ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 184, 2016-12-27 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ז בכסלו תשע"ז, 27 בדצמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נעבור לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, תפתח את הנאומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התקשורת היום מדברת על ההחלטה או הכיוון של היועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה פלילית נגד ראש הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההאשמות: הפרת אמונים, שוחד – אלה עבירות שהן מאוד חמורות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם יקציבו לזה זמן, שהחקירות יתנהלו מהר מאוד, כי אם ההאשמות האלה יתבררו כנכונות, חמור מאוד שראש הממשלה ימשיך בתפקידו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הייתי קורא: או שיקציבו זמן, או שראש הממשלה ישעה את עצמו עד לבירור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אם יש עבירות חמורות, או חשד לעבירות חמורות, צריך להתנהל שווה בשווה נגד כל בעלי התפקידים, ולא יכול להיות שראש ממשלה או חבר כנסת אחר או כל אחד אחר – תהיה איפה ואיפה בהתנהלות אתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני.

יעל כהן-פארן: חברים, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, חג שמח לכולם, וגם חג כריסטמס שמח לחברי העדה הנוצרית בישראל.

יעל כהן-פארן: בנר ראשון של חנוכה, ביום ראשון, הדליקו גם באיזושהי דרך לא ברורה מכל גדול של נפט בבתי-הזיקוק בחיפה.

יעל כהן-פארן: האש בערה שם שעות רבות, ללא יכולת כיבוי, ועם חשש אמיתי של התושבים – של כל התושבים שחיים מסביב לבתי-הזיקוק, שהבינו אולי יותר מתמיד את הסכנה שטומן בחובו האזור הזה, המפרץ; כל התעשייה, מכלי הדלק, כמויות אדירות של מכלי דלק, ואותו מכל בודד, שעמלו באמת שעות רבות לכבות אותו, ולדאוג שהמכלים מסביבו לא יתפסו אש, העמיד בסכנה, בסכנה אמיתית, חיים של עשרות ומאות אלפי אנשים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לקרוא מעל הבמה הזאת לממשלת ישראל, לכנסת שלנו, להתעשת, להבין שמה שהיה כאן ביום ראשון זה קריאת השכמה לפני האסון הבא, לפני שנתעורר ונראה שלא רק מכל אחד דולק.

יעל כהן-פארן: יש הצעת חוק שמונחת על שולחן הכנסת, להביא לשינוי משמעותי במפרץ חיפה.

יעל כהן-פארן: לנוכח האסון האחרון, אני באמת קוראת לממשלה, קוראת לכולם, להתעורר ולהביא לשינוי אמיתי, לטובת כל תושבי מפרץ חיפה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר שטייניץ, אתמול שמענו שראש הממשלה לפני זמן מה התריע שמחירי הדירות יעלו, ולכן הוא פנה אז לתושבים: תלכו תקנו דירות, כאילו שהייתה אפשרות אז, לפני שנתיים, או שנה, או שלוש שנים, לאזרחים לקנות דירות; הדירות היו במחירים סבירים או נמוכים, ואלפי דירות היו בשוק, ולא היה מי שקנה במחירי הדירות אז.

עבדאללה אבו מערוף: פשוט מאוד, כנראה – או שכבוד ראש הממשלה לועג לאנשים, או שהוא לא מבין מה מתרחש במדינה מבחינת הדירות, מחירי הדירות.

עבדאללה אבו מערוף: דוגמה אחת: מחירי הדירות לא רק מזנקים בצורה חדה מאוד, באחוזים רבים – רק להשוות דבר קטן מאוד: בן-אדם רגיל, ממוצע, בישראל, אזרח, אם הוא רוצה לקנות דירה, הוא צריך 140 משכורות.

עבדאללה אבו מערוף: 140 משכורות לחלק ל-12, כמה זה?

עבדאללה אבו מערוף: ב-24 שנים הוא לא יכול לא לעשות כלום, רק לקנות דירה ב-140 משכורות.

עבדאללה אבו מערוף: זה הממוצע, ולהווי ידוע שלביטוח הלאומי יש – ב-102 יישובים בישראל צריך 259 משכורות.

עבדאללה אבו מערוף: לעומת, למשל: בשווייץ צריך 60 משכורות; במדינה כמו ארצות-הברית – גם 60 משכורות; בשבדיה – 30 משכורות.

עבדאללה אבו מערוף: אז איפה מחירי הדירות, אם אזרח פשוט, או אפילו אזרח לא פשוט, אזרח ממוצע – דירה ממוצעת, צריך 140 משכורות.

עבדאללה אבו מערוף: ואנחנו יודעים שיש אפשרות מאוד קלה להוריד את מחירי הדירות, לא צריך להיות גאון; כל האדמות, 93% מהאדמות בישראל, שייכות למדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אז קשה להוריד את מחירי האדמות, האדמה בכלל, ולבנות, ואכן מחירי הדירות ירדו?

עבדאללה אבו מערוף: בתוך חצי שנה אפשר לעשות את זה; בתוך שנתיים.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כבר שנתיים מסתובבים סביב עצמנו – הכוונה היא שר האוצר, עם כל הלהט שלו להורדת מחירים, ועדיין, הדבר לא רק עומד במקום, אלא המחירים מזנקים.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, עם כל הכבוד, בבקשה, שר האוצר, יש אפשרות להוריד את מחירי הדירות, אז תפעל בהתאם.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חג שמח לכם.

מיקי רוזנטל: היום היינו אמורים לציין בכנסת את יום זכויות החולה, שנדחה משום מה.

מיקי רוזנטל: אבל באמת אני חושש שמדינת ישראל מפנה עורף לחולים שלה: חדרי המיון והמחלקות בבתי-החולים עמוסים באופן חסר תקדים, עומס כבד מאוד, שמגיע עד כדי 200%.

מיקי רוזנטל: מדובר אפילו, מעבר לאי-נוחות ולסבל שנגרמים לחולים, ולפגיעה בפרטיותם, בסיכון חייהם ממש, ממש סיכון חיים, כי הרופאים לא עומדים בעומס והמחלקות קורסות.

מיקי רוזנטל: ואני מציע – אני חושב שהממשלה צריכה להכריז עוד היום על מעבר להיערכות חירום.

מיקי רוזנטל: זה, אגב, מה שאנחנו עושים במצב מלחמה, חלילה, או כשיש איזה אסון הומניטרי ברחבי העולם: מדינת ישראל מתגייסת, מקימה בתי-חולים שדה, ועושה מעשים ראויים מאוד.

מיקי רוזנטל: ואין כמו המצב הנוכחי כדי להחליט על הכרזה על מצב חירום, כי אם לא נעשה כן זה עלול לעלות בחיי אדם.

מיקי רוזנטל: וודאי שצריך להתחשב בסבל הנורא של החולים.

מיקי רוזנטל: מספיק רק לדבר על בריאות ועל תקציבים; ראוי להתחיל לעשות מעשים.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אכן, נדמה שלא היה יום מתאים יותר מאשר היום לציין בו את יום החולה, כאשר אנחנו קוראים בעיתונים על המצב הקשה בבתי-החולים, על התפוסה הבאמת-בלתי-אפשרית; על העובדה שדיברו פעם על הזקנה במסדרון אבל היום אלה זקנה וזקן וזקנים רבים, וגם צעירים, שנמצאים במסדרונות בתי-החולים – אגב, הרבה בתי-חולים.

דב חנין: אני מכיר את המצוקה באיכילוב בתל-אביב, אבל מצוקה כזאת יש גם בבתי-חולים במקומות נוספים בארץ.

דב חנין: אבל אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להקדיש את חצי הדקה שנותרה לי לראש הממשלה נתניהו, שפעם נוספת הוכיח השבוע עד כמה הוא לא יודע לקרוא את המציאות.

דב חנין: בשבוע שעבר הוא התהדר בכך שמצבנו הבין-לאומי נפלא, ואנחנו, הוא וממשלתו, זוכים לתמיכה ולאהדה מקיר לקיר, מעולם המצב לא היה נפלא יותר, רק כדי לראות שביום שישי מועצת הביטחון מחליטה החלטה חריפה מאוד, ברוב של 14 תומכות ונמנעת אחת – פה-אחד – בגנות מדיניות ההתנחלות של הממשלה.

דב חנין: וכנראה כדי לפצות על התחושה הזאת, שהוא לא מצליח לקרוא את המציאות, הוא התהדר בכך שלפחות את העלייה במחירי הדירות הוא חזה, והוא המליץ מראש לכולנו לקנות דירות.

דב חנין: מה לעשות, יש רבים שלא יכולים לקנות דירות גם כאשר ראש הממשלה ממליץ.

דב חנין: צריך לומר גם שאת ההמלצה הוא לא פרסם בזמן – הוא פרסם אותה באיחור של כמה שנים.

דב חנין: אבל החשוב מכול, ראש הממשלה נתניהו לא יכול להמליץ לאנשים לקנות דירות כי המחיר יעלה; ראש הממשלה נתניהו צריך לעשות מעשה כדי שמחירי הדירות בפועל ירדו.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: האם לא שמתי לב למישהו שביקש להירשם?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אצלי ברשימה – הרשימה תמה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, ביום גשום זה, ביום סוער כזה, המדינה הורסת את בתיהם של אזרחיה הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: זה מראה כמה הממשלה הזאת היא ממשלה ממש גזענית, וממשיכה בהדרה, בקיפוח, בזלזול.

טלב אבו עראר: לא מספיק שמזג האוויר הסוער העיף כמה בתים, כמה צריפים שם, והותיר את התושבים בלי קורת גג, במקום שנתניהו וממשלתו ידאגו לעזור ולסייע לאזרחים הבדואים, למשפחות האלה, באים והורסים להם.

