ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 180, 2016-12-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ' בכסלו תשע"ז, 20 בדצמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע לחברי הכנסת, השבוע הוא קודש לדיוני התקציב, מעכשיו ועד לסיום ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד כמה דקות נזמין לכאן את יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אני אומר גם לכם וגם לפרוטוקול: הוא יתחיל את הצגת התקציב, כי חוק ההתייעלות הכלכלית עדיין בדרך למליאה מן הדפוס, כרגע מסיימים אותו בדפוס.

יולי יואל אדלשטיין: לכן מצד השמירה על כל הפרוצדורות, חבר הכנסת גפני, מכיוון שאחר כך יהיה דיון משולב, קודם תציג לנו את חוק התקציב, ורק לאחר מכן, כשמזכירת הכנסת תודיע שהגיע לידיה לפחות העותק הראשון המודפס והמסודר של חוק ההתייעלות הכלכלית, אז תוכל להציג גם את החוק השני.

יולי יואל אדלשטיין: יציגו, יפתחו את הדיון – קודם כול, כמו שאמרתי, יושב-ראש ועדת הכספים; יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה; יושב-ראש ועדת הכלכלה; ובשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט – חבר הכנסת מקלב; יושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות בשוק הבנקאות ובהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות) – בקיצור, מאחורי כל השם הארוך הזה של הוועדה מסתתר חבר הכנסת אלי כהן; בשם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט – חברת הכנסת מרב מיכאלי תציג.

איתן ברושי: מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: מירב בן ארי – סליחה, טעות שלי – חברת הכנסת מירב בן ארי תציג את הדברים בשם ועדת החינוך; ועדת החוץ והביטחון – היושב-ראש שלה, חבר הכנסת אבי דיכטר, גם הוא יציג את הפרקים הרלוונטיים לו; חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר את הפרקים של הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתחיל דיון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל קודם כול, ודאי נשמע את מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2017 ו-2018, התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, מי שיהיה מעוניין לקבל עכשיו את הדפים הצהובים, מה שנקרא, את החוק וההסתייגויות, יוכל לעשות זאת, יוכל לגשת לסדרנים ולבקש מן הסדרנים.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתוהה אם עברנו על ההוראות של כנסת ירוקה – אז לא, אמרנו מראש שעל מנת שחברי הכנסת יוכלו לבצע את עבודתם נאמנה, את ההסתייגויות הם יקבלו בצורה מודפסת כדי שיוכלו לעקוב אחרי ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016;

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת משה גפני להציג לנו את חוק התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה.

איתן ברושי: בהצלחה, גפני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, השרים, עברתי באמת הרבה תקציבי מדינה, אבל לא הייתה פעם שעליתי להציג את התקציב ועוד לא היה לי הנאום.

משה גפני: זו פעם ראשונה.

מסעוד גנאים: מתרגש כל פעם?

משה גפני: אני מה?

מסעוד גנאים: חשבתי שתגיד שכל פעם אתה מתרגש מחדש.

משה גפני: לא.

משה גפני: יש דברים שאני מתרגש מהם; לא מזה.

משה גפני: זה דבר – זה אפילו קצת – – –

חיים ילין: גפני, לתת לך את הנאום שלי?

משה גפני: לא.

משה גפני: לא, אני אפילו קצת כועס.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, א.

משה גפני: אני מודה לך על ניווט המערכת הזאת, שהייתה מערכת בלתי אפשרית.

משה גפני: אני לא מכיר דבר כזה: גם לפצל את מה שצריך לפצל, וגם להשאיר את מה שצריך להשאיר, וגם מה שמתנהל במשך כל הזמן.

משה גפני: לא היה תקציב כזה שהוקדש לו זמן כל כך קצר.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה כזה.

משה גפני: זה נבע מכמה דברים, ומאותה סיבה אנחנו גם לא רואים עדיין את כל החקיקה מונחת על השולחן.

משה גפני: צורת ההתנהלות הזאת היא קצת שלומיאלית, אם לנקוט לשון המעטה.

משה גפני: עכשיו, היה לנו גם הנושא של חנוכה, שלכולנו היה אכפת שלא להיכנס לדיוני תקציב בשבוע חנוכה.

משה גפני: אם לא יהיו תקלות אז נעמוד במשימה הזאת, ואתה תוכל לברך, אדוני היושב-ראש, על המוגמר ולהגיד שבאמת עמדנו בזה.

יולי יואל אדלשטיין: אעשה מעשה שלא ייעשה ואקטע אותך לשנייה.

משה גפני: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה רק מפאת כבודו של חבר הקונגרס אליוט אנגל, מראשי המפלגה הדמוקרטית בארצות-הברית, ידיד נאמן של ישראל, שמבקר כאן בארץ לרגל אירוע.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) כן, מגיע לחבר הקונגרס אנגל מחיאות כפיים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך הבא, אדוני.

חיים ילין: גפני, תשאל אותו אם גם שם מקבלים – – –

משה גפני: אני מציע – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם שם יש להם סיפורים על התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל בפני אדוני.

משה גפני: אני מציע שכל אחד יתרכז בצרות של עצמו.

משה גפני: אני סבור שבאמת זה מאמץ כמעט בלתי אפשרי.

משה גפני: המציאות היא – – –

יצחק כהן: משה, משהו על חנוכה.

אלי אלאלוף: בית הלל ובית שמאי.

יצחק כהן: פותחים בדבר תורה.

משה גפני: מכיוון שסגן שר האוצר אומר שאני צריך להתחיל בדבר תורה – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה מקשיב לכל ההוראות שלו?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כנסת עצמאית.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: האמת היא – – –

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, פה זה לא הוראות – – –

חיים ילין: זה הוראות הפעלה.

משה גפני: – – אז אני לא יכול לסרב.

משה גפני: הרב יצחק כהן שאומר לי להתחיל בדבר תורה, אז אתחיל בדבר תורה על חנוכה.

משה גפני: אנחנו מתפללים: ועל הנסים ועל הנפלאות ועל הגבורות שעשה לאבותינו בימים ההם בזמן הזה.

משה גפני: מה הנסים והגבורות?

משה גפני: מסרת גיבורים ביד חלשים, רבים ביד מעטים, טמאים ביד טהורים, רשעים ביד צדיקים.

משה גפני: אז שאלתי פעם: מה הנס בדבר הזה?

משה גפני: זה שמסרת גיבורים ביד חלשים זה באמת נס.

משה גפני: יש צבא, ובצבא אחד יש גיבורים ובצבא השני יש חלשים, והחלשים מנצחים – זה נס.

משה גפני: מסרת רבים ביד מעטים: שני צבאות, אחד עם אוגדות מלאות בחיילים, ואחד לא, מעט מאוד, והמעטים מנצחים את הרבים – זה נס גדול.

משה גפני: אבל מה הנס הגדול שאומרים שמסרת רשעים ביד צדיקים?

משה גפני: מה הנס בזה?

משה גפני: שני צבאות, לשניהם יש אותם טנקים, אותם מטוסים, לשניהם יש את אותו כוח, לשניהם יש בדיוק אותו דבר, רק הצבא האחד מורכב מרשעים והצבא השני מורכב מצדיקים, והצדיקים מנצחים את הרשעים – זה נס.

משה גפני: מה נס?

משה גפני: יש להם אותם – הרב כהן, אני מדבר אליך.

משה גפני: אתה מכיר את זה?

יצחק כהן: אני כותב את הנקודות.

משה גפני: מה?

יולי יואל אדלשטיין: הוא רושם את הנקודות.

משה גפני: מה הנס בעניין הזה ששני צבאות, אותו גודל, אותו חוזק, אותם כלים, אותם מכשירים, הכול אותו הדבר, והרשעים מפסידים במלחמה לצדיקים?

משה גפני: מה הנס בזה?

משה גפני: התשובה היא שרשעים וצדיקים – הצדיקים לא משתמשים באותם כלים של הרשעים, שאין להם עכבות.

משה גפני: הם עושים הכול ולא מעניין אותם מבחינה מוסרית שום דבר.

משה גפני: אז כשיש שני צבאות, האחד הוא של רשעים והשני של צדיקים, הרשעים צריכים לנצח.

עמר בר-לב: מה הנמשל?

משה גפני: או.

עמר בר-לב: אפרופו מה שאמרת בהתחלה, שבלגן כזה – אני משתמש במילים עדינות – לא ראית; מי זה הרשעים ומי זה הצדיקים?

חיים ילין: מה זה ציבור?

חיים ילין: ציבור זה: צדיקים, בינוניים ורשעים.

משה גפני: על כל פנים, זה הנס.

משה גפני: אנחנו יודעים שיש דברים – צדיקים לא משתמשים באותם כלים שמשתמשים הרשעים, ובכל אופן בחנוכה הם ניצחו, וזה נס גדול.

משה גפני: עכשיו, אין לי, אין לי – זאת אומרת, גם אם היה לי נמשל, אני כמובן לא הייתי אומר אותו.

עמר בר-לב: אני הבנתי.

יצחק כהן: – – –

משה גפני: שמה?

יצחק כהן: – – –

משה גפני: אני מבקש לחזור לתקציב.

משה גפני: אנחנו עברנו בכמה ועדות, חלק גדול בוועדת הכספים.

משה גפני: אני קיוויתי שלא נעשה את הלילות בוועדה, ולצערי הרב התבדיתי והיינו צריכים להיות גם בלילות.

משה גפני: גם אתמול בלילה, בהצבעה על התקציב עצמו, היינו צריכים לבלות חלק גדול מהלילה, עד לפנות בוקר, כדי להשלים את המלאכה.

משה גפני: אני זוכר ימים אחרים בכנסת.

משה גפני: אני זוכר, בכנסת השמונה-עשרה, נדמה לי ששלי יחימוביץ הייתה חברה בוועדת הכספים, ג'ומס היה חבר בוועדת הכספים; היו, איך קראו לזה קודם, דור הנפילים.

משה גפני: הם היו בוועדה ודיברו על המהות ודיברו דברים מאוד מאוד חשובים, מאוד מאוד מאוד, אידיאולוגית.

משה גפני: כשהגיע התקציב, בתקציב לא היה דיון אידיאולוגי, ובפרק זמן קצר אישרנו אותו.

משה גפני: האופוזיציה הצביעה נגד, הקואליציה הצביעה בעד, אבל המאבק או המאבקים האמיתיים היו בחוק ההסדרים, היו באידיאולוגיה, בדברים: האם אנחנו מדינה שהיא מדינה סוציאליסטית, האם אנחנו מדינה חברתית, האם אנחנו מדינה שעוזרת לחלשים, ולא רצה כל הזמן לעזור לחזקים ולעשירים?

משה גפני: היו דיונים, אבל כשהגיע התקציב לא היינו צריכים לשבת לילה.

משה גפני: השתנו הנסיבות, השתנו הימים, השתנו הדברים, דווקא בוויכוחים האידיאולוגיים, שגם התקיימו, אבל הם היו החלק הפחות מרכזי.

משה גפני: תודה רבה, הגיע הנאום.

יעקב פרי: השתנו האנשים גם כן.

משה גפני: אני לא יודע אם השתנו האנשים.

משה גפני: אני חושב שהשתנה המצב.

משה גפני: היום הכול נמצא בפייסבוק, הכול נמצא – – –

סתיו שפיר: – – – לא היה דיון על התקציב גם לפני.

סתיו שפיר: חוק ההסדרים הוא חלק, אבל הוא לא הכול.

סתיו שפיר: התקציב – – –

משה גפני: בסדר, אני לא מעביר ביקורת.

משה גפני: סתיו, אני לא מעביר ביקורת.

משה גפני: סתיו, אני לא מעביר ביקורת אבל.

סתיו שפיר: – – – זה החוק החשוב ביותר שצריך לדון בו ואז אפשר כאילו – – –

משה גפני: בסדר, את לא צריכה להתווכח אתי על זה, בגלל – – –

סתיו שפיר: להגיד "פייסבוק" – זה עידן שבו רוצים שקיפות, גם מה קורה לכספי ציבור.

משה גפני: אין בעיה.

משה גפני: אני לא אמרתי.

משה גפני: אמרתי רק את העובדות.

משה גפני: העובדות הן – – –

סתיו שפיר: אז הכנסת משדרת את זה.

סתיו שפיר: ברוך השם – – –

קריאה: גפני, אם זה יימשך ככה, תגיע גם עד הבוקר.

סתיו שפיר: כמה זה חשוב שהכנסת משדרת את מה שקורה בוועדת הכספים, כמה זה חשוב.

סתיו שפיר: שהציבור ידע – – –

משה גפני: טוב, אני אמרתי את מה שאמרתי, אני מתגעגע לימים אחרים.

משה גפני: נכון, אני בעד השקיפות ואני חושב שאין דבר שצריך להסתיר, אבל הוויכוחים צריכים להיות ויכוחים על המהות, על האידיאולוגיה, וזה מה שהיה אז.

משה גפני: היו ויכוחים שהיו ויכוחים מאוד משמעותיים.

משה גפני: אני מבקש להציג – ואני, אדוני יושב-ראש הכנסת, ברשותך, אני מציג את הכול.

משה גפני: זאת אומרת, אני מציג את התקציב לשנים 2017 ו-2018 ואני מציג את חוק ההסדרים ואת חוק ההתייעלות הכלכלית.

משה גפני: אוקיי, אז קודם כול נתחיל בעניין הזה של פקודת מסי העירייה.

משה גפני: חוק ההסדרים שעליו אנחנו מדברים מורכב מכמה פרקים שלא תמיד הקשר ביניהם ברור, אבל זה טיבו של חוק ההסדרים.

משה גפני: הפעם גם ראינו את זה מול העיניים, אני יכול להבטיח לחברי הכנסת שעשינו כל מאמץ שהדיון יהיה דיון מלא, לא נפספס שורה או משפט או מילה ונעשה את הכול, בזמן הקצר שעמד לרשותנו – נעשה את הכול על מנת שלא נשגה בשום דבר.

משה גפני: זו גם הסיבה שעכשיו יש ויכוח לגבי הניסוח, אבל אני אעבור נושא-נושא.

משה גפני: אני קודם כול רוצה לדבר על פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין), 1938.

משה גפני: פקודת מסי העירייה פטרה את המדינה מתשלום ארנונה עד שנת 1992, למעט נכסים ברשויות המקומיות ששר הפנים הכריז עליהן כ"עיר עולים".

משה גפני: זה היה דיון ארוך, מייגע, ובאמת היו שם ויכוחים אמיתיים, גם עם ראשי ערים וגם עם משרד הפנים ומשרדי ממשלה.

משה גפני: באותה שנה תוקנה הפקודה ונקבע כי המדינה תחויב בגין נכסיה בארנונה בשיעור מופחת, בהתאם לסיווג הנכס.

משה גפני: עם זאת, נותרה בפקודה ההחרגה לגבי נכסי מדינה בתחומיהן של ערי עולים, ובהתאם לזאת לגבי נכסים אלה מחויבת המדינה בתשלום ארנונה בשיעור מלא.

משה גפני: ההכרזות על רשויות מקומיות כערי עולים נועדו להגדיל את התשלומים הממשלתיים לאותן רשויות שעיקר תושביהן היו עולים ומצבן הכספי היה קשה.

משה גפני: עם זאת, ההכרזות האלה נעשו לפני שנים רבות ועתה אינן משקפות נכונה את שיעורי העולים ברשויות המקומיות או את הקשיים התקציביים שבהם הן נמצאות.

משה גפני: אני רוצה להגיד לחברי הכנסת: יש פה דבר שהוא נכון, חיובי, וצריך לשבח גם את שר הפנים וגם את הממשלה בעניין הזה.

משה גפני: תמונת המצב היא כזאת: בראשית שנות ה-50 עיקר היעדים של המדינה היו בקליטת עולים.

משה גפני: עולים הגיעו מכל ארצות העולם, בעיקר מארצות המזרח, אבל לא רק.

משה גפני: לאחר מכן הגיעו מארצות הקומוניסטיות.

משה גפני: המדינה השקיעה בקליטת עלייה.

משה גפני: עכשיו, תראו כמה זה לא מתאים לדור שלנו.

משה גפני: מה עשתה המדינה?

משה גפני: מה היינו עושים היום?

משה גפני: הייתה מגיעה עלייה ממרוקו בסדרי גודל שבהם היא הגיעה.

משה גפני: הייתה מתכנסת הממשלה, לאחר מכן הכנסת, והיו מקבלים החלטה: אשקלון קולטת עלייה?

משה גפני: מתקצבים אותה בכך וכך כסף כדי לקלוט עלייה.

משה גפני: מה עשתה המדינה באותם ימים?

משה גפני: היא אמרה ככה: יש למדינה נכס באשקלון – בסיס צבאי, משרדי ממשלה.

משה גפני: המדינה לא חייבת לשלם ארנונה מלאה, אז היא תשלם ארנונה מלאה רק במקום שהגיעו עולים חדשים.

משה גפני: זאת אומרת, אם בעיר סמוכה גם הגיעו עולים חדשים אבל אין נכס של העירייה – הם לא מקבלים כלום.

משה גפני: זו תמונת המצב.

משה גפני: אנחנו מתגעגעים לימים ההם, אבל הימים ההם היו מעוותים מבחינת מה שאנחנו מכירים היום.

משה גפני: מזמן היה צריך לבטל את זה, מזמן.

משה גפני: או שמשלמים או שלא משלמים.

משה גפני: צריך לקלוט עולים וצריך לתת להם תקציב?

משה גפני: אז צריך לתת להם תקציב.

משה גפני: זה מה שהיה צריך להיות.

משה גפני: אף אחד לא העז לעשות את זה.

משה גפני: לא נוגעים בשום דבר, כי אם נוגעים במשהו מייד באים ראשי רשויות ואומרים: רגע, למה אני לא מקבל עכשיו?

משה גפני: אבל אתה לא קולט היום אפילו עולה אחד, לא רלוונטי.

משה גפני: ויש אומץ בחוק ההסדרים הנוכחי לבטל – בתהליך הדרגתי אומנם, משום שאי-אפשר לחתוך בבת אחת ולהשאיר רשויות פתאום בלי הכנסה שהייתה להם במשך כל השנים, אבל בסוף זה יבוטל.

משה גפני: עיר עולים תיחשב מי שקולטת עלייה היום ופועלת למען העולים החדשים, בעיקר עולים מאתיופיה, אבל לא רק.

משה גפני: לכן, בתהליך הדרגתי יבוטל המושג של עיר עולים.

משה גפני: אגב, נתניה הגישה בג"ץ, די בצדק, משום שנתניה באותם ימים של שנות ה-50 לא קלטה עלייה – –

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו – – –

משה גפני: – – ואין לה גם נכסים ממשלתיים, לפי דעתי.

משה גפני: ועכשיו היא קולטת עלייה.

משה גפני: אין ויכוח לגבי העניין הזה.

משה גפני: הוקמו שם אולפנים, הוקמו שם מרכזי קליטה.

משה גפני: טענה צודקת.

משה גפני: יש עיר שאני לא רוצה להגיד את שמה, כי שם ראש העיר הוא חבר שלי, אבל היא עיר בסוציו-אקונומי גבוה; היא לא קולטת עולה אחד והיא נחשבת עיר עולים.

