לא רק יירדף על דבריו – אז כדי שהוא לא יירדף על דבריו בעתיד, משטרת המחשבות תתחיל לפעול ממחר בבוקר, וזאת הסכנה של החוק הזה.

יעל כהן-פארן: זאת משטרת מחשבות; זאת משטרת עצירת התבטאויות מאוד מאוד מתוחכמת, מאוד חכמה.

יעל כהן-פארן: היום אתם חושבים שזה איזשהו שינוי קטן, איזושהי תוספת קטנה, עד היום זה היה רק למי שעשה ומעכשיו זה למי שיתבטא.

יעל כהן-פארן: אבל אני אומרת לכם שלא, שזה בדיוק המדרון החלקלק הזה שהדמוקרטיה הישראלית כבר היום נמצאת בו, וכבר היום ראינו עם הגשת 70 החתימות על חוק ההדחה שעבר כאן רק לפני חצי שנה – כבר היום אנחנו במדרון הזה, והמדרון הזה ייקח אותנו מהר מאוד למטה.

יעל כהן-פארן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דוד ביטן.

נאוה בוקר: אחרון הדוברים, חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

דוד ביטן: חבר הכנסת פורר צריך לסכם.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, אתה רוצה לעלות לסיכום?

נאוה בוקר: בבקשה.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה דווקא לפתוח את סיכום הדיון בלברך: יושב-ראש הקואליציה, אני רוצה לפתוח את הדיון בלברך אותך; השר אלקין, אני רוצה לפתוח את הדיון בלברך אותך.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אפשר הערה?

אחמד טיבי: ממתי עולים לסכם את הדיון בקריאה ראשונה?

אחמד טיבי: הוא לא היה רשום, ביטן היה רשום.

עודד פורר: הוא היה רשום כדובר.

אחמד טיבי: אתה לא יכול להחליף אותו.

עודד פורר: הוא ויתר על זכות הדיבור ואני עולה לסכם את הדיון.

נאוה בוקר: אנא המשך.

עודד פורר: השר אלקין, אני רוצה דווקא לפתוח את סיכום הדיון בלברך אותך, שהצלחת במהלך שהתחלת בו, באיסוף 70 החתימות כדי להתחיל את ההדחה של אותו חבר כנסת שפעל בצורה מחפירה, שביישה את כולנו כשעשה מה שעשה והבריח טלפונים ומסרים לאותם אלה שיושבים כאסירים ביטחוניים בכלא.

עודד פורר: אז קבל את ברכותי.

זאב אלקין: אנחנו גם נצליח עם 90.

עודד פורר: לפני שאתייחס לעניינים המשפטיים, אני רוצה לענות לך, חברת הכנסת סבטלובה, על הדברים שאמרת.

עודד פורר: אני מכיר את האמירות האלה, הקבועות, ואני רוצה לומר לך כך: תחילה הם כינו את המחבלים שהידים, ואתם לא השמעתם את קולכם, כי התבלבלתם בין הסתה לדמוקרטיה; אחר כך הם הלכו לעמוד דקת דומייה עם משפחות המחבלים, ואתם לא השמעתם את קולכם, כי התבלבלתם בין הסתה לדמוקרטיה.

קסניה סבטלובה: השמענו, ואתה משקר.

קסניה סבטלובה: נאוה, אני מבקשת לענות.

עודד פורר: אחר כך הם גינו את סעודיה בגלל שהיא קבעה ש"חמאס" ארגון טרור, ואתם לא השמעתם את קולכם, כי התבלבלתם שוב בין הסתה לדמוקרטיה; אחר כך הם עלו על משטים של תומכי טרור, ושוב לא השמעתם את קולכם, כי התבלבלתם בין הסתה לדמוקרטיה; אחר כך חברת הכנסת זועבי קבעה שחוטפי הנערים הם לא טרוריסטים, ולא השמעתם את קולכם, כי התבלבלתם בין הסתה לדמוקרטיה.

עודד פורר: ובסוף, אחד מאותם חברי כנסת מסיתים – חשוב שתקשיבי – – –

קסניה סבטלובה: אתה ממשיך לשקר.

נאוה בוקר: אני מבקשת לא להפריע.

עודד פורר: – – – אחד מאותם חברי כנסת מסיתים מבריח טלפונים ומסרים לאסירים ביטחוניים בכלא, וכולם מגלגלים את העיניים לשמים: איך זה קרה?

יוסי יונה: אבל בזה החוק יכול לטפל.

עודד פורר: איך זה קרה?

עודד פורר: איך לא שמנו לב שיושב פה מישהו שמרשה לעצמו להבריח טלפונים ומסרים לאסירים ביטחוניים?

עודד פורר: התעוררנו.

שרן השכל: אתה מייצר משטרת מחשבות.

עודד פורר: אז, חברים, הצעת החוק הזאת – אני דווקא אקרא לכם את עמדת הייעוץ המשפטי של הוועדה.

עודד פורר: אני אקרא לכם דווקא מהייעוץ המשפטי של הוועדה.

עודד פורר: כדאי שתקשיבו למה שהם אמרו, כי הם מעלים פה טיעונים משפטיים, אז חשוב שנכיר גם את העמדה המשפטית וחשוב שנדע גם מה אמר כבוד השופט רובינשטיין ואיך מפרש השופט רובינשטיין את החוק.

עודד פורר: רק הוא בדעת מיעוט, ומה לעשות – כשמפרשים את החוק צריך לבוא ולהבהיר, ואנחנו באנו לכאן לבוא ולהבהיר.

עודד פורר: אמר השופט רובינשטיין על החוק הקיים: "סבורני כי מעיקרא ניתן וראוי לפרש את המונח 'מעשים' בסעיף 7א ככזה הכולל בתוכו גם התבטאויות".

עודד פורר: אבל באים שופטים אחרים בבית-המשפט העליון ומפרשים את זה בפרשנות יותר מצמצמת.

עודד פורר: וכאן באנו אנחנו כמחוקקים, עם האחריות שלנו לבוא ולומר: חברים, מי שמסית לטרור, מי שתומך בטרור, מי שלא מוכן לקבל את כללי המשחק הדמוקרטי שאנחנו כולנו שותפים לו, לא יכול להיות שותף במשחק הדמוקרטי הזה, ואנחנו נעשה את זה אחרי שנסיים את הליך החקיקה.

קסניה סבטלובה: די לשקר.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת פורר.

נאוה בוקר: חברים, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: הצבעה על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47) (מניעת השתתפות בבחירות בשל התבטאות מועמד) – מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – 26 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47) (מניעת השתתפות בבחירות בשל התבטאות מועמד) לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נאוה בוקר: 36 בעד, 26 נגד, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה וחוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאוה בוקר: אין שאילתות.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: אין שאילתות.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ט בטבת התשע"ז, 17 בינואר 2017, בשעה 16:00.

נאוה בוקר: ישיבה זו נעולה.

נאוה בוקר: תודה.