ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 187, 2017-01-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ה' בטבת התשע"ז, 3 בינואר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נתחיל עם נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, תפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מלכיאלי.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני לשלוח את תנחומי למשפחתה ולהוריה של ליאן זאהר נאסר, שנהרגה על-ידי הרוצח, הפושע, בפיגוע באיסטנבול.

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ברצוני לשלוח את תנחומי העמוקים ביותר למשפחת המנוחה ליאן, ובעיקר להורים.

טלב אבו עראר: ליאן נרצחה בידי רוצח פושע, וברצוני לומר למשפחה ולהורים: אלוהים יגדיל את שכרכם, ייתן לכם נחמה וירחם על בתכם.

טלב אבו עראר: ) מכובדי היושב-ראש, בהלוויה של ליאן היום, שנהרגה בפיגוע בחוץ-לארץ – באיסטנבול, בטורקיה – לצערי, אף נציג ממשלה לא היה.

טלב אבו עראר: זה דבר שבאמת מחייב, שבהלווייתו של אזרח שנהרג בפיגוע בחוץ-לארץ, שיבוא לפחות נציג אחד של הממשלה שייצג את הממשלה ויביע את דעתו על פיגוע כזה.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אני, בוודאי בשם כולנו, שולח תנחומים למשפחה של ליאן.

יולי יואל אדלשטיין: סיפור טרגי; ילדה בת 19.

יולי יואל אדלשטיין: מאחלים לחברה שלה החלמה מהירה בבית-החולים כאן, בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי להמשיך עם נאום בן דקה, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, אנחנו שומעים על המושג, על האמירה: מילים יכולות להרוג.

מיכאל מלכיאלי: כל פעם מחדש אנחנו מגלים שיאים חדשים, עד כמה הטירוף של השנאה יכול להוביל אנשים קטנים, אנשים שלא מייצגים, לקחת את החוק ולעשות מעשה בידיהם.

מיכאל מלכיאלי: לפני כמה שעות התבשרנו על ירי כפול בחיפה לעבר דיין בבית-הדין לגיור בעיר, ומצבו מאוד קשה.

מיכאל מלכיאלי: יחד אתו נפצע קשה טוען רבני, גם בנושא מערך הגיור.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו שומעים לא אחת תנועות וחברים מתוך הבית הזה שמסיתים וקוראים כל הזמן לשנאה נגד מערך הגיור, נגד המשרד לשירותי דת.

מיכאל מלכיאלי: והסיפור הזה שיש לנו היום בחיפה, של כמעט-רצח של דיין מכהן בבית-הדין הרבני, מלמד אותנו עד כמה מילים יכולות להרוג ועד כמה שנאת חינם, שלפעמים יוצאת גם מקרב חברים מהבית הזה, יכולה להוביל אנשים מסוימים לעשות מעשה קשה שכזה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, בשבוע שעבר אירע לנו נס חנוכה אמיתי: מכל דלק לא מלא נדלק באזור מפרץ חיפה ולא הדליק את סביבתו, ולשמחתנו לא גרם לנפגעים.

איל בן ראובן: אני אומר פה לחברי הכנסת: קיבלנו עוד אור אדום בוהק בנושא, ואני קובע שאירוע רב-נפגעים באזור מפרץ חיפה, בצורה הזאת, אם לא נטפל בכך, איננו שאלה של האם אלא של מתי.

איל בן ראובן: אני שומע המון דיבורים על מפעל האמוניה.

איל בן ראובן: זה נושא שצריך לטפל בו, אבל הוא אחד מתוך כלל השטח שנקרא מפרץ חיפה, שהוא שטח עמוס בחומרים מסוכנים, תעשייה כבדה – שטח שדורש בחינה מעמיקה ופתרון להזזת הפוטנציאל הנוראי הזה.

איל בן ראובן: נדרשת תוכנית אסטרטגית שלמה לכל האזור שבין חיפה והקריות, להזזת הלבה הרותחת הזאת, שמאיימת להתפרץ, ושבניגוד להר-געש, שאי-אפשר להזיז, את האיום הזה ניתן ואף חובה לפנות, לטפל ולהזיז, ורצוי – לפני ועדת החקירה, שחס וחלילה יכולה להידרש לאסון שכמדינה לא חווינו מעולם.

איל בן ראובן: אני קורא לממשלת ישראל: די לסיפורים על מכרזים ושאר תירוצים.

איל בן ראובן: פעלו מהר, לפני שיהיה מאוחר.

איל בן ראובן: חייבים להכין תוכנית אסטרטגית שלמה, רב-שנתית, עם סדר עדיפויות, וחשוב להתחיל לפרק את הפצצה המתקתקת הזאת, שכבר היום מייצרת מפגעים בריאותיים, ויכולה להתפוצץ בכל רגע.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – לא רואה פה חברותי, אבל חברי המתוקים – השרה, אתמול בוועדה למלחמה בסמים נחשפנו לנתונים מזעזעים.

יהודה גליק: בישראל, או בעולם, מעולם לא מת אדם מקנאביס, אבל מעישון – מסתבר שהוא הרוצח מספר אחת בישראל.

יהודה גליק: 8,000 נפטרים מדי שנה מעישון, מעישון סיגריות.

יהודה גליק: רבותי, זה פי-20 מתאונות דרכים.

יהודה גליק: נדמה לי שאם אנחנו מאשרים וצוחקים כשילדים צעירים מעשנים – אנחנו נלחמים נגד אלכוהול, אבל נגד הרוצח מספר אחת, סיגריות, סיגריות, סיגריות, מוכרחים לשנות פאזה, להכריז מלחמה.

יהודה גליק: אצלנו ביישוב רב היישוב לא מכשיר לעדות אדם שמעשן, לא מעלה אותו לתורה.

יהודה גליק: נדמה לי שמן הראוי שכולנו לא נקל ראש בסכנה הנוראית הזאת של עישון סיגריות.

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, מיום ראשון ליוויתי את משפחתה של ליאן זאהר נאסר, והיום השתתפתי בהלוויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, הקונסול עזר מאוד בנושא – הקונסול הישראלי באיסטנבול – בעזרה לפצועה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש פצועה אחת ויש עוד שתי חברות שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הופתעתי שמשרד החוץ – אחרי שפניתי למשרד החוץ, הם היו צריכים לשלם 4,000 דולר כדי שיטפלו בהבאת ליאן לקבורה בארץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא: למה המדינה, בכל מקרה של מוות, בין שזה פיגוע נתעב כמו שהיה באיסטנבול, או אפילו בתאונת דרכים או בכל שיטה אחת, למה המדינה לא תממן את הבאת המת לקבורה בישראל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יהיה צורך להתחשבן עם המשפחה אחרי הקבורה, אחרי ימי האבלים – לבוא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בין שיש ביטוח נסיעה ובין שאין ביטוח נסיעה, הממשלה צריכה לטפל בזה – זו עלות אפסית – ולא לטרטר את המשפחה בתקופה הקשה ביותר להתחיל לחפש את הכסף ולהגיע לדואר ולשלם ולהעביר למשרד החוץ כדי שהם יתחילו לטפל בהעברת המנוחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מהמקום הזה אני מודה, גם בשם המשפחה, לשר דרעי, שאחרי שהם הלכו לדואר ושילמו והעבירו את הכול, אמר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אדאג לתשלום ואני אממן את זה ממשרד הפנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני חושב שזה צריך להיות כלל לכל אזרח ישראלי שנמצא בחו"ל – המדינה תטפל, והיא תתחשבן, אם יש צורך להתחשבן, אחר כך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני צודק.

יולי יואל אדלשטיין: הסיפור הזה הובא לידיעתי, אבל עד שהספקתי לפעול – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, אני אומר הסיפור של האי-מימון הובא לידיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שהספקתי לפעול, השר דרעי כבר קיבל את ההחלטה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתה צודק לגמרי, אסור שיתעוררו – לצערי הרב, גם כשר הקליטה הייתי צריך לטפל בסיפורים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אסור שהם יתעוררו.

יולי יואל אדלשטיין: צריך פה נוהל מאוד ברור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שזה צריך להיות כלל לגבי כל אזרח ישראלי שמת בחו"ל – מימון.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני צודק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, אתמול באי-אמון דיברתי על צו ההריסה שקיבלה משפחת זיאן מירכא – צו הריסה להרוס את הבית הפרטי שלהם.

חמד עמאר: להפתעתי התקשר אלי היום ראש המועצה המקומית עוספיא והודיע לי שיש עוד שני צווי הריסה ביישוב עוספיא, שחידשו אותם אחרי ישיבה שקיימנו עם מינהל התכנון ביישוב עוספיא עצמו.

חמד עמאר: יחידת האכיפה שבמשרד האוצר רואה לנכון עכשיו להתמקד ביישוב הדרוזי.

חמד עמאר: אני לא מבין מה הכוונה שלהם.

חמד עמאר: האם רוצים להכניס את כל העדה הדרוזית ללחץ עכשיו בנושא של תכנון ובנייה?

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש:

חמד עמאר: ביישוב עוספיא תוכנית המתאר האחרונה אושרה בשנת 1978; מגרש אחרון לחייל משוחרר שחולק ביישוב עוספיא – בשנת 1992.

חמד עמאר: בוא נעשה את החישוב: קרוב ל-40 ללא תוכנית מתאר, בעצם 40 שנה ללא תוכנית מתאר, ועוד מעט קרוב ל-30 שנה ללא חלקה אחת לחייל משוחרר.

חמד עמאר: אני רוצה ששר האוצר ייקח את הנושא לידיים ויפתור את כל בעיית התכנון והבנייה במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: הגיע הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבוע שעבר סיימו חניכי קורס הטיס את הקורס וקיבלו הסמכה – קורס מס' 173 – ואני מברך אותם.

איתן ברושי: חיל האוויר מפרט את המקומות שמהם באים הטייסים.

איתן ברושי: אני רוצה לצטט ולומר שהחניך הצפוני ביותר הגיע ממועצה מקומית קצרין, והדרומי ביותר – מהמושב פארן בערבה.

איתן ברושי: אבל 45% מבוגרי קורס הטיס באים מההתיישבות, מהמרחב הכפרי, כלומר, 9% מהאוכלוסייה בישראל העמידה על מגרש המסדרים 45% מהבוגרים.

איתן ברושי: זה מתחלק: 24% בני מושבים, 12% מהקיבוצים, 9% מגיעים מהיישובים הקהילתיים, אבל כולם בוגרי החינוך ההתיישבותי, כולם באים מהמרחב הכפרי.

איתן ברושי: 55% מתגוררים בערים.

איתן ברושי: 44% מבוגרי הקורס הם בוגרי שנת שירות, ויש להם תרומה לקהילה, כולל מכינות – 15% מכינות.

איתן ברושי: 70%, אדוני היושב-ראש, באים מפעילות בתנועות הנוער.

איתן ברושי: ולכן אני רוצה לומר ששמירת ההתיישבות, החינוך ההתיישבותי, תנועות הנוער, החינוך הערכי על כל המסגרות שלו – הם גורם משמעותי בהתנדבות, בתרומה לפני הצבא, בצבא, ואולי במבחן הקשה הזה של קורס הטיס והאחריות הגדולה שמוטלת על כתפיהם, ודאי למטוסים החדשים והיקרים.

איתן ברושי: ואנחנו שומעים בימים האלה שתנועות הנוער קורסות, ומשרד הביטחון לא העביר 10 מיליון שהעבירו בשנה קודמת.

איתן ברושי: פניתי לגפני – ראיתי שגם חילקו לא מעט כספים לחברי הכנסת; יכולים מזה לתת לתנועות נוער, זה לא עניין פוליטי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: והשאלה של שנת השירות ותנועות הנוער היא חשובה במבחן של שירות למדינה.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר משפט אחרון: היה לנו כאן ויכוח על החינוך ההתיישבותי.

איתן ברושי: חברים יקרים, 9% מהאוכלוסייה מעמידה 45% מבוגרי קורס טיס.

איתן ברושי: אין עוד דבר כזה.

איתן ברושי: כדאי לזכור את זה כשבאים לעשות את החשבונות.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הבחור מוחמד אברהים, בן 20, מכפר כאבול שבצפון, עצור מ-10 במאי 2016, זאת אומרת, הוא יותר מחצי שנה נתון במעצר מינהלי.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים הוארך מעצרו לשישה חודשים נוספים – וזה בלי להגיש נגדו כתב-אישום, בלי לדון בעבירות או בהאשמות המיוחסות לו בבית-משפט.

מסעוד גנאים: המעצר הזה, אדוני היושב-ראש, כמו שאר המעצרים המינהליים, מסתמך על תורת השב"כ – תורה שהיא החומר הסודי או החסוי.

מסעוד גנאים: מעצרו של מוחמד והארכתו הם פגיעה בזכותו ובכבודו כאדם.

מסעוד גנאים: מגיע לו ולמשפחתו לדעת במה הוא מואשם ולמה מחזיקים אותו במעצר כל הזמן הזה.

מסעוד גנאים: מוחמד אברהים – למרות שהדגיש בפני חוקריו שהוא לא שייך לשום תנועה או ארגון פלסטיני, למרות כל זה כפו עליו בשב"ס לשהות באגף של "חמאס".

מסעוד גנאים: ולא רק זה, אלא אחר כך השתמשה הפרקליטות בדבר הזה נגדו בבית-המשפט כאשר דנו בהארכת מעצרו.

מסעוד גנאים: הדבר הזה הוא שבירה של כל הכללים במדינה שטוענת שהיא מדינה דמוקרטית ומדינת חוק.

מסעוד גנאים: ואני שואל: איפה הכלל – הכלל שהמואשם הוא חף מפשע עד שיורשע?

מסעוד גנאים: כל עוד אין כתב-אישום ואין האשמות ברורות, צריך להחזיר את מוחמד לחיק משפחתו ולביתו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: נעבור לנושא הבא בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל היום לעידוד פעילות ספורטיבית, המתקיים היום בכנסת ביוזמת חבר הכנסת מיקי זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר, חלק מן הוועדות דנו בהיבטים שונים של הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: במציאות חיינו, הפעילות הגופנית איננה מותרות ואינה עניין לספורטאים מקצועיים בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך להיות אצן ולא רץ מרתונים כדי להיות חלק ממגמה מבורכת של רבים המוסיפים לסדר-יומם פעילות אירובית – הליכה, ריצה, שחייה, דיווש – מתוך הבנה שהיא משפרת פלאים את בריאותנו בהיבטים רבים.

יולי יואל אדלשטיין: מחקרים מלמדים כי פעילות גופנית של 30–45 דקות כמה ימים בשבוע מפחיתה במידה ניכרת סיכונים של מחלות.

יולי יואל אדלשטיין: היא גם תורמת לחילוף החומרים, להורדת לחץ הדם, לפעילות תקינה של הלב ולשרפת שומנים, מועילה לשמירה על משקל תקין ואפילו משפרת את מצב הרוח.

יולי יואל אדלשטיין: מן המפורסמות הוא שעודף משקל והשמנת יתר הם אחת המגפות הכואבות והנפוצות בימינו בקרב אוכלוסיית העולם המערבי, וגם כאן בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: פעילות גופנית היא האלף-בית של המאבק במגמה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: למרות היתרונות הידועים והמוכחים שלה, רבים עדיין נמנעים מכך – על-פי רוב בהיעדר מוטיבציה לקחת את עצמנו בידיים ולהתחיל לזוז.

יולי יואל אדלשטיין: אלא שזו אחריותנו.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בגופנו ובבריאותנו, ולכן הדבר בידיים וברגליים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן – הכול מתחיל בראש.

יולי יואל אדלשטיין: יום זה הוא תזכורת חשובה לאלו בינינו שטרם הפנימו כי פעילות גופנית היא חיונית לבריאות תקינה, ודאי בעידן המודרני, שבו רבים מאתנו בעיקר יושבים רוב השעות כמעט ללא תנועה.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר עלול לנוון אותנו ולזרז מחלות שונות ותופעות שאנחנו ממש לא רוצים בהן.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו נחלץ עצמות ונתחיל לנוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל היוזמים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל אלה שכפי שראינו – חלקנו אפילו השתתפנו – כיסו את הקומה התחתונה בכנסת במכשירים שונים ובבדיקות הגופניות השונות.

יולי יואל אדלשטיין: נמצאת אתנו גם שרת התרבות והספורט, והיא תשיב למשיבים – למציעים, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נשמע את ראשון המציעים, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת מסעוד גנאים, נחמן שי ויואל רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, היום ערכנו יום בכנסת שמעודד פעילות ספורטיבית.