טלב אבו עראר: זה מראה חוסר אחריות, גזענות, הדרה, זלזול באזרחים הערבים הבדואים שם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, דרך אגב, רק התייחסות קטנה לגבי יום זכויות החולה, יום חשוב שהכנסת תמיד מציינת: הוא נדחה, הוא ודאי לא בוטל, ולמיטב הבנתי – בהסכמה עם כל המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לקחתי על עצמי לשבץ את ציון היום הזה בשבועות הקרובים ולא לדחות אותו "עד בכלל".

דב חנין: מצוין.

דב חנין: ציון יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה, מס' 5436, 5470 ו-5542.

יולי יואל אדלשטיין: יום מיוחד זה טרי למדי בחיינו הציבוריים, ומיוזמה אזרחית ברוכה הפך בהחלטת הממשלה ליום ממלכתי אך לפני כשנתיים.

יולי יואל אדלשטיין: רשמית הוא צוין השנה בט"ו בכסלו.

יולי יואל אדלשטיין: כ-70,000 איש ואישה בישראל נושאים על גופם ובנפשם את צלקות מערכות ישראל ופעולות האיבה.

יולי יואל אדלשטיין: מלחמות ישראל ומבצעיה, וכן פיגועי הטרור לאורך השנים, גבו מחיר אישי כבד מרבים כל כך, חיילים ואזרחים, והם משלמים אותו יום-יום ושעה-שעה.

יולי יואל אדלשטיין: לכל אלו שלחמו והגנו על כולנו בגופם אנו חבים חוב של כבוד על שהיו נכונים לצאת חלוצים לפני המחנה ולהסתכן ביקר להם מכול.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, זו הזדמנות פז וזכות של ממש להתוודע אליהם, לחבק אותם ולשמוע על העובר עליהם בשגרת יומם; כיצד הם מתמודדים עם הפציעה, לעתים תוך הפגנת רוח אנושית יוצאת דופן ונחישות להוסיף לפעול, ליצור ולחיות את החיים במלואם על אף הפציעה.

יולי יואל אדלשטיין: קיומו של יום מיוחד וחשוב זה, על שלל הפעילויות המיוחדות שהתקיימו במהלכו – מהרצאות ושיעורים ועד לצעדה ועצרות תמיכה – הם מגילויי האחווה המרשימים של החברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: דומה שאין הולמים יותר מימים אלו, בעיצומו של חג החנוכה, כדי להעלות על נס את גילויי הגבורה, המסירות וההקרבה של רבים כל כך העומדים על משמר ארצנו.

יולי יואל אדלשטיין: גבורתם איננה נמדדת רק באומץ בשדה המערכה אל מול האויב; גבורה היא לעתים היכולת להתעלות ולא להיכנע לחולשות גופניות, למגבלה או לנכות שלפתע קפצה עליך בלא כל הכנה מוקדמת.

יולי יואל אדלשטיין: ביום הזה, בשם אזרחי ישראל וכנסת ישראל, אנחנו מוקירים אתכם, מצדיעים לכם, שולחים לכם חיבוק של אמת ואומרים לכם תודה גדולה, מקרב הלב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכם, אחינו פצועי מערכות ישראל ופעולות הטרור.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות חמות להוגיו ומוביליו של יום ההוקרה לפצועים, שהולך ומתקבע בסדר-היום הציבורי והלאומי כאילו היה כאן מאז ומעולם, והוא אכן הצלחה גדולה כמפעל חברתי ולאומי חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: כמה חברי כנסת יזמו הצעות דחופות לסדר-היום בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את הראשון שבהם, חבר הכנסת יהודה גליק; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין, גברתי מזכירת הכנסת, הגברת ירדנה, חברי וחברותי מן הקואליציה ומן האופוזיציה, מתוקים ומתוקות, באשר אתם, יהודים ושאינם יהודים, בעיצומו של חג החנוכה מתכנסים אנו כאן, מתכנסים קודם כול להודות לקדוש-ברוך-הוא על זה שאנחנו חיים כאן, בארץ-ישראל, על הנסים, ועל הנפלאות, ועל התשועות, ועל הנחמות, ואנחנו אומרים גם: ועל המלחמות.

יהודה גליק: לכאורה, מה יש להודות על מלחמות?

יהודה גליק: מה יש להודות על מלחמות?

יהודה גליק: נדמה לי שאנחנו שחזרנו לארץ יכולים להסביר יותר מכול מה יש להודות.

יהודה גליק: איש מאתנו לא רוצה מלחמות, לא שש אל מלחמות.

יהודה גליק: כולנו, שואפי שלום אנו; כולנו רוצים להגיע אל היום שבו הארץ הזאת תהיה כל-כולה ארץ של אור, שמחה וחיים.

יהודה גליק: אבל גם על מלחמות צריך להודות, ואני אסביר למה.

יהודה גליק: אנחנו זוכרים מה עבר עמנו לפני 80 שנה, עת נלקחנו כצאן לטבח ולא יכולנו להילחם; לא הייתה לנו האפשרות לעמוד; לא היינו עם עִם מדינה ועם צבא.

יהודה גליק: לא יכולנו להילחם.

יהודה גליק: יהודה המכבי קם כאיש מן העם ואמר: רבותי, אנחנו לוקחים את גורלנו לידינו.

יהודה גליק: אנחנו עם שיכול לעמוד ולהגן על עצמו.

יהודה גליק: אנחנו עם שיכול לעמוד ולהגן על עצמו.

יהודה גליק: גם בימים אלו יש לא מעט שלא בחרו להיות חיילים אבל המציאות כפתה זאת עליהם, המציאות שאנחנו חיים בתוכה כעם עצמאי בארצו.

יהודה גליק: המציאות כפתה עליהם חיים לא פשוטים.

יהודה גליק: לפעמים אנחנו יכולים לראות אותם ולא לשים לב אליהם; הם יושבים באוטובוס, הם יושבים בבתי-הקפה, הם הולכים ברחוב, אבל בלילה, על משכבם, הם סוחבים כאב, בכי, דמע.

יהודה גליק: הם יכולים לסחוב טראומה או פוסט-טראומה; הם יכולים לסחוב כאב פיזי או כאב נפשי, והם סוחבים את זה אתם יום-יום.

יהודה גליק: הם לא שוכחים את אותו פיגוע שהם נפגעו בו, את אותה מסעדה שהם הלכו לצאת לבלות בה עם החברה והתפוצץ להם שם מתאבד חלאת אדם.

יהודה גליק: הם לא ישכחו את זה.

יהודה גליק: את זה הם לא שוכחים, יום-יום הם לא שוכחים, ואנחנו חיים את חיינו פה.

יהודה גליק: ברוך השם, גם אני מודה על הנסים שקרו לי באופן אישי לפני שנתיים בניסיון להתנקש בחיי.

יהודה גליק: כן, ברוך השם, חזרתי, אני עומד על הרגליים, אני היום חבר כנסת, אבל אולי אתם לא יודעים שגם אני סוחב אתי 53% נכות, אני סוחב אתי כאב 24 שעות ביממה, וברוך השם, אני יצאתי בטוב.

יהודה גליק: יש אנשים שסוחבים אתם כיסא גלגלים; יש אנשים כרותי איבר; יש אנשים שסוחבים אתם כאבים פנימיים שלא תמיד רואים.

יהודה גליק: כולנו כאן חיים בזכותם – שלא תמיד הם יודעים לקטר ולהתלונן ולהתבכיין על מצבם.

יהודה גליק: הם סוחבים את זה אתם כי הם יודעים שהם שילמו את המחיר הנקודתי עבור כולנו, כדי שכולנו נוכל להמשיך לחיות כאן להיות חזקים.

יהודה גליק: אנחנו מכאן, היום, בשם כל כנסת ישראל, שולחים להם קודם כול חיבוק גדול גדול, מחזקים את ידיהם, שותפים אתם בכאב היומיומי, שותפים אתם בתחושת השליחות שלהם.

יהודה גליק: כן, אתם הייתם בחזית שלא בחרתם בה.

יהודה גליק: אתם, נפגעי האיבה, נפגעי השנאה, בזכות עמידתכם האיתנה אנחנו עוד נוכל להרים פה לא איבה, אלא אהבה.

יהודה גליק: ירושלים – עיר שחוברה לה יחדיו.

יהודה גליק: אני כרגע מגיע מתערוכה שאנחנו פתחנו היום בוועדת החינוך על כך שירושלים, שלכאורה בכל העולם רואים אותה תמיד – תמונות: מחסומים, פצצות, פיגועים – ירושלים, יש בה חיים יומיומיים עם אהבה גדולה, עם שלום.

יהודה גליק: יהודים ושאינם יהודים חיים כאן כולם יחד.

יהודה גליק: משרתים.

יהודה גליק: אני נפגעתי על-ידי מוסלמי, שירה בי, אבל מי שניתח את החזה שלי, ד"ר פיראס, גם הוא מוסלמי.

יהודה גליק: בירושלים יש מנהלי בתי-מלון, יש אנשים ערבים שמנהלים מה שאתם רק רוצים; בכל הדרגות.

יהודה גליק: מהנדסים, אנשי היי-טק – וכך אנחנו נמשיך.

יהודה גליק: ובכל זה, אתם, נפגעי האיבה, משלמים את המחיר יום-יום, ולכן אנחנו מכאן שולחים לכם: היו חזקים, היו ברוכים, יחד אנחנו נצליח להתקדם, לחיי – ולתפארת – מדינת ישראל.

יהודה גליק: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת חיים ילין; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, עצוב לי – אני מודה שעצוב לי, שבימי שלישי המליאה ריקה.

חיים ילין: אני אומר לכולנו שאנחנו חייבים לעשות איזשהו שינוי, שלא יהיה כאן ריק בימי שלישי.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, גם בימים אחרים היינו עדים למחזה דומה.

יולי יואל אדלשטיין: גם לי עצוב.

חיים ילין: לא, לא אמרתי שזה מהיום שאני הגעתי, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני אומר לך, ניסינו כבר לחשוב לא לקיים את הימים החשובים האלה ביום שלישי.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא – – –

אילן גילאון: – – –

מיקי רוזנטל: נקים ועדה.