משה גפני: אני לא אגיד את השם, תנחשו עד סוף הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ראש העיר הוא גם חבר שלי, אז – – –

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: אז לא צריך להגיד.

משה גפני: לפיכך, הצעת חוק זו נועדה לתקן את הפקודה באופן שיבוטל מנגנון ערי עולים, ובמקביל – הקמת קרן לצמצום פערים ברשויות המקומיות, שהכנסותיה, בין היתר, יהיו ההפרשים בין סכומי הארנונה שהמדינה שילמה לערי העולים לפני הביטול של המנגנון לבין סכומי הארנונה המופחתים שישולמו לרשויות לאחר ביטול המנגנון.

משה גפני: עודד פורר, שהוא חבר בוועדת הכספים, עמד על כך, שיהיה – וכולנו הצטרפנו לעניין הזה – שיהיה – – –

יואל חסון: היושב-ראש גפני, סליחה שאני מפריע לך, אבל מעולם המושג של "חם מהתנור" לא היה כל כך מוחשי.

יעל כהן-פארן: כן.

יואל חסון: הניירות ממש חמים.

יעל כהן-פארן: אבל זאת ממש לא כנסת ירוקה – – –

יולי יואל אדלשטיין: מי שהיה פה בזמן ראה את זה בשידור חי, איך נכנסת העגלה עם – – –

איתן ברושי: לא, זהו, תאר לך שהחום נשמר עד שיואל הגיע.

יואל חסון: ממש חם-חם.

איתן ברושי: חם מאוד.

יואל חסון: חם מהתנור.

משה גפני: חבר הכנסת עודד פורר, חבר ועדת הכספים, עמד במהלך הדיונים על כך שבין יתר הקריטריונים שייקבעו כדי לסייע לערים מהסוג הזה שעליהן דיברנו – הן יהיו ערים קולטות עלייה.

משה גפני: לא ערי עולים במושג של שנות ה-50, אלא ערים קולטות עלייה.

משה גפני: וכולנו סברנו, כל חברי הוועדה, כולנו סברנו שכך צריך להיות.

משה גפני: היה ויכוח על האחוז שיקבע את המנגנון שבאמצעותו ישלמו את הכסף, הזה והגענו לפשרה.

משה גפני: אגב, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני רוצה לומר לך: רוב ההצבעות, להוציא מיסוי על דירה שלישית, רוב ההצבעות היו פה-אחד.

משה גפני: הגענו לדיונים ולוויכוחים בינינו לבין עצמנו, בין הקואליציה בתוך עצמה, בין האופוזיציה בתוך עצמה, ובין הקואליציה והאופוזיציה.

משה גפני: ברוב המקרים המשמעותיים ההצבעה הייתה פה-אחד.

משה גפני: חלוקת כספי הקרן תתבצע בהתאם לכללי חלוקה שיקבעו שר האוצר ושר הפנים בהתחשבות במדרג הסוציו-אקונומי של הרשות, המדד הפריפריאלי שלה, גודל אוכלוסייתה, היקף שטח נכסיה, שיעור העולים ברשות והעיוותים הכלכליים שנגרמו לרשות המקומית בשל ביטול מעמדה כעיר עולים ובשל הקצאת תקציב הקרן.

משה גפני: היה לנו ברור שביטול המנגנון יפגע כלכלית ברשויות המקומיות שעד כה נהנו מתשלומי ארנונה ומהכנסות מהמדינה, וביניהן גם רשויות חלשות.

משה גפני: לכן, על מנת למנוע פגיעה דרמטית באותן הרשויות עקב ביטול המנגנון, נקבעה הוראת מעבר הקובעת את המשך תשלומי הממשלה לרשויות, כך שבכל שנה במשך שמונה השנים הבאות ירדו סכומי התשלומים בהדרגה.

משה גפני: הוספנו ל-500 המיליון – היה מדובר על מנגנון או על קרן שתורכב, שיהיה בה סך הכול 500 מיליון, זאת אומרת חצי מיליארד שקל, של האוצר והפנים, גם תרומה של ועדת הכספים: 70 מיליון נוספים שיחולקו לרשויות למניעת פגיעה בהן ועידודן.

משה גפני: במהלך הדיונים הבנו שהסכום הוא סכום גבוה, הוא סכום משמעותי, אבל הוא עדיין לא מספיק.

משה גפני: כדי למנוע עיוותים, וראינו במהלך הדיונים, ביקשתי בשם הוועדה ממשרד האוצר להוסיף 70 מיליון שקל בשנתיים הבאות.

משה גפני: 70 מיליון השקל יתווספו לקרן, והקרן היום מורכבת מ-570 מיליון ש"ח.

משה גפני: הסכומים שישולמו לרשויות בתקופה נקבעו לפי מידת הפגיעה ברשויות, ורשאים שר האוצר ושר הפנים, בהסכמת ראש הממשלה, להאריך את התקופה הזו בשנתיים נוספות, אם אכן יתברר שיש צורך, משום שלפי החוק המקורי פרק הזמן מסתיים ובזה נגמר העניין, ויש אפשרות על-פי מה שקבענו שיהיה אפשר להאריך – ראש הממשלה, שר הפנים ושר האוצר – להאריך את זה בשנתיים נוספות.

משה גפני: נקודת זיכוי.

משה גפני: פרק נוסף הוא: נקודת זיכוי ללימודי מקצוע.

משה גפני: כיום יחיד שסיים לימודי מקצוע זכאי למחצית נקודת זיכוי במשך מספר שנות מס כמספר שנות הלימודים, ולא יותר משלוש שנות מס.

משה גפני: בהצעת חוק פרטית של חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת איתן ברושי וחברי כנסת נוספים הוצע להגדיל את הזיכוי לנקודה אחת.

משה גפני: בהצעת החוק הממשלתית הוצע לפרוס את ההגדלה על פני ארבע שנים.

משה גפני: מיזגנו את הצעות החוק הפרטיות עם הצעת החוק הממשלתית.

משה גפני: הצעת החוק הממשלתית אמרה לפרוס את זה על פני ארבע שנים לבוגרי לימודי מקצועות כגון רתכים, נגרים, טכנאים ואחרים.

משה גפני: אנחנו מיזגנו את הצעת החוק הפרטית ואת הצעת החוק הממשלתית.

משה גפני: דיברתי עם משרד האוצר, עם ראשי משרד האוצר, אמרתי להם שלפרוס את הנקודה הזאת על פני ארבע שנים זה לא בסדר, זה נראה גם לא טוב, זה נראה כאילו מותחים את זה באופן לא סביר.

משה גפני: ועל כן הגענו להסכמה, וככה הוועדה אישרה, שהצעות החוק, גם הממשלתית וגם הפרטיות, הפריסה בהן לא תהיה לארבע שנים, אלא תהיה לשנתיים.

משה גפני: אני עובר לפרק שלא ניהלתי, ניהל אותו חבר הכנסת מיקי זוהר, והיו שם ויכוחים, לגבי הנושא של משרד התרבות והספורט.

משה גפני: הפרק הזה, שנוהל על-ידי חבר הכנסת מיקי זוהר, אושר בהתאם להסכמות שהושגו במסגרת הדיונים בוועדה בין משרד האוצר ומשרד התרבות והספורט.

משה גפני: תקרת המס על זכיות מהימורים תישאר ברמתה הנוכחית, 50,000 שקלים חדשים, וזאת בניגוד לתקרה שביקשו באוצר לקדם במסגרת דיוני חוק ההסדרים, תקרה שהייתה נמוכה במיוחד ועמדה על 5,000 ש"ח.

משה גפני: יחד עם זאת, המס על הרווחים מהזכייה בהימורים יעלה מ-30% ל-35%.

משה גפני: בנוסף, על-פי החוק, המועצה להימורים בספורט, הטוטו ומפעל הפיס יעבירו למדינה בכל אחת משתי שנות התקציב 2017 ו-2018, 300 מיליון ש"ח – ובסך הכול 600 מיליון ש"ח.

משה גפני: וזה אושר בוועדה לאחר דיונים ארוכים שהתקיימו בין שרת התרבות והספורט, משרד האוצר וועדת הכספים.

משה גפני: פרק נוסף הוא רשות שדות התעופה.

משה גפני: מה שמוצע, מה שאני מציע בפני המליאה לאחר ההחלטה בוועדת הכספים, הוא כי בשתי שנות התקציב, 2017 ו-2018, תעביר רשות שדות התעופה למדינה סך של 1.93 מיליארד ש"ח, בארבע פעימות.

משה גפני: אני, אגב, לא כל כך הבנתי; חברים בוועדה התחילו לעשות ממני צחוק.

משה גפני: שבוע קודם טסתי לאילת, אני טס להרצאה וחוזר מייד בחזרה.

משה גפני: בדרך נסע אתי מישהו שהוא כנראה עובד רשות שדות התעופה, והוא אומר לי: שמעתי שאתה הולך לאשר בוועדת הכספים העברה של כמעט 2 מיליארד שקל מרשות שדות התעופה למדינה.

משה גפני: עכשיו אני אומר לך, תסתכל פה – הוא הראה לי מהמטוס – תסתכל פה, בונים שדה תעופה, שדה התעופה הבין-לאומי עובדה, ושם ינחתו וימריאו מטוסים לכל מדינות העולם.

משה גפני: אתה מצאת בעולם המערבי – תודה רבה, בסדר.

משה גפני: זה גם לא היה, אבל זה בסדר, אני – ואז – – –

יולי יואל אדלשטיין: גאולת ישראל – – –

חיים ילין: גפני, קיבלת?

משה גפני: קיבלתי, כן.

משה גפני: לא, אבל אם לא, אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: תסיים את הסיפור, אנחנו במתח.

משה גפני: על כל פנים, אז הוא מראה לי מהמטוס, הוא אומר לי: אתה רואה, שדה התעופה הבין-לאומי שנבנה כאן, עובדה, הוא אומר: אתה ראית פעם – מחזירים כסף; מילא לא היה כסף, לא היה כסף, אבל יש כסף.

משה גפני: מחזירים את הכסף למדינה; אתה ראית פעם שדה תעופה בין-לאומי שאין בו שרוולים למטוסים?

משה גפני: גם מבחינת הבטיחות, גם מבחינת הנוחות, גם מבחינת המראה.

משה גפני: מדינת ישראל מביאה טיסות שכר, מביאה טיסות מכל העולם, מביאה תיירות.

משה גפני: אין שרוולים.

משה גפני: אז למה אתה מחזיר 2 מיליארד שקל למדינה?

משה גפני: לרשות שדות התעופה יש כסף; שיהיו שרוולים.

משה גפני: אז האמת היא שאני לא נוסע כל כך הרבה, אבל זה מה שהוא אמר.

משה גפני: הבטחתי לו שאני אגיד את זה.

משה גפני: אמרתי.

משה גפני: באמצע 2017 – אבל זאת טענה, אני אומר לך.

אלי אלאלוף: יש שרוולים יותר זולים.

משה גפני: יותר זולים?

אלי אלאלוף: ביד.

משה גפני: ביד.

עודד פורר: הייתי בודק למה רשות שדות התעופה – – – ישראלים ולא מאפשרת לטיסות זולות להגיע – – – ולהגדיל את מספר התיירים במדינת ישראל.

עודד פורר: זה מה שהייתי בודק.

משה גפני: טוב, אבל את זה אישרנו.

משה גפני: באמצע 2017 ובסופה תעביר רשות שדות התעופה למדינה סכום של 740 מיליון ש"ח – 370 מיליון ש"ח בכל פעימה; ובאמצע 2018 ובסופה, היא תעביר למדינה סכום של 1.19 מיליארד ש"ח – 595 מיליון ש"ח בכל פעימה.

משה גפני: מקור הכספים – מאיפה הכסף הזה?

משה גפני: – בעודפים גדולים בתזרים המזומנים של רשות שדות התעופה, שנובעים מהפעילות המסחרית בנתב"ג.

משה גפני: יוזמת המדינה בעניין באה לאחר שמשרדי התחבורה והאוצר, בסיוע משרדי רואי-החשבון, ערכו בדיקה מעמיקה של תזרים המזומנים והדוחות הכספיים של רשות שדות התעופה.

משה גפני: לפי הבדיקה, בראשית 2016 הצטברו ברשות שדות התעופה עודפים של למעלה מ-3 מיליארד ש"ח, והוועדה אישרה את ההצעה.

משה גפני: ומי שאומר שאנחנו לא מדינה חזקה ולא חזקה כלכלית פשוט טועה; אנחנו מדינה חזקה כלכלית.

משה גפני: תמיד צריך להתפלל שסדרי העדיפויות יהיו נכונים.

משה גפני: חברות הארנק: בהסדר המוצע שקבענו בחוק ההתייעלות הכלכלית – ההתייעלות הכלכלית או המדיניות הכלכלית, אני לא יודע, לא חשוב, בחוק; מה זה משנה, השמות האלה.

משה גפני: לגופו של עניין, אגב, גם החוק של חברות הארנק התקבל פה-אחד, שזה כבוד לוועדה.

משה גפני: אני מרגיש בעניין הזה כבוד – שאנחנו לא עושים חוקים שהם דורסניים ולא מתחשבים בטענות שהחברים מעלים, וזה לא משנה אם מהקואליציה או מהאופוזיציה.

משה גפני: בהסדר המוצע שלושה נושאים שעמם ביקשה רשות המסים להתמודד: הראשון – משיכת כספים של בעל מניות מהותי או קרובו מהחברה שבה הוא בעל מניות כיום, או שימוש בנכסים שבבעלות החברה לשימושם הפרטי בעיקר.

משה גפני: לתפיסת רשות המסים, מדובר בהכנסה שבידי בעל המניות המהותי שלא מוסתה עד כה, שרק ההנאה מהשימוש מוסתה.

משה גפני: השני – שינוי מרווחי חברות המכונות חברות ארנק.

משה גפני: מדובר בחברות מעטים הנותנות שירותים למספר מצומצם ביותר של מקבלי שירות, על-פי רוב מקבל שירות אחד, ולפיכך לא מדובר בפעילות עסקית אמיתית של חברה אלא בניסיון של בעל המניות המהותי באותה חברת מעטים ליהנות מהמיסוי שחל על החברה, וכתוצאה מכך – שיעורי מס מופחתים.

משה גפני: השלישי – שינוי ההסדר שלפיו יכול מנהל רשות המסים להורות לחברה לחלק דיבידנד כפוי מרווחיה.

משה גפני: ההצעה שמובאת בפניכם בנושא זה שונה לחלוטין מהנוסח שעבר בקריאה הראשונה, והיא פרי הידברות בין רשות המסים לבין לשכת רואי-החשבון, לשכת עורכי-הדין ונשיאות הארגונים העסקיים.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לספר למי שאיננו חבר ועדה מה היה התהליך.

משה גפני: התהליך היה שהממשלה הגיעה עם חוק שאנחנו תמכנו בו כולנו.

משה גפני: אנחנו נגד העלמות מס, וחברות הארנק צריכות להיעלם מהעולם.

משה גפני: הגענו לוויכוחים בתוך הוועדה על פרטים, ואני לא חושב שחברי כנסת צריכים לדון בזה.

משה גפני: היה צריך שהארגונים הכלכליים שמשתתפים בדיונים הללו בוועדה ישבו עם רשות המסים ויגיעו לנוסח מוסכם, והפסקתי את הדיון.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לכם: אני אמרתי שהפסקתי את הדיון, מפני שאני רציתי לתת להם כמה שעות לקיים את הדיון.

משה גפני: האמת היא, אדוני היושב-ראש – עכשיו אני יכול להגיד לך בסוד – שאני הפסקתי את הדיון בגלל שהתחילו הצבעות במליאה.

משה גפני: אבל זה היה מספיק זמן כדי לאפשר להם לקיים את הדיון.

משה גפני: הם חזרו אחרי זה עם נוסח אחר, והצבענו פה-אחד על הנוסח הזה.

משה גפני: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב, הוא חוק שמתמודד עם העלמות מס או עם התחכמויות שמכונות חברות הארנק.

משה גפני: בהצעה נקבעו הוראות מעבר שמקלות על בעלי מניות מהותיים, ובהן גם הוראה לעניין משיכת דיבידנד מוטב בשיעור של 25% וללא מס יסף – הקלה ששר האוצר הסכים לה, ואני מברך אותו על הליכתו לקראת הלשכות המקצועיות.

משה גפני: שינויי שיעורי המס ליחיד, מס חברות – יש לי הגבלה בזמן, אדוני היושב-ראש?

משה גפני: אז אני אקצר

יולי יואל אדלשטיין: לא.

משה גפני: שינוי שיעורי המס ליחיד, מס חברות, מס יסף ומס שבח ריאלי: יש הפחתה, וכאן התקיים דיון מהותי בעניין של סדר העדיפויות.

משה גפני: שינויים אלה מבטאים את האג'נדה של שר האוצר, או את המדיניות של שר האוצר.

משה גפני: לפי ההצעה, מוצע לקבוע שמס החברות ירד משיעור של 25% ל-23% בשתי פעימות.

משה גפני: זאת, לפי האוצר, על מנת לעודד הגעת חברות זרות לישראל ועידוד הצמיחה במשק.

משה גפני: הפעימה הראשונה תצא לפועל ב-1 בינואר 2017 ל-24%, לשם תהיה הירידה; השנייה, לאחר מכן – ב-1 בינואר 2018, ל-23%.

משה גפני: באותו הקשר מוצע להפחית בהתאמה מבחינת הזמנים גם את המס על השבח הריאלי של נכסי המקרקעין של חברות מ-25% ל-23%.

משה גפני: עלות החוק בהיבט של הפסד הכנסות ממסים: מיליארד ו-800 מיליון ש"ח בשנה.

משה גפני: וכאן מתחיל הוויכוח: האם מדינת ישראל משקיעה מיליארד ו-800 מיליון ש"ח בהפחתה של 2% במס החברות, או שאפשר לתת את זה לדברים שונים – לעידוד הצמיחה במשק בנושאים שונים, ותכף נראה את זה בחקיקה אחרת.

משה גפני: פה היה ויכוח נוקב, שירד לשורשו של עניין, ובסופו של דבר ההחלטה הייתה שמקבלים את עמדתו של שר האוצר ומפחיתים את מס החברות ל-23% במשך שנתיים.

משה גפני: נוסף על כך, מוצע להפחית את שיעורי מס ההכנסה על יחידים.

משה גפני: המהלך הזה נועד, לפי האוצר, לעודד תעסוקה.

משה גפני: מהות השינוי הנה ריווח מדרגות המס כך שבכל מדרגת מס תשלום המס של אותה מדרגה ייעשה בשכר הקצה העליון שלה.

משה גפני: כמו כן, מוצע לקבוע העלאה של מס היסף על מי שמשתכרים שכר גבוה במיוחד מ-2% ל-3% ורף השכר להתחלת תשלום מס יסף ירד מ-800,000 שקלים ומעלה בשנה ל-640,000 שקלים בשנה.

משה גפני: כדי לעודד את התעשייה המסורתית, קבענו שיעורי מס מופחתים.

משה גפני: הצעת חוק מס החברות שמשלמות חברות מועדפות הפועלות במרכז הארץ עומד על 16%, ובפריפריה, בעקבות לחצי ועדת הכספים, המס הורד מ-9% ל-7.5%.