מכלוף מיקי זוהר: אני חייב להדגיש, לא מדובר כרגע דווקא על פעילות ספורטיבית במסגרות מקצועניות, אלא על פעילות ספורטיבית של כל אזרח, על מנת לשמור על אורח חייו ובריאותו.

מכלוף מיקי זוהר: אז כפי שאמרתי היום בדברי הפתיחה – אחזור על זה פה שוב: ספורט, בסופו של דבר, יש בו נדבכים נוספים, מעבר לעניין הבריאותי: יש עניין של חינוך, יש עניין של משמעת ויש עניין של התמדה.

מכלוף מיקי זוהר: טוב יהיה שכולנו נעודד כמה שיותר פעילות, כמובן במסגרות הרלוונטיות, כל אחד כפי שהוא אוהב אותה, אם זה במסגרת מקצוענית – וזה כמובן מבורך – ואם זה במסגרת פרטית אישית, על מנת לשמור על כושר גופני, ובסופו של דבר לשמור על בריאותנו.

מכלוף מיקי זוהר: אז לכן אני רוצה לומר שהיום הזה היה יום מאוד מאוד מבורך.

מכלוף מיקי זוהר: כנסת ישראל היא גוף שמטפל במגוון הנושאים שעל סדר-היום הציבורי היום, ולפעמים אנחנו נוטשים או שוכחים נושאים שלא כל כך דנים בהם ביום-יום.

מכלוף מיקי זוהר: אז נכון שאנחנו דנים יום-יום בנושא הביטחוני, ונכון שאנחנו דנים בנושאי הבריאות והרווחה והחינוך, אבל חלק מרכזי מנושא הבריאות, שלעתים אנחנו שוכחים לציין, זה הנושא של הספורט הגופני וההשתתפות בו.

מכלוף מיקי זוהר: לכן, הכנסת, מעל במה זו אני, כמי שיזם את היום הזה יחד עם חברי, רוצה לקרוא לציבור: תעשו כמה שיותר ספורט בזמנכם הפנוי, תשמרו על בריאותכם, כי אזרחינו, בסופו של דבר, הם הדבר החשוב ביותר לנו, נבחרי הכנסת, נבחרי הציבור.

מכלוף מיקי זוהר: רוצים חברה בריאה, חברה חזקה וחברה מוצלחת.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליוזם הדיון, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים – גם לו הצעה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להדגיש שהפעילות שאנחנו מדברים עליה היא לא הספורט המקצועי, המאורגן, אלא הפעילות שאני מכנה "בינך לבין עצמך".

מסעוד גנאים: אתם יודעים, הפתגם היווני העתיק אומר: נפש בריאה בגוף בריא.

מסעוד גנאים: אנחנו צריכים לעודד פעילות גופנית כדי שנהיה בריאים גם בגוף וגם בנפש.

מסעוד גנאים: יש לנו מסורת בעל-פה, למשל, של הנביא מוחמד, עליו השלום, שאומר: (אומר בערבית: אתה מחויב כלפי הגוף שלך.

מסעוד גנאים: ) הכוונה היא שאתה צריך לשמור ולתחזק את הגוף שלך.

מסעוד גנאים: נכון, אלוהים ברא אותך בצורה הזאת, אתה צריך לשמור על הגוף שלך.

מסעוד גנאים: הפעילות הגופנית – נכון, יש בה תועלת גופנית לבריאות, לבריאות הנפש, אבל כאשר היא הופכת למין תרבות, למין הרגל, אבל שאתה עושה כי בחרת בזה, כי אתה נהנה מזה, החיים שלך גם – אתה נהנה מהחיים יותר.

מסעוד גנאים: הייתי אומר מה שאמר שמעון פרס פעם, כי הוא אופטימי.

מסעוד גנאים: הוא אמר: גיליתי שהאופטימי והפסימי בסוף מתים באותה צורה, אבל לא חיים באותה צורה.

מסעוד גנאים: וגם הספורטיבי והלא-ספורטיבי – מי שחי ועושה פעילות גופנית חי בצורה מהנה, לפי דעתי, יותר, בריאה יותר מזה שלא עושה את הפעילות הזאת, במיוחד בעידן שלנו, בעידן החדש, עידן המרותקים – המרותקים למחשב, לנייד; כל העולם אצלך, אתה אפילו לא זז, אתה לא מפעיל את האברים שלך, את הגוף שלך, את הרגליים שלך, את השרירים שלך; אתה באוטו למכולת.

מסעוד גנאים: הייתי אומר גם לחברי הכנסת: נכון שאולי בכנסת השריר – חבר הכנסת טיבי – הלשון, אנחנו רק משתמשים בשריר אחד או באבר אחד שיש לו הרבה שרירים, שהוא הלשון שלנו.

אחמד טיבי: 16 שרירים.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים הרבה.

מסעוד גנאים: 16 שרירים.

מסעוד גנאים: אבל אנחנו יכולים גם – הלשכה שלי בקומה 0.

מסעוד גנאים: אני ספרתי, חבר הכנסת עיסאווי פריג', את מספר המדרגות מקומה 0 עד 3 – 79 מדרגות.

מסעוד גנאים: אם אתה כל יום, על כל הצבעה, על כל דיון, לא משתמש במעלית אלא משתמש במדרגות – אתה יודע מה, כמה קלוריות אתה שורף?

מסעוד גנאים: כמה שרירים אתה מחזק?

מסעוד גנאים: שמעת, חבר הכנסת עיסאווי?

מסעוד גנאים: אתה בקומה 1 ולכן מפספס אולי 10 או 13 מדרגות, לא יודע – –

עיסאווי פריג': – – –

מסעוד גנאים: – – אבל מקומה 0 ספרתי 79 מדרגות.

מסעוד גנאים: אם אתה שלושה ימים בכנסת, שני, שלישי, רביעי, אתה מקומה 0 או מקומה 1 בא למליאה ברגל, לא משתמש במעלית – לפי דעתי זאת פעילות גופנית נהדרת ואתה נהפך ליותר בריא.

מסעוד גנאים: יש לי עוד מתכון: למשל, אני בדרך כלל לן בבית-מלון "פלאזה".

מסעוד גנאים: בדרך כלל אני הולך ברגל, במיוחד בבוקר.

מסעוד גנאים: זה רבע שעה מקסימום, ואם הבוקר ככה אביבי, וליד גן-הוורדים, עם הוורדים האלה, אתה מגיע לכנסת בצורה נפלאה וטובה מאוד, ואם אתה עשית כושר על הבוקר, הרחת את ריח הוורדים בדרך, אז אתה מגיע מצוין.

מסעוד גנאים: נכון, יכול להיות במליאה איזה דיון שהוא מעצבן, אז אתה מגיע למציאות עגומה, אולי – –

אחמד טיבי: עד שאתה מגיע למליאה.

מסעוד גנאים: – – אבל הרווחת פעילות גופנית ונפשית.

מסעוד גנאים: בסוף, אדוני היושב-ראש, אני חושב שלעודד אורח חיים בריא זה טוב לבריאות, לנפש, זה טוב גם למשפחה, אם אתה עושה את זה משפחתי, עם הילדים שלך, עם המשפחה, ואני חושב שהחיים שלך הופכים ליותר טובים, יותר מהנים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל רזבוזוב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: נעדרת היום מהמתקנים, אז נאלצתי להתמודד עם אלכס אברבוך שם.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי, אם כבר ספורטאי אולימפי ולא אתה, אז אלכס אברבוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שהצלחת, אם זה בפינג-פונג.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לברך את כבוד היושב-ראש שנענה להצעה הזאת, ליום ספורט בכנסת, וליוזם חבר הכנסת מיקי זוהר.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה יום חשוב ביותר, ואנחנו מציינים כאן את היום לעידוד הפעילות הספורטיבית.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכולכם ראיתם את המחקר שפורסם לאחרונה, מחקר שנערך על-ידי שורה של חוקרים בהובלת ד"ר יוסי הראל-פיש מאוניברסיטת בר-אילן.

יואל רזבוזוב: המחקר מגלה עד כמה גרוע מצבנו בתחום הפעילות הספורטיבית בקרב הילדים והנוער.

יואל רזבוזוב: על-פי המחקר, 20% מילדי ישראל דיווחו שהם לא עשו ספורט בכלל במהלך השבוע.

יואל רזבוזוב: רק 11% דיווחו שעסקו בפעילות ספורטיבית למשך 60 דקות בכל יום – שזוהי המלצת ארגון הבריאות העולמי.

יואל רזבוזוב: והתוצאות הן ברורות: ילדי ישראל סובלים מהשמנת יתר, ועקב כך גם יש עלייה בסיכון לבעיות התנהגות.

יואל רזבוזוב: אז אם יש עוד מי ששואל עד כמה חשוב לעשות ספורט, תקשיבו גם לנתונים האלה.

יואל רזבוזוב: על-פי המחקר, הילדים שלא ביצעו פעילות ספורטיבית כנדרש נמצאים בסיכון של כ-50% יותר לשימוש בסמים, ובסיכון של כמעט פי-שניים לעישון.

יואל רזבוזוב: בתחום הלימודים ישנה הסתברות לשלושה נכשלים ומעלה בתעודה בקרב אלה שלא עוסקים בספורט, שזה פי-2.2 לעומת ילדים שעוסקים בספורט במשך 60 דקות ביום.

יואל רזבוזוב: 11% מהילדים בני ה-11 סובלים מהשמנת יתר.

יואל רזבוזוב: בני-הנוער שלא מבצעים פעילות גופנית נמצאים בסיכון של פי-3.4 לסבול מתסמין פיזי כלשהו ביום, וסיכון של פי-2.5 לסבול מתסמין נפשי כלשהו בכל יום.

יואל רזבוזוב: תלמידי תיכון בישראל במקום האחרון מבין 41 מדינות בעולם המערבי מבחינת היקף הפעילות הגופנית שהם מבצעים מדי יום.

יואל רזבוזוב: לממצאים האלה יש השלכות ברורות על דור העתיד בישראל, אבל גם על ביטחון המדינה – חיילי צה"ל מגיעים לצבא כאשר הם בכושר ירוד.

יואל רזבוזוב: לכן הגשתי הצעת חוק שמבקשת להוסיף לפחות שעת חינוך גופני אחת בשבוע לתוכנית הלימודים – הצעת החוק שתמנע מהמדינה הוצאות של מיליארדים שקלים בהמשך.

יואל רזבוזוב: ההערכות מדברות על עלויות של עשרות-מיליוני שקלים בשנה כדי להוסיף עוד שעת חינוך גופני שבועית בכל בתי-הספר, אבל נזקי ההשמנה והסוכרת יעלו למדינה הרבה הרבה יותר, כי אין ספק שילדים בריאים עולים פחות למערכת.

יואל רזבוזוב: כעת, שוב, על שרי הממשלה בוועדת שרים להחליט אם הם מעדיפים להשקיע בעצמם, בסקטורים, בג'ובים למקורבים, או בכלל הציבור בישראל ובבריאותו.

יואל רזבוזוב: אני סבור שמערכת חינוך היא הבסיס לחינוך ספורטיבי ומקור להקניית ערכים של ספורט ויצירת תשתית של ספורט.

יואל רזבוזוב: רק כך נוכל להרחיב את פירמידת הספורטאים, שבבסיסה מאות-אלפי ספורטאים עממיים ובקודקודה עשרות עד מאות ספורטאים אולימפיים, שמביאים הישגים בזירה הבין-לאומית וכבוד למדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: זה לא סוד שהמדינה לא משקיעה מספיק בספורט ובחינוך לספורט.

יואל רזבוזוב: תקציב משרד הספורט הוא זעום ביחס לתקציב המדינה – רק 140 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: ככה מעודדים ספורט?

יואל רזבוזוב: המאבק הפוליטי והציבורי שיזמנו עשה את שלו, ולפי הסיכומים בין משרד האוצר למשרד הספורט נראה שהגזירות הקיימות בתקציב המדינה לא יהיו דרמטיות כל כך עבור הספורט הישראלי.

יואל רזבוזוב: הראינו שלספורטאים בישראל יש כוח, רק חבל שנדרשנו לפעול בכוחנות כדי להגיע למובן מאליו: תקציב ראוי לספורט הישראלי.

יואל רזבוזוב: כולי תקווה שביום מן הימים יתקיימו אותן ההבטחות ששמענו לאחר האולימפיאדה להגדלת תקציב הספורט ולא נידרש להילחם על הקיים.

יואל רזבוזוב: זו הסיבה שגם מחר אגיע לוועדת הרפורמות.

יואל רזבוזוב: אני מתכוון לוודא שהשינויים התקציביים שמבקש משרד האוצר לא יפגעו בספורט שלנו.

יואל רזבוזוב: צר לי שהממשלה נוהגת כאילו ספורט הוא רק תחביב.

יואל רזבוזוב: הספורט הוא כלי חברתי ותרבותי שעולה למדינה מעט כסף אבל נותן הרבה חזרה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה, חברים, מיקי, זה יום מעניין, אבל אנחנו רוצים להפוך את העניין הזה ואת מה שעשינו היום באמת לתוצאות מעשיות בשטח.

עיסאווי פריג': ראשית, תן לי לברך את היושב-ראש, שנתן רוח גבית ליום הזה, ולברך את האקדמיה בווינגייט, שגם נתנה חלק, וחלק מכובד.

עיסאווי פריג': אני לקחתי חלק בפעילות הגופנית היום, ועד עכשיו אני מרגיש את הרעננות – –

יולי יואל אדלשטיין: אנרגיה.

עיסאווי פריג': – – מלווה בעייפות, אבל בכללי זה טוב.

מכלוף מיקי זוהר: מזל שלא שמו שם כדורי פלאפל.

עיסאווי פריג': בכללי זה טוב.

מכלוף מיקי זוהר: ומזל שלא שמו שם כדורי פלאפל.

עיסאווי פריג': אה, כדורי פלאפל.

עיסאווי פריג': לא, זה לא הזמן; עכשיו אנחנו די ערים, לא צריך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה, השרה מירי רגב, עכשיו אנחנו לא נשמיע, אנחנו נמצאים באותו צד.

עיסאווי פריג': את יודעת מה החברים שלי המורים בכפר-קאסם אומרים לי?

עיסאווי פריג': אומרים לי שהילדים שמעורבים בפעילות ספורט, שרשומים בבתי-ספר לכדורגל או לכדורסל, פחות אלימים בתוך בית-הספר.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

עיסאווי פריג': אומרים לי את זה באופן מוחלט.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

עיסאווי פריג': את שומעת, השרה רגב?

מירי רגב: אני שומעת.

מירי רגב: אתה תשמע את מה שיש לי להגיד לך אחר כך.

עיסאווי פריג': את רואה, את מתחילה, יש לי גם – תקשיבי למה שאני אומר.

עיסאווי פריג': אני רוצה להגיד לך ולכוון אותך לדברים טובים.

עיסאווי פריג': את לא יכולה לחשוב על התשובה.

עיסאווי פריג': גם יש אלמנטים חיוביים שאפשר להקשיב להם.

עיסאווי פריג': אז אומרים לי שילד שרשום בבית-ספר לכדורגל הוא פחות אלים, יותר ממושמע ויותר חיובי בבית-הספר.

עיסאווי פריג': זה נתון.

עיסאווי פריג': ואם אנחנו – במיוחד בחברות החלשות, כולל במגזר הערבי – יש לנו את בעיית האלימות החוגגת, ואנחנו רואים שחלק מהפתרונות האלה באים דרך פעילות ועיסוק בספורט, אז יש לנו כיוון.

עיסאווי פריג': אני שואל את המערכת ואת השרה, שבין היתר יש לה נגיעה בתחום: למה אנחנו לא מציבים לנו מטרה להתחיל את החינוך בגיל מוקדם, כדי להרוויח דור בריא, דור תורם, דור נותן?

עיסאווי פריג': אנחנו רואים את זה – הספורט הפך להיות העיסוק שכל צעיר, כל ילד, רוצה לקחת חלק באיזה תחום ספורט.

עיסאווי פריג': האהבה הזאת והתשוקה הזאת של הילדים, אם נצליח לתרגם אותה ולמקסם את התועלת ממנה, אנחנו הרווחנו גיל בריא יותר, גיל יותר חזק, וחסכנו המון כסף במשרדים אחרים.

עיסאווי פריג': אז עצתי בתחום הזה לכל הנוגעים בדבר: חייבים להתמקד ולמקד את העשייה שלנו בבתי-הספר היסודיים בפעילות של חינוך גופני, כי התרומה וההשלכות של זה ילוו אותנו עד שאנחנו מתבגרים.

עיסאווי פריג': הדבר השני, אדוני היושב-ראש – היום ילדי ישראל בתיכון, כדי לקבל זכאות לבגרות, חייבים שיהיה להם ציון בספורט.

עיסאווי פריג': חייבים.