מיקי רוזנטל: יש רעיונות.

חיים ילין: אדוני, כבוד היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, בכל עיר במדינה יש צלקות.

חיים ילין: צלקות מפיגועים, ממלחמות, מירי, משרפות – צלקות שלא התאחו ולא יתאחו.

חיים ילין: עשרות-אלפי אזרחים ואזרחיות המדינה, גם בשירות הצבאי, נפלו קורבן למעשים שהשאירו בהם חותם שלא יעבור לעולם.

חיים ילין: לאחר פיגוע אנחנו, כחברה, מנסים להמשיך הלאה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

חיים ילין: גם המעט שיש – הם מפריעים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אוסאמה סעדי ודוד ביטן, אנחנו מדברים על פצועי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה, אז לא בטוח שמתאים להפריע.

חיים ילין: זה כנראה כן מתאים.

חיים ילין: הם דנים עכשיו בביומטרי, אתה מבין מה קורה שם?

חיים ילין: לאחר פיגוע אנחנו, כחברה, מנסים להמשיך הלאה, אבל משפחות רבות שעל גופן צלקות הפיגועים נשכחות מאחור ונותרות לבד בכאבן ובסבלן.

חיים ילין: סבך הביורוקרטיה שאתו נאלצים להתמודד הנפגעים, גם מול משרד הביטחון וגם מול הביטוח הלאומי, הוא מהכשלים הגדולים שלנו כנבחרי ציבור וכמדינה ביחסנו אליהם.

חיים ילין: עלינו לוודא, לפעול ולהילחם שכל זכויותיהם יכובדו, ביתר שאת, במהירות ובקלות, כדי לסייע להם להמשיך בנתיב חייהם ולא לחיות את האירוע בכל יום מחדש דרך מסע ייסורים ביורוקרטי.

חיים ילין: אל לנו לזכור את נפגעי ונפגעות פעולות האיבה רק בעת טרור, ועלינו לתת לנפגעים את היכולת לאסוף את כל כוחם כדי להמשיך לחיות את החיים חרף הטראומה הקשה שפקדה אותם.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, נורא רציתי להביא חוק היום.

חיים ילין: נורא רציתי להביא חוק שנועד לנסות להכיר באנשים שעברו טראומה, שאין להם צלקות גופניות שאתה יכול לראות, אלא הצלקת היא פנימית, נפשית.

חיים ילין: הסבך הביורוקרטי להביא חוק כזה הוא כל כך גדול – כל כך הרבה אנחנו חווים את זה בעוטף-עזה, כל כך הרבה אנחנו חווים את זה בחלקים נוספים במדינת ישראל; גם מי שעבר תאונת דרכים, וגם מי ששומע את ה"צבע אדום" או את האזעקה.

חיים ילין: הרי לפעמים, אני אומר, הטרור לא מבחין בין ימין לשמאל, אז למה החוקים שבאים לכבודם מופרדים בין ימין לשמאל, בין קואליציה לאופוזיציה?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: יש מקומות שאנחנו חייבים להוציא את הפוליטיקה מהם.

חיים ילין: יש מקומות אנושיים, שאנחנו חייבים כולנו להתאחד, ולא להסתכל רק על הקטע החומרי, אלא על המעשה האצילי, האנושי, שאנחנו, כריבון, יכולים לעזור לאזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: תוסיף לי את הדקה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף לך 15 שניות.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, אני יודע שאני ממקד לא מעט עניין ואולי גם לא מעט סקרנות בעובדה שדווקא אני נבחרתי לדבר אליכם ביום הזה.

זוהיר בהלול: ואני הסכמתי – וזה וידויִי האישי – בלי למצמץ ואף להסס, מכיוון שזו הזדמנות פז של עבדכם הנאמן לומר שכאבה של האם העברייה הוא בדיוק כאבה של האם הערבייה.

זוהיר בהלול: השכול, חברות וחברים, איננו מבדיל בין הצד הזה לצד האחר, כי בסך הכול רק קו דמיוני חוצץ בין הכאב כאן לכאב שם.

זוהיר בהלול: אני בן המדינה הזאת, אבל אני גם בנה של האומה השכנה הקרובה.

זוהיר בהלול: אנחנו חווים מאז הבריאה יותר מלחמות – האנושות ידעה למן הבריאה יותר מלחמות – מהסכמות, יותר יריות משיחות פיוס, יותר איבה ושנאה מסובלנות ואנושיות.

זוהיר בהלול: מדינתנו הקטנטנה, שהיא סיפור הצלחה מאין-כמותו, חוותה יותר מעשר מלחמות למן תקומתה לפני 68 שנים.

זוהיר בהלול: יוסי שריד, עליו השלום, מורי ורבי, לפחות מהבחינה הרוחנית והאידיאולוגית, אמר פעם: למה מהשלום מתייאשים מהר כל כך ומהמלחמות אף פעם לא?

זוהיר בהלול: שאלה רטורית, סוגסטיבית, שמהדהדת לה בכל עולם שיש בתוכו אנשים שהלבבות שלהם פועמים.

זוהיר בהלול: לא תמיד פעימות הלב חושפות את אנושיותו של האדם, כי יש לבבות, באופן מטפורי, שלא פועמים.

זוהיר בהלול: יש לבבות שאכן פועמים בחוזקה, כאשר תעצומות הנפש מביאות את האנשים האלה אל מחוזות האנושיות.

זוהיר בהלול: אני חווה כאב לא פעם ולא פעמיים, במדינתנו הקטנה, ואני בוודאי יודע בתוך לבבי ובתוך התחושות התוך-עורקיות שלי, שאנחנו צריכים – ומצווים – אפילו פעם אחת בחיינו, לחשוב על הדורות הבאים שלנו יותר מאשר על הרגע שבו אנו חיים.

זוהיר בהלול: אנחנו מצווים לבנות גשרים אל העתיד של הדורות הבאים שלנו, של בנינו, של בנותינו, כדי שנאמר: די לשפיכות הדמים.

זוהיר בהלול: די למלחמות הארורות.

זוהיר בהלול: לעזאזל היריות והרקטות.

זוהיר בהלול: די לשיח המתלהם והמיליטנטי.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל לא נולדה כדי שתחווה יום-יום רק אימה מפחד השכן, והשכן לא צריך לחשוש יום-יום מאימתה של מדינת ישראל החזקה ובעלת הנשק המודרני הטוב ביותר עלי אדמות.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל והחברה הישראלית, יש להן מספיק כדי להתהדר; זוהי מדינה שפעם אחר פעם, אדוני היושב-ראש, מגיעה לאדני פרס נובל למדעים, לרפואה, לפיזיקה, לכימיה, לְמה לא?

זוהיר בהלול: זאת מדינה שיכולה להיות בשורה לעמים, והיא צריכה לחשוב – ולומר אחרי החשיבה הזאת, של המוח היהודי: די לנו ממלחמות, welcome לשיחות, לפיוס, ודי לשפיכות הדמים.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, דיברת על יותר מ-70,000 פצועים, נושאי צלקות, כדבריך.

זוהיר בהלול: נושאי הצלקות האלה, אנחנו חשים בהם – אנחנו חשים בהם רק ביום הראשון, ואולי ביום השני, ואז הם נכנסים לאזור הדממה – או מה שנקרא לאזור הדמדומים – ואתה ואני ואת והיא הולכים לבתינו וחוזרים לשגרת חיינו.

זוהיר בהלול: אבל האימהות – גם האם העברייה וגם האם הערבייה – ישהו ליד מיטת החולה, הבן היקר מפז, והן וחייהן לא יהיו דומים לאותם ימים שלפני אותן צלקות, אדוני היושב-ראש, שדיברת עליהן.

זוהיר בהלול: אני מנצל את ההזדמנות הזאת, שהעיניים מתמקדות בי, ואומר לכם:

זוהיר בהלול: אנחנו מחויבים מצו אלוקים לחזור אל האנושיות שבנו ולבנות לנו שדרות חיים אחרות; די לאותה חשיבה מצמררת שרק דרך החרב ודרך הפצצה ודרך המטוס נוכל לבנות לנו חיים שקטים.

זוהיר בהלול: החיים השקטים והשלווים יבואו אלינו כאשר נשנה את הדנ"א שלנו, ונשוב להיות בני-אדם, ונרחיק מאתנו עד קץ העולם את הדמעות, את השכול ואת היתמות.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב למציעים בדיון המיוחד הזה, ביום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופיגועי הטרור.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הזה הוא אכן באמת יום מיוחד, ואגב, הוא מסמל, אני חושב, לכולנו, איך יכולה לבוא יוזמה חוץ-פרלמנטרית, יוזמה טובה וראויה, שבסופו של דבר הכנסת מאמצת אותה.

אלי בן-דהן: כידוע לכם, היוזמה לעריכת יום הוקרה לפצועי צה"ל ופעולות האיבה באה מיוזמה של בחור צעיר, במקרה מבאר-שבע, מרכז סניף "בני עקיבא" בבאר-שבע, שאמר: לא יכול להיות שאנחנו כל הזמן מזכירים רק את הנופלים, ולא זוכרים את הפצועים; הגיע הזמן שגם אותם נוקיר וגם להם נייחד יום.

אלי בן-דהן: ואכן, היוזמה הזאת התגלגלה עד להחלטת ממשלה – בממשלה הקודמת – וליום הזה נבחר, לא לחינם, יום כ"ט בנובמבר – בתאריך העברי שלו – היום שבו אומות העולם החליטו על הקמת מדינה לעם היהודי, כאן, בארץ-ישראל.

אלי בן-דהן: אני חושב שאנחנו צריכים לזכור פה כמה דברים.

אלי בן-דהן: 1.

אלי בן-דהן: היום הזה הוא באמת יום מיוחד, שבו אנחנו מוקירים את אלה שמסרו את גופם, גופם ממש, בעבורנו, בעבור תקומתה של מדינת ישראל, כדי להגן עלינו, כאן.