משה גפני: אני זוכר בכנסת השמונה-עשרה, כשחוקקנו את חוק לעידוד השקעות הון והפחתנו שם את המס במרכז הארץ ל-12% ובפריפריה ל-6%.

משה גפני: בקדנציה הקודמת שר האוצר הקודם העלה את זה חזרה ל-9%, ואנחנו מאוד לא רצינו את הדבר הזה ורצינו להפחית.

משה גפני: לאחר ויכוחים קשים, הפסקות כמה פעמים בדיוני הוועדה, זה ירד מ-9% ל-7.5%.

משה גפני: "חיסכון לכל ילד" – האמת היא שלפי מה שמסתמן, מדובר בתוכנית שהאוצר עשה.

משה גפני: אבל אני פה בחדר סגור, אני מקווה שאין עיתונאים, ואני יכול להגיד לכם את האמת:

משה גפני: האמת היא ש"חיסכון לכל ילד" – הכסף הזה בא בעקבות הסכם קואליציוני של יהדות התורה עם הליכוד.

משה גפני: זאת האמת.

משה גפני: יכולים להגיד מה שרוצים, אבל אנחנו עשינו הסכם קואליציוני, ובהסכם הקואליציוני הוגדלו קצבאות הילדים באופן סביר.

משה גפני: בא משרד האוצר ואמר: אין לי כסף – אחרי שנחתם הסכם קואליציוני – אין לי כסף.

משה גפני: אני מבקש לדחות את התשלום – והוא הציע לעשות עם זה תוכנית חיסכון:

משה גפני: לקחת 50 שקלים מקצבאות הילדים ב-1 בינואר 2017 ולהפוך את זה לתוכנית חיסכון כך שילד שמתבגר ייצבר לזכותו סכום כסף משמעותי – מה שלא היה ללא ההצעה הזאת.

משה גפני: ואנחנו הסכמנו, וביקשנו בוועדה, כל חברי הוועדה, קואליציה ואופוזיציה, שבעקבות התוכנית הזאת יתאפשר להורה או להורים לקחת את כל קצבת הילדים של הילד הזה ולהפקיד אותה בתוכנית החיסכון.

משה גפני: היה לנו ויכוח גדול עם האוצר, עם פקידי האוצר בעיקר.

משה גפני: הם לא הסכימו.

משה גפני: הם אמרו: 50 שקלים – מה שנקבע וזהו, מעבר לזה ההורה איננו רשאי להוסיף לתוכנית החיסכון.

משה גפני: לאחר דין ודברים קשה הייתה הפשרה המפא"יניקית הידועה, שאני משתמש בה כל הזמן; יש דבר אחד שמפא"י נתנה לעולם, וצריך לדעת להשתמש בזה: הסכמנו שבמקום 150, שזה פחות או יותר קצבת הילדים, ובמקום 50 שהאוצר קבע, יהיה אפשר להפקיד 50 נוספים.

משה גפני: זאת אומרת, הורה, הורים, יכולים להפקיד בתוכנית החיסכון 100 שקלים.

משה גפני: אנחנו הוספנו – היות שאין פטור ממס על ה-50 הנוספים, אף-על-פי שבעקבות נקודות הזיכוי זה לא מס כל כך גבוה, אמרנו שלא יכול להיות שההורים יחסכו ואחרי זה ישלמו מס.

משה גפני: אז קבענו שבתום התקופה, בגיל 18, למשל, המדינה תשקיע עוד 500 שקלים שיכסו את המס.

משה גפני: אני לא יכול להשלים עם זה שאני לא דורש שום דבר גם בתקציב הנוכחי.

משה גפני: ביקשתי להקדים את התשלום, את אותם 500 שקלים, במקום כשהוא יהיה בן 18 – כשהוא נולד ייתנו לו את 500 השקלים כדי שזה יצבור רווחים.

משה גפני: ושוב הגענו לפשרה המפ"איניקית ונקבע בחוק שהילד מקבל 250 שקלים כשהוא עולה לגן בגיל שלוש.

משה גפני: זה נכנס לחשבון שלו וצובר רווחים עד גיל 18, ואת 250 השקלים הנוספים – אם מדובר בבת אז זה בגיל 12 ואם מדובר בבן אז זה בגיל 13.

משה גפני: זה מופיע בחוק ומקבלים, מקדימים, את התשלום הזה.

משה גפני: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם, יש לי מנהג כזה משונה: כשאני מכניס בחוק ההסדרים – אם לממשלה מותר להכניס חוקים ככה במהירות, אז גם אני רוצה.

משה גפני: עלתה סוגיה של גיל פרישה לנשים, וקיימנו על זה כמה דיונים בוועדה.

משה גפני: התברר במהלך הדיונים שאם אנחנו לא נוגעים בעניין הזה, אפילו אם אנחנו לא אשמים, ב-1 בינואר 2017 עולה גיל הפרישה לנשים בשנתיים, בלי שום יכולת להתמודד עם התופעה הזאת; אף שבחוק כתוב ששר האוצר צריך לקיים התייעצות עם ועדה שהוא מקים, הוא צריך להביא את מסקנותיה, או יותר נכון את מסקנותיו, בעקבות הדיון עם המועצה הזאת, עם הוועדה הזאת, לוועדת הכספים, וועדת הכספים צריכה לקיים דיון ולקבל החלטה.

משה גפני: מה קורה אם לא היה כלום?

משה גפני: שר האוצר לא התייעץ, הוועדה לא דנה – מה יהיה אז?

משה גפני: התברר לנו – אמר לנו את זה השר חיים כץ ואחרי זה בדקנו.

משה גפני: שלי, נכון?

משה גפני: בדקנו את העניין הזה: בעצם מודיעים לנשים שהגיל עולה.

משה גפני: מה, זה ג'ונגל?

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: אפשר לחשוב שהעלאת גיל פרישה לנשים זה דבר שככה – במחי הזנחה או במחי אי-קבלת החלטה פתאום עולה הגיל?

משה גפני: מדובר על דבר גורלי, שיכול להיות שהוא נכון ויכול להיות שהוא לא נכון, אבל צריך לקיים דיון לגביו.

משה גפני: גם לגבי הפנסיה, גם לגבי העבודה, גם לגבי קצבת הזיקנה, גם לגבי לאחר מכן, תשלומי הפנסיה – זה דיון כלכלי, ציבורי, חברתי, מהמדרגה הראשונה.

משה גפני: אז מה עשיתי?

משה גפני: שוב, ראיתי שהעניינים יגעים.

משה גפני: דיברתי עם שר האוצר, ובהסכמתו – והיה לי דין ודברים קשה עם פקידי האוצר – הכנסתי בחוק ההסדרים – ואת זה אתם נדרשים לאשר גם היום – שדוחים את כל המועדים.

משה גפני: אנחנו לא קיבלנו משר האוצר חוות דעת שלו, מה הוא מתכוון לעשות, ולא קיימנו דיון, ולכן הכול נדחה.

משה גפני: נדחה – אומר בדיוק את המועדים: המועדים יידחו עד 31 ביולי 2017.

משה גפני: לעניין המלצות ועדת הכספים, המשמעות היא שאף אם יש נשים שקיבלו מכתבים מהביטוח הלאומי, שגיל הפרישה שלהן עולה ב-1 בינואר 2017, זה הולך לקרות, לפי התיקון המוצע, ברגע שיאושר החוק, השר יגיש את המלצותיו עד אפריל 2017, ולאחר מכן הוועדה תדון ותכריע עד סוף יולי.

משה גפני: בינתיים תוקנו בחוק לוחות הביטוח הלאומי, כך שהדחייה בשבעה חודשים הוטמעה גם בהם.

משה גפני: אז אם יש אישה – מה?

דוד ביטן: אתה לוקח את כל הזמן.

דוד ביטן: יש עוד ועדות.

משה גפני: לרדת?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לי אין בעיה.

משה גפני: אני מתפלל שכל הסאגה הזאת כבר תהיה מאחורי.

יולי יואל אדלשטיין: צריך לתת זמן גם לאופוזיציה.

משה גפני: אני מפסיק, אין בעיה.

משה גפני: אני אומר מכאן לכל אישה במדינת ישראל: אם היא נמצאת בגיל הזה וקיבלה הודעה מהביטוח הלאומי שגיל הפרישה שלה עולה ב-1 בינואר 2017 – נגמר העניין הזה.

משה גפני: יש הארכה עד יולי 2017, ועד אז, או שיתקיימו דיונים, או שנעשה הארכה נוספת.

משה גפני: הוספתי עוד משהו, לגבי ניצולי השואה – הוועדה הצביעה על זה – שהיות שעל-פי החוק שהתקבל רק ב-2011, אם יש ניצול שואה שנפטר והשאיר את קרובו, זאת אומרת את בן-זוגו או את בת-זוגו, הם לא מקבלים כלום ונשארים בודדים – בחוק עכשיו נמצא שגם מי שנפטר לפני 2011 – גם הם יקבלו את הקצבה הזאת בסך 2,000 שקל, והם לא נשארים לבד.

משה גפני: אני צריך לקצר, ואני כבר מסיים.

משה גפני: שיפוי הביטוח הלאומי – דיברתי.

משה גפני: כדי לאפשר את תוכנית החיסכון שמשרד האוצר ביקש להקדים אותה ללפני 2017, שזה יהיה כבר עכשיו, צריך לשפות את המוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: זה מופיע בחוק.

משה גפני: יכול להיות ששכחתי דברים, אבל אם שכחתי, אני מבקש מכם סליחה.

משה גפני: כולם מכירים את הנושאים.

משה גפני: רק דבר אחד אחרון: מס על דירה שלישית.

משה גפני: אני רציתי לקיים דיון ביום ראשון בבוקר.

משה גפני: מטבע הדברים, התנגדתי לחוק.

משה גפני: לא הסתרתי את זה.

משה גפני: אני איש קואליציה, ואני מקבל את עמדת הממשלה.

משה גפני: אני מנסה לתקן כיושב-ראש הוועדה את מה שנדרש לתקן.

משה גפני: ביקש ממני שר האוצר – דיברתי אתו לפני תחילת הדיון ואמרתי לו: אדוני השר, נדחה את זה ליום ראשון בבוקר.

משה גפני: מסיבותיו הוא – הוא גם אמר לי אותן – אמר: לא, צריך לקיים את הדיון בלילה, ועל כל פנים, לא לדחות.

משה גפני: במהלך הדיון בלילה תיקנו את החוק באופן יסודי.

משה גפני: אני לא מצדיק את זה, אני לא מביע את דעתי.

משה גפני: אני לא הממשלה, אני בסך הכול מייצג את הכנסת, את הוועדה.

משה גפני: אתן לכם דוגמה – רתחתי מזעם: אנחנו עוברים סעיף-סעיף.

משה גפני: מגיעים לסעיף שאם אדם קשיש קנה דירה שלישית – לא ריגל למען רוסיה, לא עשה שום עבירה פלילית – קנה דירה שלישית, היו לו כספי פנסיה, היה כתוב בחוק, שהאיש הזה, הקשיש, שקנה דירה שלישית, יילקח למאסר חמש שנים.

משה גפני: אמרתי שאני לא מסכים לזה בשום אופן.

משה גפני: קשיש שקנה דירה שלישית – חייבים לתלות אותו בכיכר העיר.

משה גפני: כל פרק העונשין נמחק בדיון.

משה גפני: ודיבר אתי שר האוצר במוצאי שבת ואמר לי: חבר הכנסת גפני, אני מודה לך על זה, ואני אומר לך: דעתי היא שהחוק שיצא מהוועדה טוב יותר מכפי שהוא נכנס, ועל כן אני מציע, בעקבות האמירה הזאת, לתמוך בחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, שהוחזרה על-ידי ועדות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016;

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף להציג לנו את הפרקים של החוק שנדונו אצלו בוועדה.

אלי אלאלוף: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני יודע את עמדתך לגבי חוק ההסדרים.

אלי אלאלוף: אני חייב לומר שהמילה או הטרמינולוגיה הזאת, חוק ההסדרים, אינה טובה, וגם לא מתאימה למציאות, כי הדיונים שקיימנו – וזו השנה השנייה שיש לי זכות להוביל אותם בוועדה – עושים הרבה מאוד סדר, הרבה מאוד החלטות בקצב רציני מאוד, ומתקבלות החלטות שמאפשרות רפורמות שלאורך השנה זה היה מבזבז הרבה מאוד זמן למערכת של הכנסת ולחברי הכנסת בעצמם לעסוק בהן.

אלי אלאלוף: אני חייב לומר, כמו שאומר הרב גפני – הרב גפני, באתי להקשיב לך מילה-מילה.

אלי אלאלוף: הייתה לי אתמול חוויה קשה, ואני חייב לומר שזה נכון.

אלי אלאלוף: אנחנו בוועדת העבודה והרווחה קיבלנו הרבה מאוד הצעות חוק שמיטיבות – מיטיבות עם האוכלוסיות החלשות, מיטיבות עם האוכלוסיות שלא הסתכלו עליהן מספיק, ובקרוב יתוקנו עיוותים של הרבה שנים.

אלי אלאלוף: אני חייב לומר שלעומת החוקים הקשים שהרב גפני ניהל בישיבותיו והמתח שהיה, אצלנו זה היה על מי מנוחות.

אלי אלאלוף: חוץ מהצבעה אחת, כמו אצלך, אני חייב לומר שהכול התקבל פה-אחד, בלי צורך בגיוס מצביעים.

אלי אלאלוף: אני מתכבד להביא לידיעת

אלי אלאלוף: כם את התיקונים שוועדת העבודה והרווחה הביאה לחוקים הקשורים להצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016.

אלי אלאלוף: הדבר הראשון זה התייחסות לעצמאים.

אלי אלאלוף: עד כה העצמאים לא זכו לחובת חיסכון לפנסיה.

אלי אלאלוף: יש כאלה שעשו את זה ביוזמתם האישית, אבל בעיקר הקטנים שבין העצמאים – אנחנו מדברים על כ-400,000 עצמאים במדינה; מערכת תוססת, חשובה מאוד, גם אם, לצערנו, כמה אלפים – כמה עשרות-אלפים לפעמים – נסגרים בשנה.

אלי אלאלוף: ללא הקטנים והבינוניים, המדינה לא הייתה יכולה להגיע לרמה הכלכלית שהיא הגיעה אליה.

אלי אלאלוף: בהסדר הזה יש חובת חיסכון בפעם הראשונה לכל עצמאי.

אלי אלאלוף: כל עצמאי – ספר, רופא, מי שמחזיק עסק קטן – מחויב היום לחסוך לעצמו, ובנוסף, כמובן – דבר שהיה קיים – לעובדים שלו, 8.5% מהמחזור שלו, מהשכר שהוא מקבל מהעסק, לחיסכון פנסיוני.

אלי אלאלוף: גם הביטוח הלאומי שהוא שילם עד עכשיו יהיה הדרגתי, והביטוח הלאומי, רק בגלל זה – בזכות העבודה של עצמאי – יאבד הכנסה של 400 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: זה סכום אדיר שוויתרו עליו.

אלי אלאלוף: בסוף אני אגיד את הדברים שמרגיזים.

אלי אלאלוף: אבל ה-8.5% יאפשרו שני דברים: בעת משבר בעסק העצמאי יוכל למשוך חלק מכספו לא כדמי אבטלה – כי זה בא מכספו ולא מהביטוח הלאומי – עד סכום של 12,300 שקל בשנה כדי להחזיר לעצמו יכולת כלכלית ולחזור לעבודה.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין שלא קבענו שזה דמי אבטלה לעצמאים.

אלי אלאלוף: חייבים בעתיד למצוא פתרון לדמי אבטלה לעצמאים, כמו לכל אזרח שעובד, וכך להשוות את התנאים של השכירים לתנאים של העצמאים.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שפה היה שיתוף פעולה אדיר עם גופי העצמאים, שמייצגים את העצמאים, בעיקר "להב" והארגון של יועצי המס, שעשו עבודה אדירה יחד עם העובדים של האוצר, והביאו חבילה כמעט סגורה, שיכולנו לאשר אותה בוועדה, כפי שאמרתי, פה אחד.

אלי אלאלוף: אני אעבור לתקנות של הביטוח הלאומי, שהיו רבות ומעניינות.

אלי אלאלוף: אחד הדברים המאוד בלתי נסבלים שהיו עד עכשיו זה שבעיקר עקרות בית וחלק מהעולים החדשים לא קיבלו תוספת ותק אלא מהשנה ה-11.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, זה לא היה מספיק אם עבדו בחוץ-לארץ ואם עבדו בבית – עקרות בית, שעושות עבודה אדירה, אנחנו לא התייחסנו אליהן כאל אנשים שעבדו.

אלי אלאלוף: תוספת הוותק, שהיא משמעותית – זה כמעט 20% – לא ניתנה להם.

אלי אלאלוף: מעכשיו, אוטומטית יקבלו את זה, מהשנה הראשונה, יחד עם הזכות לקבל קצבת זיקנה.

אלי אלאלוף: סכום זה, שילך בפריסה עד ארבע שנים, עד 2020, וב-2020 יהיה מלא, יעלה כל שנה למדינה, לביטוח לאומי, 1.4 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, כשאני רואה סכומים כאלה ואני חושב על תחום שאתם יודעים כמה מעניין אותי, תחום העוני – זאת גם אוכלוסייה של העוני שמקבלת תוספת, דבר שלא נראה, לצערי, בתחומים אחרים.

אלי אלאלוף: גם עבור הקשישים.

אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר וככה אני גם מחייב את ידידי וחברי וראש המפלגה שלי.

אלי אלאלוף: חלום לסוף הקדנציה הזאת: לא יהיו קשישים שיחיו מתחת לקו העוני.

אלי אלאלוף: נעשה הכול, כי זו אוכלוסייה שלא יכולה לעשות בעצמה לשיפור מצבה.

אלי אלאלוף: ואנחנו, ודאי אנחנו המחוקקים והנציגים שלהם בכנסת, חייבים להוציא אותם מקו העוני.

אלי אלאלוף: ולכן היום הבטחת הכנסה לקשישים תתוקן בשתי פעימות ויתווסף לקצבאות הנוכחיות סכום של חצי מיליארד שקל בשתי פעימות.

אלי אלאלוף: ב-2019 זה כבר יהיה באופן שוטף ללא התייחסות מיוחדת.

אלי אלאלוף: אם תהיה מהפכה בסגנון זה שידידי אילן גילאון ניסה להעביר או יעביר, בעזרת השם, אני אשמח שזה יקרה, כי זה לא כבוד גדול לנו שבתוכנו חיים כל כך הרבה קשישים עניים.

אלי אלאלוף: אחר כך נדבר.

אלי אלאלוף: גם הנכים חייבים התייחסות מיוחדת, ולשמחתי גם פה התקבלו החלטות שמוסיפות לנכות הכללית 320 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: לצערי, חלק גדול מהקצבאות האלה, אני חייב לציין, הן לא צמודות.

אלי אלאלוף: ארבע שנים.

אלי אלאלוף: רואים את ההכנסות משכר עולות, וההכנסות לאוכלוסיות שחיות בעיקר מקצבאות הולכות ויורדות.