עיסאווי פריג': זה מקצוע חובה לצורך קבלת זכאות.

עיסאווי פריג': חייב להיות ציון בספורט.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, אדוני, ואת החברים: מה מידת הבדיקה שאנחנו עושים לילדים האלה בתיכון בשביל לתת להם את הציון?

עיסאווי פריג': הציון בבגרות בשביל לקבל זכאות הפך להיות "עובר".

עיסאווי פריג': אין לנו את תהליך הבדיקה, תהליך הפעילות.

עיסאווי פריג': יעני, מסעוד, אתה היית מורה בתיכון.

עיסאווי פריג': היום אני רואה את הילדים אצלנו ביישובים הערביים, בספורט מקבלים 100, 100, 100, 100, 100, 100, כי כולם רונלדו, כולם מצטיינים.

עיסאווי פריג': אני שואל: קיבלת 100 וקיבלת זכאות לבגרות בזכות זה – איזו פעילות גופנית, איזו פעילות ספורטיבית עשית?

עיסאווי פריג': לא עשינו כלום, המורה נתן לנו 100.

עיסאווי פריג': אז זו נקודה מאוד חשובה שמחייבת התייחסות משר החינוך, משרת התרבות בעניין הזה, שמקצוע הספורט בתיכון חייב להיות הלכה למעשה מיושם.

עיסאווי פריג': מי שמקבל 100 אז הוא טוב בתחום מסוים, אבל ברגע שאנחנו, אדוני היושב-ראש, נמשיך להתייחס לספורט, יאללה, קיבלת – ככה אנחנו נראים.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

עיסאווי פריג': זה יום חשוב, מבורך.

עיסאווי פריג': ספורט מפתח אותנו שכלית, נותן לנו רעננות, ובנוסף, זה המחבר היחידי שהפך להיות בינינו בשונות שקיימת.

עיסאווי פריג': אז בוא נשמור על הספורט.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב להשיב למציעים.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: אני רוצה לברך אותך בתחילת דברי על ההיערכות של הכנסת לקיום היום החשוב הזה כאן בכנסת.

מירי רגב: זה בהחלט מעביר מסר חשוב לאוכלוסייה במדינת ישראל כשנבחרי ציבור משמשים דוגמה ועוסקים בספורט.

מירי רגב: אני רוצה להודות לך, מיקי זוהר ידידי, על כך שאתה עוסק רבות בסוגיית הספורט, אתה מעורב רבות בנושאים רבים שקשורים בספורט הישראלי, ואתה שותף להרבה מאוד מהלכים יחד עם משרדי.

מירי רגב: אתה עושה זאת גם כיושב-ראש ועדת המשנה לוועדת החינוך וגם כיושב-ראש השדולה, ואני בהחלט רואה בזה ברכה גדולה ומודה לך.

מירי רגב: תמשיך לעשות ולהצליח.

מירי רגב: אני מודה לכל חברי שהציעו את ההצעות לסדר-היום, מיקי, מסעוד, נחמן ויואל, ולכל אותם חברי כנסת שלא הציעו הצעות לסדר-היום אבל סוגיות הספורט מעניינות אותם והם בהחלט תומכים.

מירי רגב: ראיתי אותם גם בדיון האחרון שהיה בעניין תקציב ה"טוטו", ואני בהחלט חושבת שזה ראוי שכל אחד ואחת מאתנו יעסוק בסוגיות האלה.

מירי רגב: אנו כנבחרי ציבור צריכים להוות דוגמה לכלל החברה הישראלית מתוך ראייה והבנה שפעילות גופנית בשגרת היום-יום, כמו בשעות הפנאי, תורמת רבות לבריאות היחיד ולרווחת החברה.

מירי רגב: הספורט, כמו גם התרבות, הוא גשר לשלום, הוא גשר לשיח בין אנשים ולחיבור בין אנשים, ולכן אני שמחה שסוף-סוף מצאנו לנו כמה נושאים שבהם נתווכח פחות ונעשה יותר ביחד.

מירי רגב: אני שמחה גם לבשר לכם שבמשרד התרבות והספורט אנו פועלים בשנה האחרונה במספר רב של ערוצים לעידוד פעילות גופנית עממית בקרב ילדים ובני-נוער באמצעות תוכנית "פרחי הספורט" ובאמצעות סל הספורט, אשר מעודד פעילות לכל הגילים.

מירי רגב: השנה הגדלנו את התקציב בסל הספורט בהרבה מאוד כסף על מנת לעודד יותר ויותר מסלולי הליכה, מסלולים עממיים, מסלולים שיגיעו ויביאו לידי ביטוי את אותו רצון של האוכלוסייה בערים ובמועצות.

מירי רגב: הבשורה הגדולה ביותר בעיני היא תוכנית המתקנים החדשה 2020: אפשרנו בפעם הראשונה, בפעם הראשונה משרד ממשלתי אפשר ללא מצ'ינג הקמת אולמות, מגרשים, מגרשים גדולים ומגרשי "סחבק" קטנים לכדורגל.

מירי רגב: חברי חברי הכנסת מהמגזר, חבל שאתם לא שותפים לעשייה הזאת, אבל אם תלכו בין כל ראשי המועצות שלכם לא תראו ראש מועצה אחד – –

עיסאווי פריג': את לא יודעת, אני מעורב.

מירי רגב: – – לא תראו ראש מועצה אחד שיכול לבוא ולהגיד מילה רעה על משרד התרבות והספורט.

מירי רגב: השינויים שעשינו השנה בספורט ובתרבות במגזר הערבי ובמגזר החרדי – לא היה דבר כזה.

מירי רגב: במקרה נכנס לכאן אחמד טיבי, שהוא כן מכיר וכן יודע על העשייה שאנחנו עושים בספורט – –

אחמד טיבי: – – –

מירי רגב: – – מתוך ראייה שבכל מקום שיהיה מגרש כדורגל סמוך לבית, שיהיה אולם סמוך לבית, יותר ויותר אנשים יעסקו בספורט.

מירי רגב: זה החזון שלנו – הנגשת תרבות וספורט לכלל האוכלוסייה.

מירי רגב: ואנחנו רואים את זה בנצרת, ובכפר-קאסם, וברכסים, ובאלעד, ובקריית-שמונה, ובדימונה.

מירי רגב: בדימונה היה השבוע אירוע של ספורט מוטורי שמעולם לא היה בעיר הזאת; מעולם לא היו אירועי ספורט מוטוריים כאלה.

מירי רגב: ויותר ויותר אירועי ספורט, לא רק לאומיים, אלא בין-לאומיים, נארח כאן במדינת ישראל.

מירי רגב: וזה הודות לכך שהמממן העיקרי – אני לא אוהבת את זה, ידידי רזבוזוב, אני לא אוהבת את זה, יואל.

מירי רגב: לא אוהבת את זה.

מירי רגב: הלוואי שיכולנו אנחנו לשלם את כל תקציבי הספורט והפיס, אבל מה לעשות, התקציב של המדינה קטן עלינו ולכן יש "טוטו" ופיס.

מירי רגב: כולנו מתנגדים להימורים, אבל התקציב הגדול ביותר של הספורט הוא ה"טוטו", והלוואי שיכולנו לבטל את ההימורים, אך אנחנו לא יכולים לבטל את ההימורים.

מירי רגב: ולכן נלחמנו, ואתה היית יחד אתנו במאבק, לא לפגוע בתקציבי הספורט, כי פגיעה כפי שהם ניסו לעשות, האוצר, בתקציבי הספורט הייתה מביאה לגזירות בלתי אפשריות בענפי הספורט השונים ובתוכנית המתקנים החדשה שאנחנו מובילים.

מירי רגב: והשנה, בעזרת השם, יהיו יותר ויותר אולמות ומתקנים שנחנוך.

מירי רגב: השנה, לראשונה, אנחנו נקיים אירוע לחניכת בריכה ברהט – הבריכה הכי יפה בדרום.

מירי רגב: הכי יפה בדרום.

מירי רגב: שמנו שם 20 מיליון שקלים.

מירי רגב: אז שאף אחד לא יגיד לי מה זה שוויון; שאף אחד לא ידבר אתי על שוויון.

עיסאווי פריג': תפסיקי – – – בלי – – – דברי לעניין – – –

מירי רגב: לא.

מירי רגב: שאף אחד לא ידבר אתנו על שוויון.

עיסאווי פריג': – – – תעזבי את האיומים – – –

מירי רגב: ביום הזה, הכנסת – זה לא איום.

מירי רגב: אני אומרת שאף אחד לא ידבר אתנו על שוויון.

מירי רגב: ביום הזה אני מבקשת לציין את התוכנית "מאלפים לאלופים".

מירי רגב: התוכנית "מאלפים לאלופים" היא תוכנית שיוצרת תשתית רחבה של עוסקים בספורט, מתוך הבנה שככל שיותר אנשים יעסקו בספורט יהיו לנו יותר ויותר ספורטאיות וספורטאים מדליסטים אולימפיים.

מירי רגב: ככל שנרחיב את המעגל הזה.

מירי רגב: ולכן, התוכנית הזאת, "מאלפים לאלופים", היא תוכנית שיצאה לדרך לא רק בהנגשת יותר ויותר מתקנים, אלא גם במימון, בהרחבת סל הספורט, בהרחבת המשאבים התקציביים שלנו, כדי לעודד יותר ויותר אנשים לקחת חלק בפעילות הספורטיבית, בכל שכבות האוכלוסייה: ילדים, ילדות כמובן, בני-נוער, עד לאוכלוסיית הוותיקים.

מירי רגב: אני גם שמחה לבשר לכם, כפי שהתחייבתי בעניין הספורט הנשי, שסיכמנו בשבוע שעבר עם המועצה הלאומית לספורט נשי "אתנה" שלראשונה נממן את ליגת "מאמאנט" וליגת הכדורשת.

מירי רגב: זאת ליגת אימהות, נשים, וכשילדים רואים את האימהות שלהם מתחרות, מתמודדות, יוצאות מהבית לעשות פעילות גופנית, גם הם מבינים את החשיבות של העיסוק בספורט.

מירי רגב: אנחנו רואים את ליגת "מאמאנט" גם ביישובים היהודיים וגם ביישובים הערביים.

מירי רגב: לצערי, עוד לא הצלחנו להגיע למגזר החרדי.

מירי רגב: אני מקווה שנצליח, יחד גם עם חברי הכנסת והשרים מהמגזר החרדי, להיכנס גם למגזר החרדי.

מירי רגב: אני חושבת שיש שם צימאון לכך, וזה יהיה נכון שנראה גם נשים חרדיות עוסקות לא רק בספורט עממי אלא גם בספורט ליגה, בספורט הישגי.

מירי רגב: השנה הייתה שנה אולימפית, שנה רוויית הישגים בספורט הישראלי.

מירי רגב: הביאו לנו הרבה מאוד כבוד הספורטאיות והספורטאים האולימפיים והפאראלימפיים שלנו בחמש מדליות: אורי, ירדן, ענבל, מורן ודורון, ואני רוצה גם להודות להם וגם לאחל להם המשך הצלחה.

מירי רגב: השנה הזאת הייתה גם הצלחה שבה הרוח ניצחה את הכסף הגדול.

מירי רגב: "מכבי תל-אביב" נשארה בצד.

מירי רגב: כל אותן קבוצות גדולות עם כסף גדול לא היו בקדמת הבמה.

מירי רגב: ראינו דווקא – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד עכשיו היית בקונסנזוס.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו הסתבכת.

מירי רגב: מה לעשות.

מירי רגב: "הפועל באר-שבע" ו"מכבי ראשון" – – –

עיסאווי פריג': קריית-גת ירדה – – –

מירי רגב: "הפועל באר-שבע" – לא, לא, אבל אני מדברת על מי שהביא את האליפות: "הפועל באר-שבע" ו"מכבי ראשון" בכדורסל, שתי קבוצות שהפתיעו והביאו לנו ניצחונות גדולים והביאו את הפריפריה למרכז הבמה.

מכלוף מיקי זוהר: – – – גברתי השרה, הוא אמר שקריית-גת יורדת ליגה, אבל קריית-גת – – –

עיסאווי פריג': – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – השאלה מה עוד יכול לעזור להם להישאר בליגה.

מכלוף מיקי זוהר: אז אם הוא יעזור להם, הן עוד יישארו בליגה.

מירי רגב: זה יותר מסמלי שביום שהכנסת מציינת את יום הספורט, אנחנו במשרד התרבות והספורט מקיימים בפעם השנייה את טקס המצטיינים, פרס האוסקר לספורט הישראלי, בפעם השנייה.

מירי רגב: הוועד האולימפי, הפאראלימפי ו"אילת" – יואל – יתכנסו הערב באירוע מכובד ומרגש ב"הבימה".

מירי רגב: האירוע ישודר בערוץ 5; אתה מן הסתם תגיע, יואל.

מירי רגב: שם נעניק תעודות וגם פרס כספי למצטיינים שלנו בענפים השונים.

מירי רגב: זהו, חברים.

מירי רגב: אני באמת רוצה להגיד לכם שאני מרוצה.

מירי רגב: תמיד צריך לעשות יותר, ונעשה יותר.

מירי רגב: יש לנו הרבה מאוד אתגרים השנה.

מירי רגב: לא סיימנו עדיין את אתגר ועדת הרפורמה של האוצר.

מירי רגב: יש לנו דיונים שמתחילים כבר מחר.

מירי רגב: הצלחנו למנוע את עניין המיסוי, אבל לא הצלחנו למנוע דברים אחרים.

מירי רגב: ממחר המאבק שלנו ממשיך, כדי שלא לפגוע בתקציבי הספורט הישראלי – כי הספורט עושה טוב לגוף ולנפש, ואפשר להתחיל כבר מחר, חברי שנמצאים כאן ושצופים בנו בכנסת.

מירי רגב: גם אני מתעצלת לפעמים לקום בבוקר ולעשות ספורט.

מירי רגב: זה לא קל; כדאי לישון עוד שעה.

מירי רגב: אבל כשאני כבר קמה לעשות ספורט בבוקר, אני רואה כמה כוח זה נותן לי לכל היום.

מירי רגב: אז אפשר להתחיל כל יום מחדש לעשות הליכה עם חבר, עם חברה, עם בני-זוג, עם הילדים; לעשות טוב גם לגוף וגם לנפש.

מירי רגב: אז זהו.

מירי רגב: כולנו מתחילים וממשיכים לעשות ספורט, ושיהיה לנו יום טוב, לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: השרה מציעה להסתפק בתשובתה או להעביר לוועדה?

מירי רגב: לדעתי, אני מציעה להסתפק בתשובה.

מירי רגב: מן הסתם אנחנו מקיימים הרבה מאוד דיונים בסוגיות ספורט.

מירי רגב: כבר מחר ניפגש בוועדת הרפורמות, וכמובן, תמיד, אם יש נושא ספציפי שכדאי להרחיב אותו בוועדה, אני אשמח להגיע לוועדה, וגם גופי המקצוע במשרדי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם המציעים מסתפקים בדברי השרה, לצערי לא יוכלו להביע עמדות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: יש חברי כנסת שביקשו.

אחמד טיבי: יש מזימה נגדי מאז פתיחת המליאה היום – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אבל יש איזונים – זה נגדך ונגד נורית קורן.

מירי רגב: אבל אתה זוכה – כל פעם שאתה נכנס נותנים לך – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – יש עכשיו דיון שתוכלו להירשם ולדבר.

יולי יואל אדלשטיין: ["דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ט, עמ' 10548.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצורך בהצגת עמדת ישראל בעולם בדבר זכותנו על הארץ, דיון בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יואב קיש, בצלאל סמוטריץ, עודד פורר ויואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: תשובה והצבעה, דרך אגב, במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: תשובה והצבעה על הצעות הסיכום במועד אחר, ליתר דיוק.

יולי יואל אדלשטיין: יפתח את הדיון אחד המציעים המקוריים, חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – רשימת הדוברים שנמצאת לפנינו.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להירשם יכול לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד מעט סוגר את הרשימה.

יואב קיש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אפתח בגילוי נאות: אני קצת מתקשה, כשאני עומד פה מעל בימת הכנסת בבירתנו הנצחית ירושלים, כשמאחורי מצד אחד דגל המדינה, מצד שני חוזה המדינה, להתחיל לנמק את הסיבות מדוע זכותנו על ארץ.

יואב קיש: הרי זה כל כך טריוויאלי.

יואב קיש: אני יודע מה הסיבות.

יואב קיש: אני מחנך את ילדי לאור הסיבות האלה, מצפה מהם שיחנכו את ילדיהם, וכך הלאה וכך הלאה.

יואב קיש: וזו האמת.