אלי בן-דהן: ובאמת צדקת, חבר הכנסת זוהיר בהלול, שהם אינם מסתפקים ביום אחד; אנחנו זוכרים את יום הפציעה, בעבורם המלחמה לעולם לא תמה.

אלי בן-דהן: בעבורם המלחמה נמשכת יום-יום, שעה-שעה, ובאמת, הם ממשיכים להיאבק כדי לחזור למסלול החיים הרגיל, שבו הם נעו לפני הפציעה.

אלי בן-דהן: לרוב, לצערנו הרב, הם לא יכולים לחזור לאותו מסלול, אבל משתדלים להגיע כמה שאפשר, ואנחנו עושים מאמצים גדולים מאוד שכל מי שנפצע יוכל להגשים את מאווייו, להגשים את חלומותיו, כדי שירגיש שבאמת הפגיעה הזאת היא לא כזאת פגיעה שבגללה הוא הפסיד את עולמו כולו.

אלי בן-דהן: אבל אני רוצה לומר, ביום זה אנחנו צריכים להוקיר לא רק את הפצועים, אלא גם את משפחותיהם.

אלי בן-דהן: צריך לדעת שהפציעה היא לא רק פציעה של הפצוע עצמו – הנפגע – אלא גם של בני המשפחות.

אלי בן-דהן: כל המשפחה הופכת להיות רתומה למאמץ הגדול להחזיר את הבן למסלול החיים הרגיל.

אלי בן-דהן: המשפחה כולה – חלקם מפסיקים לעבוד, מפסיקים הרבה מאוד ממסלול החיים הרגיל שלהם, ונרתמים למשימה הגדולה להשיב את הבן שנפצע למסלול החיים שבו הוא נע לפני הפציעה.

אלי בן-דהן: וביום הזה אני רוצה לומר מכאן תודה, תודה גדולה, לא רק לפצועים, אלא גם למשפחות שלהם, שבאמת עושות מאמץ גדול ואדיר.

אלי בן-דהן: אני הקשבתי לדבריך, חבר הכנסת בהלול, ואני רוצה לומר שאכן, באמת הכאב הוא כאב משותף, לגבי אלה שנפצעו בעבור תקומתה של ישראל, לא רק יהודים, אלא גם דרוזים, בדואים, נוצרים, צ'רקסים, כל מי שנפל בחלקו להגן על מדינת ישראל – אכן, הכאב הוא כאב משותף לכולם.

אלי בן-דהן: אבל אם כוונתך הייתה לרמוז שאולי צריך להשוות את הכאב של אם של מחבל שנפצע לכאב של אם של חייל שנפצע, בעניין הזה, לצערי, אני לא אוכל להסכים אתך.

אלי בן-דהן: אני חושב שיש הבדל גדול ועצום בין שני הדברים: אנחנו מעולם לא ראינו אימא של חייל שנפצע שיוצאת בשמחה ובצהלה.

אלי בן-דהן: אולי היא שמחה שבנה נשאר חי, אבל היא ודאי לא שמחה שבנה נפצע.

אלי בן-דהן: ואנחנו רואים, לצערנו, לפעמים – מחזות שלא ייאמנו – שאימא של מחבל טרוריסט שמחה על כך שהוא נהרג, או שמחה על כך שהוא נפצע.

אלי בן-דהן: בעניין הזה, אני מקווה שתסכים אתי, אין מה להשוות.

אלי בן-דהן: הכאב הוא – – –

אילן גילאון: אני לא מסכים אתך שאתה מעלה את זה ומקלקל את השורה היפה שהוא העלה.

אלי בן-דהן: אני אמרתי, אם זאת כוונתו – – –

אילן גילאון: לא, לא ירדת לסוף דעתו – – –

אלי בן-דהן: יכול להיות שלא הבנתי, לכן אמרתי שאם זאת הכוונה, אני שמח, הלוואי, אני אשמח שתתקן אותי.

אלי בן-דהן: אמרתי: אם זאת הכוונה, ודאי שלא, ואם הכוונה היא, כפי שהזכרתי בדברי קודם, חבר הכנסת גילאון, אמרתי שבאמת אני רואה ביום הזה יום של כולם, כל מי – – –

אילן גילאון: אין אימא ששמחה על מות בנה, זה בניגוד לטבע, אדוני.

אלי בן-דהן: מה?

אילן גילאון: זה בניגוד לטבע, הדבר הזה שאתה אומר.

אילן גילאון: אין אימא ששמחה על מות בנה.

אלי בן-דהן: אני אראה לך מחזות – – –

אילן גילאון: – – –

אלי בן-דהן: תסתכל, אתה כנראה לא רואה את כל המחזות שאנחנו רואים, ואני מציע לך לראות אותם, ותראה איך הדברים נעשים.

אלי בן-דהן: בכל אופן, אני רוצה באמת לסכם ולומר שביום הזה אנחנו צריכים להוקיר ולהעריך את פצועי ונפגעי פעולות האיבה, את בני המשפחות שלהם, לזכור שמלחמתם לא הסתיימה, אלא היא מלחמה שנמשכת יום-יום, ואני מקווה שגם הדיון הזה כאן יוביל אותנו לעוד תיקוני חקיקה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר שאנחנו – חבר הכנסת ילין, תדע לך שיש פעילות גדולה בעניין הזה במשרד הביטחון בשבועות ובחודשים האחרונים, ואני מקווה מאוד שאתה גם תראה את תיקוני החקיקה ותיקונים נוספים שיגיעו בזמן הקרוב.

אלי בן-דהן: באמת, כי אנחנו חושבים שאין ערך לכל מה שנעשה – ונוקיר את פצועי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה, לעולם לא נוכל להשלים את מה שהם חסרים, אבל אנחנו לפחות נעשה כמיטב יכולתנו להקל על חייהם מכאן ולהבא.

אלי בן-דהן: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: מה סגן השר מציע, להסתפק בדבריו?

אלי בן-דהן: כן.

חיים ילין: לא, אני מציע – אני מבקש שנעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

חיים ילין: אם נצליח – אני אומר בכנות – אם נצליח להקים ועדה משותפת של ועדת העבודה והרווחה יחד עם ועדת החוץ והביטחון, אז השגנו משהו.

יולי יואל אדלשטיין: גם סגן השר הודיע שהוא לא מתנגד.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מבקש להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לפני ההצבעה אני מבקש לומר שאדוני סגן השר – וגם לשר שטייניץ אני אומר את זה, וגם למציעים – אני פוגש – דיבר פה חבר הכנסת זוהיר בהלול על כך שאנחנו פוגשים את הפצועים יום-יומיים אחרי פציעתם, ואחר כך הם נעלמים, ונשארים עם המשפחה, וזה תהליך כואב וטבעי ומצער – אני פוגש לא מעט אנשים שסירבו להיכנע לפציעה, ויצאו לחיים אחרים כספורטאים במערכת בתי-לוחם.

יולי יואל אדלשטיין: וכל פעם כשאני מגיע – ואני מגיע על בסיס קבוע להתאמן אתם – הם אומרים לי: למה אתה לא מארגן איזושהי קבוצה של חברי כנסת שיבואו ונתחרה ונעשה פה איזה יום, וכן הלאה?

יולי יואל אדלשטיין: ואני תמיד אומר: אתם יודעים מה?

יולי יואל אדלשטיין: לארגן קבוצה של חברי כנסת ולתאם בין כולם?

יולי יואל אדלשטיין: אז הנה, אדוני סגן השר חובב בדיוק אותו ענף כמוני, וגם השר שטייניץ, אני אגלה לך.

יולי יואל אדלשטיין: אז אולי אנחנו פעם, לפני שנדבר על דברים גדולים בחקיקה, נבוא לאחד מבתי-הלוחם ונשמח את האנשים, וגם נחטוף מהם, כי הם טובים מאוד בספורט.

חיים ילין: הם ינצחו אותנו.

חיים ילין: בגדול הם ינצחו אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, אז אני אומר, אנחנו גם נחטוף מהם, אבל אין בזה בושה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני מציע, באמת, בואו נתאם את הדברים האלה, נארגן קבוצה של חברי כנסת, ונוכיח שלא רק ביום ההוקרה אלא גם בשאר הימים אנחנו זוכרים אותם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הביטחון הציע להעביר את נושא יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, מי שמצביע בעד – העברה לוועדה; מי שמצביע נגד – מבקש להסיר מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא יידון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה – צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ז–2016.

יולי יואל אדלשטיין: בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט – חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להירשם – אנא הירשמו אצל מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נוכל לסגור את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד, מטעם יושב-ראש ועדת החוקה, להציג בפניכם צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ז–2016.

אורי מקלב: חברי חברי הכנסת, הנושא הזה, של הצו, הוצא מכוח חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע–2009.

אורי מקלב: עכשיו, קצת היסטוריה, לא ארוכה: הצו אושר היום, 27 בדצמבר 2016, בישיבת ועדה משותפת של שתי ועדות הכנסת הפועלות מכוח החוק האמור; בדברי אתייחס אליה כוועדת הכנסת המשותפת:

אורי מקלב: אחת היא ועדת הכנסת המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת המדע והטכנולוגיה, שהיא הוועדה שמלווה את החוק ואת תוכנית המבחן – הפיילוט – שבה עוסק צו זה, וכאמור, אני מילאתי את מקומו של היושב-ראש; השנייה היא ועדת הכנסת ליישומים ביומטריים, הפועלת בענייני אבטחת מידע ופעילות רשויות הביטחון לגבי המאגר הביומטרי לפי חוק זה, במקביל לוועדה הזאת.

אורי מקלב: הצו קובע כי תוכנית המבחן, הפיילוט, הפועלת מכוח הצו הקיים והחוק, שאמורה לפקוע ב-31 בדצמבר 2016, בעוד כמה ימים, תוארך עד 28 בפברואר 2017.