אלי אלאלוף: המספרים של הביטוח הלאומי, שקיימנו עליהם דיון היום, מוכיחים שהעניים הם עניים יותר והעשירים – שיבושם להם, עיני אינה צרה – הם עשירים יותר.

אלי אלאלוף: ואת זה חייבים – גם זה, הנושא של הנכות הכללית בעלויות משמעותיות משתנות.

אלי אלאלוף: הדבר הנוסף שאנחנו חייבים לדאוג לו הוא שהגופים יחזירו את החובות שלהם לביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: ב-1954, ואני לא טועה בשנה, היה חוק של ועדות שומה, שהן יוכלו לקבל חזרה חובות של אנשים שלא שילמו את חובותיהם.

אלי אלאלוף: מ-1954 עד לפני שנה, הוועדות האלה לא הופעלו.

אלי אלאלוף: ולכן, מי שהיה חייב המשיך לחגוג על חשבון המדינה, על חשבון הקופה של הביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: הדבר תוקן – ניסו לתקן לפני שנה והפעילו את ועדות השומה, לצערי בחוסר יעילות ובחוסר מוחלט של השגת המטרה שנקבעה לוועדה.

אלי אלאלוף: ולכן הוחלט לשנות את המצב.

אלי אלאלוף: היום יהיה פקיד בכיר, מוכשר, הגדרנו בדיוק את הדרישות של הכישורים הנדרשים לו, כדי שהוא יקבע את רמת החובות של כל חייב לביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: ואם יש השגה ורוצים לערער על החלטתו, אז בשביל זה יש בית-דין מחוזי לעבודה, כדי שהוא יוכל להגיש את הטענות שלו ולקבל, אם יש צורך.

אלי אלאלוף: גם בנושא הגבייה – אני חייב להגיד שקשה לקבל את המספר, כמה חובות יש לביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: זה סכום אדיר.

אלי אלאלוף: אני לא יכול להסתיר את הידע האישי מביתי בזכות אשתי, שהייתה יועצת משפטית של הביטוח הלאומי רק 26 שנה, וכל הזמן באה ואמרה לי: אתה לא יודע כמה אנשים חייבים.

אלי אלאלוף: וכשמבקשים פקיד שילך לקבל מחברות הביטוח את החובות שלהן לביטוח לאומי, אין פקיד כזה.

אלי אלאלוף: ומדובר במיליארדים, חברים.

אלי אלאלוף: מיליארדים.

אלי אלאלוף: ואין שום שיטה, אין שום גישה יעילה או שיטה יעילה שמאפשרת לגייס.

אלי אלאלוף: ולכן באו בהצעה – הביטוח הלאומי ביוזמתו, בתמיכת משרד האוצר, כמובן – לייעל את הליכי הגבייה; בלי לפגוע בזכויות אדם, אבל גם בלי להפוך את המערכת – סליחה על הביטוי, אין לי דבר יותר טוב להגיד – לפראיירית, שאפשר לעשות סיבוב עליה.

אלי אלאלוף: ולכן יש היום אפשרות לפעול בדומה למה שקורה במס הכנסה, על בסיס אותם עקרונות, כדי לגבות את הכספים שאנשים חייבים לביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: ואתם יודעים שמי שחייב זה בדרך כלל לא החוליה החלשה של החברה אלא החוליה החזקה.

אלי אלאלוף: החוק הנוסף שהעברנו זה האפשרות של גבייה מינהלית של ביטוח לאומי את החובות שלו.

אלי אלאלוף: אפשר בשתי פעימות היום לגבות, יש שיטות, ואני לא אלאה אתכם בפרטים המדויקים שאישרנו, כדי לקבל בחזרה חובות של אנשים לביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: וזה בלי תהליכים כבדים, ביורוקרטיים, מאיימים וכו'.

אלי אלאלוף: החוק הכמעט-אחרון שהעברנו הוא הנושא של התמרוקים.

אלי אלאלוף: בדומה לחוק הקורנפלקס שקיים, שאפשר ייבוא, שיווק, ייצור של המזון, אותו דבר קבענו בנושא של התמרוקים.

אלי אלאלוף: הקלה בייבוא, אפשרות לייבא – אני לא אוהב את המושג של יבוא מקביל.

אלי אלאלוף: כל אחד יכול להיות יבואן פשוט.

אלי אלאלוף: ושיווק וגם ייצוא של תמרוקים; מתברר שאנחנו מדינה – לא ידעתי, אני מודה בבורות שלי – לא ידעתי שאנחנו מדינה שמייצאת הרבה מאוד, כולל, וזה יפתיע אתכם, גם לצרפת מצד אחד וגם לסין מצד שני.

יולי יואל אדלשטיין: תמרוקים.

אלי אלאלוף: תמרוקים.

אלי אלאלוף: תארו לכם איזה יכולות יש אצלנו.

אלי אלאלוף: נכון שחלקם צריכים לשפר את שכר המינימום, העסקים האלה, אבל זה אומר מה היכולת.

אלי אלאלוף: ואנחנו התעסקנו עד עכשיו בלהוריד איזו מילה – אני לא זוכר אותה – כדי לאפשר ייצוא.

אלי אלאלוף: אני בסוף השתגעתי, אמרתי: תעבירו את זה בחוק ההסדרים, נמצא את הפתרון, ומצאנו, כמובן.

אלי אלאלוף: אז בחוק ההסדרים הזה בצורה מושלמת – – –

עבדאללה אבו מערוף: האגרה.

אלי אלאלוף: כן, כן.

אלי אלאלוף: אנחנו באמת העברנו את החוק.

אלי אלאלוף: הוויכוח הקשה שהיה, היה סביב האגרות.

אלי אלאלוף: אז הנושא של האגרה, זה פשוט, משרד הבריאות ומשרד האוצר קבעו שמי שרוצה שיבדקו לו את האיכות ואת ההטבה של התמרוק הזה, או של כל תמרוק שהוא, חייב לעשות את הבדיקות הנדרשות, ותמורת זה הוא חייב לשלם 1,600 שקל, לפי איזה ניואנס כזה או אחר.

אלי אלאלוף: אז בסוף הצלחנו לעשות את זה שהפעלת האגרות לחלק, לא לחדשים, תהיה רק – בינתיים זו הוראת שעה לשלוש שנים – ואחר כך אפשר יהיה להאריך זאת בשלוש שנים.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, החוק הזה היום, אפשר להגיד, זה נעשה בשיתוף – אני אוהב לציין את זה, כי זה היופי של הכנסת שלנו; זה לא חוקים שרק חברי הכנסת, עם הכבוד הראוי להם, התעסקו בהם; היו גם הגופים האינטרסנטיים, שעשו עבודה אדירה, אם זה הנציגים של הגופים, המפעלים עצמם, וכל מי שמצא לנכון לבוא ולהציג את האינטרסים שלו, בצורה מאוד מכובדת.

אלי אלאלוף: הדבר האחרון שגם תיקנו זה הגדלת המענק השנתי למה שנקרא ניצולי השואה שנפגעו בשואה ולא סבלו בצורה מורכבת, שעד עכשיו קיבלו קצבה.

אלי אלאלוף: זה כולל את שלוש הגלויות של אלג'יר, מרוקו ועיראק שסבלו מהשואה.

אלי אלאלוף: הם קיבלו קצבה של 3,600 שקל לשנה, והיא הוגדלה ל-3,960.

אלי אלאלוף: אמרנו, למרות שקיבלנו את ההחלטה, שזה לא נראה לנו מספיק.

אלי אלאלוף: בסך הכול מדובר ב-8,000 איש, שהולכים ונעלמים לפנינו.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, זה לא במסגרת הוועדה שלי, אבל אני, כמוך וכמו כל החברים שלי, אני מודאג מתדמית הכנסת.

אלי אלאלוף: אני מודאג מתדמית הכנסת, מפני שאתמול ראיתי דבר שזעזע אותי.

אלי אלאלוף: ואני קורא לשלושת חברי הכנסת שקיבלו תקציב מאושר על-ידי ועדת הכספים, בהסכמת פקידי האוצר, להחזיר, לוותר על התקציב האישי שהתקבל.

איתן ברושי: יש לפקידים האלה שר.

אלי אלאלוף: אל תפריע לי.

אלי אלאלוף: אתה תגיד, אני אגיד מה שאני רוצה.

אלי אלאלוף: אי-אפשר להסביר את זה בציבור – ששלושה חברים מהקואליציה, שבה גם אני חבר, יקבלו תקציב אישי.

אלי אלאלוף: זה נקרא שוחד פוליטי, זה נקרא ויתור על הסמכות של הכנסת לקבוע איך מתנהגים אצלה.

אלי אלאלוף: אדוני, זה חמור מאוד, זה קשה, אני לא מאמין שאתה תתמוך בדבר כזה.

אלי אלאלוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם להציג את הפרקים של החוק שנדונו אצלו בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בתחילת דברי אני רוצה להתייחס למה שאמר חבר הכנסת אלאלוף לגבי חוק ההסדרים.

דוד אמסלם: אני חושב שבאופן בסיסי חוק ההסדרים צריך להצטמצם למינימום.

דוד אמסלם: מה שקרה כאן זה דבר שמבחינתי הוא לא רציני, ואם זה היה תלוי בי הייתי מעלים את האירוע הזה.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שאנחנו מחוקקים חוקים, מבוקר עד לילה נשארים כאן, וחלק מהאנשים אפילו לא מבינים את המהות, אבל הסטופר התחיל, אז צריך לרוץ.

דוד אמסלם: לכן, באופן בסיסי צריך לעשות איזושהי חשיבה עמוקה בנושא, בוודאי לא צמוד לתקציב, כי, מה שנקרא, לא מנסים לשנות בדקה התשעים.

דוד אמסלם: אבל, לדעתי, אחרי שנאשר את התקציב – אני חושב, אדוני היושב-ראש, כדאי שתעשה חשיבה ותביא החלטה לכנסת כדי להעלים את הסיפור הזה.

דוד אמסלם: באמת, זה מביא אותנו למקומות לא נכונים.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

דוד אמסלם: ועדת הכנסת החליטה להעביר לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה את פרקים ג', ו' וז' מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית, שעניינם רשויות מקומיות – הכוונה היא לאשכול רשויות, עוד מעט אני אתייחס לזה – רישוי עסקים, מים וביוב; את סעיף 60 להצעת החוק הזו, שעניינו תכנון ובנייה, ואת סעיפים 177 ו-178 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, שעניינם מימון בחירות ברשויות המקומיות.

דוד אמסלם: הוועדה קיימה דיונים בכל אחד מהנושאים, ובמהלך הדיונים הגיעה הוועדה למסקנה כי נושא אחד, שעניינו הקמת מכוני בקרה לרישוי עסקים, אינו ראוי לדיון בזק במסגרת חוק התוכנית הכלכלית, וכי יש לפצלו מן החוק ולדון בו בנפרד בשל מורכבותו והשינויים המהותיים שהוא מבקש להחיל.

דוד אמסלם: מליאת הכנסת קיבלה את הצעת הוועדה והרשתה לפצל נושא זה מן החוק.

דוד אמסלם: להלן הפירוט של החוקים.

דוד אמסלם: אשכול רשויות: הצעת החוק מבקשת לאפשר הקמה של איגוד ערים מסוג אשכול רשויות מקומיות.

דוד אמסלם: על-פי ההצעה, אשכול יכלול כמה רשויות מקומיות שיתאגדו בעיקר על בסיס יותר מקומי, לוקלי, וזה בעיקר על מנת לייעל את ההתנהלות הכלכלית שלהן.

דוד אמסלם: דרך אגב, היום רשות שיוצאת למכרז מסוים לא יכולה להישען על מכרזים אחרים ברשויות סמוכות, אף שיש יתרון לגודל אם הן ישתפו פעולה.

דוד אמסלם: זה הקונספט, זה הרעיון הבסיסי.

דוד אמסלם: המחלוקת שהייתה היא שמשרד הפנים וגם האוצר רצו לכפות על הרשויות להיכנס לתוך האיגוד.

דוד אמסלם: אנחנו חשבנו שזה לא נכון לאשכול הזה, ולכן בסופו של עניין החלטנו, בתיאום אתם, לאחר שניהלנו כאן הרבה שיג ושיח והרבה ישיבות שלא היו במסגרת הוועדה עצמה, לעשות את זה וולונטרי, קרי: שר הפנים לא יכול לכפות על רשות להיכנס לאשכול ובוודאי גם לא לכפות עליה לצאת מהאשכול, אבל בוודאי הוא יכול לכפות על האשכול לקבל רשות שהיא חלשה, ואם האשכול לא רוצה לקבל אותה מסיבה לא רצינית, אז השר יכול לכפות עליו.

דוד אמסלם: כמובן, אם הרשות פורשת לאחר שהיא כבר נכנסת לתוך האשכול, היא יכולה לצאת אבל לאחר שהיא תמלא את כל חובותיה מול האשכול.

דוד אמסלם: למשל, אם יש השקעה משותפת, למשל למט"ש, או שהקימו מרכז תרבות משותף, אז בוודאי אם רשות מסוימת לאחר כמה שנים רוצה לפרוש, היא בוודאי תשלם את חלקה, כמו בכל הסכם שעושים, ותפרוש.

דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר חשוב.

דוד אמסלם: אני גם בא מהרשויות ואני מכיר את האירוע הזה.

דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר חשוב, אני חושב שזה יביא benefit כלכלי לאזור.

דוד אמסלם: כמובן, משרד הפנים, והאוצר, רשאי – וזו גם הכוונה שלו – לתמרץ את הרשויות באמצעות גזרים.

דוד אמסלם: אני מניח שהוא יציע להן כל מיני תקציבים למי שיפעל במסגרת האשכול.

דוד אמסלם: אני רואה בזה ברכה גדולה.

דוד אמסלם: דרך אגב, חלק מהרשויות ראו בזה תחילת תהליך של איחוד רשויות; אני לא רואה את זה שם כל עוד זה וולונטרי, ואני חושב שצריך להשאיר את זה ככה.

דוד אמסלם: אני שמח שבסוף גם משרד הפנים, וגם האוצר, קיבלו את העמדה שלנו בוועדה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר הגענו למשהו משותף שהיה מקובל גם על השלטון המקומי, גם על משרד הפנים וגם על משרד האוצר.

דוד אמסלם: רישוי עסקים: היום במדינת ישראל, בן-אדם שרוצה לפתוח עסק עובר ויה-דולורוזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפעמים התהליך הורג אותו.

דוד אמסלם: הוא צריך לעבור בכל מיני תחנות, יש מה שנקרא "טופס טיולים", לדעתי יש לו 17 תחנות.

דוד אמסלם: אם הוא כבר שרד אותן, לדעתי הוא כבר שורד את העסק, הוא מתחיל להתקדם.

דוד אמסלם: לכן יש עניין לפשט את התהליך הזה ולקצר את הטווחים וגם את התהליכים.

דוד אמסלם: דרך אגב, היום ברישוי עסקים צריך, באופן בסיסי, אם יש בעיה של שימוש חורג, להגיש בקשה לשימוש חורג, בהנחת עבודה שהתוכנית מאפשרת את זה; זאת אומרת, שהתב"ע מאפשרת את זה אבל עדיין הבניין או המבנה, זה לא במסגרת הפעילות שלו.

דוד אמסלם: לכן הוא צריך לבקש אישור חורג.

דוד אמסלם: היום אנחנו מאפשרים להביא תצהיר כזה, כמו שהדבר נעשה היום בכיבוי-אש בהצלחה רבה, וכבר במהלך השנה הקודמת.

דוד אמסלם: צריך להגיד להם שאפו על זה שהם ייעלו את התהליך.

דוד אמסלם: בן-אדם רוצה לפתוח עסק, מקבל איזשהן הנחיות, מביא תצהיר שהוא עומד בזה – כמובן, עושים עליו בקרות בהמשך הדרך – ומשחררים לו את התחנה ולא מחכים עד שאיזה פקיד ייזכר להגיע אליו, לאשר לו את התוכנית וכו' וכו'.

דוד אמסלם: זה באמת דבר חשוב, ואני חושב שהוא ייעל את העניין.

דוד אמסלם: דבר נוסף, עד היום, היית חייב היטל השבחה לרשות, הבניין – נניח זה איזשהו בניין שהיה חייב היטל השבחה לרשות, והבעלים החליט שהוא רוצה לאפשר גם לקטע מסחרי לפעול בו – כמובן, אני אומר, כשהפעילות אפשרית על בסיס התב"ע – אז הוא היה צריך לשלם קודם כול את היטל ההשבחה.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה קשרו את היטל ההשבחה לאירוע הזה, אין שום קשר בין אחד לשני.

דוד אמסלם: ולכן, מבחינת החוק, אנחנו אפשרנו לקדם את הנושא הזה של הרישיון ללא קשר להיטלי השבחה.

דוד אמסלם: הרשויות יכולות לגבות היטלי השבחה בדיוק כמו שהן גובות ארנונה וכו', יש להן אמצעים.

דוד אמסלם: לא צריך לקשור אירוע אחד באירוע שלא קשור לעניין.

דוד אמסלם: ככל שאתה קושר – בדרך כלל, מניסיון שלי – כשאתה קושר אירועים שאחד לא קשור לשני, אתה בסוף מייצר את התהליך הכי עקום, וזה מה שקורה היום.

דוד אמסלם: אז לכן אני שמח שגם האוצר הציע את זה, וכמובן, שמחנו לקדם את זה.

דוד אמסלם: אני מגיע גם לפיצול הנושא של מכוני הבקרה.

דוד אמסלם: יש רעיון, אני חושב שכרעיון גולמי הוא נכון, שיהיה מכון בקרה.

דוד אמסלם: אני כרגע עוד לא יודע את הפלטפורמה, מבחינתי – האם הוא ישב בעיריות או שהוא יהיה פרטי.

דוד אמסלם: כיושב-ראש הוועדה, אני חושב שכשמדובר ברגולציה נכון להשאיר את זה במסגרת הסמכויות השלטוניות ולא להפריט את זה; זה לא קיוסק שמפריטים אותו.

דוד אמסלם: זה דיון אחר שנעשה, אבל כרגע הבנתי שהנושא הוא עמוק, ולכן ביקשתי לפצל אותו.

דוד אמסלם: במסגרת היומיים-ורבע שהיו לנו – חשבתי שזה נושא כבד, שיש לו השלכות רוחב עצומות, ובעזרת השם בחודשיים הקרובים נדון וניכנס לעומק בנושא הזה.

דוד אמסלם: החוק השלישי שעסקנו בו הוא בנושא חברות ביוב מרחביות.

דוד אמסלם: לא אלאה אתכם גם בזה.

דוד אמסלם: היום יש איגודי ערים בחלק מהמקומות, ובחלק מהמקומות הטיפול בשפכים, בביוב, הוא טיפול מקומי באמצעות הרשויות.

דוד אמסלם: בקיצור, יש בליל של פלטפורמות שמטפלות בנושא הביוב.

דוד אמסלם: אני, דרך אגב, חושב שמדינת ישראל צריכה לקחת אחריות על העניין הזה ולעשות תוכנית מתאר ארצית.