יואב קיש: עצם הדיון בכלל על זכותנו על הארץ הוא מציק.

יואב קיש: אבל לא עליתי בשביל רק לדבר על הדברים שמובנים מאליהם, אלא גם לחשוף את השקרים – השקרים שראינו, בין השאר, בנאומו האובססיבי של מזכיר המדינה קרי והשקרים שחוזרים על עצמם, לצערי, בהחלטות מועצת הביטחון של האו"ם.

יואב קיש: השקר הראשון הוא המשפט שההתנחלויות הן המכשול לשלום.

יואב קיש: זה אחד השקרים הגדולים ביותר שהסכסוך הערבי, וההובלה שלו על-ידי ערבים, הצליח להכניס ללקסיקון.

יואב קיש: הרי לפי השיטה הזו עד 1967 היה פה שלום פורח, הושטנו יד אחד לשני, ברכות, אידיליה של חיים משותפים על האדמה הזו.

יואב קיש: זה שקר.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, לא ההתנחלויות הן מכשול לשלום, אלא הפלסטינים, שבחרו פעם אחר פעם באלימות נגד מדינת ישראל, הם המכשול לשלום.

יואב קיש: סבי, זיכרונו לברכה, בשנת 1929, מונה לחוקר של מאורעות תרפ"ט, של רצח היהודים בחברון.

יואב קיש: מה בין זה להתנחלויות?

יואב קיש: אנחנו, היהודים, חזרנו לארצנו הנצחית, ובעצם פה, כשבאנו בהתחלה לחיות באמת בשלום עם אותם תושבים מקומיים שהיו כאן – זה הפך למאבק מזוין כנגדנו.

יואב קיש: אנחנו מדברים על מעל 100 שנים של מאבק.

יואב קיש: ראינו את זה ב-1929, ראינו את זה ב-1948 וב-1967, ואנחנו רואים שאנחנו ממשיכים והמאבק הזה נמשך.

יואב קיש: אבל לבוא ולהאשים את ההתיישבות במאבק הזה זה שקר.

יואב קיש: השקר השני – שמדברים ואומרים: כן, יש פרטנר, בואו תעשו שלום.

יואב קיש: אז אני רוצה להסביר, או אולי להזכיר לכולם, אם לא שמתם לב לכותרות העיתונים, שאותו פרטנר הוא בהסכם פיוס ושותפות עם ארגון טרור שיושב בעזה, עם דם על הידיים – לצערי, דם של יהודים.

יואב קיש: וכששואלים את אותם בכירי הרשות אם ה"חמאס" הוא ארגון טרור, אז הם אומרים: לא, מה פתאום, ה"חמאס" איננו ארגון טרור.

יואב קיש: ארגון ששולח עשרות-אלפי רקטות ללא הבחנה על תושבי המדינה מצפון לדרום, ארגון שעושה מנהרות ומשתמש במלט, במקום לשקם את עזה, בשביל לחפור ולמסד מנהרות בשביל לתקוף את אזרחי המדינה, זה – צדיקים.

יואב קיש: ואם מסתכלים קצת אחורה, אז אותו ארגון היה אחראי גם לאותם אוטובוסים שחורים מפיח של שנות ה-90 – אז גם דיזנגוף וגם ירושלים וגם עוטף-עזה.

יואב קיש: הם נלחמים על זכותנו, ואנחנו נילחם כנגדם, ולשים לב שפרטנר זה לא.

יואב קיש: אז, חברים, תעשיית השקרים הזו היא מהמתקדמות בעולם, חוצה גבולות ויבשות, ולצערי אף הצליחה לחדור לתודעה הבין-לאומית, ומשכנעת בדרך גם חלק מהישראלים.

יואב קיש: אם מדברים על סטרט-אפ, אז זו אחת ההמצאות הגדולות שתופסות ומצליחות.

יואב קיש: מולה אנו נציג את האמת שלנו.

יואב קיש: יש להעמיד את נבואת השקר הזאת מול האמת.

יואב קיש: ולכן גם אם אני אומר שלי הסיבות ברורות, נכון וראוי, כשמדברים אל אומות העולם, לחזור ולהסביר את זכותו של העם היהודי על ארץ-ישראל.

יואב קיש: יש אמת אחת, ואליה אני מתייחס.

יואב קיש: המסר לאומות העולם חייב להשתנות.

יואב קיש: אנחנו חייבים לשנות את השיח.

יואב קיש: אנחנו בפתח של ממשל אמריקאי חדש, בראשות דונלד טראמפ, ואנחנו חייבים, בשיחות עם הממשל, ובוודאי ובוודאי עם הנשיא המיועד, לומר את האמת: העם היהודי חזר לארצו המובטחת לאחר גלות ארוכה.

יואב קיש: פעמיים ניסו לגרש אותנו וחזרנו.

יואב קיש: ארץ-ישראל ניתנה לעם היהודי, ובה אנחנו מקימים ובונים את מולדתנו, עם היסטוריה של מעל 3,000 שנים.

יואב קיש: ואסור ולא נכון להתעלם מהעבר.

יואב קיש: מי שבא ואומר: עזבו את העבר, בואו נראה מה קורה – אני רוצה לשאול אותו:

יואב קיש: נניח הוא היה מתעורר למחרת בבוקר ולא זוכר את העבר שלו, איפה הוא למד, מי השכנים שלו, מי המשפחה שלו, מה השם שלו, ועכשיו הייתי מדבר אתו – מה הוא היה מציג לי?

יואב קיש: כלום.

יואב קיש: הכול מבוסס על ההיסטוריה, והזכות שלנו נכתבה בספר הספרים.

יואב קיש: אנחנו הגענו לארץ-ישראל עוד הרבה הרבה לפני שכל אומות העולם שנמצאות שם באו"ם מחליטות אם העם היהודי יש לו קשר לירושלים, כן או לא; היסטוריה של מעל 3,000 שנה הם מנסים למחוק בהחלטות חד-צדדיות באו"ם.

יואב קיש: היום ביקר אותנו בכנסת ידיד אמריקאי, המושל לשעבר מייק האקבי, והוא אמר משפט שנגע ללבי, ואני חושב שיש לו מסר מאוד חשוב לכולם: כשרוצים לנסות ולחלק את ארץ-ישראל, אז זה בדיוק כמו ששלמה המלך ניצב בהחלטה מה הוא עושה עם התינוק במשפט שלמה.

יואב קיש: לא ניתן לחלק אותה.

יואב קיש: זו ארץ-ישראל שהובטחה לעם ישראל, וזו מדינת ישראל.

יואב קיש: אני רוצה לומר שאני מוביל, יחד עם שדולת ארץ-ישראל וחברי בשדולה, מהלך של החלת ריבונות במעלה-אדומים – "מעלה-אדומים תחילה".

יואב קיש: את המהלך הזה אנחנו נתחיל – התחלנו אותו כבר בעבר, בנינו את הצעת החוק.

יואב קיש: אנחנו נתחיל את כינוס המליאה בעניין הזה אחרי 20 בינואר, כי ברור לנו היטב שמי שנאחז בשולי הכהונה שלו בארצות-הברית שבוי בשקרים – שבוי בשקרים שדיברתי עליהם.

יואב קיש: אנחנו נחכה שהוא יעזוב, ואנחנו נפעל מהבית הזה בשביל לשנות את השיח, בשביל שהאמת תיכנס לשיח הבין-לאומי.

יואב קיש: הגיע הזמן לומר את זה: אין יותר מדינה פלסטינית.

יואב קיש: החלום של הפלסטינים לערער על המולדת שלנו מבוטל.

יואב קיש: אנחנו פה במדינתנו בזכות, ואנחנו נתחיל עם "מעלה-אדומים תחילה", ומשם נמשיך להחיל את זכותנו על הארץ הזאת.

איתן ברושי: עוברים גם את הירדן?

יואב קיש: השנה אנחנו גם נציין 50 שנה לשחרור יהודה ושומרון ובקעת-הירדן.

יואב קיש: נעשה זאת באירוע חגיגי במיוחד.

יואב קיש: את הסיפור הציוני לא ניתן לסלף.

יואב קיש: העובדות ההיסטוריות הן-הן שקושרות אותנו לאדמה הזאת 4,000 שנה.

יואב קיש: בזאת לא ניתן לפקפק.

יואב קיש: ואיתן ברושי, אם באמת תסתכל על המפה, אז תראה כמה מדינות ערביות מסביבנו – תראה את כל צפון-אפריקה, המזרח התיכון עד אסיה, ופיסת האדמה היחידה שהעם היהודי קיבל זו מדינת ישראל.

יואב קיש: ואני אגיד לך במשפט סיום: אנחנו לא כאן בזכות הכוח; אנחנו בכוח הזכות.

יואב קיש: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים הבאים הרשומים: חבר הכנסת עודד פורר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת אחמד טיבי, מיקי מכלוף זוהר, איתן ברושי, ואז נמשיך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה לא סוד שהשיתוק בבנייה מחוץ לגבולות 67', מעבר לכך שהוא לא בדיוק סייע לביטחונה של מדינת ישראל או למעמדה בעולם, אף תרם תרומה ניכרת למחירי הדירות המאמירים.

יואב בן צור: כשאני מדבר על שיתוק בבנייה, אני לא מדבר רק על גבעות ומאחזים מבודדים; אני מדבר על גושי התיישבות גדולים, לרבות אריאל, ביתר, מודיעין-עילית, כוכב-יעקב, וכן גם, לצערי, חלקים מירושלים.

יואב בן צור: הבנייה במקומות האלה הוקפאה כמעט כליל, למעט חריגות מינוריות של אישורי בנייה, שניתנו בדרך כלל כתגובה על רצח יהודים חפים מפשע.

יואב בן צור: השיתוק הזה לא פוגע רק בהתיישבות, אלא גם במחירי הדיור במדינת תל-אביב וגלילותיה.

יואב בן צור: השיתוק הזה נובע מכך שחלקנו, גם כאלה שיושבים בבית הזה, לצערי, לא בטוחים בזכותנו על הארץ ומחכים לשמוע מה יאמרו הגויים, מה יאמר האו"ם, מה יאמר אובמה; עוד כמה ימים הוא כבר לא יאמר.

יואב בן צור: כי אנחנו זקוקים לאישור של מישהו על זכותנו ההיסטורית על ארץ-ישראל ועל ירושלים.

יואב בן צור: בלעם בן בעור אמר: הן עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב.

יואב בן צור: הוא לא אמר את זה כגנאי; הוא אמר את זה כדברי ברכה, שזו ההצלחה של עם ישראל – שעם ישראל ידע להנהיג, להסתכל קדימה, להוביל קו, להנהיג אידיאה, ולא כל הזמן לפזול לצדדים מה פלוני אומר ומה אלמוני חושב.

יואב בן צור: וכשאני אומר שלא להתחשב בגויים, אני לא מתכוון לצפצף על העולם; כשאני אומר לא להתחשב בגויים אני מתכוון לכך שקודם כול אנחנו בקרבנו צריכים להיות בטוחים בזכותנו על ארץ-ישראל, בזכותנו על ירושלים המאוחדת, המזרחית והמערבית, ולא לתת לאו"ם ולכל מיני ארגונים המשרתים את הטרור לערער את אמונתנו ואת ביטחוננו בזכותנו ההיסטורית, הטבעית והמשפטית על הארץ.

יואב בן צור: וכשאנחנו כולנו, ימין ושמאל, דתיים ושאינם כאלה, נהיה בטוחים בכך, נוכל להשמיע את דעתנו בעולם ללא חת; נוכל לשכנע את העולם בצדקת דרכנו ובזכותנו הטבעית על הארץ.

יואב בן צור: אבל אם לפני כל בנייה של יחידת דיור בביתר, באריאל, במודיעין או בירושלים נחכה לשמוע מה העולם חושב, אדוני השר הנגבי, ונבקש כעניים בפתח את הסכמת העולם, לא נגיע רחוק.

יואב בן צור: תראו מה קרה באו"ם, ארגון האומות המאוחדות.

יואב בן צור: בשנת 2014 ה"שמום" העביר 20 החלטות המוקיעות ומבקרות את ישראל ורק ארבע החלטות על שאר מדינות העולם גם יחד.

יואב בן צור: החלטת גינוי אחת בלבד הופנתה כלפי המשטר הסורי של בשאר אל-אסד, אשר רצח 200,000 מאזרחיו, אחת לאיראן, אחת לאוקראינה ואחת לצפון-קוריאה.

יואב בן צור: מדינות המתעללות באופן שיטתי באזר

יואב בן צור: חיהן לא זכו אפילו לרמז של גינוי: סין, קובה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יואב בן צור: – – מצרים, פקיסטן, רוסיה, ערב-הסעודית וכו'.

יואב בן צור: בשנת 2015 האו"ם העביר 22 החלטות נגד ישראל ורק אחת נגד איראן ואחת נגד צפון-קוריאה.

יחיאל חיליק בר: מילות סיכום, בבקשה.

יואב בן צור: אני מייד מסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יואב בן צור: לכן, חברי חברי הכנסת, הגיע הזמן שנשמיע את דעתנו הנחרצת על זכותנו ההיסטורית על הארץ, אבל לא רק נשמיע, אלא גם נפעל בהתאם לזכותנו, נבנה בתחומי ירושלים רבתי, לרבות מעלה-אדומים, נבנה בביתר, במודיעין ובאריאל.

יואב בן צור: המקומות הללו התברכו בעתודות קרקע של מאות-אלפי יחידות דיור, ואם אנחנו רוצים לדאוג לציבור בישראל, לזוגות הצעירים, עלינו להתחיל לבנות.

יואב בן צור: בשביל לבנות לא צריך פיגועים – צריך רצון, נחישות ואמונה בצדקת הדרך.

יואב בן צור: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת בן צור.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר – בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

מכלוף מיקי זוהר: חברי חברי הכנסת, אדוני סגן היושב-ראש, הדיון היום הוא דיון מבורך, אבל בעיקר הוא דיון נכון, כי הוא מגיע במקום הנכון ובזמן הנכון.

מכלוף מיקי זוהר: אחרי שראינו את נאום קרי מייד בסיום קבלת ההחלטה ההזויה שהתקבלה באו"ם, הגעתי למסקנה אחת ברורה, ואני אומר את זה בצער רב: לא משנה מה נעשה, לא משנה כמה נתרפס בפני העולם, לא משנה כמה נושיט את ידנו לשלום – תמיד יפעלו נגדנו, תמיד יכפישו אותנו ותמיד יאמרו שאנחנו לא הוגנים כלפי הפלסטינים.

מכלוף מיקי זוהר: זה לא משנה כמה נעשה, נתנצל ונסביר – המסקנות בעולם, לצערי הרב, יישארו זהות.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שהגיע הזמן לעשות לזה סוף.

מכלוף מיקי זוהר: הגיע הזמן לעצור רגע, לחשוב.

מכלוף מיקי זוהר: יש ממשל חדש, ממשל רפובליקני שצריך להיכנס לתפקידו, וזה ממשל שאפשר לעבוד אתו בכיוון הנכון, בכיוון שמתאים לאינטרסים של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: צריך להסתכל בעיניים אל מול השנאה שקיימת נגדנו בעולם; צריך להישיר מבט לעבר האנטישמיות הרווחת כלפינו ברחבי העולם – והיא לא הולכת להסתיים בקרוב – ולומר באופן ברור: לא עוד.

מכלוף מיקי זוהר: האינטרס הבלעדי שלנו הוא מדינת ישראל וזכותו של העם היהודי בארצו.

מכלוף מיקי זוהר: אם אנחנו נאמר את הדברים האלה בלי להתנצל ובלי להתבלבל, אין לי בכלל ספק שאנחנו נוכל להביא את הרעיון האמיתי של יישוב ארץ-ישראל השלמה, ריבונות מוחלטת על כל פיסה בארץ הזאת, מתוך הבנה שזאת הדרך היחידה לשמור על ביטחון האזרחים ועל העיקרון שבו הנחה אותנו הקדוש-ברוך-הוא באמצעות ספר מאוד מיוחד, ספר התנ"ך, שקובע חד-משמעית באופן היסטורי שהארץ הזאת היא אך ורק שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: היום אירחתי את המושל מייק האקבי.

מכלוף מיקי זוהר: אני חייב לומר לכם, שמעתי ממנו דברים שחבל שחלק גדול מחברי הכנסת שיושבים בבית הזה לא אומרים אותם.

מכלוף מיקי זוהר: והאיש הוא לא אזרח ישראל; האיש הוא ידיד ישראל, ידיד נפש של ישראל, אחד מידידיו הקרובים של הנשיא החדש דונלד טראמפ.

מכלוף מיקי זוהר: הוא אמר בצורה ברורה: הארץ הזאת היא שלכם, של העם היהודי.