אורי מקלב: זו הפעם השלישית שהוועדה המשותפת נעתרת לבקשת שרי הפנים – כי לא מדובר באותו שר – להאריך את תוכנית המבחן המקורית, שנמשכה שנתיים.

אורי מקלב: ביוני 2015 התבקשנו על-ידי השר סילבן שלום להאריך בפעם הראשונה, ולאחר מכן, במרס 2016, נתבקשנו על-ידי השר המכהן להאריך בתשעה חודשים נוספים – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: חברות הכנסת סויד וזנדברג, מה קרה?

רויטל סויד: היא נסערת מאוד.

אורי מקלב: – – וכעת מדובר בהארכה קצרה, בנסיבות חדשות.

אורי מקלב: לפי סעיף 41(5) לחוק הביומטרי, נדרש אישור מליאת הכנסת לצו האמור.

אורי מקלב: הבאתו של צו לאישור מליאת הכנסת איננה דבר שבשגרה.

אורי מקלב: הוועדה שחוקקה את החוק הביאה בחשבון את הרגישויות וההשלכות של הקמתו של מאגר ביומטרי לצד תעודות זהות ביומטריות, והחליטה שלאור חשיבות הנושא, הוא יובא לפתחה של מליאת הכנסת לאישור סופי.

אורי מקלב: נוסף על האישור של ועדות הכנסת שהזכרתי, לצו זה נדרשו בתוך הממשלה הסכמת שר האוצר, התייעצות עם שרת המשפטים ואישור ועדת השרים לעניינים ביומטריים.

אורי מקלב: אנו נמצאים בסיטואציה מיוחדת עם סיום תוכנית המבחן; על-פי החוק שמכוחו פועל צו זה, עם תום תקופת המבחן שר הפנים יוכל להחליט על כמה אפשרויות פעולה, ובהן: 1.

אורי מקלב: לקבוע בצו כי ההוראות לפי החוק הביומטרי יחולו על כלל התושבים; 2.

אורי מקלב: לקבוע בצו כי החלת החוק תהיה הדרגתית ובתנאים שייקבעו בצו; 3.

אורי מקלב: לא להוציא צו או צווים כאמור לעיל.

אורי מקלב: אם לא הוצא צו כאמור עד תום שנתיים נוספות מתחילת תקופת המבחן, היינו עד 29 ביוני 2017, יימחק המאגר הביומטרי.

אורי מקלב: שר הפנים קיבל החלטה.

אורי מקלב: הוא החליט כי עם תום תקופת המבחן, שלא להחיל את הוראות החוק כמות שהן, כי אם לשנות את כלל המתווה הקיים בחוק הנוכחי ולהציע הסדר חלופי.

אורי מקלב: ההסדר הזה – אנחנו הצבענו עליו לא מזמן בקריאה ראשונה – מופיע בהצעת החוק שעברה ביום שני שעבר, ב-19 בדצמבר 2016.

אורי מקלב: עם הנחת ההצעה, התבקשה הכנסת לסיים את תהליך החקיקה לפני תום תקופת הפיילוט, היינו עד סוף שבוע זה, שבו חל חג החנוכה.

אורי מקלב: בגלל השבוע הזה, בגלל המורכבות, היו כמה אפשרויות, ואני אקריא מה החליטו יושבי-הראש והאנשים שהיו קשורים לעניין.

אורי מקלב: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, העומד בראש הוועדה המשותפת לפי החוק, אשר דנה בממצאי תוכנית המבחן בשלוש השנים האחרונות, סבר, בהיגיון רב, כי אין מקום שדיון בהצעת חוק כה כבדת משקל יתקיים בסד זמנים צר של שבוע בלבד, וכי יש לאפשר דיון מעמיק בהצעת החוק בנפרד מקיומו של הפיילוט.

אורי מקלב: אני מבין שזה גובה גם על-ידי היושב-ראש, שלא לעשות את זה בצורה מהירה, או אפילו שתיראה מהירה.

אורי מקלב: שר הפנים סבר, במקביל, כמובן לפי הייעוץ המקצועי שהוא קיבל במשרד שלו, וברשות האוכלוסין וההגירה, כי פקיעתו של צו תוכנית המבחן בלי שהחוק יתוקן במקביל וייכנס לתוקף תהיה פגיעה באזרחים שיצטרפו לתוכנית המבחן ויקבלו מסמכי זיהוי אלקטרוניים וירצו שירות בעבור המסמכים שיקבלו.

אורי מקלב: אני מביא דוגמה: אדם שלא יבוא מ-1 בחודש ולא ייתנו לו תעודת זהות ביומטרית אלא תעודת זהות רגילה, כי אין חוק, ולאחר מכן בעוד חודשיים הוא יבוא עוד פעם – אנחנו מטילים באמת על אנשים טרחה רבה.

אורי מקלב: במצב זה ראה יושב-ראש הוועדה עין בעין עם שר הפנים כי יש מקום להאריך, ולא באופן טכני, את תוכנית המבחן, כדי שלא תונף מעל דיוני החוק חרב הפגיעה האפשרית באזרחים.

אורי מקלב: עם זאת, הוועדה לא ראתה עין בעין עם נציגי השר אשר הגיעו לוועדה אשר למתכונת של הצו אשר התבקשה הארכתו בחודשיים.

אורי מקלב: אבל צריך לציין: היא לא ראתה עין בעין, אבל בסופו של דבר כולם הסכימו להצעה שקיבלנו היום בוועדה.

אורי מקלב: מרבית חברי הוועדה, קואליציה ואופוזיציה גם יחד, סברו כי עם הרוחות הטובות של השינוי שנושבות מהצעת החוק שהביא לנו השר, שהיא הצעה הרבה יותר רכה, ואחרת מהצעת החוק המקורית והפיילוט שהיום מתקיים – הצו היה צריך לחול על המתכונת הקודמת – הרי שלא הגיוני כי הפיילוט יתבצע על בסיס החוק הקיים, שלפיו ניטלות מתושבים טביעות אצבע ותמונות פנים ומוכנסות למאגר.

אורי מקלב: הוועדה חששה כי אין הדבר הוגן כלפי האזרחים אשר יבקשו כעת תעודת זהות ביומטרית וייכנסו למאגר עכשיו, בתקופת הפיילוט, ומצבם יהיה שונה משל אזרחים שיבקשו תעודה ביומטרית עם כניסת החוק לתוקף ולא יחויבו להכניס את טביעות אצבעותיהם למאגר.

אורי מקלב: אני רק אגיד, במאמר מוסגר, שגם אם הצעת החוק הייתה מתקבלת בשבוע הזה – גם שם הצעת החוק מבקשת שפיילוט יימשך עוד תקופה כדי לתת זמן שהחוק ייכנס לתוקף ולהטמיע אותו בצורה שהחוק יחוקק.

אורי מקלב: אני כבר מסיים.

אורי מקלב: אחת מההצעות שהועלו נוכח הצעת החוק החדשה היא שטביעות אצבע שיילקחו במועד הארכת הפיילוט כלל לא ייכללו במאגר ויימחקו לאחר הנפקת תעודת הזהות או הדרכון הביומטריים.

אורי מקלב: לצערנו, נציגי משרד הפנים טענו כי פתרונות אלה מחייבים היערכות מיוחדת שהם אינם יכולים לעמוד בה.

אורי מקלב: לפיכך, אנו קוראים כאן לשר – זאת מטרה ופנייה – לוודא כי תושבים המבקשים תעודות זהות ביומטריות או דרכונים ביומטריים בתקופה שבין 1 בינואר 2017 ל-28 בפברואר 2017, חודשיים, שבה יחול הפיילוט, יקבלו הסבר ברור וחד-משמעי על המצב.

אורי מקלב: במקביל לצו שהבאנו בפניכם היום, תצא מהוועדה פנייה לשר הפנים בעניין זה, כדי שתושבי ישראל ידעו כי בעוד חודשיים, מתחילת השנה, ככל הנראה, הם יוכלו לקבל תעודת זהות ודרכון ביומטריים, אבל טביעות אצבעותיהם ייכנסו למאגר ביומטרי רק מרצון, או לפי מה שהם יבקשו.

אורי מקלב: כמו כן יש לעדכן תושבים אלה, שאם כן יבקשו תעודת זהות כאמור בתקופת הארכת הפיילוט הנוכחית, יצטרכו בעתיד לבקש באופן מיוחד את מחיקתם מהמאגר וכן להוציא תעודה חדשה.

אורי מקלב: זה המצב עכשיו.

אורי מקלב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, וחברי חברי הכנסת, יכול להיות שעם הצעת החוק אנחנו גם נכניס דברים לתוכה שישפרו את המצב.

אורי מקלב: בסד הזמנים שאנחנו היום קיבלנו, זו ההצעה.

אורי מקלב: זה האופן שבו קיבלנו את אישור הצו.

אורי מקלב: לכן אני מבקש, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, לאשר צו זה כפי שהקראתי אותו פה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב, שהציג את ההצעה בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מקלב, אני חושב שההבדל כאן זה בין "לומדעס" לבין הלכה למעשה, כי אני לא בדקתי את הדברים בשבוע האחרון, אבל מניסיון אישי של אחד מבני משפחתי להוציא דרכון ביומטרי – נאמר לו שהיחידה הזאת מושבתת כבר כמה חודשים, ועדיין אין סוף לשביתה, כך שזה הכול "לומדעס", ולא הלכה למעשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, זה למזלו, וטוב שכך.

יולי יואל אדלשטיין: אה, כן, יכול להיות.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אם יש מישהו באולם שלא נרשם לדיון, כדי למנוע אחר כך טענות – אני סוגר, אם כן, את הרשימה, כל מי שרצה לדבר נרשם.

יולי יואל אדלשטיין: אני רושם גם אותך, חברי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן תפתח את הדיון – שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי, חברות וחברי הכנסת, תראו, זאת הפעם השלישית, לפחות מאז שאני בכנסת, שאנחנו מצביעים על הארכת הפיילוט.