דוד אמסלם: אני ביקשתי ממינהל התכנון לעשות את זה גם בנושא הזה, גם בנושא של אתרים לעודפי עפר ופסולת בנייה, ובכלל, גם בנושאים של מפעלים לטיפול באשפה.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שכל עיר – משאירים אותה להתמודד עם אירוע מהסוג הזה, והיא צריכה לפעמים להשקיע מאות-מיליוני שקלים, בוודאי מעל עשרות-מיליוני שקלים, בלי שום תכנון.

דוד אמסלם: משהו פה נראה לי חלמאי.

דוד אמסלם: לכן, כרגע הצעת החוק באה ומנסה לגרום לזה שהפלטפורמות האלה יתחברו ביחד במה שנקרא "חברה לביוב".

דוד אמסלם: כמובן, בגלל החשש של הרשויות מול משרד הפנים, אז גם שם הסדרנו שהנושא הוא וולונטרי, שרשויות שרוצות להיכנס ייכנסו, ואם הן רוצות לצאת – גם יצאו.

דוד אמסלם: אבל ברור לכם שכשמדובר בתשתיות-על, ברגע שהתחתנת מאוד קשה לצאת החוצה, כי אתה צריך לשלם הרבה מאוד כסף כדי להתגרש.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שהמהלך נכון באופן בסיסי, אבל אני מצפה מהממשלה לעשות, כמו שאמרתי, תוכנית מתאר ארצית.

דוד אמסלם: יושב-ראש ועדת הפנים לא אמור להוביל דבר כזה, אבל אני נכנס לאירוע הזה כי אני רואה שאף אחד לא נכנס לשם.

דוד אמסלם: לכן אני אומר בהזדמנות הזאת לממשלה לעשות תוכנית מתאר ארצית גם לנושא של טיפול באשפה, פסולת בנייה ובוודאי לכל הנושא של המט"שים.

דוד אמסלם: הנושא האחרון, או לפני האחרון, זה הנושא של מימון המפלגות.

דוד אמסלם: בגדול, הכנסת קיבלה בשנת – מה שרשום לי כאן – 2008 חוק שבא להסדיר את נושא מימון המפלגות ברשויות המקומיות.

דוד אמסלם: היה איזשהו סכום, הייתה נוסחה, נוסחה מעדכנת, וכהרגלנו בקודש, בדרך כלל אנחנו מחוקקים חוקים ואחרי זה גם מנסים לדחות אותם כשיש להם משמעות תקציבית, וכך קרה בנושא הזה.

דוד אמסלם: כשהגיעו הבחירות בשנת – אם זה היה ב-2008, אז אני מניח שב-2015 – אז דחו את המימון ולא עדכנו את הנוסחה, והגענו עוד פעם היום והאוצר ביקש שוב לדחות את כל הנוסחה של המימון ולהשאיר אותה על 42 שקלים, בדיוק כמו שהיא הייתה ב-2008.

דוד אמסלם: אנחנו לא כל כך הסכמנו לעניין הזה.

דוד אמסלם: בסופו של יום אנחנו סיכמנו אתם על מעטפת כספית של 150 מיליון שקל כתוספת למערכות הבחירות המוניציפליות, שתתחלק לשני וקטורים, או שני נושאים: אחד זה תגבור של הרשימות ב-95 מיליון שקלים, ו-55 מיליון שקלים מימון לראשי עיר.

דוד אמסלם: דרך אגב, ראשי עיר עד היום מקוששים תרומות, שלפי תפיסתי והבנתי – לא טוב.

דוד אמסלם: זה כסף לא טוב, כי אני מניח שקבלן מצפת לא תורם בקריית-שמונה בגלל שהוא מת על ראש עיריית קריית-שמונה – אלא אם כן הוא מכיר אותו באופן אישי, אבל בדרך כלל, מי שתורם מבקש תמורה, והוא גם מקבל אותה אחרי זה.

דוד אמסלם: כבר אמרו חז"ל: לא עכברא גנב, חורא גנב – תגיד לי מה השיטה ואני אגיד לך איך הבן-אדם יתנהג.

דוד אמסלם: לכן, אני שמח שצמצמנו את העניין, אף שאני מספר לכם – בינינו, אף אחד לא שומע – שגם פה האנשים שבאו והשתתפו בהצבעה, כל אחד בדק מה טוב למפלגה שלו.

דוד אמסלם: אם אין לו ראשי עיר – לא רצה, מפני שהכסף היה בא לרשימה.

דוד אמסלם: זה קצת הרגיז אותי, כי אני חושב שצריך להסתכל על זה בראייה ממלכתית יותר.

דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר אנחנו חתכנו את האירוע – 55 מיליון שקל יהיו חלק או שיתחלקו למימון ראשי עיר.

דוד אמסלם: אני מקווה שאת זה יגדילו בבואו של יום וגם יאסרו תרומות במדינת ישראל בנושאים האלה.

דוד אמסלם: אני לא מאמין בתרומות, בוודאי לא בבחירות.

דוד אמסלם: אז אני מבקש – האמת היא שלא היו הרבה הסתייגויות לחוקים.

דוד אמסלם: בסך הכול החוקים שלנו הם חוקים שיותר באים להסדיר נושאים מוניציפליים, נושאים אזרחיים, אז אין פה כל כך מחלוקת.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

דוד אמסלם: מה?

עבדאללה אבו מערוף: – – – אבל זאת הבעיה של כולם.

דוד אמסלם: כן כן, אני אומר.

נאוה בוקר: תודה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר רוב הנושאים, רובם ככולם אפילו, הם נושאים שהם אזרחיים, ולכן אין לנו קואליציה–אופוזיציה; אנחנו יותר הולכים לפי מה שצריך.

דוד אמסלם: לכן, קודם כול, אני רוצה להודות לכל חברי הוועדה.

דוד אמסלם: דבר שני, אני רוצה להודות לצוות הוועדה – ללאה קריכלי ולכל הבנות, ולתומר ולגלעד, ובאמת לכולם.

דוד אמסלם: דרך אגב, שאפו להם – הם עשו פה עבודה יוצאת דופן.

דוד אמסלם: תזכרו, כשאני מכנס את הוועדה זה אחרי שהם עבדו על הנושא כמה ימים לפני כן.

דוד אמסלם: לכן שאפו, תודה רבה על כל המאמץ.

דוד אמסלם: כמובן, אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות – – –

זוהיר בהלול: תודה גם ליושב-ראש הוועדה.

דוד אמסלם: אני מבקש, כמובן, לדחות את ההסתייגויות – אין הרבה – ולתמוך בהצעות החוק.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

נאוה בוקר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דודי אמסלם.

נאוה בוקר: בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נאוה בוקר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בפניכם את הפרקים מחוק התוכנית הכלכלית שנדונו בוועדת הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: באמת זכות גדולה נפלה בחלקי להציג את החלק של ועדת הכלכלה בשמו של חבר הכנסת איתן כבל.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל לדבוק בלשון הנאום שהוא ביקש לשאת כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אזכיר, יחד אתו, שלמרות ההתנגדות העקרונית לשימוש הרחב מדי שהממשלה עושה בחוק ההסדרים – או כפי שהוא נקרא עתה בשם קצת יותר מכובס, חוק התוכנית הכלכלית, או חוק ההתייעלות הכלכלית – אני שמחה שהחלטת ועדת הכנסת בדבר חלוקה ופיצול של הצעת החוק הביאה לכך שוועדת הכלכלה דנה ברוב הנושאים שהם בתחום ענייניה.

איילת נחמיאס ורבין: נראה שעשינו זאת באינטנסיביות ראויה לציון, תוך עמידה בלוחות הזמנים שקבע היועץ המשפטי לכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: עדיין – ושוב, בשמו של חבר הכנסת איתן כבל – מצר על כך שבשל לוח הזמנים הצפוף נדרשנו לקיים דיונים מרתוניים אל תוך הלילה, דבר שחייב אותנו לפצל מהצעת החוק חלק מסוים, כפי שיוזכר בהמשך.

איילת נחמיאס ורבין: עוד אציין שכפי שאנחנו תמיד מתחייבים, נמשיך לטפל בהצעות חוק, גם אם הן ביוזמת הממשלה, בצורה אובייקטיבית, ללא שיקולים פוליטיים או משוא פנים, ללא קואליציה ואופוזיציה, כשטובת הציבור – אך ורק טובת הציבור – לנגד עינינו.

איילת נחמיאס ורבין: ועדת הכלכלה דנה והכינה חמישה פרקים מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית.

איילת נחמיאס ורבין: הפרקים הם פרק ד', שעניינו שירות נסיעות שיתופיות; פרק ה', שעניינו אנרגיה; פרק ח', שעניינו תקשורת; פרק י', שעניינו הסרת חסמים לביצוע מיזמי תשתית לאומית; ומתוך פרק י"ד – סעיף 68, שעניינו שקיפות מחירים של מוצרי ניקיון, היגיינה ותמרוקים.

איילת נחמיאס ורבין: נציין בתמצית את התיקונים העיקריים בכל פרק.

איילת נחמיאס ורבין: פרק ד' – פרק שירות נסיעות שיתופיות: בפרק זה מוצע לתקן את פקודת התעבורה ולקבוע הוראות שיחולו על מוניות שניתן לגביהן רישיון לנסיעה מיוחדת, דהיינו מונית ספיישל.

איילת נחמיאס ורבין: כיום, נהג מונית אינו רשאי להסיע כמה נוסעים בנסיעות שונות, אלא רק את הנוסע שהזמין את הנסיעה והנלווים אליו, ממקום איסוף אחד ליעד אחד.

איילת נחמיאס ורבין: כמו כן, נהג מונית אינו רשאי לגבות שכר בעד הנסיעה מכל נוסע בנפרד, שכן הוא חייב להפעיל מונה במהלך כל הנסיעה ולגבות לכל היותר את המחיר לפי המונה.

איילת נחמיאס ורבין: בתיקון האמור הוצע לקבוע כי במונית ספיישל יהיה מותר להסיע כמה נוסעים שהזמינו את נסיעתם מראש, ממקום איסוף אחד או יותר אל יעד אחד או יותר, בהתאם להזמנת כל נוסע מראש באפליקציה ייעודית לכך, וכל נוסע ישלם עבור נסיעתו בנפרד.

איילת נחמיאס ורבין: זה באמת – תחבורה ציבורית 2.0.

איילת נחמיאס ורבין: מחיר הנסיעה השיתופית יהיה נמוך מהמחיר המשוער לנסיעת ספיישל בשיעור שקבע שר התחבורה והבטיחות בדרכים בצו, בהסכמת שר האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: הוראות הפרק המוצע קובעות כמה עקרונות ליישום הרפורמה מתוך מטרה לקבוע הגנות צרכניות.

איילת נחמיאס ורבין: כך, למשל – וחברי, חבר הכנסת יעקב פרי, שהיה שותף לכל הרפורמות האלה, ודנו בשאלות האלה באמת לעומק כדי לשרת את הצרכנים – נהג המונית יחויב לציין בפני הנוסע את מחיר הנסיעה, את זמן הנסיעה המשוער ואת מספר העצירות המרביות בדרך.

איילת נחמיאס ורבין: באמצעות התיקון המוצע יושגו, וזו השאיפה, כמה מטרות: הוזלת מחירי הנסיעה במוניות, הגדלת הנסועה בתחבורה ציבורית וצמצום נסועה ברכבים פרטיים – עניין שהוא קריטי; כמובן, כתוצאה מכך, הפחתת זיהום האוויר וגם היקף הפקקים באזורים השונים, וארשה לעצמי גם בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה לקוות שגם פחות תאונות דרכים.

איילת נחמיאס ורבין: אזכיר שנהג מונית שאינו מעוניין במתן שירות כפי שפורט לעיל, עדיין יוכל להמשיך ולנהוג כפי שפעל עד היום.

איילת נחמיאס ורבין: תחילתו של פרק זה ביום 1 במרס 2017, וועדת הכלכלה תעקוב אחר יישומו של פרק זה.

איילת נחמיאס ורבין: פרק ה' – אנרגיה.

איילת נחמיאס ורבין: פרק זה כולל שני נושאים עיקריים: חיבור מפעלי תעשייה לגז הטבעי וקידום התחרות בגז הביתי, שניהם עניינים קריטיים לצרכן הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: לעניין חיבור מפעלי תעשייה לגז טבעי: בתיקון חקיקה שאושר בוועדת הכלכלה במסגרת חוק ההסדרים הקודם, לשנים 2015 ו-2016, נקבע, בין היתר, כי מתקני גז טבעי לצריכה, בעיקר במפעלי תעשייה, לא יהיו חייבים באישור רשות הגז הטבעי לשם הפעלתם, אלא גופים בודקים שתסמיך הרשות הלאומית להסמכת מעבדות ייתנו אישורי תקינות לאותם מתקנים.

איילת נחמיאס ורבין: בתיקון האמור נקבעה תקופת מעבר שבמהלכה רשאים מכון התקנים וכן גופים שיאשר שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים לתת אישורי תקינות.

איילת נחמיאס ורבין: תקופת המעבר הוארכה כבר פעמיים בצו, באישור ועדת הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: בעת חקיקת החוק לא צפינו כי הממשלה תידרש לתקופת מעבר כה ארוכה וברור כי זהו מצב לא תקין שמעכב מאוד את חיבור המפעלים לגז טבעי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אציין שחוברו בסך הכול 12 מפעלים בשנה החולפת, וקיווינו שהרבה יותר מפעלים יתחברו לגז טבעי.

איילת נחמיאס ורבין: התיקון המוצע נועד לתת מענה לכמה קשיים שהתעוררו מאז נכנס החוק לתוקף, ובהם קביעת מועד לסיום תקופת המעבר ללא אפשרות הארכה בחקיקת משנה; קביעת מועד לקבלת החלטתה של הרשות הלאומית להסמכת מעבדות בדבר הסמכת גוף בודק, וכן הוראות לעניין תוקפם של אישורי התקינות שנתנו הגופים שאישר השר בתקופת המעבר; והוראות שיאפשרו לאותם גופים להשלים את בדיקת המתקנים לאחר תקופת המעבר אם החלו בהליכי הבדיקה במהלך תקופת המעבר, בכפוף לתנאים שבהצעת החוק.

איילת נחמיאס ורבין: עניין קריטי: לעניין קידום התחרות בגז הביתי – גפ"מ, גז פחמימני מעובה: משק הגפ"מ למגזר הביתי מאופיין בריכוזיות גבוהה, זה דבר ידוע, דבר שבא לידי ביטוי, בין היתר, במחיר לצרכן.

איילת נחמיאס ורבין: מטרת הצעת החוק היא לעודד כניסת חברות גז נוספות לשוק.

איילת נחמיאס ורבין: המנגנון הקיים של החלפת ספק הגז בבניינים המחוברים לאותה מערכת גז מרכזית מקשה על חברות הגז הקטנות לחדור לשוק.

איילת נחמיאס ורבין: בין היתר, נמסר לנו כי יש ספקי גז המעניקים לעתים מחירים מוזלים רק לחלק מהדיירים, ובדרך זו "קונים" את אותם דיירים.

איילת נחמיאס ורבין: כתוצאה מכך, יתר דיירי הבניין מתקשים להשיג את הרוב הדרוש לשם החלפת ספק הגז.

איילת נחמיאס ורבין: לפיכך, מוצעות הוראות שונות שיקלו החלפת ספק הגז, ובכלל זה החובה לתת לכל הצרכנים בבניין את אותם חוזים או תנאי התקשרות, וכן הקלות במנגנון קבלת ההחלטות להחלפת ספק הגז בבתים משותפים.

איילת נחמיאס ורבין: לעניין צרכנים שאינם מחוברים למערכת גז מרכזית מוצעות הוראות המקלות ומפשטות את הליך המעבר מספק הגז היוצא לספק הגז החדש, בעיקר בכל הנוגע לדמי הפיקדון עבור ציוד הגז.

איילת נחמיאס ורבין: פרק ח', ואני אומר בתחילתו שהוא הפרק שעוסק בתקשורת וללא ספק היה הפרק המאתגר והמורכב ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: באמת פרק ח' להצעת חוק התוכנית הכלכלית עוסק בכמה נושאים שהמשותף להם הוא הגברת התחרות בשוק התקשורת, ואני אסקור בקצרה את עיקרי הצעת החוק.

איילת נחמיאס ורבין: הפרטת מערך "עידן פלוס" והפצת הערוצים גם באינטרנט: הפצת השידורים באמצעות תחנות השידור הספרתיות, המכונות "עידן פלוס", נעשית כיום באמצעות הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.

איילת נחמיאס ורבין: מטרת התיקונים בנושא זה היא לאפשר פיתוח של מערך "עידן פלוס", לייעל ולשפר אותו, ולגרום לכך שמערך זה יהיה חלופה אמיתית ואטרקטיבית לטלוויזיה הרב-ערוצית הקיימת היום, דהיינו, מערך שייצור תחרות של ממש לכבלים וללוויין.

איילת נחמיאס ורבין: למדתי גם מילה מאוד חשובה בתהליך הזה: המרבב.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שכולם יודעין להגיד פה המרבב, זו המילה המקצועית ל"עידן פלוס".

איילת נחמיאס ורבין: בהתאם לכך, מוצע לקבוע הוראות חדשות לעניין הפרטת המערך, שיופעל על-ידי גורם מפעיל פרטי, שייבחר בדרך של מכרז על-ידי שרי התקשורת והאוצר וימונה על-ידי שר התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: מועצת הכבלים והלוויין תהיה רשאית לתת לאותו גורם שייבחר גם רישיון כללי לשידורים, והוא יוכל לשדר שידורים נוספים לצד השידורים שהוא חייב בהפצתם, כפי שכולם מכירים כאן בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: את השידורים הנוספים יוכל בעל הרישיון לממן באמצעות דמי מנוי או באמצעות פרסומות – כלומר, ערוצים נוספים המשדרים פרסומות על "עידן פלוס".

איילת נחמיאס ורבין: עם זאת, בוועדה החלטנו להגביל את אפשרות המימון באמצעות פרסומות לשלושה ערוצים נוספים בלבד.

איילת נחמיאס ורבין: כדי להבטיח כי הפרטת המערך אכן תוביל לירידה בגובה דמי ההפצה שמשלמים לגופים המפיצים, עמדנו בדיוני הוועדה על כך שבין השיקולים לבחירת הגורם הפרטי יהיו גובה דמי ההפצה שהוא מציע, וכן, כדי לעודד את היצירה המקומית – עניין חשוב מאוד כשלעצמו – גם גובה ההשקעות בהפקות מקומיות שיציעו המציעים השונים, וזה אכן עניין קריטי ליצירה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: הצעת החוק קובעת הסדרים שונים לעניין גובה דמי ההפצה שיקבע הגורם המפעיל הפרטי והסדרים בנושאים שונים, ובשל קוצר הזמן אמנע מלפרט אותם כאן.

איילת נחמיאס ורבין: הוראות נוספות שמטרתן קידום התחרות בשוק הטלוויזיה הרב-ערוצית נוגעות לשידורים באינטרנט: מוצע כי הגופים המופצים באמצעות תחנות השידור הספרתיות, יתנו את הסכמתם לספק תכנים, למי שיבקש זאת, לשדר את שידוריהם ברשת האינטרנט.