מכלוף מיקי זוהר: אין מקום לשום פשרה לגבי הארץ הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: הפלסטינים מוזמנים לחיות כאן בשגשוג ובפריחה; אף אחד לא רוצה לסלק אותם.

מכלוף מיקי זוהר: אבל שיכירו בעובדה אחת: מדינת ישראל שייכת לעם היהודי, והם מוזמנים לחיות פה יחד אתנו בשלום ובשלווה.

מכלוף מיקי זוהר: אין דרך אחרת.

מכלוף מיקי זוהר: בכל פעם שמסרנו שטחים או נתנו שטח לגורם פלסטיני – ראינו מה קרה.

מכלוף מיקי זוהר: הדוגמה נמצאת בעזה: זה הפך לקני טרור, לשטחים לפעולה צבאית נגד מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא נאפשר את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נציע שלום, שגשוג ופריחה לעם השוכן פה לידנו, אבל בתנאי אחד – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מכלוף מיקי זוהר: – – בתנאי שנשמור על עיקרון אחד ברור: מדינת ישראל היא אחת, ולא שתי מדינות; מדינה אחת לעם אחד בשלום ובשלווה יחד עם שכנינו הערבים.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זוהר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת מרגלית וגליק, אם יהיו כאן.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שזה דיון חשוב, וכנסת ריקה לא מעידה בצורה חיובית על הנכונות להיכנס לדיון הזה כשאנחנו עוד מעט מציינים 50 שנה לששת הימים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, כמי שבששת הימים עוד לא היה חייל, אבל גדל מאז בהתיישבות, שאנחנו גדלנו על זכותנו על הארץ לא פחות ממה שחברים פה מתבטאים.

איתן ברושי: אבל הייתה ונשארה מחלוקת לא על זכותנו, אלא על היכולת לממש אותה.

איתן ברושי: גדלנו עם ממשלה שעמדנו בראשה; מי שיצא אז למלחמת ששת הימים כמלחמת אין-ברירה – ממשלה בראשותנו ששחררה את ירושלים.

איתן ברושי: מי שפיקד על הצבא היה רב-אלוף במילואים יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

איתן ברושי: וגם העלייה לרמת-הגולן הייתה פרי דרישה של קיבוצים בצפון, שאמרו שאינם יכולים יותר לחיות מתחת לגולן תחת אש הסורים, ועלו לגולן.

איתן ברושי: שאותנו לא ילמדו מה זה אהבת הארץ ומה זה התיישבות.

איתן ברושי: אבל אני חושב שהשאלה היא מה הדבר הנכון לישראל, מה הם הגבולות הנכונים כדי לשמור כאן על מדינה יהודית, דמוקרטית ועצמאית.

איתן ברושי: ישראל היא המדינה החזקה ביותר בטווחים של 1,500 קילומטר ויותר, והיא חייבת לקבל החלטות, קודם כול, לא מה טוב בארצות-הברית, ולא מה אומרים שם באמת, אלא מה הדברים הנכונים לנו כאן, בישראל.

איתן ברושי: יש מחלוקת, אבל אנחנו, כמי שממשיכים את דרכו של בן-גוריון, שחילק את הארץ, ואת דרכו של רבין, שנאבק עליה וקיבל הכרעות של הסדר מדיני, כיורשיהם משוכנעים שצריכים לקבוע את הגבול – אנחנו כאן והם שם – תוך הקפדה על הביטחון ועל שמירת ההתיישבות.

איתן ברושי: זאת תהיה טעות, חברי, לבוא היום עם הסיפור של מעלה-אדומים.

איתן ברושי: אנחנו רואים את מעלה-אדומים כחלק מירושלים, חלק מהגושים.

איתן ברושי: זה לא מפתיע.

איתן ברושי: רבים יודעים שתמיד ראינו את הגושים כחלק מישראל של העתיד ואת מעלה-אדומים כחלק מהבטחת קיומה של ירושלים בירתנו.

איתן ברושי: אבל מה אתם אומרים?

איתן ברושי: עכשיו נעשה את מעלה-אדומים, ואחר כך את איתמר או את יצהר.

איתן ברושי: על זה יש מחלוקת.

איתן ברושי: לכן, יש שתי אפשרויות: או לשנות את קווי היסוד – אתם הודעתם לראש הממשלה שאם הוא משנה את קווי היסוד, הממשלה שלו מתפרקת, משום שהבית היהודי וקבוצת קיצונים מהליכוד הפכו את הממשלה לקיצונית הימנית ביותר מאז הקמת המדינה.

איתן ברושי: האפשרות השנייה, שאי-אפשר להתנגד לה, היא ללכת למשאל עם ולשאול את אזרחי המדינה; לצאת מהמרחב החסום הפוליטי של ממשלה שאיננה רוצה לממש את מה שיחייב ראש הממשלה; לצאת לאזרחים ולשאול אותם איזו ישראל הם רוצים.

איתן ברושי: אני מציע לך, אדוני השר, להכריז שביוני 2017, 50 שנה לששת הימים – מלחמת אין-ברירה, ניצחון מפואר, אבל שאלה שלא נפתרה – נצא לשאול את העם, את כל העם – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איתן ברושי: – – מה דעתו.

איתן ברושי: זה חוצה מפלגות.

איתן ברושי: ראינו רק לאחרונה – ובזה אני מסיים – את הסקר שפורסם, וזה ידוע פה לכולם.

איתן ברושי: גם אם העם הלך ימינה, רובו נשאר חפץ במדינה יהודית ודמוקרטית.

איתן ברושי: לכן, אני מציע שלא לנצל את הרוב הדורסני של הקואליציה, ולשאול את העם איזו מדינה אנחנו רוצים, מה הם גבולותיה.

איתן ברושי: על-פי ההחלטה, בהקדם ככל שניתן, המדינה תפעל כדי לממש את הרצון של הציבור כולו.

איתן ברושי: זאת שאלה גורלית.

איתן ברושי: הזמן מחייב אותנו לקבל הכרעות.

איתן ברושי: הגיע הזמן להחליט איזו ישראל אנחנו רוצים להיות.

איתן ברושי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גליק נמצא – בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש היקר והמתוק, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת – נורית, את מצילה את המצב – המתוקים והמתוקות, אדוני השר, היקר והמתוק, הקלדנית, סגן המזכירה, חברי המשמר, חברות המשמר, כנסת נכבדה, רבותי, ב-100 השנה האחרונות אנחנו עדים לתופעה שאין כמותה בהיסטוריה האנושית: עם עזב את מולדתו ושב אליה; החיה את השפה, החיה את התרבות.

יהודה גליק: והדבר המדהים – שכל זה כתוב מילה במילה בתנ"ך: "אם יהיה נִדַּחֲךָ בקצה השמים משם יְקַבֶּצְךָ ה' אלהיך ומשם יקחך.

יהודה גליק: והביאך ה' אלהיך אל הארץ אשר ירשו אבתיך וירשתה".

יהודה גליק: כלומר, השיבה של העם היהודי לכאן, תופעה חד-פעמית בהיסטוריה האנושית, שהקדוש-ברוך-הוא החזיר אותנו בנס גדול פי-עשרות מנס יציאת מצרים.

יהודה גליק: במצרים היינו בארץ אחת; בגלות היינו ב-180 ארצות.

יהודה גליק: ממצרים חזרנו אחרי 240 שנה; מגלות חזרנו אחרי אלפיים שנה.

יהודה גליק: ולאן חזרנו?

יהודה גליק: חזרנו למולדתנו.

יהודה גליק: אנחנו כאן לא בגלל האו"ם; אנחנו כאן בגלל שהעם היהודי שב הביתה.

יהודה גליק: אנחנו כאן, וכל מי שמכיר את ההיסטוריה האנושית יודע שהעם היהודי שב למולדתו.

יהודה גליק: שבנו לכאן כדי לבנות כאן מדינה, כדי שנוכל להיות אור לגויים, מדינה שתהיה תפארת בתחום המוסר ובתחום היהדות.

יהודה גליק: היהדות אומרת שאנחנו ניתן את מלוא הזכויות למיעוטים, אבל זאת תהיה מדינה יהודית.

יהודה גליק: אמר פה היום המושל האקבי שהחלטת האו"ם נבעה מתוך שום דבר אחר – רק שנאה.

יהודה גליק: זה מה שהוא אמר: hate, שנאה.

יהודה גליק: הרי הנשיא אובמה יודע שהוא כבר לא הולך לשים פה תוכנית – הוא הולך בעוד 16 יום, שעתיים ו-12 שניות.

מכלוף מיקי זוהר: 11, 10.

יהודה גליק: אבל לשם מה – 11.

יהודה גליק: למה הוא עשה את זה?

יהודה גליק: אך ורק כדי להראות שהוא יראה לנו מה זה.

יהודה גליק: חברים, אנחנו לא פה במאבק, אנחנו פה בקיום; אנחנו פה כי זאת ארץ מולדתנו.

יהודה גליק: אנחנו חזרנו למקומות.

יהודה גליק: כשאני מורה דרך ולוקח אתי קבוצות נוצריות שבאות לארץ, אני שואל אותם: למה באתם לפה?

יהודה גליק: הם אומרים: זה המקום היחיד בעולם שאפשר להסתובב בתנ"ך וללכת לטייל איפה שהסיפורים האלה התרחשו.

יהודה גליק: אני אומר להם: זה לא רק זה, זה המקום היחיד שבו אפשר ולראות את נבואות התנ"ך מתקיימות לנגד עינינו.

יהודה גליק: והנה, הן התקיימו לנגד עינינו.

יהודה גליק: ולכן, לא צריך להוכיח את הקשר שלנו לירושלים.

יהודה גליק: כל זוג שהתחתן ואמר "אם אשכחך ירושלים" יודע את זה; כל מי שעושה סדר פסח ואומר "לשנה הבאה בירושלים" יודע את זה; וכל יהודי שאכל חתיכת עוגה ואמר "על המחיה" ו"בונה ירושלים" יודע את זה.

יהודה גליק: ירושלים הייתה על שפתנו.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו לא צריכים להתבייש מאף אחד.

יהודה גליק: העם היהודי שב לכאן, והוא יחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון, ונכבד את כולם באופן דמוקרטי.

יהודה גליק: מדינה יהודית ודמוקרטית.

יהודה גליק: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גליק.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עמר בר-לב; שטרן; שמולי; אייכלר; יעל גרמן; זחאלקה; לביא; כהן-פארן; מיקי לוי; סויד; סעדי; אמיר אוחנה; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – ראיתי אותה, היא יצאה; חבר הכנסת אכרם חסון; טרכטנברג; בהלול; ורבין; חסון יואל; אמסלם; חיליק בר – מנוע מלדבר כרגע; יוסי יונה; כהן; בן ארי.

יחיאל חיליק בר: יוגב.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש חבר הכנסת בר, השר צחי הנגבי, חברי היקרים – אני אתייחס לאולם כאולם מלא – אורחים נכבדים, הצורך בהצגת עמדת ישראל בעולם בדבר זכותנו על הארץ אכן הובאה לידי ביטוי הרבה יותר מובהק לאחר נאומו של קרי ולאחר אי-הטלת הווטו של ארצות-הברית במועצת הביטחון.

מרדכי יוגב: בנקודת המעבר הזאת, שהיא נקודה היסטורית בין ממשל שלצערנו התגלה כבעייתי למדינת ישראל, במאמצים שלהם לכופף אותנו ולהקים פה מדינת טרור פלסטינית – שלא הייתה פה מעולם ולא תהיה פה לעולם – ברור שהצורך הזה להציג את עמדת ישראל בעולם הוא קריטי, נכון וחשוב.

מרדכי יוגב: יהודה ושומרון, כמו תל-אביב ורמת-גן, היו מאז ומעולם ארץ אבותינו, ארצנו הקדושה, שזכינו בה מידי ריבונו של עולם לפני למעלה מ-3,800 שנה.

מרדכי יוגב: כל מי שחי – וכפי שאמר פה חבר הכנסת יהודה גליק, התנ"ך לנגד עיניו, וכך רוב-רובו של העולם התרבותי, העולם הנוצרי, גם העולם המוסלמי – בקוראן נכתב שבעתיד וברבות הימים, העם היהודי יחזור לארצו ויירש את נחלתו.

מרדכי יוגב: זוהי האמת ההיסטורית, והיא שמחייבת אותנו.

מרדכי יוגב: באמת חשוב שיתקיימו בה שני דברים: הדבר הראשון שחשוב הוא ההסכמה הלאומית הישראלית, אדוני היושב-ראש.

מרדכי יוגב: לכן, במאמצינו צריך גם להמשיך וליישב את הגולן, את הגליל, את הנגב, את ההר, את בקעת-הירדן, את יהודה ושומרון, כמו את כל ארץ-ישראל.

מרדכי יוגב: צריך להמשיך גם להשיב לאומות העולם, גם את הדבר שהם יודעים – שבית-אל ושילה היו ראשית הממלכה וראשית ההתכנסות של ישראל במשכן ישראל במשך קרוב ל-400 שנה; חברון – מאז ערשם של אבותינו, אברהם, יצחק ויעקב ומקום קבורתם של האבות והאימהות, דרך תחילת מלכות בית דוד.

מרדכי יוגב: כך גם יתר המקומות: סבסטיה – היה היום דיון בוועדת החינוך – היא עיר ואם בישראל, עיר מלכות ישראל, וכך יתר המקומות, גם ביהודה ושומרון כמו בנגב ובגליל.

מרדכי יוגב: ומה תשובותינו לצורך העניין?

מרדכי יוגב: התשובה הראשונה היא התשובה ההיסטורית היהודית.

מרדכי יוגב: אמרנו אותה בחנוכה רבות.

מרדכי יוגב: אמר אותה ראש הממשלה – דברי שמעון החשמונאי לאנטיוכוס: לא ארץ נוכרייה לקחנו ולא על נוכרים השתררנו אלא חזרנו אל נחלת אבותינו.

מרדכי יוגב: וכאשר הייתה לנו שעת כושר השיבונו אלינו את נחלת אבותינו.

מרדכי יוגב: וארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, נקודה.

מרדכי יוגב: תשובתנו המדינית: ישראל חזקה, ואלה שישתפו אתנו פעולה – ירוויחו, ואלה שישתפו פחות – יפסידו.

מרדכי יוגב: ואני אומר, נחיל את הריבונות הישראלית על כל מקום שההסכמה הלאומית קובעת ואומרת – על רמת-הגולן ועל בקעת-הירדן, על מעלה-אדומים ועל כל מקום שאפשר, ונציב את החזון של ריבונות, שהוא גם חזון אידיאולוגי, הוא גם חזון ביטחוני והוא גם חזון הומניטרי, גם לפלסטינים שחיים פה, שיחיו פה טוב יותר מבכל מדינה ערבית שכנה.

מרדכי יוגב: תשובתנו לארגון שנקרא או"ם – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון, בבקשה.

מרדכי יוגב: ואם תשובתנו האחרונה – אני לא מזלזל במה יאמרו הגויים, אבל הכי חשוב זה מה יאמרו היהודים, שידעו לומר שזאת ארצנו וידעו גם לעשות ולחזק את שלטוננו עליה, ואז יהיה אור וטוב לא רק לנו כעם ישראל אלא גם למיעוטים שבתוכנו וגם לכל המזרח התיכון, שיהיה יציב יותר, וגם לעולם כולו.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת נורית קורן וחבר הכנסת אמיר אוחנה.

יחיאל חיליק בר: חשוב לי להשתתף בדיון הזה, למרות שאני מופתע מכם, חברי בימין, על הדיון הזה, כי קודם כול, באמת, תודה שכינסתם דיון שמדבר על זכותו ההיסטורית של העם היהודי.

יחיאל חיליק בר: גיליתם לנו את אמריקה, כמו שאומרים, וואו – – –

יואב קיש: – – – האווירה הבין-לאומית – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, רגע, יואב, גיליתם לנו את אמריקה.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה, זה כמעט חמור כמו – לא חמור, כן?

יחיאל חיליק בר: זה בסדר לדון על זה – אבל זה כמעט מיותר; כמו ההחלטה באונסק"ו אם יש לנו זיקה לירושלים או אין לנו זיקה לירושלים, וזה כאילו משנה שאונסק"ו החליטה שאין לנו זיקה לירושלים, ופתאום הזיקה שלנו נגמרה.

יואב קיש: – – – אנחנו צריכים להילחם על האמת הזאת בזירה הבין-לאומית.

יחיאל חיליק בר: לא, אני אגיד לך משהו: לא אתה צריך להילחם.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהדיון הזה פוגע – – –

יואב קיש: – – – אסור לתת לשקרים שלהם לנצח.

יחיאל חיליק בר: – – – אתה יודע את מי הוא – – –?