יעל כהן-פארן: זה רק מעיד פה קצת על חוסר יציבות, אולי.

יעל כהן-פארן: פעם זה היה צריך לקבל עוד החלטה, התחלף שר, עכשיו אנחנו לקראת חוק חדש – אבל בואו נשים את הדברים על השולחן.

יעל כהן-פארן: החוק החדש עוד לא נחקק, אני מקווה מאוד שהוא יהיה שונה גם מהחוק הנוכחי, שהוא שונה מאוד מהפיילוט.

יעל כהן-פארן: לכן, אני סבורה שאין מקום להאריך את הפיילוט.

יעל כהן-פארן: אם הייתה מונחת היום על שולחן הוועדה איזושהי הצעת ביניים, שאומרת: לא למחוק את כל המאגר ב-1 בינואר, אבל לא להאריך את הפיילוט, ולא להכניס אף אחד חדש בתקופת המעבר הזאת עד שייחקק החוק הסופי – הייתי מקבלת אותה ומצביעה בעד.

יעל כהן-פארן: אבל הצעה כזאת לא הונחה על שולחן הוועדה.

יעל כהן-פארן: בכלל, כל ההליך של קביעת הדיון אתמול אחר הצהריים להיום בבוקר היה – בואו נאמר – קצת חשוד בתקינות מינהלית.

יעל כהן-פארן: אבל בסופו של דבר הצו אומר: מה שהיה הוא שיהיה עוד חודשיים.

יעל כהן-פארן: מי יודע, בסוף פברואר נתבקש להאריך את זה בחודשים נוספים.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לשים לזה סוף.

יעל כהן-פארן: החקיקה צריכה להתקדם בלי קשר לחרב המונפת על המאגר.

יעל כהן-פארן: המאגר יכול להיכנס להקפאה, ואז, כשיגיע חוק חדש, נקבל החלטה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר אזרחי ישראל לא יהיו מחויבים לתת טביעת אצבעות, וזה דבר מאוד משמעותי, וצריך לדאוג שהוא יעוגן בחוק החדש.

יעל כהן-פארן: עוד לא הגענו לדון בחוק, אבל נגיע.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר הפיילוט הזה, מי שנכנס אליו חייב לתת טביעות אצבעות, ומעמדו נחות ממה שייכנס לחוק, בין אם זה יהיה עוד חודשיים או עוד תקופה ניכרת יותר.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שגם האווירה בבית הזה, ממפלגות הקואליציה, גם, היא לשנות את רוח החוק, ובטח רוח הפיילוט לא תישאר.

יעל כהן-פארן: אז בואו נעמיד את הדברים על השולחן, נצביע נגד הארכת הצו, יביאו להצבעה, אולי בשבוע הבא, אולי אפילו כבר בימים לפני כן, מחר, מחרתיים, הצעה אחרת, שתקפיא את המאגר אבל תבטל את הפיילוט.

יעל כהן-פארן: אין מקום להאריך את הפיילוט.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, זה נושא שמלווה אותנו כמה שנים, עמיתי חברי הכנסת, ואני חייב בגילוי נאות לומר לכם שאני התנגדתי למאגר הביומטרי מהיום הראשון, מהרגע הראשון.

דב חנין: אני התנגדתי למאגר הביומטרי גם מהטעם העקרוני וגם מהטעם המעשי; מהטעם העקרוני התנגדתי מכיוון שאני לא חושב שאנחנו צריכים לחיות בחברה של "האח הגדול", שבה המדינה ממשטרת, מנהלת ואוגרת אצלה נתוני גוף של האזרחים.

דב חנין: מהטעם המעשי התנגדתי לחוק המאגר הביומטרי מכיוון שאמרתי כבר אז, שכל מאגר, גם אם הוא מוגן וגם אם הוא שמור, סופו להיפרץ.

דב חנין: הטעם המעשי הזה, עמיתי חברי הכנסת, מאוד מאוד התחזק בשנים האחרונות; ראינו דוגמאות נוספות רבות, מכל העולם, של מאגרים, כולל המאגרים הסודיים ביותר, שנפרצו.

דב חנין: ואמרתי אז, אני אומר גם היום: אם המאגר הביומטרי של נתוני הגוף של אזרחי ישראל ייפרץ, הנזק לכל אחד ואחת מאתנו כאזרח, והנזק לנו כחברה, יהיה עצום.

דב חנין: לכן התנגדתי למאגר.

דב חנין: כמו שאתם זוכרים, בסופו של דבר סוכם על הקמת פיילוט שיבחן את הצורך במאגר.

דב חנין: הפיילוט הזה התקיים, הסתיים – הסתיים לא רק במובן שהוא מיצה את עצמו, אלא הסתיים גם במובן שבינתיים שר הפנים גיבש דעה, והוא מתכוון לקדם מאגר במתכונת שונה מזאת שהוצעה בתחילת הדרך.

דב חנין: אז למה להאריך את הפיילוט?

דב חנין: הפיילוט הזה הסתיים, הוא סיים את תפקידו – תפקידו היה לאפשר לשר לקבל החלטות.

דב חנין: השר קיבל החלטה.

דב חנין: לא צריך להאריך את הפיילוט אפילו ביום אחד.

דב חנין: מעבר לזה, אם אומר לנו היום השר שהוא השתכנע שאין צורך לחייב את כל אזרחי ישראל במתן טביעות אצבע, למה מבקשים מאתנו היום, עמיתי חברי הכנסת, להאריך פיילוט שכולל גם טביעות אצבע בתוכו?

דב חנין: למה לא להביא לנו פיילוט מתוקן שיאמר שמספיקה תמונה ולא צריך טביעות אצבע?

דב חנין: ואם מדובר בתקופת ביניים, של חודשיים, למה לא להגיד: אנחנו נשמור על המאגר הביומטרי הקיים, אבל לא נאפשר כניסה של עוד אזרחים למאגר הביומטרי, כי ממילא אנחנו הולכים לחוקק חוק חדש?

דב חנין: צורת ההתנהלות של הממשלה מול הכנסת בנושא הזה, גברתי היושבת-ראש, מאפיינת – ובזה אני מסיים – את התנהלותה של הממשלה בכלל; מביאים לנו דברים ברגע האחרון, מצפים מהכנסת שבלחץ זמן – כי או-טו-טו, ב-31 בדצמבר מסתיים הפיילוט – מצפים מאתנו לקבל החלטות בלחץ זמן, אחר כך באים אלינו בטענות שאנחנו לא מאריכים או כן מאריכים, בזמן שהממשלה לקחה לעצמה את כל הזמן שבעולם, וטוב שלקחה את הזמן הזה, עיני לא צרה, אבל אותה גישה שבה הממשלה מתייחסת לעצמה, ואומרת: אנחנו צריכים זמן לבחון את הדברים – בדיוק אותה גישה הם חייבים לכנסת.

דב חנין: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יצחק כהן, סגן השר, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני שומע את המתנגדים לביומטרי, ואני לא מבין אותם, אני מנסה להבין.

יצחק כהן: דב, אף פעם לא היית בארצות-הברית?

חיים ילין: אבל זו בחירה.

יצחק כהן: נסעת לארצות-הברית?

דב חנין: כן.

חיים ילין: כן, נכון, אבל זו בחירה שלי, לא חובה.

יצחק כהן: הגברת יעל כהן, איפה היא?

יצחק כהן: מי פה לא נסע לארצות-הברית?

יצחק כהן: נסעת?

דב חנין: כן.

חיים ילין: זו בחירה שלי.

יצחק כהן: שמת את הידיים, שמת את הראש, הצטלמת מימין והצטלמת משמאל ולא הוצאת ציוץ?

יצחק כהן: נתת את כל הנתונים – קרה משהו מזה?

יצחק כהן: עשרות שנים, קרה משהו מזה?

יצחק כהן: כל מה שאתם מפחידים אותנו, אני מנסה לברר מה קרה עם כל הנתונים הביומטריים שנתתם שם, בבדיקת דרכונים בכניסה לארצות-הברית – מעניין, לא קרה כלום.

יצחק כהן: כל ההפחדות, כל האפוקליפסה, מה קרה?

יצחק כהן: אז למה אתם מתנגדים שפה יהיה כבר סוף-סוף קו מודרני לזיהוי אזרחים עם החוק הביומטרי?

יצחק כהן: אתה יודע מה, חיים?

יצחק כהן: זה מזכיר לי גם את ההתנגדות שלכם – לא רק שלכם, של מפלגת העבודה, הלייבור, הסוציאליסטים, הסוציאל-דמוקרטים – – –

נחמן שי: לייבור זה לא מילת גנאי.

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: אז בוא, בוא אני אגיד לך, למה אתם מכתימים את זה?

יצחק כהן: חינכתם את העם כל השנים, מברל כצנלסון ועד היום, שאתם סוציאליסטים, עם משנה קומוניסטית.

יצחק כהן: כשהממשלה מביאה חוק – –

נאוה בוקר: – – –

יצחק כהן: לרדת?

יצחק כהן: דקה, אני גומר.

יצחק כהן: – – חוק של מיסוי דירה שלישית, לפזר את הנכסים בין אזרחי המדינה, פתאום התהפכו – התהפכו היוצרות, הסוציאליסטים נהיו קפיטליסטים פתאום.

מיקי רוזנטל: עוד פעם השקר הזה.

מיקי רוזנטל: איזה שקר, שקר וכזב.

מיקי רוזנטל: שקר וכזב, אין לכם מושג מה עשיתם.

מיקי רוזנטל: אתם לא יודעים של מי הדירות האלה.

יצחק כהן: מה עשינו?

יצחק כהן: עשינו צדק חלוקתי.

מיקי רוזנטל: צדק חלוקתי?

יצחק כהן: לא יעלה על הדעת שאדם אחד יחזיק עשר דירות וזוג צעיר לא תהיה לו דירה, כי הוא מחזיק עשר דירות – כן.