איילת נחמיאס ורבין: ספק תכנים הוא מי שבעיקר פעילותו שידורים במגוון של תוכניות לציבור בישראל, שרשום במרשם שתנהל מועצת הכבלים והלוויין לעניין זה.

איילת נחמיאס ורבין: ספק התכנים יהיה חייב לשדר את השידורים בזמן אמיתי, ללא עריכה או קטיעה, ולנקוט אמצעים טכנולוגיים מתקדמים ונאותים למניעת הפצת השידורים מחוץ לישראל ומניעת הגישה אליהם למי שאינו מורשה לכך.

איילת נחמיאס ורבין: שוב, אנחנו מנסים, במקביל לפתיחת השוק, גם לשמור על זכויות היוצרים של התכנים שישודרו באינטרנט.

איילת נחמיאס ורבין: מוצע להבהיר כי דיני זכויות היוצרים יחולו, ולפיכך על ספק התכנים לקבל מאת היוצרים והמבצעים רישיון לשידור.

איילת נחמיאס ורבין: בהקשר זה אזכיר כי ועדת הכלכלה פיצלה מהצעת החוק את החלק העוסק באסדרת שידורי הספורט, ובדעתי – כמובן, שוב, בשם חבר הכנסת איתן כבל – לקדם נושא זה בקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: מובן שזה יגיע מחדש לוועדת הכלכלה בשבועות הקרובים.

איילת נחמיאס ורבין: נושא נוסף שנכלל בפרק התקשורת מתייחס לקידום התחרות בשוק התקשורת הנייחת: הצעת החוק מעגנת בחקיקה את עקרון ההדדיות, ולפיו כל חברת תשתית קווית תוכל לעשות שימוש בתשתית הפסיבית של חברת תשתית קווית אחרת לשם פריסה של התקשורת הלא-פסיבית שלה, כגון סיבים אופטימיים ועוד.

איילת נחמיאס ורבין: נדגיש כי אין בכך כדי לגרוע מהחובה של "הוט" ו"בזק" על-פי רישיונן, רישיון המשדר שלהן, להבטיח כי התשתית שלהן תתפרס על כל שטח המדינה, וזה עניין קריטי, שחשוב להדגיש אותו.

איילת נחמיאס ורבין: התשלומים עבור השימוש בתשתיות ייקבעו בתקנות של שר התקשורת, בהסכמת שר האוצר, תוך קביעת הסדר תשלום ביניים, עד להתקנת התקנות.

איילת נחמיאס ורבין: קבענו כי עקרון ההדדיות – ההדדיות, שכל אחד יכול לרכוב על התשתית של השני – בנוגע לחברות המחויבות בפריסה ארצית, "בזק", "הוט" וחברת IBC, ייכנס לתוקף רק בספטמבר 2017, ועד למועד זה לא יוכלו חברות אלה לעשות שימוש בתשתית האחת של השנייה מכוח התיקון המוצע.

איילת נחמיאס ורבין: בהצעת החוק נקבעו הקלות לעניין היבטי התכנון והבנייה של הקמת רשת, ולפיהן הקמת רשת, למעט בבית משותף, תהיה פטורה מקבלת היתר, בתנאים שנקבעו.

איילת נחמיאס ורבין: הצעת החוק צפויה להוריד את המחירים לצרכן, ובעיקר – וזה באמת הדבר הקריטי ביותר – להביא לשיפור ולשדרוג של התשתיות הקיימות, תוך צמצום משמעותי של המטרדים לציבור.

איילת נחמיאס ורבין: פרק י' – הסרת חסמים לביצוע מיזמי תשתית לאומית, גם הוא פרק קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: בפרק זה מוצעים שני תיקונים: האחד, תיקון לחוק התכנון והבנייה, והשני, תיקון שמטרתו הרחבת סמכויות הוועדה לתיאום תשתיות שהוקמה מכוח חוק משק הגז הטבעי, התשס"ב–2002.

איילת נחמיאס ורבין: תיקונים אלה יסירו חסמים תכנוניים ויקצרו את משך זמן ביצוע העבודות הדורשות תיאום בין כמה גורמים.

איילת נחמיאס ורבין: מדובר כיום במיזמים בתחום התחבורה שהממשלה כבר אישרה, בהיקף של 54 מיליארד ש"ח, והם צפויים לצאת לפועל בתקופה הקרובה.

איילת נחמיאס ורבין: בתיקון לחוק התכנון והבנייה מוצע לתקן את הליך קבלת ההרשאה למבנה דרך, כדי שהסמכות לאשר בקשה להרשאה תהיה של יושב-ראש הוועדה לתשתיות ומתכנן הוועדה לתשתיות, והם יאשרו אותה לאחר התייעצות עם מהנדס הוועדה המקומית, שימסור את חוות דעתו בתוך 18 ימים מיום שהוגש לו העתק הבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: עוד נקבע כי ביצוע עבודה למבנה דרך שניתנה לגביו הרשאה כאמור לא יהיה טעון אישור תחילת עבודה, אלא מסירת הודעה בלבד 15 ימים לפני תחילת העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: בנוסף, במהלך הדיון החליטו חברי הוועדה להיעתר לבקשת נציגי "רכבת ישראל" ולהוסיף תיקון שיאפשר, במשך שנתיים מיום התחילה, החלפת מבנים המיועדים לשליטה ובקרה במיזם שמטרתו החלפת איתות בתוואי מסילת הברזל בין נהריה לשפיים, ובלבד שהנהלת הרכבת תתחייב לעמוד בכמה תנאים שפורטו.

איילת נחמיאס ורבין: ועדת הכלכלה החליטה שלא לקבל תיקון נוסף לחוק התכנון והבנייה שנכלל בהצעת החוק, שלפיו מתחם תפעולי הנדרש לטיפול במסילת ברזל ובציוד הנדרש להפעלתה של רכבת, הקרוי מתחם "דפו", ייכלל בהגדרת "מבנה דרך", כך שיידרש לגביו הליך של הרשאה בלבד, ולא הליך של היתר.

איילת נחמיאס ורבין: סברנו שאין מקום לפטור מקבלת היתר בנייה מתחם שבו מבנה או מבנים כל כך משמעותיים ובעלי השפעה על המרקם העירוני.

איילת נחמיאס ורבין: עוד מוצע להרחיב את סמכויות הוועדה לתיאום תשתיות, שהוסמכה לפסוק בסכסוכים בין בעל רישיון חלוקה לבין בעל תשתית, כך שהיא תהיה מוסמכת לפסוק בסכסוכים בין מקים תשתית לבין בעל תשתית, וכן בסכסוכים בין מקימי תשתית בינם לבין עצמם, או בסכסוכים בין בעלי התשתיות – הכול בעניינים המפורטים בחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה–1975, ובכלל זה בענייני תיאום לגבי עבודות תשתית, העברת מידע הנדרש לתכנון, היקף ולוחות הזמנים של עבודות התשתית והתשלום בעדן, והכול בכפוף להוראות שנקבעו בפרק המוצע.

איילת נחמיאס ורבין: תיקון נוסף שוועדת הכלכלה טיפלה בו הוא סעיף 68 בפרק י"ד, שעניינו שקיפות מחירים של מוצרי ניקיון, היגיינה ותמרוקים.

איילת נחמיאס ורבין: בהתאם לחוק קידום התחרות בענף המזון, התשע"ד–2014, חלה היום חובה על קמעונאי גדול לפרסם את המחיר הכולל העדכני של המצרכים שהוא מוכר בכל אחת מחנויותיו, וחובה זו חלה על רשתות שעיקר המכירות שלהן הוא של מוצרי מזון.

איילת נחמיאס ורבין: בתיקון המוצע הורחבה חובת הפרסום כאמור גם לרשתות שמוכרות מוצרי ניקיון, היגיינה ותמרוקים, ובלבד שהן מוכרות גם מזון, ומכירת ארבעת המרכיבים האמורים מהווה 25% לפחות מכלל המכירות בחנות.

איילת נחמיאס ורבין: חובת הפרסום לא תחול על מוצרים שונים המפורטים בהצעה, ובהם מוצרי חשמל, מוצרי טקסטיל ועוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה, כמובן, מכאן, אחרי שמילאתי את חובתי לוועדת הכלכלה, וכמובן לחברי יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת איתן כבל, להודות בשמו, בשמי ובשם כל חברי הוועדה – כרגע אני לא רואה חברי ועדה באולם, אבל היה כאן חבר הכנסת יעקב פרי, וכמובן כל יתר החברים: תודה אדירה מאתנו לכל צוות הייעוץ המדהים של ועדת הכלכלה, וגם למנהלת לאה ורון וליועצת המשפטית שלנו אתי בנדלר.

איילת נחמיאס ורבין: התמודדתם בגבורה עם העומס האדיר, ולמרות ההיקף הגדול של הנושאים שבהם דנה ועדת הכלכלה בפרק הזמן הקצר הזה, עבדתם ללא לאות בימים ובלילות כדי שנוציא מתחת ידינו חוקים ראויים ונכונים.

איילת נחמיאס ורבין: ומי שלא ראה אותם נאבקים בנו כשאנחנו לא מבינים משהו, ומוודאים שאנחנו מבינים עד הסוף מה אנחנו מחליטים, לא ראה קרב משפטי וניהולי ראוי לשמו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת בשם היושב-ראש להודות לטינה לנדסמן, יועצת ליושב-ראש הכנסת, על הסיוע שנתנה לוועדה באדיבות ובמקצועיות בכל בקשותינו לקבל את אישורו של יושב-ראש הכנסת לקיים ישיבות נוספות של הוועדה – כמובן שלא הייתה לנו ברירה.

איילת נחמיאס ורבין: לאורך כל התקופה הזאת אמרתי, באופן אינטואיטיבי לחלוטין, שוועדת הכלכלה אחראית לפחות ל-50% מחוק ההסדרים.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת איתן כבל, שהוא איש חרוץ לכל הדעות, גאה לציין בפני המליאה שמתוך 287 עמודי הצעת חוק התוכנית הכלכלית, נדונו בוועדת הכלכלה ובוועדה המשותפת שלה למעלה ממחצית, כלומר, 166 עמודים מתוך 287; האינטואיציה שלי לא הייתה מוטעית בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: בדרך כלל צריך מהמליאה לקרוא ליושב-ראש הוועדה ולהודות גם לו.

איילת נחמיאס ורבין: בהזדמנות זו אני רוצה לתת את כל הברכות ליושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל על ניהול דיונים באופן ענייני, למופת, על-פי רוב באווירה טובה, גם ברגעים מורכבים, גם ברגעים שבהם ההחלטות לא היו פשוטות, גם ברגעים שבהם צריך לפעמים להחליט לפצל פרקים מסוימים מחוק ההסדרים – לאה מהנהנת בראשה.

איילת נחמיאס ורבין: עברנו הרבה רגעים לא קלים.

איילת נחמיאס ורבין: אכלנו ביחד, שתינו ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

ענת ברקו: עשינו עוד כמה דברים ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: עשינו עוד כמה דברים ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: באמת היינו ביחד – אחרי שחילקנו טישיו לכולם, לכל מי שהגיע אלינו לוועדה, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה מקרב לב ליושב-ראש איתן כבל, שלי, בתור – אולי כבר פחות טירונית, אבל מי שזו לה הכנסת הראשונה, הוא בהחלט נותן שיעור איכותי ביותר בפרלמנטריזם נהדר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכולכם.

נאוה בוקר: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נאוה בוקר: בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט – חבר הכנסת אורי מקלב.

נאוה בוקר: בבקשה.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, שלא תחשבו שאני הולך להתחרות בוועדות אחרות.

אורי מקלב: אצלי זה קצר מאוד.

אורי מקלב: התבקשתי על-ידי יושב-ראש הוועדה ועל-ידי צוות הוועדה המסור להציג בפניכם, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, את סעיף 54 להצעת החוק, שעניינו הרחבת המסלול המקוצר הפועל לפי חוק ההוצאה לפועל, מה שנקרא אצלנו הוצל"פ.

אורי מקלב: המסלול המקוצר הוקם כמנגנון לגביית חובות עד לסכום של 10,000 ש"ח, שתפעיל מערכת ההוצאה לפועל, ושיהיה יעיל ומהיר יותר ממנגנון הגבייה הקיים.

אורי מקלב: מסלול זה מתאפיין במעורבות מינימלית של הזוכה, שכן מערכת ההוצאה לפועל היא הפועלת לגביית החוב.

אורי מקלב: המסלול המקוצר פועל למעלה משבע שנים.

אורי מקלב: מדיווחים שהועברו לוועדת החוקה עולה כי המסלול עמד בהצלחה במטרות שהוצבו לו: שיעורי סגירת התיקים במסלול המקוצר גבוהים יותר וגביית החוב מהירה יותר וזולה יותר בהשוואה לתיקים דומים שנפתחו במסלול הרגיל.

אורי מקלב: לכן, רק בקיץ האחרון, לאחר שבע שנים שבהן המסלול המקוצר עוגן בחוק ההוצאה לפועל בהוראת שעה, החליטה הכנסת להפוך אותו למסלול קבוע בהצעת חוק קבועה.

אורי מקלב: לנוכח יעילותו של המסלול המקוצר, מוצע כעת להרחיבו כך שניתן יהיה לגבות בו חובות של עד 25,000 שקלים חדשים.

אורי מקלב: לתיקון המוצע לא הוגשו הסתייגויות.

אורי מקלב: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הסעיף בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת אורי מקלב.

נאוה בוקר: יושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות בשוק הבנקאות, בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות) ובסעיפים מהצעת חוק ההסדרים, ויושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדה המיוחדת האמורה ולוועדת הכלכלה העוסקת בהצעת חוק התקנים, חבר הכנסת אלי כהן, בבקשה.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ארצה לדבר כאן על כמה חוקים שעברו במסגרת חוק ההסדרים.

אלי כהן: החוק הראשון שארצה לדבר עליו הוא אחת הרפורמות החשובות שיאושרו מחר בלילה, הרפורמה במכון התקנים, ולכן, אני רוצה להציג עבורכם בתמציתיות את החוק.

אלי כהן: אני רוצה לציין שהצעת החוק הזאת התחילה כהצעת חוק פרטית שהוגשה על-ידי חבר הכנסת רועי פולקמן ועל-ידי סיעת כולנו מתוך מטרה לסייע לעסקים הקטנים והבינוניים.

אלי כהן: באותה ההזדמנות אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת יעקב פרי, שהיה שותף גם הוא לחקיקה, לקח חלק בדיונים ותרם מידיעותיו, והערותיו החשובות בהחלט נכללו ונכנסו במסגרת החקיקה עצמה.

אלי כהן: החקיקה עצמה מתייחסת לנושא של בדיקת התאמה לתקן של טובין מיובאים.

אלי כהן: למעשה, אנחנו התחלנו לדון בה לפני כמה חודשים, וכאמור – עברה להצעת חוק ממשלתית.

אלי כהן: להבנתי, מדובר באחד הפרקים המשמעותיים ביותר שמובאים לאישור הכנסת בהצעת חוק ההסדרים, והוא נועד להביא לרפורמה מקיפה בתחום התקינה.

אלי כהן: בשל ההיקף והמורכבות של הפרק, ברשותכם, אגע אך ורק בסקירה תמציתית.

אלי כהן: מכון התקנים הישראלי הוא הגוף המופקד על עיבוד וקביעה של התקנים באמצעות ועדות התקינה הפועלות במכון, וכן על ביצוע בדיקות התאמה לתקן.

אלי כהן: מבנה האורגנים השונים של מכון התקנים, אופן פעילותם – דוגמת הוועד הפועל וועדות התקינה – וכן היותו של המכון מונופול בתחום בדיקות התאמה לתקן של מוצרים מיובאים, יוצרים חסמים משמעותיים לקידום התחרות במשק.

אלי כהן: מטבע הדברים, העלויות הנובעות מחסמים אלו מושתות בסופו של דבר על הצרכנים ומוסיפות ליוקר המחיה בישראל.

אלי כהן: הפרק המונח בפניכם נועד לתת מענה לכך ולהסדיר שלושה נושאים עיקריים.

אלי כהן: הנושא הראשון הוא מבנה האורגנים של מכון התקנים ופעילותם.

אלי כהן: למעשה, מה שהיה קיים עד היום – כמובן, להוסיף את גברתי.

אלי כהן: מצטער, לא ראיתי אותך, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שגם היא הייתה שותפה מלאה לחקיקה.

אלי כהן: עד היום התהליך היה שוועדות התקינה נשלטו בחלק מהמקרים על-ידי מונופולים מקומיים כאלה ואחרים באופן שחסם את הייבוא לישראל והערים קשיים, ולכן ראינו מחירים גבוהים יותר מצד אחד ומגוון מוצרים שהוא, לצורך העניין, מצומצם יותר.

אלי כהן: ולכן, נעשו כאן כמה תיקונים על מנת למנוע מצב שוועדות התקינה יהיו מוטות לגורמים אלה ואחרים ויפעלו אך ורק לטובת הצרכנים.

אלי כהן: לכן נקבע שינוי מבני בוועדות התקינה, שיינתן ביטוי לייצוג גורמים שונים בעלי ידע ומומחיות שונים, לרבות מהמגזר העסקי, אך יפחית משמעותית את הדומיננטיות של גורמים בעלי עניין.

אלי כהן: החלק השני התייחס לאימוץ תקינה בין-לאומית, שכאמור קיימת באופן נרחב, ולכן כאן, מתוך מטרה לבוא ולהקל ולא להערים קשיים, נקבע שאנחנו נחתור לאימוץ תקנים בין-לאומיים, ובאותם מקומות שנדרש לעשות התאמה למדינת ישראל אנחנו נעשה את זה; זאת, מתוך מטרה שלא יהיו תקנים ייחודיים למדינת ישראל באופן שיפגעו בתחרות וייצרו חסמים לא ראויים.

אלי כהן: כמו כן, נקבע שכל שינוי בנושא של התקינה הבין-לאומית ייבחן באופן מדוקדק כך שהכללתו תתקיים אם באמת יש בכך צורך.

אלי כהן: הנושא השלישי והאחרון, והעיקרי, שהוועדה התייחסה אליו במסגרת התיקון הוא הנושא של הפתיחה לתחרות של ענף הבדיקות, התאמה לתקן, של טובין מיובאים.

אלי כהן: מאחר שכאמור מכון התקנים הוא הגורם היחיד שנותן כיום שירותי בדיקות מעבדה לטובין מיובאים, מוצע להסמיך את הממונה על התקינה להכיר במעבדות פרטיות.

אלי כהן: כלומר, גם כאן יש תוספת לפתיחה לתחרות במעבדות התקנים.

אלי כהן: כלומר, כל הרפורמה הזו נועדה לבוא ולשחרר חסמים, לבוא ולראות את האזרחים, לטפל ביוקר המחיה, להסיר ניגוד עניינים, לפשט את התהליך.

אלי כהן: ללא ספק היא תקל על עסקים קטנים ובינוניים לבוא ולפעול בשוק, מן הצד האחד; ומן הצד השני – לסייע בהוזלת יוקר המחיה ובמגוון המוצרים לטובת הצרכנים.