יחיאל חיליק בר: את זכותו של העם היהודי – – –

יואב קיש: אסור לתת לשקרים האלה – – – אותנו.

יחיאל חיליק בר: ואגב, בוא תאר לך, יואב, שאתה עכשיו תלך – לא יודע מה – לשירותים, ויהיו פה שלושה חברי כנסת, וההצעה לסדר-היום תיפול.

יחיאל חיליק בר: אז זכותו של העם היהודי על הארץ תינתק כי נפלה הצעה לסדר-היום?

יחיאל חיליק בר: ולכן, יואב – – –

יואב קיש: אבל זו לא ההצעה, חיליק.

יחיאל חיליק בר: זה לא משנה.

יחיאל חיליק בר: הדיון הזה, באמת, לא צריך להיות.

יחיאל חיליק בר: אבל מובן שאין מישהו שיכול לערער על זכותו ההיסטורית, התנ"כית, הפוליטית והמוסרית של העם היהודי בארצו, כמובן לא – – –

יואב קיש: אבל השותפים שלך הפלסטינים עושים את זה.

יחיאל חיליק בר: בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: הם יכולים לעשות מה שהם רוצים.

יואב קיש: ואנחנו בזירה הבין-לאומית נילחם על זה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו בכנסת, לא בזירה הבין-לאומית.

יחיאל חיליק בר: אגב, בזירה הבין-לאומית אני רואה יותר את עצמי מאשר אותך נלחם על זכותה של ישראל, ואתה גם יודע את זה.

יואב קיש: אתה יותר בחוץ-לארץ ממני?

יחיאל חיליק בר: נכון, ואתה גם יודע את זה, ואני מסביר על זכותה, כולל בפרלמנט האירופי – – –

יואב קיש: אתה עושה עבודה טובה.

יואב קיש: אני מודה.

יחיאל חיליק בר: לפני שבועיים דיברתי בפני הפרלמנט האירופי וגיניתי והגחכתי את ההחלטה של אונסק"ו – ואגב, מצאתי שם הרבה הרבה תומכים.

יחיאל חיליק בר: השאלה היחידה – כי הרי לבוא ולדבר על המובן במליאה, עוד פעם, זה אפילו להעליב את הנושא.

יחיאל חיליק בר: השאלה היחידה – אתה יודע, תמיד היו פה ישראלים, יהודים, אדומים, חתים, יבוסים, הכול, ועכשיו יש פה גם פלסטינים.

יחיאל חיליק בר: והשאלה שאנחנו צריכים לדון בה בבית הזה היא לא על זכותנו – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, מה שעשינו לחתים.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, רגע, אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: מה שעשינו לחתים – הכול בסדר, זאת זכותך; אני לא יודע אם לגיטימי או לא, אבל זו זכותך.

יחיאל חיליק בר: השאלה היא לא אם זו זכותנו, כי זה להעליב את עצמנו ואת ההיסטוריה ואת הקשר שלנו.

יחיאל חיליק בר: כי מה לעשות עם החתים, עם האמורים, היבוסים, הפלישתים, או לצורך העניין הפלסטינים של 2017, אחרי 50 שנה, מלחמת ששת הימים, ולהגיד להם: חבר'ה, יש לנו זכות על הארץ הזאת, היא שלנו, אתם מוזמנים להיות פה אורחים שווי זכויות, לקבל ביטוח לאומי, חינוך, תשתיות, וכן, גם את היכולת להצביע לכנסת או לא.

יחיאל חיליק בר: וזה, יואב קיש, צריך להיות הדיון האמיתי והאמיץ שהבית הזה צריך לעסוק בו, והממשלה שלך מתחמקת ממנו חזור וחמוק, וממשיכה בגלל זה גם לדבר על דברים מובנים מאליו, שזכותנו ההיסטורית – – –

יואב קיש: – – – שתי מדינות.

יואב קיש: אתה רוצה מדינת טרור בלב מדינת ישראל.

יואב קיש: בסדר, הבנו מה שאתה רוצה.

יחיאל חיליק בר: אני אומר דבר אחד: פחות מנטרות, פחות עובדות היסטוריות ותנ"כיות, כי זה כמובן חשוב ומובן מאליו; יותר אומץ מדיני, כי קבלת החלטות והכרעות – זה קצת חסר לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נורית קורן.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר צחי הנגבי, חברי חברי הכנסת ורשמת נכבדה, אני ניצבת פה היום אחרי שאתמול ניהלתי דיון סוער על החלת הריבונות במעלה-אדומים.

נורית קורן: ואני אומרת לכם, נרשמו פה כל כך הרבה אנשים מהרשימה המשותפת, המחנה הציוני, יש עתיד – איפה כולם?

נורית קורן: איפה כולם?

נורית קורן: איפה כולם?

נורית קורן: איפה כולם?

נורית קורן: איפה כולם?

קריאות: – – –

נורית קורן: הנושא הזה הוא נושא חשוב ביותר, ויש לנו זכות על מדינת ישראל, על ארץ-ישראל.

נורית קורן: אני, כבת להורים יוצאי תימן, עולים מתימן, ובעצם ברגע שעם ישראל עזב את מולדתו, כל הזמן הייתה כמיהה לחזור לציון, וכבר ב-1882 הם הגיעו לירושלים.

נורית קורן: זה היה המושא שאליו כל כך השתוקקו העולים מתימן להגיע, והם הקימו את כפר-השילוח.

נורית קורן: כפר-השילוח נוסד ב-1882.

נורית קורן: אם רואים תמונות של אותה תקופה – אתם רואים את הבתים של היהודים התימנים שהיו שם.

נורית קורן: יש בית-כנסת, ויש שם בתים.

נורית קורן: ואם מסתכלים היום, רואים שכונה של ערבים שגרים שם, והם באו הרבה אחר כך; הם לא היו שם.

נורית קורן: עובדה שבית-המשפט העליון בפעם הראשונה נתן פסק-דין לגבי בית-הכנסת התימני, שהוא שייך ליהודים.

נורית קורן: ויש גם כמה בתים ששייכים ליהודים.

נורית קורן: וגם מה – המשטרה עזרה לפנות את בית-הכנסת, ובעזרת השם, אני הייתי אמורה להכניס ספר תורה בחנוכה, אבל מכיוון שרציתי שתהיה הילולה מאוד גדולה, בהשתתפות שרים רבים, החלטתי להמתין עם ספר התורה, ואנחנו נכניס אותו, בעזרת השם, בחודש הבא לבית-הכנסת של התימנים.

נורית קורן: ואתם יודעים מה?

נורית קורן: הזכות שלנו על מדינת ישראל היא זכות אבות.

נורית קורן: לא ייתכן שגם אונסק"ו באה והחליטה שאין לנו זכות על ירושלים.

נורית קורן: אין דבר כזה.

נורית קורן: לא יכול להיות דבר כזה.

נורית קורן: כל החפירות הארכיאולוגיות מראות שאנחנו היינו פה לפני כולם.

נורית קורן: שירת הברבור של קרי שהייתה בשבוע שעבר – פשוט לא הבנתי, לא הבנתי: מה?

נורית קורן: קרי פרס את משנתו של אובמה?

נורית קורן: הוא השליט החדש?

נורית קורן: הוא הנשיא הנבחר שהוא היה צריך לבוא ולספר מה בדיוק האג'נדה שלו לגבי מדינת ישראל ועל השלום?

נורית קורן: איך קורה כזה דבר?

נורית קורן: חברים, אני יודעת שאנחנו נחיה פה לנצח.

נורית קורן: לא יעזור לפלסטינים ולא יעזור לאף אחד.

נורית קורן: זאת זכותנו על הקרקע, וכאן אנחנו נישאר.

נורית קורן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת קורן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

אמיר אוחנה: תודה לך.

אמיר אוחנה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשאני שומע את המילה – או המילים, יותר נכון – "ויתורים אמיצים", כפי שהזכרת כאן, אדוני היושב-ראש, כשהיית על הדוכן, אני מתמלא פחד, כי אני נזכר מה קרה ומה היה כאן כשהייתה מנהיגות שהלכה לוויתורים אמיצים: אני נזכר באוטובוסים המתפוצצים, אני נזכר בבתי-הקפה, בקניונים; אני נזכר בשערים של העיתונים, מה שהיינו רואים במשבצות כמעט בכל יום, או לפחות בכל שבוע; את התמונות של הבחורים הצעירים שנרצחו בפיגוע הזה ונרצחו בפיגוע ההוא.

אמיר אוחנה: אדוני, ניסינו את זה בעבר.

אמיר אוחנה: עשינו פעמיים את הטעות המרה שבמסגרתה חשבנו שוויתורים טריטוריאליים יביאו או יקרבו איכשהו את השלום.

אמיר אוחנה: הפעם הראשונה הייתה כמובן ב-1993, בהסכמי אוסלו.

אמיר אוחנה: אדוני, אני לא יודע כמה ישראלים יודעים שלפני 1993 לא היה בישראל מחבל מתאבד אחד.

אמיר אוחנה: טרור היה, אבל זה העלה אותו לרמה אחרת לגמרי, וזה התפוצץ לנו בפנים, ליטרלי.

אמיר אוחנה: הרי מה עשינו ב-1993?

אמיר אוחנה: ייבאנו, מלשון import, אלפי מחבלים שהיו נרדפים בתוניסיה ובכל מקום שהם היו נמצאים בו, הבאנו להם טריטוריה ונשק, ומדים, אמרנו להם: אוקיי, חבר'ה, knock yourself out, לכו על זה, תשלטו בעצמכם.

בצלאל סמוטריץ': בלי בג"ץ ובלי "בצלם".

אמיר אוחנה: בלי בג"ץ ובלי "בצלם".

אמיר אוחנה: והם באמת הקימו אוטונומיה, עם ממשלה, עם מערכת חינוך, עם מערכת משפט, עם משטרה וכו'.

אמיר אוחנה: אבל זה התפוצץ לנו בפנים באלפי נרצחים שידענו מאז הסכמי אוסלו.

אמיר אוחנה: זאת הפעם הראשונה.

אמיר אוחנה: והפעם השנייה, אדוני – ההתנתקות ב-2005.

אמיר אוחנה: אנחנו החלטנו – איך אמר ראש הממשלה דאז?

אמיר אוחנה: לסיים את הכיבוש, ונסוגונו וגירשנו אלפי תושבים מגוש-קטיף.

אמיר אוחנה: לקחנו את המתנחלים החוצה, ולקחנו את החיילים החוצה.

אמיר אוחנה: אפילו את המתים הוצאנו מהקבר, כי ידענו מה יעשו להם לו נשאיר אותם שם.

אמיר אוחנה: פוליטיקאים, גם בישראל, אבל גם מחוצה לה, אמרו: עזה תהפוך לסינגפור של המזרח התיכון.

אמיר אוחנה: ייבנו שם בתי-מלון, יש רצועת חוף יפהפייה, ישקיעו בחינוך, ישקיעו ברווחה, בכל מה שעם רוצה – לחיות.

אמיר אוחנה: תחיו.

אמיר אוחנה: מה קיבלנו במקום זה?

אמיר אוחנה: מנהרות מתחת ליישובינו וטילים שיוכלו להגיע יותר רחוק ולהרוג עוד ועוד ישראלים.

אמיר אוחנה: זאת הפעם השנייה.

אמיר אוחנה: אדוני, לא תהיה פעם שלישית.

אמיר אוחנה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: זו כמובן החלטה של עם ישראל.

אמיר אוחנה: נכון.

יחיאל חיליק בר: אני רק מציין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: יש לו חמש דקות?

יחיאל חיליק בר: לגלות לו שהוא לא מוגבל?

יחיאל חיליק בר: נאזם אומר שאתה לא מוגבל.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע אם הוא התכוון בזמן או בכלל.

בצלאל סמוטריץ': לא מוגבל – התכוונת בשכל.

יחיאל חיליק בר: לא, נאזם אמר: בצלאל לא מוגבל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, יסכם את הדיון חבר הכנסת סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': לא נעשה את זה באריכות רבה.

אמיר אוחנה: אני רק רוצה לחדד: אתה אומר שזה תלוי בעם ישראל – לא בוושינגטון, לא בבריסל ולא באף מקום.

יחיאל חיליק בר: גם בזה אני מסכים אתך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח – ואני קצת אענה לך, אדוני היושב-ראש, על דבריך כאן על הדוכן – יש כנראה דברים שהם כל כך ברורים וכל כך טריוויאליים, ולמרות זאת צריך לומר אותם.

בצלאל סמוטריץ': צריך לומר אותם מסיבה פשוטה: העולם מתחבר לטיעונים, לנרטיב של צדק, של מוסר, של ערכים.

בצלאל סמוטריץ': העולם לא מוכן להשתכנע, ובצדק רב, מתירוצים.

בצלאל סמוטריץ': והעמדה הישראלית שמושמעת בעולם, למרבה הצער, בשנים האחרונות היא עמדה של תירוצים – אמרתי את זה כאן אתמול – למה כן, אבל לא עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': כן מדינה פלסטינית – אומרת מדינת ישראל בעולם: זה הפתרון הרצוי, זה הפתרון הצודק והמוסרי.

בצלאל סמוטריץ': כך צריך לסיים קונפליקט שמתנהל כאן, בחלקת הארץ הזו בלמעלה מ-100 שנות ציונות.

בצלאל סמוטריץ': הפתרון לסכסוך היהודי–ערבי הזה עובר דרך חלוקת הארץ, אבל – לא עכשיו, כי אין פרטנר; כי המצב הביטחוני לא מאפשר; כי לא הגענו לסיכום על סידורי ביטחון בבקעת-הירדן.

בצלאל סמוטריץ': ואז אומר העולם, בצדק: אם אתם אומרים שלשם צריך לחתור, אז חלאס עם התירוצים.

בצלאל סמוטריץ': ישנו הפתגם הידוע: אפשר לעבוד על קצת אנשים הרבה זמן, ועל הרבה אנשים קצת זמן; אי-אפשר לעבוד על כולם כל הזמן.

בצלאל סמוטריץ': בואו נסתכל על עצמנו במראה ונאמר את האמת:

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עובדים על כולם כל הזמן.

יואב קיש: הרבה זמן.

בצלאל סמוטריץ': הרבה זמן.

בצלאל סמוטריץ': הרבה מדי זמן, חבר הכנסת קיש.

בצלאל סמוטריץ': והעולם לא קונה את זה.

בצלאל סמוטריץ': כי לתירוצי ביטחון – אגב, יהיו אמיתיים ככל שיהיו; אני לרגע לא מקל ראש במציאות הביטחונית המורכבת שבתוכה נמצאת מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אבל לביטחון יש פתרונות.

בצלאל סמוטריץ': אפשר להגדיל את חבילת הסיוע; אפשר לצייד בעוד כמה מטוסי F-35 מתקדמים, לייצר לחיל האוויר עליונות אווירית, נכון?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הטייס, יואב קיש, מכיר את זה היטב.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לצייד אותנו בעוד כמה מערכות – "חץ", "שרביט קסמים", "כיפת ברזל".

בצלאל סמוטריץ': יש פתרונות.

בצלאל סמוטריץ': שנים, שנים, שנים, שהערבים מדברים על צדק, על מוסר, על היסטוריה, והיהודים מדברים על ביטחון.

בצלאל סמוטריץ': וזה לא תופס.

בצלאל סמוטריץ': וזו הסיבה המרכזית ל"קוראלס" המדיני הבין-לאומי שמדינת ישראל נמצאת בתוכו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מזמינים עלינו את הלחץ – אני אומר באמת – כאן בכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא יכולים לבוא בטענות למועצת הביטחון, שקיבלה החלטה שכל גוף נורמלי היה מקבל על רקע העמדה הישראלית שנשמעת במשך הרבה מאוד שנים במסדרונות שונים בעולם.

בצלאל סמוטריץ': אתם אומרים שאתם רוצים להקים מדינה פלסטינית?

בצלאל סמוטריץ': אז מה, לכל הרוחות, חבר הכנסת אוחנה, אתם מקימים התנחלויות ותוקעים אצבע בעין לחזון שתי המדינות?

בצלאל סמוטריץ': צודק.

בצלאל סמוטריץ': לוגי.

בצלאל סמוטריץ': הגיוני.

בצלאל סמוטריץ': ולכן, הגיע הזמן שמדינת ישראל תחזור לדבר בשיח של זכויות, בראש ובראשונה, שמבוססות על התנ"ך – שהעולם מכיר בו; על זכויות היסטוריות.

בצלאל סמוטריץ': חברים, המשפט הבין-לאומי – ועוד רגע אני מגיע לזכויות משפטיות – מכיר מאוד בזכויות היסטוריות כזכויות משפטיות.