מיקי רוזנטל: די עם הבלוף הזה.

מיקי רוזנטל: שקר וכזב.

יצחק כהן: הוא מוריד אותי בגללך.

יצחק כהן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לסגן השר יצחק כהן.

נאוה בוקר: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כבוד סגן השר איציק כהן, ידידי היקר, תקשיב, כשאני נוסע לארצות-הברית, אם אני רוצה לנסוע לארצות-הברית, זה בחירה שלי לנסוע לארצות-הברית.

חיים ילין: אם אני לא נוסע לארצות-הברית, אני לא צריך לעשות את זה.

חיים ילין: אבל פה אנחנו לא מדברים על ארצות-הברית, מדברים – שבסופו של דבר זה יהיה חובה על כל אזרח מדינת ישראל: תמונה, ולפחות בקריאה ראשונה, אצבע – וולונטרי.

חיים ילין: אתה יודע, אצבע – וולונטרי.

חיים ילין: האצבע הזאת עלתה לכנסת 250 מיליון שקל בחלוקה לאצבעות בעד התקציב, אתה יודע.

חיים ילין: אז אני לא כל כך שש לתקציבים.

יצחק כהן: – – – את הנתונים הביומטריים שבכניסה – – –

חיים ילין: לא, לא, רגע, שנייה.

חיים ילין: אני חייב להגיד את זה, כי זה לא שמאל–ימין פה.

חיים ילין: עלה לפני שבוע חבר הכנסת קיש ואמר: אני לא מוכן לחוק, אני מתנגד לו.

חיים ילין: זה לא עניין של שמאל וימין, לא שייך קואליציה ואופוזיציה.

חיים ילין: באמת אני אומר לך את זה עכשיו.

חיים ילין: עכשיו, תראה משהו מצחיק.

חיים ילין: באוגוסט נגמר הפיילוט – אין פיילוט, יש שביתה.

חיים ילין: אוגוסט, ספטמבר, אוקטובר, נובמבר, ועד לפני שבוע עוד הייתה שביתה.

חיים ילין: התחננו בפנינו: תאריכו את הפיילוט בתשעה חודשים כל פעם.

חיים ילין: בסוף, כמו שאמרתי בוועדה, התחננתי לראש הממשלה שלא יחליף שר פנים, שלא יחליף; הוא החליף שלוש פעמים, כל פעם הייתה הארכה של תשעה חודשים.

חיים ילין: תראה מה זה, זה בסוף זילות.

דוד ביטן: – – –

חיים ילין: רגע, שנייה, שנייה, שנייה.

חיים ילין: ביטן, ביטן, בוא – משחקים אתנו, בביומטרי הגענו – זאת הפעם השלישית או הרביעית שמבקשים הארכה.

חיים ילין: כל פעם בגלל סיבה אחרת.

דוד ביטן: – – –

חיים ילין: עזוב, כל פעם סיבה אחרת.

חיים ילין: ביטן, לא.

חיים ילין: אני לא מתווכח.

חיים ילין: זה עניין ניהולי, זה לא פוליטי.

דוד ביטן: – – – אתה יודע את זה – – –

חיים ילין: רגע, שנייה, שנייה.

חיים ילין: אז עכשיו ככה.

חיים ילין: אני אומר לכם, שמו סד של חודשיים, בסדר, על אותו פיילוט.

חיים ילין: אם תהיה שביתה, לא יקרה כלום – אם השביתה תהיה, לא יקרה כלום; עוד פעם חודשיים, לא עשינו כלום.

חיים ילין: אבל יותר מזה: אם החקיקה לא תיגמר – שים לב למה שאני אומר לך – –

דוד ביטן: – – –

חיים ילין: אל תגיד לי ככה.

חיים ילין: – – אם החקיקה לא תיגמר, אנחנו עומדים עוד פעם – נגיע לפה עוד חודש, עוד חודשיים, עוד שלושה חודשים.

חיים ילין: לא מנהלים ככה מדינה.

חיים ילין: בחייאת, ביטן, זה לא פוליטיקה, זה ניהול.

דוד ביטן: – – – על השולחן – – –

חיים ילין: אז עכשיו אני אגיד לך משהו.

דוד ביטן: – – –

חיים ילין: אני יודע שהיא יותר טובה מהפיילוט.

חיים ילין: הפיילוט רצה לפתוח.

חיים ילין: זה בסדר גמור.

חיים ילין: בסוף הרי לא מתנגדים פה לכרטיס או לתעודה הביומטרית; כל הוויכוח פה הוא על המאגר.

חיים ילין: רגע, שנייה.

חיים ילין: תן לי.

דוד ביטן: – – – לא נרשם.

דוד ביטן: מה הבעיה?

חיים ילין: ביטן, הכול, כל – – –

דוד ביטן: – – –

חיים ילין: רגע, ביטן.

חיים ילין: רגע.

רויטל סויד: אנשים מגיעים – – – לא מציעים להם את שני – – –

חיים ילין: רויטל, יש לך זכות דיבור, נכון?

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: יש לה.

חיים ילין: ביטן, חבר הכנסת ביטן, ידידי היקר, לא מדובר פה על הכרטיס הביומטרי ועל התעודה הביומטרית, שכולנו מסכימים – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

חיים ילין: כן.

חיים ילין: – – אלא רק על המאגר.

חיים ילין: עכשיו, אני אומר לך כבר עכשיו פשרה שהיא הגיונית, חלק מזה עשו בעולם, ואני חושב שאתה כולם יוכלו לחיות, גם מי שמתנגד שיהיה "האח הגדול", וזה שהמאגר הביומטרי יושמד לאחר שכל המדינה כבר נמצאת בפנים.

חיים ילין: אם יעשו את זה, אני חושב שזאת תהיה פשרה הוגנת, ואתה תמצא את האופוזיציה ואת הקואליציה יחד.

נאוה בוקר: תודה רבה.

חיים ילין: ביטן, כמו שתמיד אתה אומר לי: הנה, בוא תעזור – תוביל למהלך הזה ותראה איך הוא יעבור בשלום.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

קריאות: – – – פלאפל – – –

עיסאווי פריג': איפה גואטה?

עיסאווי פריג': איפה?

קריאה: ספינג'.

יגאל גואטה: – – –

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, גואטה, יש מהדורה שנייה, אבל צריך שהמליאה תהיה גדושה בחברי כנסת כדי להגיד את המהדורה השנייה.

דוד ביטן: – – – הוא אכל 42 כדורים – – –

עיסאווי פריג': לא, הוא אמר, בשיחות לא רשמיות הוא אמר 60, אבל לא משנה.

עיסאווי פריג': חברים, אני הייתי שותף לחוק תאגיד השידור הציבורי בשנתיים האחרונות, בכל מיני ועדות שהקימו, ותמיד מתכון הדחייה – כשאתה דוחה יישום חוק, משהו לא בסדר מתקיים.

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים לדבר מהזווית הזאת.

עיסאווי פריג': עזוב את המהות, שיהיה לנו ה-big data, וכל אחד יהיה מפוקס ו-עולם חדש, והכול בשם הטרור והמלחמה ושמירה על הביטחון.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לדבר אתכם על הדחיות.

עיסאווי פריג': כשיש דחיות, משהו לא בסדר קורה.

עיסאווי פריג': ועדת תאגיד השידור הציבורי – הייתה ועדת אלהרר, ועדת הנגבי, ועדת אקוניס, מה לא היה?

עיסאווי פריג': וממשיכים, רק אתמול דחינו את זה לאפריל.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי לא מסתדר, לא מסתדרים.

עיסאווי פריג': וכנ"ל החוק הזה, המוצע – לא מסתדרים.

עיסאווי פריג': למה המתכון למפלט מחוק מסוים הוא דחייה, ועוד דחייה ועוד דחייה?

עיסאווי פריג': למה אתם עושים צחוק מעצמנו?

עיסאווי פריג': אנחנו, זה תקופה ארוכה, באים כל פעם, והשרים מתחלפים, כל פעם יש לנו שר פנים אחר, שבא עם מתכון.

עיסאווי פריג': אני שמעתי את החברים, ועקבתי; רק אתמול השר עשה את זה, ואיך שהשר חתם על הארכה, מייד ביטלנו את ועדת החוקה – היה אמור להיות לו"ז אחר, וועדת החוקה התכנסה לדון בזה באופן בהול, באופן בהול.

עיסאווי פריג': חברים, קורה כאן משהו לא בסדר, משהו לא דמוקרטי, משהו לא חוקי.

עיסאווי פריג': אז תפסיקו עם שיטת הסלאמי הזאת: בואו נדחה את זה, נדחה את זה, עד שנמצא את הנוסחה.

עיסאווי פריג': השיטה הזאת מראה כישלון חקיקתי, השיטה הזאת מראה שאנחנו, כמחוקקים, מאלצים את עצמנו – מאלצים את עצמנו – להביא חוק, ואנחנו – ביודעין – יודעים שזה לא דמוקרטי, וחוק נגד כל – פריצת הפרטיות הזאת בצורה כזאת היא מקוממת.

עיסאווי פריג': אז, חברים, בואו נתעשת.

עיסאווי פריג': זה חוק שאין לו מקום, אני חושב שאנחנו צריכים לדחות אותו.

עיסאווי פריג': תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

קריאה: עיסאווי – – –?

עיסאווי פריג': אתה מדבר כמו ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אתמול לא כמו היום ולא כמו מחר.

נאוה בוקר: חברים.

רויטל סויד: תפסיקי את – – –

נאוה בוקר: אני עוצרת.

נאוה בוקר: חברים.

רויטל סויד: עיסאווי, לא דיברת על הספינג', אז עכשיו תמתין.

רויטל סויד: תחכה.

נאוה בוקר: בבקשה.

יהודה גליק: את נותנת מתכון?

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשנת 2007 התקבלה החלטה לבחון את כל הנושא של המאגר הביומטרי.