אלי כהן: נקודה נוספת שחשוב לי לציין זה הנושא של העובדים של מכון התקנים.

אלי כהן: מלכתחילה בדיונים גם אני וגם יתר חברי הוועדה אמרנו שעל מנת לאשר את התהליך צריך להגיע לסיכום עם עובדי מכון התקנים.

אלי כהן: לכן, גם כאן הגענו לסיכום מכבד שנותן לאותם אנשים לבוא ולפרוש ממכון התקנים בצורה טובה ומכובדת.

אלי כהן: וגם הנושא הזה – – –

שלי יחימוביץ': בכמה עובדים מדובר?

אלי כהן: ההערכה מדברת על כ-300 עובדים.

אלי כהן: כיום עובדים במכון התקנים 1,100 עובדים.

אלי כהן: על-פי ההערכות, יש 300 עובדים.

אלי כהן: היה כאן שיתוף פעולה מלא גם של משרד האוצר, גם של ההסתדרות – אבי ניסנקורן – וגם של ועד העובדים עצמם.

אלי כהן: הגענו לנוסחה שמכבדת אותם ונותנת להם אפשרות לבוא ולפרוש, מכיוון שבאופן טבעי ייפתחו מעבדות תקינה פרטיות שיוכלו להתחרות מול מכון התקנים – ולכן רצינו שאותם אנשים, שחלקם בני 50 פלוס, יוכלו לצאת בצורה מכובדת.

אלי כהן: עמדנו על זה בתחילת הדיונים.

אלי כהן: אני שמח לומר שהגענו להסכמה עם כל הנוגעים בדבר.

אלי כהן: לפני שאני עובר להצעת החוק בנושא הזה אני כמובן רוצה להודות ליועצים המשפטיים: לאיתי עצמון – תודה לך.

אלי כהן: ובהזדמנות הזו, איתי, גם שוב להשתתף בצערך, ותודה על ההשקעה והעבודה; להודות כמובן לאביגל כספי שעבדה יחד אתך.

אלי כהן: וכמובן למנהלת הוועדה אריאלה מלכה.

אלי כהן: הנושא השני והמרכזי שנדון במסגרת הוועדה הוא נושא של הגברת התחרות באשראי הקמעונאי, וכאן טיפלנו בשני נושאים: האחד, מי מנפיק כרטיסי אשראי; השני, אגודות אשראי, או חלק מכירים את השם הנפוץ: בנקים חברתיים.

אלי כהן: בנק חברתיים זה דבר שקיים בכל העולם המערבי.

אלי כהן: אנחנו רואים גם בנקים כאלה שהתפתחו להיות בנקאים מסחריים, Union Bank ואחרים, אבל במדינת ישראל זה לא קרה.

אלי כהן: בהחלטות אמיצות פעלנו, ומשרד האוצר, להפחית את הרגולציה.

אלי כהן: אחת הדרישות המהותיות, שהייתה הון עצמי של 75 מיליון שקלים על מנת לפתוח את הבנק – אנחנו מדברים על כך שזה ירד ל-3 מיליון שקלים בלבד.

אלי כהן: בדיוני הוועדה היו גם כמה גופים שכנראה יוכלו לבוא ולהרים את הנושא של בנקים חברתיים, שיוכלו לעמוד באותן דרישות.

אלי כהן: במקביל, גם אני באופן אישי נפגשתי, גם לאחר אישור החקיקה בוועדה, עם אגודת הסטודנטים, שהם בהחלט גוף מתאים ורלוונטי וחשוב לבוא ולהקים בנק חברתי.

אלי כהן: זה, אגב, קרה גם בכל העולם.

אלי כהן: ולכן, הנושא הזה גם הוא מתקדם.

אלי כהן: אני אסקור אותו בקצרה.

אלי כהן: מדובר כאן במהפכה בתחום האשראי הקמעונאי במדינת ישראל.

אלי כהן: מטרתו לעגן בחקיקה את האפשרות של אגודות שיתופיות, לתת לחבריהן שירותי פיקדון ואשראי, וכן שירותי בנקאות בסיסיים – אפשרות שכיום אינה קיימת על-פי חוק, או שישנם חסמים גדולים ומשמעותיים.

אלי כהן: פרק זה במסגרת החוק בדבר הסדרת אשראי בתחום האשראי הקמעונאי, בכללותו מטרתו יצירת שוק תחרותי המסוגל לתת שירותי בנקאות זעירה בשלב זה ללקוחותיו, מתוך כוונה להרחיב את התחום ולאפשר יצירה של גופים אחרים שיוכלו להתחרות בבנקים.

אלי כהן: אפשרנו שאותם גופים יוכלו לנהל כספים בהיקף של עד 1.5 מיליארד שקלים, מתוך ראייה שלאחר מכן הם יצטרכו לעבור מהפיקוח של רשות שוק ההון לפיקוח על הבנקים.

אלי כהן: במסגרת ההצעה הושם דגש על הגנה ועל שמירת עניינם של הלקוחות אשר מפקידים את כספם באגודות אשראי, הלוא הם בנקים חברתיים, וכן נקבעה הסדרה של הרגולטור שיפקח עליהם, מתוך מטרה לשמור על יציבותם ולמנוע ניצולם לרעה לענייני הלבנת הון ודברים נוספים.

אלי כהן: בנוסף, טיפלנו באסדרת ענף שירותי המטבע, שכוללים מתן שירותים בנכס פיננסי ומתן אשראי, וזאת על בסיס מסקנות הצוות הבין-משרדי – הצוות, בין היתר, של בריס, שהוקם לבחינת הנושא.

אלי כהן: בנושא הזה נציין שנכס פיננסי ושירותי אשראי – המפקח שיפקח עליהם יהיה רשות שוק ההון.

אלי כהן: קבענו שתוטל חובת רישוי.

אלי כהן: נקבעו מגדרים של רישיון בסיסי ושל רישיון מורחב לטובת העניין, וכן לעניין הרישיונות, וכן לעניין השליטה, החזקת אמצעי שליטה, האורגנים, בעלי התפקידים, קביעת כל אותן מגבלות שנדרשת במסגרת אותו סעיף.

אלי כהן: היות שפעילות אגודות אשראי ופיקדון אשראי דומה במהותה לפעילותן של בנק, נקבע כאמור אותו רף שמעליו זה יהיה, לצורך העניין, בתחום אחריות הפיקוח של בנק ישראל.

אלי כהן: תחום נוסף שטופל זה הנושא של הנפקת כרטיסי אשראי שלא על-ידי תאגיד בנקאי, שוב, מתוך מטרה לבוא וליצור תחרות גם בתחום זה, שכיום הוא לא מוסדר.

אלי כהן: וכאן קבענו איך זה יוסדר באופן חוקי גם על-ידי גופים שאינם תאגיד עזר בנקאי, כחלק מההסדרה הכוללת של שוק האשראי החוץ-הבנקאי, שהוא שוק משמעותי מאוד, לטובת התפתחות המערכת הפיננסית בישראל.

אלי כהן: אותו שוק חוץ-בנקאי כיום מנהל כספים שעולים בהיקפם על אלה המנוהלים על-ידי הבנקים.

אלי כהן: לכן, היה לנו חשוב לתת להם כלים לבוא ולפעול, כלים לבוא ולצמוח.

אלי כהן: כמו כן, קבענו את הנושא של תשתית, וגם בחוק להגברת התחרות במערכת הבנקאית קבענו שאגודות אשראי יוכלו לקבל שירותים גם מבנקים, וזה נכנס.

אלי כהן: כמו כן, בימים אלה מקודם תזכיר חוק שמטרתו להסדיר הסדרה כוללת את תחום שירותי התשלום, לרבות הנפקת כרטיסי האשראי.

אלי כהן: עד שהתזכיר יוגש למעשה, בשל הרצון לאפשר כניסתם של שחקנים חדשים ולהסיר חסמים, יש חשיבות לקידומו המקביל של התיקון בעניין ההנפקה כבר עתה.

אלי כהן: בהמשך, ועם השלמת החקיקה של הצעת החוק הממשלתית, ייתכן צורך בהתאמות נוספות.

אלי כהן: כאמור, להצעת החוק הוגשה הסתייגות אחת, ואני, כאמור, אבקש מכם, חברי הכנסת, לבוא ולדחות אותה.

אלי כהן: כמובן, לכל נושא חקיקה היו יועצים משפטיים ספציפיים.

אלי כהן: וכאן אני רוצה להודות ליועצת המשפטית ורד קירו זילברמן, שתרמה רבות לניסוח ולעבודת הוועדה.

אלי כהן: ושוב, כמובן, לגברת אריאלה מלכה.

אלי כהן: תודה, אריאלה, על ניהול הוועדה ועל התרומה.

אלי כהן: נושא אחרון, גברתי היושבת-ראש, שאני רוצה לסיים בו, מתייחס לעוד סעיף, שהוא עבר בוועדת העבודה והרווחה.

אלי כהן: מדובר על חוק פנסיה לעצמאים, חוק שאני הובלתי במסגרת חקיקה פרטית, ולאחר מכן, במסגרת חקיקה ממשלתית, הוא הוגש על-ידי שר האוצר ומשרד האוצר.

אלי כהן: חוק חשוב מאוד.

אלי כהן: בשנת 2007 נקבע הנושא של חובת פנסיה לשכירים, אולם הנושא של הפנסיה לעצמאים נשכח והם לא נכללו במסגרת אותה חובה.

אלי כהן: 500,000 עצמאים זכאים גם הם לבוא ולהזדקן בכבוד, והם לא נכללו במסגרת אותו חוק.

אלי כהן: ולכן, קבענו שמ-2017 גם אותם עצמאים ייכללו במסגרת חוק חובת פנסיה.

אלי כהן: וצריך לבוא ולזכור, עצמאים – לא בהכרח מדובר בטייקונים.

אלי כהן: זה 500,000 איש.

אלי כהן: זה יכול להיות אותו בעל חנות, זה יכול להיות נהג מונית, זה יכול להיות בעל חברה קטנה או גדולה.

אלי כהן: ולכן החשיבות לתת גם להם לחסוך לפנסיה.

אלי כהן: אנחנו רואים את העלייה בתוחלת החיים, כמובן דבר שהוא מבורך, וצריך להבטיח לצדו את האפשרות לבוא ולהזדקן בכבוד.

אלי כהן: ולכן, הנושא של הפנסיה הוא בהחלט נושא חשוב.

אלי כהן: עלות הפנסיה למדינת ישראל היא 380 מיליון שקלים בשנה.

אלי כהן: הוביל את זה חברי חבר הכנסת אלי אלאלוף אצלו בוועדה, וגם במסגרת החקיקה הזאת נכנסו תיקונים והתאמות משמעותיות וחשובות.

אלי כהן: בין היתר, הופחתו תשלומי הביטוח הלאומי על מנת לבוא ולהקל את הנטל במסגרת החיסכון, זאת לצד הטבות מס שקיימות גם כיום.

אלי כהן: אני חושב שמדובר כאן בחוק שמשנה משמעותית את מאפייני העבודה של העצמאים ונותן להם את אותה רשת ביטחון שהיא כל כך חשובה בעת הגיעם לגיל פרישה.

אלי כהן: זה חוק חשוב, חיוני וצודק עבור אותם 500,000 עצמאים.

אלי כהן: תודה, גברתי.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת אלי כהן.

נאוה בוקר: בשם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט – חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה לגברתי היושבת-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, הנני מתכבדת להביא בפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הסעיפים שהוכנו בוועדת החינוך, התרבות והספורט בעניין חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה והפחתת שעות הלימוד בקבוצות קטנות של מיומנויות היסוד בכיתות א' וב'.

מירב בן ארי: סעיף 153: סעיף 4(א) לחוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, התשנ"ז–1997, קובע כי החוק יוחל בהדרגה משנת הלימודים התשנ"ח ביישובים, בשכונות, במוסדות חינוך ובשכבות גיל שיקבע שר החינוך בצווים, תוך מתן עדיפות ליישובים, שכונות, מוסדות חינוך או שכבות גיל אשר לדעת השר זקוקים לסיוע נוסף בחינוך, ובלבד שהחלתו תושלם לא יאוחר מתחילת שנת הלימודים התשע"ח.

מירב בן ארי: בעקבות יישום רפורמת "אופק חדש" ויישום המלצותיה של הוועדה לשינוי חברתי-כלכלי בעניין הפעלת מסגרות צהריים בגני-הילדים ובשכבות א' וב' – – –

נאוה בוקר: לאט, לאט.

מירב בן ארי: אה, זה מהר?

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: בעקבות יישום רפורמת "אופק חדש" ויישום המלצותיה של הוועדה לשינוי חברתי-כלכלי בעניין הפעלת מסגרות צהריים בגני-הילדים ובשכבות א' וב' באשכולות כלכליים-חברתיים 1–3, קיים מענה מסוים להארכת יום הלימודים באזורים שבהם טרם הוחל החוק.

מירב בן ארי: נוסף על כך, השלמת החלתו של חוק יום חינוך ארוך כרוכה בעלויות תקציביות רחבות היקף, העומדות על למעלה מ-2 מיליארד שקלים חדשים.

מירב בן ארי: לנוכח האמור, מוצע לדחות את השלמת החלת חוק יום חינוך ארוך בשנתיים, ולא בשלוש שנים, כפי שהציעה הממשלה בהצעת החוק המקורית, עד לשנת הלימודים התש"ף.

מירב בן ארי: אבהיר כי במקומות שבהם הוחל יום חינוך ארוך ימשיך להיות מונהג הסדר הזה, והחלת יום חינוך ארוך ביישובים נוספים ובשכונות נוספות תתואם למועד חדש.

מירב בן ארי: סעיפים 160–161: סעיף 12ד לחוק לימוד חובה, התש"ט–1949, קובע כי בלימודים המתקיימים במוסד חינוך רשמי בכיתות א' וב' יילמדו חמש שעות לפחות מסך כל שעות הלימוד השבועיות של מיומנות היסוד – קריאה, כתיבה וחשבון – בקבוצת לימוד שבה היחס בין מספר התלמידים למורה אינו עולה על 20.

מירב בן ארי: יישום רפורמת "אופק חדש" והחלטות הממשלה בדבר יישום תוכנית להקטנת מספר התלמידים בכיתה נותנים מענה מסוים לנושא זה.

מירב בן ארי: לאור זאת, ובשל עלותו התקציבית הגבוהה של החוק, מוצע לקבוע כי מספר שעות הלימוד בקבוצות קטנות כאמור יצומצם, כך שרק בכיתות א' וב' שלומדים בהן יותר מ-34 תלמידים בכיתה יילמדו שעתיים ממיומנויות היסוד בקבוצות של עד 20 תלמידים.

מירב בן ארי: עם זאת, מוצע שבכיתה א' בבית-ספר בעל ציון טיפוח 7–10 במדד טיפוח שטראוס, תילמד שעת לימוד שבועית אחת בקבוצות קטנות כאמור אף אם מספר התלמידים בה קטן מ-34.

מירב בן ארי: מוצע כי הצמצום ייושם בהדרגה כך שבשנת הלימודים התשע"ח יצומצמו מספר שעות הלימוד של מיומנויות היסוד מחמש לשלוש בכיתה א', ומחמש שעות לשעתיים בכיתה ב'.

מירב בן ארי: לסעיפים המוצעים הוגשו הסתייגויות.

מירב בן ארי: אני מבקשת מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שהביאה הוועדה.

מירב בן ארי: זה לגבי ועדת החינוך.

מירב בן ארי: אני רוצה רק לומר משהו אחד, כי ראיתי שחברי כנסת מתייחסים לחוקים שהגיעו בחוק ההסדרים: חשוב לי לצין שבחוק ההסדרים הזה מתוקן עוול גדול מאוד, גם הוא במערכת החינוך, אבל במערכת החינוך של ההשכלה הגבוהה, ובפעם הראשונה סטודנטים שילמדו לימודי הנדסה יוכלו להיות זכאים לנקודת זיכוי בדיוק כמו סטודנט שלומד משפטים או מינהל עסקים.

מירב בן ארי: זו רפורמה חשובה, רפורמה שגם חבר – – –

איתן ברושי: אני מברך אותך.

מירב בן ארי: תודה, ואני מברכת אותך, חבר הכנסת ברושי, הובלנו את זה ביחד, ואני לא יודעת מה בדיוק תעשה – – –

איתן ברושי: אני מתייעץ על זה עם שלי עכשיו.

מירב בן ארי: זהו, אם תוכל לבחור, אבל את הגיבוי שלי יהיה לך בכל מקרה.

מירב בן ארי: זו הצעת חוק חשובה, היא עושה צדק ומתקנת עוול של שנים לתלמידי ההנדסה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

נאוה בוקר: יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ויושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לדיון בפרק ה', סעיף 44: הוראות לעניין פרישה משירות קבע ופנסיית גישור, וסעיפים 45–56: יישום המלצות ועדת גורן, מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, וכן, יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לדיון בפרק ה', סעיפים 30–41: עקרונות לקביעת תקציב הביטחון, מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, חבר הכנסת אבי דיכטר – אינו נוכח.

נאוה בוקר: אז אנחנו ממתינים לדיכטר?

נאוה בוקר: אוקיי.

נאוה בוקר: חבר הכנסת זוהר.

נאוה בוקר: גברתי יושבת-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד – ממלאת-מקום יושב-ראש הכנסת, נכון?

נאוה בוקר: אני סגנית יושב-ראש הכנסת.

נאוה בוקר: סליחה.

נאוה בוקר: הזכרת לי פשוט את דליה איציק אז כנראה התבלבלתי קצת.

נאוה בוקר: אני מתכבד להציג בפניכם את הסעיפים שהוכנו בוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי בראשותי – ועדה חדשה שקמה וחרתה על דגלה צמצום פערים בחברה הישראלית ותיקון עוולות היסטוריות, והפעם בעניין מיסוי חברי הקיבוצים.

נאוה בוקר: על-פי החוק הזה, לראשונה מאז קום המדינה ישלמו חברי הקיבוצים המתחדשים מס הכנסה וביטוח לאומי בהתאם להכנסתם הפרטנית ולא בהתאם להכנסתם הכוללת או להכנסה הכוללת של הקיבוץ.

נאוה בוקר: מטרת החוק אינה לפגוע בקיבוצים, צריך להבהיר, או בערך השיתופי שלהם.

נאוה בוקר: אנחנו מברכים על הרעיון הקיבוצי, אבל המטרה היא להביא לצדק חלוקתי והיסטורי במיסוי אזרחי ישראל באופן שוויוני.

נאוה בוקר: הנטל הכלכלי של תשלומי המסים חייב להיות שווה והוגן עבור כולם.

נאוה בוקר: הפשרה שהושגה עם האוצר באופן עקרוני לא מעקרת את הרעיון הקיבוצי מחד, ומאידך מאפשרת חלוקה שווה של הנטל בנושאי מסים לכלל האזרחים.

נאוה בוקר: חשוב לציין שהחוק הזה יכניס לקופת המדינה 840 מיליון שקל בשנתיים הקרובות.

נאוה בוקר: כמובן שמדובר בסכום לא מבוטל כלל.