בצלאל סמוטריץ': בואו לא נשכח שרוב-רובו של המשפט הבין-לאומי התפתח באמצעות כללים מנהגיים; אחר כך הגיעו הכללים ההסכמיים, האמנות.

יחיאל חיליק בר: אבל גם על זה מדברים עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': כללים מנהגיים מבוססים על היסטוריה.

בצלאל סמוטריץ': לא – מי שמתייחס ליהודה ושומרון כאל שטחים שנתונים בתפיסה לוחמתית, שזה מונח משפטי שלקוח מהמשפט הבין-לאומי, מתכחש לעובדות ההיסטוריות.

בצלאל סמוטריץ': בוודאי ובוודאי אלפיים שנה לאחור.

בצלאל סמוטריץ': וכמו שאמרתי, המשפט הבין-לאומי מכיר בהנחות היסוד ההיסטוריות הללו, וההיסטוריה מקנה, על-פי כללי המשפט הבין-לאומי, זכויות משפטיות.

בצלאל סמוטריץ': אבל למה ללכת אלפיים שנה אחורה?

בצלאל סמוטריץ': בואו נלך בקושי 100 שנה אחורה.

בצלאל סמוטריץ': דיברנו על התנ"ך.

בצלאל סמוטריץ': דיברנו על זה שעם לא יכול להיות כובש בארצו.

בצלאל סמוטריץ': אבל משפטית, התפיסה שמתייחסת ליהודה ושומרון כאל שטח שנתון שבתפיסה לוחמתית, יש בה כשל משפטי מובנה.

בצלאל סמוטריץ': היסודות הכי בסיסיים של המונח occupied territory במשפט הבין-לאומי לא קיימים ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': הרי לא נטלנו את החזקה בהם מאף גורם שהחזיק בהם כדין.

בצלאל סמוטריץ': הכיבוש הירדני, שהיה בסך הכול 19 שנה ביהודה ושומרון, לא הוכר, למעט על-ידי שתי מדינות.

בצלאל סמוטריץ': הליגה הערבית כמעט הדיחה את ירדן מחברות בליגה בגלל הכיבוש הלא-חוקי של מלך ירדן על שטחי יהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא נטלנו את החזקה בהם מאף ריבון שהוכר על-פי כללי המשפט הבין-לאומי, לכן זה לא יכול להיות שטח כבוש.

בצלאל סמוטריץ': יתרה מזו, המסמכים הבין-לאומיים האחרונים שנמצאים בתוקף הקצו את השטח הזה כולו לטובת המדינה היהודית, החל מכתב המנדט וסן-רמו.

בצלאל סמוטריץ': תוכנית החלוקה אחר כך, שלכאורה ניסתה לחלק את השטח הזה, לא קיבלה תוקף משפטי בין-לאומי, מכיוון שהצד השני דחה אותה.

בצלאל סמוטריץ': אמר כאן אתמול השר בנט – הקביל את זה לדיני החוזים, הצעה וקיבול: הייתה הצעה, לא היה קיבול, ולכן לא נחתם הסכם.

בצלאל סמוטריץ': אז המסמכים הבין-לאומיים המחייבים משפטית, שקיבלו תוקף משפטי בין-לאומי, שנמצאים עד היום בתוקף, משייכים ומייעדים את כל שטחה של ארץ-ישראל, לפחות זו המערבית – אתה יודע שבכתב המנדט דיברנו גם על החלק המזרחי, שאחר כך נגרע לטובת הממלכה הירדנית.

בצלאל סמוטריץ': אז מבחינת המשפט הבין-לאומי, שטחי יהודה ושומרון הם חלק מהטריטוריה שמיועדת לעם היהודי – עוד פעם, על-פי המשפט הבין-לאומי, גם בגלל הזכויות התנ"כיות וההיסטוריות, שמוכרות במשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': מה זה indigenes, ילידים?

בצלאל סמוטריץ': אלו זכויות היסטוריות שהמשפט הבין-לאומי מעניק להן לגיטימציה ותוקף משפטי חוקי.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו ילידים בארץ הזאת, וזה מקנה לנו תוקף משפטי.

בצלאל סמוטריץ': והארץ הזו יועדה לנו על-פי המשפט הבין-לאומי באותן החלטות שעד היום נמצאות בתוקף, ולא בוטלו בתוכנית החלוקה – שלא נכנסה לתוקף.

בצלאל סמוטריץ': וכמובן, כמו שאמרתי, אי-אפשר לכבוש שטח מגורם שלא הוכר על-ידי המשפט הבין-לאומי, וירדן לא הוכרה.

בצלאל סמוטריץ': כאשר אנחנו נחזור, אדוני היושב-ראש, לשיח הזה, נהיה קודם כול במקום אחר בכלל; נגיע לשלב הדיון הפרקטי של השאלה מה עושים עם החתי והיבוסי – ועוד רגע אני אתייחס לזה ממש בקצרה; אני לא אעכב אתכם הרבה זמן, בלי נדר – אבל נגיע לשיח הזה ממקום אחר בכלל, עם תוקף מוסרי, עם עמדה לגיטימית.

בצלאל סמוטריץ': היום יש ויכוח בין שני צדדים שאחד מהם הוא לא לגיטימי – אנחנו השודדים, הכובשים, הלא-לגיטימיים בשטח, אל מול האוכלוסייה המוגנת, של התושבים המוגנים, שזכאים להכרה ולהגנה במשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': זה קרב לא הגון, אבל זה קרב שנשען בעיקר על שקר.

בצלאל סמוטריץ': ורק כאשר מדינת ישראל תחזור ותדבר על זכותה התנ"כית, וההיסטורית, והמשפטית, אף אחד לא יוכל להאשים אותנו לא בכיבוש, לא בפשעי מלחמה – מקסימום בטיפשות.

בצלאל סמוטריץ': אתם טיפשים.

בצלאל סמוטריץ': יש לכם מצב מורכב, ואתם, הימין, מציעים דו-לאומית.

בצלאל סמוטריץ': אבל טיפשות זו עדיין לא עבירה פלילית, אי-אפשר להגיע אתה להאג, ולכאורה, גם לא אמורים לקבל החלטות במועצת הביטחון על טיפשות.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אני גם אסביר למה זה הדבר האחרון שאפשר להגדיר אותו כטיפשות – ושאלת מה עושים עם הערבים שחיים כאן.

בצלאל סמוטריץ': תראה, חיליק, חברי היקר: אחת הבעיות, אני חושב, שלנו היא שאנחנו מרגישים צורך להמציא את הגלגל בכל פעם מחדש.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חכמים, אנחנו נבונים, אנחנו דעתנים.

בצלאל סמוטריץ': יצרנו כאן מפעל מחודש ב-68 שנה, בחסדי שמים, בסייעתא דשמיא גדולה מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אבל אתם יודעים, לא תמיד צריך להמציא את הגלגל מחדש.

בצלאל סמוטריץ': מותר לנו קצת להסתכל אחורה, ללמוד מההיסטוריה, להפיק לקחים, ולפעמים גם ליישם פרקטיקות, או נכון יותר, אסטרטגיות שעבדו נכון היסטורית.

בצלאל סמוטריץ': בשונה מההיסטוריה של העת החדשה, שבה לא היה כאן אף אחד לפנינו – אתה יודע יפה מאוד כמוני, זה בלוף.

בצלאל סמוטריץ': הנה, אנחנו עכשיו 150 שנה למארק טוויין, שביומן המסע שלו מספר איך הוא צועד במשך שלושה ימים בארץ-ישראל, שלושה ימים לא שומע ציוץ של ציפור.

בצלאל סמוטריץ': הארץ הזאת הייתה שממה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, זה כתוב בתורה, בתוך פרשיית הברכה והקללה, בפרשת בחוקותי, בתוך הקללה, כאשר התורה מתארת מה יקרה, חלילה, אם עם ישראל יחטא וילך לגלות, אומרת התורה: "ושממו עליה אֹיביכם".

בצלאל סמוטריץ': הרמב"ן ו"אור החיים" במקום מסבירים: זה הבטחה, איזושהי ברכה שגנוזה, מוחבאת כאן בתוך הקללה.

בצלאל סמוטריץ': "ושממו עליה איביכם" – אף אחד לא יצליח להכות שורש בארץ כשאנחנו לא נהיה בה, וככה גם מלמדת ההיסטוריה.

בצלאל סמוטריץ': מי לא ניסה להיאחז בארץ ישראל באלפיים שנות גלות שלנו?

בצלאל סמוטריץ': הממלוכים והטורקים – אף אחד לא הצליח.

בצלאל סמוטריץ': היה כאן חול וביצות ומלריה.

בצלאל סמוטריץ': כל התחייה המחודשת הזאת של ארץ-ישראל, שחוזרת לתת פירותיה בעין יפה לבניה כי קרבו לבוא, מתרחשת עם התהליך של שיבת ציון.

בצלאל סמוטריץ': כל הערבים שהיו כאן

בצלאל סמוטריץ': ב-1948 הגיעו לכאן אחרי ובעקבות העליות הראשונות.

בצלאל סמוטריץ': זה מתחיל מתלמידי הגר"א, ואחר כך העלייה הראשונה.

בצלאל סמוטריץ': אז פתאום הארץ הזאת מתחילה לפרוח, ויש כאן פרנסה, אל-מסרי באים ממצרים, ואחרים.

בצלאל סמוטריץ': כל השמות שלהם מלמדים, כל אחד, מה ארץ המוצא שממנה הוא היגר לארץ, ביחד ובעקבות החזרה של ראשוני היהודים שהחיו את השממה בארץ הזאת מחדש.

בצלאל סמוטריץ': אבל כאשר יהושע בן נון נכנס לארץ לראשונה, הוא מכניס את עם ישראל אחרי יציאת מצרים לארץ-ישראל, היו כאן באמת לפנינו – שוב, מה שאי-אפשר לומר עלינו היום.

בצלאל סמוטריץ': אז ישבו כאן שבעת העמים לפנינו.

בצלאל סמוטריץ': מה עושה אתם יהושע?

בצלאל סמוטריץ': אומרים לנו חז"ל: שלוש איגרות שולח יהושע בן נון ליושבי הארץ; שלוש חלופות, שלוש אופציות, שלוש דלתות הוא פותח בפניהם – קיש כבר שמע את זה היום: הרוצה להשלים – ישלים; הרוצה ללכת – ילך; הרוצה להילחם – יילחם.

בצלאל סמוטריץ': הבסיס, חיליק, לאסטרטגיה של יהושע בן נון זה שהעובדה שאנחנו כאן היא עובדה.

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל בא לארץ-ישראל, זו הארץ שלנו, באנו לנחול אותה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא פתוח למשא-ומתן, זה לא עומד על שולחן הדיונים.

בצלאל סמוטריץ': זאת עובדה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, על גבי הבסיס הזה יש אך ורק – – –

יואב קיש: קיר ברזל.

בצלאל סמוטריץ': קיר הברזל, נכון.

בצלאל סמוטריץ': על גבי קיר הברזל הזה יש שלוש חלופות.

בצלאל סמוטריץ': אין אופציה רביעית.

בצלאל סמוטריץ': אגב, עובדתית, שלוש החלופות הללו מתאימות לשלושה סוגי אופיים ואישיויות של אנשים: הראשונה זה הרוצה להשלים – ישלים.

בצלאל סמוטריץ': זה אותו אחד שמסוגל לוותר על שאיפותיו הלאומיות ומעדיף לחיות כאדם פרטי במדינה יהודית.

בצלאל סמוטריץ': הוא מוותר על השאיפה הלאומית.

בצלאל סמוטריץ': אין מקום לשתי שאיפות לאומיות בארץ-ישראל; יש אחת בלבד – זו של העם היהודי.

בצלאל סמוטריץ': ישלים.

בצלאל סמוטריץ': מה בדיוק מעמדו?

בצלאל סמוטריץ': אם יהיה לנו זמן, תכף נדבר.

בצלאל סמוטריץ': זה לא אומר שהוא מקבל זכות הצבעה, אבל הוא מקבל הרבה מאוד דברים שאין לו 360 מעלות באף אחת מהמדינות מסביב.

בצלאל סמוטריץ': ובואו נהיה הגונים, לפחות עם עצמנו, בעניין הזה: ערביי ישראל ודאי, וגם ערביי יהודה ושומרון, חיים היום חיים טובים לאין-ערוך בכמה וכמה רמות בכל אחד מהווקטורים שתבחן – כולל, אגב, ערכים דמוקרטיים.

בצלאל סמוטריץ': חופש ביטוי – תראה לי איפה בדיוק במדינות ערב מסביב יש חופש ביטוי כמו שיש לפלסטינים ביהודה ושומרון.

יחיאל חיליק בר: וזה מסתדר עם המשפט הבין-לאומי, שאתה צידדת בו עכשיו – אי-מתן זכות הצבעה?

בצלאל סמוטריץ': אני תכף אתייחס.

בצלאל סמוטריץ': בוודאי, בוודאי שכן.

בצלאל סמוטריץ': יש גם דוגמאות.

בצלאל סמוטריץ': אבל הרוצה להשלים – עוד פעם, הבסיס למי שרוצה להישאר כאן זה הגניזה המוחלטת של השאיפה הלאומית, או הרצון לבטא אותה כאן, כי אין כאן מקום להגדרה לאומית מלבד זו של העם היהודי.

בצלאל סמוטריץ': הרוצה ללכת – ילך.

בצלאל סמוטריץ': חברי, שאיפות לאומיות זה דבר טבעי.

בצלאל סמוטריץ': רגש לאומי, הפטריוטיות, כמו שהיא מאפיינת אותנו, והיא מאפיינת עמים אחרים בעולם, היא דבר טבעי, ויש בהחלט הרבה מאוד אנשים שלא יכולים לוותר עליו.

בצלאל סמוטריץ': יש לכם 20 וכמה מדינות "דאעש" מסביב; תבחרו באיזה "דאעש" אתם רוצים לגור: ב"דאעש" של סוריה, ב"דאעש" של מצרים, ב"דאעש" של איראן אצל חומייני, אצל ה"חיזבאללה" בלבנון.

בצלאל סמוטריץ': תבחרו איפה כיף לכם לממש את השאיפות הלאומיות.

בצלאל סמוטריץ': אופציה שלישית: הרוצה להילחם – יילחם.

בצלאל סמוטריץ': מי שחושב שהוא יישאר כאן אבל הוא לא מקבל על עצמו את אופייה ואת זהותה היהודית של מדינת ישראל והוא חושב שהוא יוכל כל הזמן לחתור תחת עצם קיומה או תחת הזהות היהודית שלה – יילחם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, ברוך השם, בעזרת השם, הוכחנו כבר שאנחנו יודעים להסתכל דרך כוונות, להילחם ולנצח.

בצלאל סמוטריץ': אין אופציה רביעית.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה?

בצלאל סמוטריץ': אולי יש אופציה רביעית, וזה להמשיך לנהל כאן סכסוך עקוב מדם עוד 100 שנה.

בצלאל סמוטריץ': יש כאן שתי שאיפות לאומיות שסותרות האחת את השנייה, נאבקות ביניהן כבר 100 שנה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, לאורך כל ההיסטוריה אנחנו תמיד היינו נכונים לפשרות.

בצלאל סמוטריץ': הסכמנו לוותר ולנסות איכשהו ליישב את שתי השאיפות הללו ביחד על בסיס חלוקה גיאוגרפית.

בצלאל סמוטריץ': זה לא עבד.

בצלאל סמוטריץ': הם דחו את תוכנית החלוקה, הם דחו את קמפ-דייוויד, הם דחו – אני לא יודע, אולמרט, התפרסם לפני שנכנס לכלא, גם כן הסכים למכור את עצמו, את נשמתו לשטן.

יואב קיש: הם פוצצו אוטובוס אחרי אוסלו.

בצלאל סמוטריץ': ודאי.

בצלאל סמוטריץ': הם מעולם לא הסכימו.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע יפה מאוד, חיליק, שהססמה – זה שאתם – אגב, בכישרון אסטרטגי נהדר – הצלחתם לייצר איזו אקסיומה, כאילו לשמאל יש יופי של תוכנית – two-states solution, נכון?

בצלאל סמוטריץ': באנגלית זה נשמע עוד הרבה יותר מרומם – חזון שתי המדינות, פתרון שתי המדינות, אתה יודע יפה מאוד שזאת אשליה.

בצלאל סמוטריץ': זה מעולם לא היה ריאלי, מכיוון שהמקסימום שמנהיג השמאל הקיצוני ביותר במדינת ישראל מוכן לתת זה הרבה פחות מהמינימום שהמנהיג המתון ביותר אצל הערבים מסוגל לקבל ולהישאר יומיים בחיים, לא יותר מזה.