רויטל סויד: תשימו לב, אנחנו בשלהי 2016, ממש בסוף השנה, ואנחנו עדיין נמצאים בפיילוט, שהוארך פעמים מספר, ועכשיו מתבקשת הארכה נוספת שלו בחודשיים.

רויטל סויד: מישהו עומד לרגע לחשוב למה?

רויטל סויד: מדוע?

רויטל סויד: התשובה ברורה: כי המאגר הזה הוא מאגר הרסני, כי המאגר הזה הוא שנוי במחלוקת, והנזק שלו יכול להיות רב על התועלת.

רויטל סויד: אנחנו כמעט עשור מנסים להכניס את עניין המאגר, ולא מצליחים.

רויטל סויד: נקודת המוצא היא שאין לנו בעיה עם תיעוד ביומטרי; כל הבעיה שלנו היא עם המאגר עצמו, עם עצם השמירה שלו.

רויטל סויד: ומה החשש?

רויטל סויד: החשש הגדול הוא מזליגה ומהדלפת המידע.

רויטל סויד: כשאומרים לנו: מלכתחילה רצינו את המאגר הזה כי אנחנו רוצים למנוע גנבת זהויות, זיוף זהויות, אנחנו אומרים: מצוין, אפשר לעשות את זה.

רויטל סויד: תיעוד ביומטרי, גם של פנים, גם של טביעות אצבע, הוא מספק.

רויטל סויד: למה צריך את המאגר?

רויטל סויד: מדינות נאורות ומתקדמות – הולנד, בריטניה, צרפת – להן אין מאגרים כמו שרוצים לחוקק פה.

רויטל סויד: להן יש מאגרים קטנים, נקודתיים: משטרה, שירות ביטחון וכיוצא בזה.

רויטל סויד: במרס 2016, בוועדת החוקה, בוועדה המיוחדת, כשישבנו יחד, אמרה היועצת המשפטית שממונה על כל המאגר: אני לא יכולה לומר שלא תהיה הדלפה.

רויטל סויד: אז כשאנחנו יודעים שהיועצת המשפטית אומרת שהיא לא יכולה לומר שלא תהיה הדלפה; כשאנחנו יודעים שמרשם האוכלוסין נפרץ תשע פעמים בשנים האחרונות; כשאנחנו יודעים שבגוגל מיליוני חשבונות נפרצו רק לפני כמה חודשים, בגוגל הגדולה – מה אנחנו רוצים, שהמאגר הזה ייגנב?

רויטל סויד: ייפרץ?

רויטל סויד: ידלוף?

רויטל סויד: זה לא רק חשש לביטחון האישי; זה בעיקר, במדינת ישראל, חשש לביטחון הלאומי שלנו.

רויטל סויד: תארו לעצמכם שמדינה עוינת אחת שמה יד על המאגר הזה.

רויטל סויד: כבר ראינו את כל חילופי הדברים בין רוסיה לבין ארצות-הברית עם גנבת המיילים והעובדה שיכול להיות שהילרי קלינטון איבדה את הנשיאות בגלל הפריצה לחשבונות שלה.

רויטל סויד: אז לא רק מדינה עוינת – אולי גם מדינה ידידה.

רויטל סויד: תארו לעצמכם שארגון טרור שם יד על תווי הפנים וטביעת האצבע שלנו, ואז, איפה אנחנו יכולים לטייל ולהסתובב בעולם?

קריאה: מה הוא יעשה?

נאוה בוקר: נא לסיים.

רויטל סויד: מה הוא יעשה?

רויטל סויד: כל ישראלי שמסתובב בעולם, אפשר לזהות אותו באופן חד-חד-ערכי.

רויטל סויד: לסיום – משפט אחרון: כאשר אנחנו אומרים שהשר בעצמו מבין שנעשה רק תווי פנים ולא ניקח טביעות אצבע – חבר'ה, אני רוצה לומר לכם, כאשר מגיעים היום למשרד הפנים לעשות תעודות זהות או דרכונים, לא אומרים להם שיש אפשרות שלא לעשות דרכון ביומטרי.

רויטל סויד: אנשים עושים דרכון ביומטרי.

רויטל סויד: כך גם יהיה עם תעודות הזהות, כך יהיה עם הדרכונים.

רויטל סויד: לא יגידו להם שאי-אפשר – – –

נאוה בוקר: נא לסיים, גברתי.

רויטל סויד: – – – את טביעות האצבע.

רויטל סויד: המאגר הזה הוא הרסני, אסור לתת לו יד.

רויטל סויד: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: רבותי חברי הכנסת, הזמן קצר, עוד מעט צריך להדליק נרות חנוכה, לא אאריך, רק אומר שכבר הסתיימה השבוע השביתה, וכל מי שרוצה לקבל דרכון ביומטרי – בעקבות דיון בוועדה לפניות הציבור הם ביטלו את השביתה.

ישראל אייכלר: וכאן אני רוצה לשאול: כאשר אנחנו מדברים על הזהות הביומטרית – מהי תעודת הזהות שלנו כאן בארץ ציון וירושלים?

ישראל אייכלר: בימי החנוכה מאיר אור הגאולה העתידה, ששואב את אורו מניצחון החשמונאים לטהרת בית-המקדש.

ישראל אייכלר: בימים אלה יש הרוצים לכבות את נר ישראל כבימים ההם בזמן הזה.

ישראל אייכלר: בימים האלה החליט האו"ם פה-אחד שמדינת ישראל היא כובשת זרה בירושלים, בכותל המערבי.

ישראל אייכלר: אתם לא שמים לב, רבותי, שבמשך 50 שנה מה שאמרנו על אחדות הכותל המערבי – זה לא קרה?

ישראל אייכלר: מאז החלה מלחמת המתייוונים נגד קדושת הכותל המערבי, אומות העולם התחילו להגיד, אכן, הוציאו דיבת הכותל רעה, ישראל זה איראן, אז אומות העולם השתכנעו שצריך להפוך את ירושלים לעיר בין-לאומית ששייכת לכל הדתות.

ישראל אייכלר: רבותי, בג"ץ עומד מחר להכריז מלחמה, מלחמת בני חושך, לטמא את קדושת הכותל המערבי ולהחשיך את נר ישראל.

ישראל אייכלר: הם מאמצים את החלטת האו"ם שישראל, העם היהודי, איננו ראוי לשמור על הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: ואני קורא מכאן: אחי, אל נא תרעו.

ישראל אייכלר: אל תהפכו את הכותל המערבי לזירת מלחמת המתייוונים נגד קדושת הכותל המערבי ובית-המקדש.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא שולח לנו את מועצת הביטחון לתת לנו איתות ולהזהיר אותנו שאם אנחנו לא נדע לשמור על הכותל המערבי, אומות העולם בכלל והעולם המוסלמי בפרט יחלקו את ירושלים, יחזרו לרעיון של בינאום ירושלים.

ישראל אייכלר: אנחנו מאמינים שבכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו, והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם, קץ שם לחושך, ובעזרת השם אנחנו נזכה במהרה בבניין בית-המקדש, לגאולה השלמה – אור חדש על ציון תאיר ונזכה כולנו יחד במהרה לאורו.

ישראל אייכלר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: זה אחרון הדוברים, אני מבינה.

נאוה בוקר: דוד ויתר.

נאוה בוקר: תמה רשימת הדוברים.

נאוה בוקר: נעבור להצבעה.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים – הצבעה.

נאוה בוקר: הצבעה מס' 3 בעד הצו – 20 נגד – 11 נמנעים – אין צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ז–2016, נתקבל.

נאוה בוקר: בעד – 20, נגד – 11, אין נמנעים.

נאוה בוקר: הצו אושר.

נאוה בוקר: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק להחלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: [מס' מ/1092; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ', חוברת ד', עמ' ; נספחות.

ירדנה מלר-הורוביץ: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 116), התשע"ז–2016, לקריאה שנייה ושלישית.

נאוה בוקר: יציג את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת דוד ביטן.

נאוה בוקר: בבקשה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: מכיוון שיושב-ראש ועדת הכלכלה חולה מאוד, אני מחליף אותו.

מיקי רוזנטל: מה, חולה קשה?

דוד ביטן: 40 מעלות חום.

דוד ביטן: רבותי, ביום שני, אתמול, אישרנו את פיצול חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 116), התשע"ז–2016.

דוד ביטן: מכיוון שהונחה בפנינו הצעת חוק שאנחנו לא מסוגלים לסיים אותה עד סוף השנה, על רפורמה בענף מוניות השירות, החלטנו לפצל, מכיוון שב-31 בדצמבר 2016 כל הרישיונות למוניות שירות, מסתיים התוקף שלהם, ואז, בעצם, מצד אחד כל מי שעובד במונית שירות יצטרך להפסיק לעבוד, ומצד שני ייפגע השירות שהם נותנים לאזרחים.

דוד ביטן: לכן פיצלנו, כדי לאשר ארכה של חצי שנה, כדי שהם ימשיכו לעבוד.

דוד ביטן: בינתיים ועדת הכלכלה תוכל לדון ברפורמה שלהם באופן רציני, בלי לחץ של זמן.

דוד ביטן: לא הוגשו הסתייגויות.

דוד ביטן: אני מבקש להצביע בעד ההצעה שלנו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד ביטן: תודה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: לחוק אין הסתייגויות ולא נרשמו בקשות דיבור.

נאוה בוקר: לכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

נאוה בוקר: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 116), התשע"ז–2016 – מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

נאוה בוקר: בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: החוק עבר בקריאה שנייה.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים לקריאה שלישית, כמובן.

נאוה בוקר: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 116), התשע"ז–2016 – אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 26 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 116), התשע"ז–2016, נתקבל.

נאוה בוקר: 26 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעה התקבלה בקריאה שלישית.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ח בכסלו התשע"ז, 28 בדצמבר 2016, בשעה 11:00.

נאוה בוקר: ישיבה זו נעולה.