בצלאל סמוטריץ': לכן, אגב, לא במקרה זה לא מצליח.

יחיאל חיליק בר: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה ססמה נורא נורא נחמדה מלמעלה, מורידים אותה למטה, אז פליטים – הרי אנחנו לא מוכנים להציף כאן 6 מיליון פליטים.

יואב קיש: צריך להגיד גם – – –

בצלאל סמוטריץ': הם לא מוכנים לוותר על הפליטים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מוכנים לחלק את ירושלים; הם לא מוכנים לוותר על ירושלים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא עבד, זה גם לא יעבוד, אין לזה סיכוי בעולם.

בצלאל סמוטריץ': לכן, יש שתי אפשרויות: או להמשיך לנהל את הסכסוך הזה עוד 100 שנה, או להכריע אותו.

בצלאל סמוטריץ': והדרך היחידה להגיע לשלום ולדו-קיום ולתוצאה הכי מוסרית זה להכריע את הסכסוך הזה, לגמור את התקווה שלהם, לייצר את אותו קיר ברזל החלטי, שזו הארץ שלנו ולא תקום מדינה פלסטינית לעולם.

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו נפתחות בפני כל אחד מהם שלוש דלתות, וכל אחד יפעל על-פי נפשו: מי שירצה להישאר – יישאר.

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לך שהוא יהיה אסיר תודה על החיים הטובים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הרי מכניסי האורחים הגדולים בעולם מאז ימי אברהם אבינו.

בצלאל סמוטריץ': מי שלא מסוגל להשלים עם זה וצריך לבטא את הרגש הלאומי שלו – יש לו מספיק מקומות אחרים לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': ומי שרוצה להילחם – אנחנו נילחם, אבל זה יהיה מהר, מהר מאוד.

בצלאל סמוטריץ': תהיה מלחמה ותיגמר.

בצלאל סמוטריץ': אין דרך אחרת, עוד פעם, חוץ מלהמשיך לנהל את הסכסוך עוד 100 שנה.

בצלאל סמוטריץ': ואני סוגר את המעגל ומסיים, שלא לעייף אתכם יותר מדי, במה יעשה העולם אל מול דבר כזה, וכאן אני מסכם את הדיון שלשמו התכנסנו כאן היום.

בצלאל סמוטריץ': פתחתי בזה שקשה לבוא בטענות אל העולם כאשר הוא בסך הכול מבקש מאתנו לעשות את מה שאנחנו מודים שהוא הדבר הנכון והצודק.

בצלאל סמוטריץ': ביום שאנחנו נחזור לדבר אל העולם – אל עצמנו, אגב, בראש ובראשונה – ואל השכנים שלנו במזרח התיכון ואל העולם, ביום שאנחנו נחזור לדבר על אותו שיח, על אותו נרטיב של צדק, של ערכים, של מוסר, נדבר על הזכויות שלנו על ארץ-ישראל – – –

יואב קיש: יש הרבה בעולם שמכירים בזה.

בצלאל סמוטריץ': נסביר לעולם.

בצלאל סמוטריץ': פגשנו היום את מייק האקבי, לדוגמה.

בצלאל סמוטריץ': מה, חסר אוונגליסטים תומכי מדינת ישראל בעולם?

בצלאל סמוטריץ': אגב, העולם הוא ברובו עולם דתי.

בצלאל סמוטריץ': הזיקה שלנו אל המקומות הללו נמצאת בכתבי הדת שלהם.

בצלאל סמוטריץ': הם יודעים את זה.

יואב קיש: – – –

בצלאל סמוטריץ': אגב, הם גם מכירים את כל הנבואות שניבאו עלינו לפני אלפיים שנה, שעם ישראל הולך לחזור, הנבואות שאנחנו, ברוך השם, זוכים ורואים בהתגשמותן היום הלכה למעשה לנגד העיניים שלנו, בחסדי שמים אדירים.

בצלאל סמוטריץ': הכול כתוב.

בצלאל סמוטריץ': הם לקחו מאתנו; אלה אותן הנבואות בדיוק שהם העתיקו.

בצלאל סמוטריץ': העולם יכיר בזה, חיליק.

בצלאל סמוטריץ': יהיה לא קל לשכנע, כי אחרי שבמשך 30–40 שנה אנחנו בעצמנו משכנעים את העולם בהפך, יהיה קשה לנו עכשיו לשכנע את העולם שאנחנו, וואלכ, עשינו רגע חושבים מחדש, חזרנו רגע לאמת שלנו, קודם כול – להיות אנחנו, להכיר מי אנחנו, מה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': נתחיל לדבר בשיח הזה, נסביר להם למה זה הדבר היחיד שיכול לעבוד, זה הפתרון היחידי שיכול להביא כאן

בצלאל סמוטריץ': באמת חיים טובים לכל הצדדים.

בצלאל סמוטריץ': הסכסוך הזה, חיליק – כולנו משלמים עליו מחיר.

בצלאל סמוטריץ': להמשיך לנהל עכשיו עוד 100 שנות סכסוך – וזה מה שאתם בשמאל מציעים, כי אתם ממשיכים לטפח אשליה שאין לה שום יכולת היתכנות מעשית, והתוצאה היחידה של הפנטזיות שאתם מנסים למכור לחברה הישראלית ולערבים זה עוד פעם אוטובוסים מתפוצצים.

בצלאל סמוטריץ': אתם מנציחים את התקווה שלהם לנצח אותנו.

בצלאל סמוטריץ': התקווה הזו היא שמניעה את גלגלי הטרור, מייצרת את המוטיבציה שלהם ללכת לטרור כדי להשיג את ההישגים שהם רוצים.

בצלאל סמוטריץ': אתם כופים עלינו עוד 100 שנות סכסוך, על הילדים ועל הנכדים ועל הנינים שלך ושלי.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה עכשיו החלטה אמיצה, שהיא בראש ובראשונה אמיתית, ומכיוון שניכרים דברי אמת, העולם יאמץ אותה, להערכתי, וזה יביא מהר מאוד למצב הרבה הרבה יותר טוב.

בצלאל סמוטריץ': אגב – בזה אני מסיים, הבטחתי כבר לסיים חמש פעמים – ההוכחה שלי לזה שזה עובד זה היחס בין 48' ל-67'.

בצלאל סמוטריץ': למה קוראים הערבים "נכבה"?

בצלאל סמוטריץ': איזה אסון גדול יותר מבחינת הערבים – 48' או 67'?

יחיאל חיליק בר: 48'.

בצלאל סמוטריץ': 48' – אגב, בצדק.

בצלאל סמוטריץ': אז הרסנו וגירשנו והחרבנו ובנינו ערים על חורבות כפרים של ערבים שהיו כאן לפנינו – אמרתי קודם, לא בדיוק לפנינו.

בצלאל סמוטריץ': ב-1967 לא גירשנו ערבי אחד, לא הרסנו בית אחד.

בצלאל סמוטריץ': אין יישוב אחד ביהודה ושומרון שקם על חורבותיו של כפר ערבי.

בצלאל סמוטריץ': למרות שזה אסון גדול יותר מבחינתם, אדוני היושב-ראש, ערביי ישראל חיו נהדר תחת השלטון היהודי עד תחילת שנות ה-90.

בצלאל סמוטריץ': לא היה ראאד סלאח, לא הייתה הקצנה לאומנית, לא היה שיח לאומני.

בצלאל סמוטריץ': אגב, ההיגיון נורא פשוט: הייתה להם תקווה גדולה לפני מלחמת השחרור לנצח אותנו, להשמיד את הישות הציונית, להקים כאן מדינה אסלאמית אחת גדולה.

בצלאל סמוטריץ': ובעזרת השם, בחסדי שמים גדולים מאוד, אנחנו גדענו להם את התקווה הזאת באבחה חדה.

בצלאל סמוטריץ': מי שרצה ללכת – הלך; מי שנשאר – כולל, אגב, לא מעט שנים תחת ממשל צבאי, בלי זכויות אזרח נורמליות – היה אסיר תודה; קם, השתחווה שלוש פעמים כל בוקר למדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': הם יודעים מצוין שלו הם היו מנצחים, הרי היו שוחטים אותנו, לא היו משאירים אף אחד.

בצלאל סמוטריץ': נתנו להם להישאר, נתנו להם ליהנות מכל השפע והקדמה והיופי והטכנולוגיה – כל מה שהעם היהודי הביא חזרה לארץ-ישראל.

בצלאל סמוטריץ': חיו עם זה מצוין.

בצלאל סמוטריץ': איפה התחילה ההקצנה הלאומנית שלהם?

בצלאל סמוטריץ': כשאנחנו ברוב טיפשותנו הבאנו את אש"ף מתוניס, טיפחנו את התקווה/אשליה – מילה נכונה יותר – של הערבים ביהודה ושומרון לנצח אותנו ולהקים מדינה.

בצלאל סמוטריץ': ואז אומר לעצמו הערבי הישראלי הנורמלי: תגיד לי, אני פראייר?

בצלאל סמוטריץ': הרי הבן-דוד שלי ביהודה ושומרון או-טו-טו הולך לנצח את היהודים, לקבל מדינה, ואני יושב בשקט?

בצלאל סמוטריץ': ואז פתאום מתחילה ההקצנה הלאומנית, מתחיל שיח לאומי של הזדהות.

בצלאל סמוטריץ': הרצון שלהם לממש את השאיפות הלאומיות התעורר כאשר עוררנו אותו בידיים שלנו, כאשר הבאנו לכאן את המחבלים באוסלו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים לחזור היום פשוט מאוד למה שקרה במלחמת השחרור.

בצלאל סמוטריץ': כמו שערביי ישראל חיו מצוין תחת השלטון היהודי ב-1948, כך אנחנו צריכים – זו מילה קצת קשה – לגדוע את התקווה הפלסטינית הערבית ביהודה ושומרון לנצח את היהודים ולהקים מדינה.

בצלאל סמוטריץ': וכמו שאמרתי, אתה סוגר תקווה אחת – שהיא מעולם לא הייתה ריאלית, אלא אם כן נלך מפה; אפשר, יש סיכוי לממש את התקווה של הערבים אם אנחנו נוותר על שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אבל בהנחה שאנחנו לא רוצים לחזור לאושוויץ, אז אנחנו לא הולכים לוותר על התקווה שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אז הסיכוי היחידי זה שהם יוותרו על התקווה שלהם, ואז תיפתח להם תקווה אחרת, למי שירצה.

בצלאל סמוטריץ': מי שיבחר – ילך לממש את השאיפות הלאומיות שלו במקום אחר.

בצלאל סמוטריץ': מי שירצה – יישאר כאן, ייהנה; שוב, יש עוד מה לדון במה בדיוק מעמדו.

בצלאל סמוטריץ': אני מכיר לפחות שלוש אופציות שמשאירות אותנו גם מדינה דמוקרטית.

בצלאל סמוטריץ': אגב, 50 שנה אנחנו דמוקרטיה.

בצלאל סמוטריץ': כל מי שמאיים עלינו שלא נהיה דמוקרטיה – וואלכ, אם נישאר דמוקרטיה כמו שהיינו ב-50 שנה האחרונות, זה מספיק לי.

בצלאל סמוטריץ': זה הסיכוי היחידי, חיליק, לגמור את הסכסוך הזה ולהביא כאן למצב של חיים בדו-קיום נוח וטוב ומשגשג, לטובת כל תושביה של הארץ הזאת – עוד פעם, עם הכרה ברורה שאנחנו בעלי הבית והארץ הזאת שלנו.

בצלאל סמוטריץ': וצריך לומר את זה ולדבר על זה.

בצלאל סמוטריץ': זה ממש לא מיותר.

בצלאל סמוטריץ': כל הארץ, כולל יהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': ואין occupied territories, ואין ססמאות מעוותות ושקריות שהטמיעו כאקסיומות במשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': זו הדרך היחידה להגיע לשלום ולדו-קיום.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אני קורא, בסיכומו של הדיון הזה, לממשלת ישראל ולפקידיה ושליחיה הרשמיים יותר והרשמיים פחות, לחזור לשיח הזכויות האמיתי של העם היהודי על מרחבי ארץ-ישראל כולה; לקרוע את המסכה מעל השקר של תפיסת השטח הכבוש – לא היה ולא נברא – ולהציע חלופה אחרת לקונפליקט היהודי–ערבי, שמתנהל כאן בלמעלה מ-100 שנות ציונות; חלופה שמבוססת על הכרעת הסכסוך הזה, על הגדרה של ארץ אחת לעם אחד, עם הכנסת אורחים נהדרת ודמוקרטית למי שמסוגל לחיות עם זה.

בצלאל סמוטריץ': ומי שלא – יחפש את מזלו באחת ממדינות ערב.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אולי גם באירופה רוצים אותם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, אני חייב – שאפו גדול על דברים מלומדים.

יחיאל חיליק בר: אני עם הרבה מהם מסכים, אגב, בטח עם העובדות ההיסטוריות, ועם הרבה מהם לא.

יחיאל חיליק בר: אני רק רוצה להגיד דבר אחד – ואין לי זכות כרגע ויכולת, ואשמח להתווכח אתך על הדברים האלה, ולחלק להסכים, אבל תזכור רק דבר אחד: האמת האבסולוטית והצדק האבסולוטי ניתנו אולי לאבינו בשמים, לא לי ולא לך.

יחיאל חיליק בר: ולכן יכול להיות שאנחנו טועים, יכול להיות שאתה טועה.

יחיאל חיליק בר: למה אני אומר את זה?

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אתה צודק, אבל יש הבדל אחד – אתה צודק: אני, את השקפת העולם המעשית שלי מבסס על אותה אמת מוחלטת שקיבלתי בתורה.

יחיאל חיליק בר: גם אני.

יחיאל חיליק בר: תתפלא, גם אני, ועל זה אפשר להתווכח.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רק רוצה להגיד לך משהו: "האשמת" פה, במירכאות, שאולי המדיניות שלנו תביא לעוד 100 שנים של סכסוך.

יחיאל חיליק בר: יכול להיות שזה נכון, או שהמדיניות וההשקפה שלך יביאו להנצחת הסכסוך לעוד 100 שנים.

בצלאל סמוטריץ': אז בוא נסכם שאחרי 50 שנה שניסינו מה שאתה מציע – 20 שנה מאוד דומיננטיות מאז הסכמי אוסלו, אבל 50 שנה – הרי לא החלנו את הריבונות ביהודה ושומרון; 50 שנה אנחנו בעצם – – –

יחיאל חיליק בר: אפשר להתווכח על ה"ניסינו" הזה.

בצלאל סמוטריץ': תן לי, אחרי 50 שנה שניסינו, תן לי עשר שנים לנסות את הרעיון שלי, לא 50, רק עשר שנים לנסות את הרעיון שלי, ואז ניפגש עוד פעם.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להזכיר לך דבר אחרון – –

יואב קיש: בשביל זה יש לנו ממשלת ימין עכשיו.

יחיאל חיליק בר: – – שדיברת, אמרת פה כמה פעמים:

יחיאל חיליק בר: ב-30–40 השנים האחרונות ממשלת ישראל והמדיניות של ישראל טה-טה-טה-טה.

יחיאל חיליק בר: אני רק רוצה להזכיר לך שב-30–40 השנים האחרונות האלה הימין הוא שהיה בשלטון, ולא השמאל.

יחיאל חיליק בר: לפחות את זה שים לעצמך כמראה.

בצלאל סמוטריץ': אדייק: מי שאהב לקרוא לעצמו ימין היה בשלטון.

בצלאל סמוטריץ': סליחה על הדיוק.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: חברים, קודם כול, הצעות סיכום והצבעה על הדיון החשוב הזה יהיו במועד אחר.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נאזם, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 5), התשע"ז–2017, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: הודעות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות בעקבות דיונים מהירים: של ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא ביטול פרויקט "בתי-הספר של החופש הגדול" לכיתות ג'-ד', הצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, מנואל טרכטנברג ושרן השכל; של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא קשיים במבחני הסמכה למאבטחים בגלל פערי שפה – הצעתה של חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

נאזם בדר: הודעות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות בעקבות דיונים בהצעות לסדר-היום: של ועדת המדע והטכנולוגיה בנושא תופעת שכחת ילדים ברכב, הצעותיהם של חברי הכנסת יהודה גליק, איל בן ראובן, יוליה מלינובסקי, באסל גטאס וישראל אייכלר; של הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בנושא פיקוח משרד הבריאות על האוכל בגני-הילדים ובצהרונים – הצעותיהם של חברי הכנסת מאיר כהן, אורן אסף חזן, רחל עזריה, יואב בן צור, טלב אבו עראר ויחיאל חיליק בר.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום רביעי, ו' בטבת, 4 בינואר 2017, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.