נאוה בוקר: וברשות

נאוה בוקר: כם, נעבור לחוק עצמו: הוראות פקודת מס הכנסה וחוק הביטוח הלאומי למיסוי קיבוצים משקפות את אורח החיים בקיבוץ השיתופי המסורתי, המתאפיין בשיתופיות ושוויון בייצור, בצריכה ובבעלות של כל חברי הקיבוץ בקניין הקיבוץ.

נאוה בוקר: בהתאם להוראות אלו, כל ההכנסות של חברי הקיבוץ מתווספות להכנסות הקיבוץ עצמו, למשל מחקלאות ומתעשייה, ומתחייבות במס בידי הקיבוץ, שהוא הנישום במס.

נאוה בוקר: חישוב המס נעשה כך שכל ההכנסה החייבת של הקיבוץ מתחלקת באופן יחסי שווה בין כל חברי הקיבוץ, ובהתאם נקבעו שיעורי המס החלים על הקיבוץ וניצול הפטורים ונקודות הזיכוי.

נאוה בוקר: בעשורים האחרונים רבים מהקיבוצים ויתרו על המודל השיתופי המסורתי ועברו למודל של "קיבוץ מתחדש", שבו עדיין יש שיתופיות וערבות הדדית, אך הוא מאפשר לקיבוץ לחלק את הכנסתו שלא באופן שווה בין החברים אלא לפי תרומתם, הוותק שלהם ותפקידיהם.

נאוה בוקר: ואולם, עד היום דיני המס לא הותאמו לשינוי זה באופי הקיבוצים, והדבר יצר עיוות בחישוב המס ומחלוקות בין הקיבוצים לבין רשות המסים והמוסד לביטוח לאומי, כמובן, הן לגבי גביית התשלומים והן לגבי הגמלאות המשולמות בידי המוסד.

נאוה בוקר: ההצעה שלפני

נאוה בוקר: כם מסדירה לראשונה את אופן המיסוי של הקיבוץ המתחדש ויוצרת הבחנה בין קיבוץ שיתופי למתחדש גם בהיבטים של הביטוח הלאומי, וזאת כדי להבטיח כי מיסוי חברי הקיבוץ ייעשה באופן דומה לזה החל על שאר אזרחיה של מדינת ישראל.

נאוה בוקר: על-פי ההצעה, הקיבוץ המתחדש עדיין יישאר הנישום בגין הכנסותיו שלו וכן הכנסות חבריו המועברות אליו, אולם ייחוס ההכנסה לחברים לצורך חישוב המס ייעשה לא באופן יחסי שווה, אלא בהתאם להכנסה שהתקבלה בידי כל חבר, לפי שיעורי המס החלים עליו.

נאוה בוקר: כלל דומה הופעל גם לעניין הביטוח הלאומי, תוך התחשבות במגוון האפשרויות של העסקה במסגרת הקיבוץ ומחוצה לו, ואולם נעשו התאמות כדי להבטיח כי דמי הביטוח יחושבו באופן שיאפשר תשלום גמלאות מתאימות אם ישנו אירוע המזכה בגמלה לחברי הקיבוץ המתחדש המועסקים בקיבוץ, למעט גמלה בשל אבטלה.

נאוה בוקר: כמו כן, הוסדר אופן חישוב דמי הביטוח הלאומי על בסיס הכנסות מסוימות לגבי חברי הקיבוץ השיתופי, כולל המושב השיתופי, וכולל גם קיבוץ עירוני שיוכיח כי הוא מפעיל עקרונות שיתוף דומים.

נאוה בוקר: הוראות החוק החדשות לעניין מס הכנסה ולעניין הקיבוץ השיתופי בביטוח הלאומי יחולו מינואר הקרוב, ולעניין הקיבוץ המתחדש בביטוח הלאומי – מחודש יולי הקרוב.

נאוה בוקר: חשוב לציין כי הנוסח המונח בפניכם משקף הסכמות שהיו שותפים להן הן הממשלה והן נציגי הקיבוצים, וזאת לאחר דיונים ממושכים שקיימו הצדדים ופשרות מצד כל המעורבים.

נאוה בוקר: גם בוועדה אושרה ההצעה פה-אחד ולא הוגשו לה הסתייגויות.

נאוה בוקר: לכן אבקש מהכנסת לאשרה.

נאוה בוקר: בהזדמנות זו, אני באמת רוצה להודות ליועצות המשפטיות עורכת-הדין ארבל אסטרחן ועורכת-הדין נועה בן-שבת על עבודה מקצועית, מאומצת, בזמן קצר מאוד.

נאוה בוקר: עם כל הקוצר בזמנים, היה דיון מאוד מאוד פורה וחשוב עם הערות חשובות.

נאוה בוקר: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה המסורה שלי, הגברת אריאלה אהרון, שעוזרת לי לעשות עבודה נפלאה לצמצום פערים בחברה הישראלית, וגם לרכזת הוועדה החרוצה והנהדרת חדוה נבון.

נאוה בוקר: אני מודה לכולם על המסירות ועל הגדלת ראש ועל שיתוף פעולה פורה.

נאוה בוקר: אני סמוך ובטוח שהחוק הזה הוא באמת צעד היסטורי בדרך לשוויון במדינת ישראל.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

נאוה בוקר: וכעת חבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ויושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת העבודה, הרווחה והבריאות, יציג את התיקון.

נאוה בוקר: בבקשה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את פרק הביטחון בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אבי דיכטר: פרק הביטחון בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית מונה ארבעה חלקים: סימן א', העוסק ביישום החלטת הממשלה בעניין תקציב הביטחון, ונדון בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הכספים; סימן ב', העוסק בקיצור שירות החובה, ונדון בוועדת החוץ והביטחון; סימן ג', העוסק בגמלאות משרתי הקבע, ונדון בוועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות; סימן ד', העוסק בתגמולים ושיקום, ונדון אף הוא בוועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אבי דיכטר: ברשותכם, אתייחס ראשית לרקע המשותף לכל אחד מהסדרים אלה, ובהמשך אתייחס לכל אחד מהסימנים בנפרד.

אבי דיכטר: בחודש נובמבר 2015 נחתם הסכם הבנות בין שר הביטחון דאז לבין שר האוצר.

אבי דיכטר: ההסכם נועד לאזן בין שני אינטרסים: הצורך של מערכת הביטחון בוודאות ויציבות תקציבית לשם יכולת תכנון לטווח ארוך, והצורך של משרד האוצר, והמשק בכללותו, בקביעת גדרות ברורים להוצאות הביטחון של אוצר המדינה, על מנת להבטיח הקצאת משאבים לצרכים נוספים של מדינת ישראל.

אבי דיכטר: הסכם ההבנות בין השרים עוגן בהחלטת ממשלה שהתקבלה בחודש אוגוסט 2016.

אבי דיכטר: על רקע זה הגישה הממשלה לכנסת במסגרת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית חלק מההסדרים הכלולים בהסכם ובהחלטת הממשלה האמורה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, אני עובר לסימנים: סימן א' – יישום החלטת הממשלה בעניין תקציב הביטחון.

אבי דיכטר: סימן א' לפרק הביטחון בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית הועבר לטיפולה של ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הכספים, בהרכב הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.

אבי דיכטר: בסימן זה ביקשה הממשלה לעגן כמה הסדרים המבוססים ישירות על הסכם ההבנות בין שר האוצר לשר הביטחון, ואשר לחלקם יש ביטוי ישיר בחוקי התקציב השנתיים.

אבי דיכטר: התכלית שביקשה הממשלה להשיג בסימן א' הייתה כפולה: ראשית, חיזוק מעמדם של הסכם ההבנות והחלטת הממשלה על-ידי עיגון חלקים מהם בחוק – כלומר, כבילת שר האוצר ושר הביטחון להסכם שנחתם בין משרדים אלה; שנית, כבילת הכנסת להוראות שקבעה הממשלה בהסכם ההבנות ובהחלטת הממשלה.

אבי דיכטר: הוועדה המשותפת שבראשותי, שטיפלה בסימן א', עמדה על הבעייתיות שבהצעת הממשלה: כבילת כוחה של הכנסת בעת אישור תקציב המדינה בשנים הבאות, ובפרט – הגבלת סמכותה של הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון בעת אישור תקציב הביטחון בשנים הבאות.

אבי דיכטר: חברי הוועדה ראו בכך פגיעה בעקרון הפרדת הרשויות ובריבונות הכנסת, וכן סטייה מהעיקרון החוקתי שלפיו הכנסת היא שקובעת בחוק התקציב את הקצאת המשאבים ואת סדר העדיפויות שעל-פיו תפעל הממשלה במהלך שנת התקציב.

אבי דיכטר: לצד זאת ראו חברי הוועדה חשיבות בשיפור יחסי העבודה בין משרד האוצר לבין משרד הביטחון בכל הנוגע לתקציב הביטחון.

אבי דיכטר: הקשיים שביחסי עבודה אלה מוכרים היטב לחברי הוועדה, וכן נסקרו בדוחות מבקר המדינה בעבר.

אבי דיכטר: על כן, ראינו לנכון לעודד את העמידה של משרדי הממשלה בהסכמות שהגיעו אליהן ובמחויבות שלהם האחד כלפי השני.

אבי דיכטר: לאחר דיונים רבים ומעמיקים ועבודת מטה משותפת עם משרדי הממשלה אישרה הוועדה את הנוסח המונח לפניכם.

אבי דיכטר: נוסח זה נועד לחזק את ההבנות בין משרדי הממשלה עצמם, ללא כבילת הכנסת.

אבי דיכטר: לפי הנוסח שאישרה הוועדה, מחויבים שר האוצר ושר הביטחון לפעול ליישום הוראות החלטת הממשלה; בפרט בעת הגשת הצעת תקציב הביטחון לכנסת בשנים הבאות, יהיו השרים מחויבים לעמוד במגבלות התקציביות והמספריות הקבועות בהחלטת הממשלה בענייני שכר, גמלאות ושיאי כוח-אדם, אך במהלך דיוני התקציב שיתקיימו בכנסת תהיה הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון מוסמכת לקבל כל החלטה שתראה לנכון, ללא קשר לאופן שבו הממשלה כבלה את עצמה בהחלטת הממשלה.

אבי דיכטר: כמו כן, נקבע כי שר האוצר ושר הביטחון מחויבים לעמוד במגבלות הקבועות בהחלטת הממשלה בעניינים נוספים, דוגמת עמידה במכסות פרישה שנתיות.

אבי דיכטר: לצד הוראות אלה נקבע כי השרים יהיו רשאים לסטות מהחלטת הממשלה בסוגיות ספציפיות בהסכמה, אם ראו כי מצב ביטחוני או כלכלי מחייב זאת, וזאת רק עד לסיומה של אותה שנת התקציב.

אבי דיכטר: הוראה דומה הופיעה בהסכם ההבנות המקורי שנחתם בין שני השרים.

אבי דיכטר: בנוסף, שר הביטחון ושר האוצר יהיו רשאים להתקין תקנות, כל שר בהסכמת שר אחר ובאישור הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.

אבי דיכטר: לבסוף נקבע בנוסח שאישרה הוועדה כי השרים יהיו מחויבים לדווח לוועדה המשותפת לתקציב הביטחון בכל שנה על יישום הוראות החלטת הממשלה ועל השלכותיו על התנהלות צה"ל ועל יכולתו לעמוד במשימותיו.

אבי דיכטר: לסיכום סימן א': הוועדה המשותפת בראשותי ראתה בסימן זה הזדמנות לחזק את ההבנות שהושגו בין השרים בלי לפגוע, ולו במעט, בכוחה ובסמכותה של הכנסת כבית-הנבחרים ובית-המחוקקים של מדינת ישראל.

אבי דיכטר: הנוסח המונח לפניכם של סימן א' אושר בוועדה פה-אחד, ללא התנגדות וללא הסתייגויות.

אבי דיכטר: אני רואה בכך הבעת אמון משמעותית בשני רבדים: מבחינת האינטרס של הכנסת כרשות המפקחת – לתרום לשיפור יחסי עבודה בין משרד האוצר לבין משרד הביטחון לטובת ייעול תהליכי העבודה; ומבחינת האינטרס הנוסף של הכנסת כרשות המחוקקת – להותיר בידיה את הסמכות לפעול כראות עיניה על-פי המנדט שקיבלה מהעם.

אבי דיכטר: שני אינטרסים אלה חשובים בעיני באותה מידה, והם שעמדו לנגד עיני הוועדה במהלך הדיונים עד שהגענו לנוסח המונח לפניכם.

אבי דיכטר: עד כאן סימן א'.

אבי דיכטר: סימן ב' – קיצור השירות.

אבי דיכטר: חלקו השני של פרק הביטחון עוסק בקיצור שירות החובה לגברים.

אבי דיכטר: חוק שירות ביטחון קובע את אורכו של שירות החובה לגברים בצבא ההגנה לישראל.

אבי דיכטר: בשנות ה-60 התקבע אורך השירות על 36 חודשים, תחילה בצו של שר הביטחון, ומאז 1995 – בחוק שירות ביטחון עצמו, בהוראת שעה שהתחדשה מעת לעת.

אבי דיכטר: בשני העשורים האחרונים בחנו כמה ועדות ציבוריות את סוגיית משך השירות הצבאי.

אבי דיכטר: כל הוועדות המליצו לקצר את אורכו של השירות:

אבי דיכטר: בשנת 2006 המליצה ועדת בן-בסט לקצר את שירות החובה לגברים בהדרגה עד לשנת 2010, כך שתקופת השירות תהיה 24 חודשים או 28 חודשים, בהתאם לתפקיד.

אבי דיכטר: הוועדה אף המליצה כי חיילים שישרתו 28 חודשים יקבלו תגמול נוסף על ארבעת החודשים העודפים.

אבי דיכטר: מסקנות הוועדה אומצו כהחלטת ממשלה, אך יישומן נדחה בשל מלחמת לבנון השנייה.

אבי דיכטר: בשנת 2007 המליצה ועדת ברודט לאמץ את מסקנות ועדת בן-בסט אך לפרוס את יישומן על פני תקופה ארוכה יותר.

אבי דיכטר: בשנת 2015 המליצה ועדת לוקר לשוב ולאמץ את מתווה בן-בסט ולהשלימו עד שנת 2020.

אבי דיכטר: חרף המלצות הוועדות, ההחלטה בפועל על קיצור משך שירות החובה לגברים התרחשה רק בשנת 2014.

אבי דיכטר: בשנה זאת תוקן חוק שירות ביטחון, ונקבע בו כי החל משנת 2015 תקוצר תקופת שירותם של גברים בארבעה חודשים ותעמוד על 32 חודשים.

אבי דיכטר: בהצעת החוק המובאת להצבעה כעת מוצע לקצר את משך שירות החובה של גברים בצה"ל בחודשיים נוספים, קרי ל-30 חודשים, החל מ-1 ביולי 2020.

אבי דיכטר: כלומר, בפרק זמן של שנים ספורות משך שירות החובה עובר תהליך של קיצור משמעותי של שישה חודשים במצטבר.

אבי דיכטר: אף שהתיקון המוצע יחול רק בשנת הגיוס 2020, הוועדה סברה כי נכון להשלים את החקיקה כבר כעת.

אבי דיכטר: טווח הזמן עד 2020 יאפשר לצה"ל להיערך היטב לקיצור השירות ולהפנים את משמעויות קיצור השירות הקודם, שתוצאותיו יורגשו רק ב-2018, עם שחרור מחזור הגיוס הראשון שהתגייס לתקופה של 32 חודשים.

אבי דיכטר: הוועדה השתכנעה כי קיצור השירות יסייע בהתייעלות הצבא, וכי השתלבותם המוקדמת יותר של החיילים המשוחררים בחברה תועיל הן למשק והן לחיילים עצמם.

אבי דיכטר: הוועדה השתכנעה גם כי הקיצור לא יביא לירידה בהיקף כוח האדם העומד לרשות צה"ל, ולכן לא יפגע במוכנותו.

אבי דיכטר: עם זאת, הוועדה תמשיך לדון בנושא במהלך השנים הקרובות, כדי לעקוב אחרי היערכות צה"ל, כדי לבחון את משמעויות קיצור השירות הקודם והשלכותיהן על הקיצור העתידי וכדי לוודא שאם ישתנו צורכי הביטחון בעתיד, הקיצור לא יפגע במוכנות צה"ל.

אבי דיכטר: ראוי לציין כי גם בכוונת הקבינט לדון בנושא מחדש בשנת 2019, כשנה לפני תחילת יישום החוק.

אבי דיכטר: פרט למתנגד בודד ונמנע אחד, כל שאר חברי הוועדה תמכו בנוסח המגובש.

אבי דיכטר: עד כאן סימן ב'.

אבי דיכטר: אני עובר לסימן ג'.

מאיר כהן: כמה סימנים יש?

אבי דיכטר: עוד שניים, יא מניאק, וזהו.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: התפלק לו.

אבי דיכטר: בסימן טוב ובמזל טוב אנחנו עוברים לסימן ג'.

אבי דיכטר: סימן ג' עוסק בנושא הפנסיות.

אבי דיכטר: חלקו השלישי של פרק הביטחון נדון בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועניינו גמלאות משרתי הקבע.

אבי דיכטר: במהלך השנים האחרונות גדל משמעותית נתח תקציב הגמלאות בתקציב הביטחון.

אבי דיכטר: בשנת 2011 נעשה ניסיון להתמודד עם המצב באמצעות יצירת מתווה של העלאת גיל הפרישה תוך הבחנה בין המערך הלוחם לבין המערך העורפי.

אבי דיכטר: אולם התברר שהעלאת גיל הפרישה הביאה דווקא לגידול בעלות הגמלאות, שכן השכר הקובע של הפורשים וכן הוותק שצברו היו גבוהים יותר.

אבי דיכטר: בסימן ג' לפרק הביטחון מוצע כי לגבי כלל הקצינים במערך הלוחם ובמערך העורפי יהיה גיל 42 הגיל שממנו יהיה מי שפוטר מהשירות לאחר עשר שנות שירות זכאי לפנסיה תקציבית.

אבי דיכטר: מהלך זה עולה בקנה אחד עם מגמת ההצערה של הצבא וגם יסייע בקידום התוכניות לקיצוץ בהיקף הקצינים בצה"ל, קיצוץ שעליו עמדתי קודם לכן.

אבי דיכטר: לגבי נגדים, יהיה גיל הזכאות לפנסיה תקציבית במקרה של פיטורים 47 שנים.

אבי דיכטר: ההבדל, לעומת הקצינים, הוא בכך שמרבית תפקידי הנגדים הם תפקידים מקצועיים באופיים שהקידום בהם הוא אטי יותר, והעלייה בשכר לאורך השנים היא מתונה יותר.

אבי דיכטר: יחד עם זאת, הוסמך שר הביטחון, בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור הוועדה, לקבוע תנאים שבהתקיימם יהיה הגיל המזכה בקצבת פרישה לגבי נגד שפוטר בגיל צעיר מ-47 אך לא פחות מגיל 42.

אבי דיכטר: נמסר לוועדה כי שיקולים אפשריים להקדמת הגיל יהיו, בין השאר, שירות במערך הלוחם, תפקידים מיוחדים וכן נגדים המשתייכים לקבוצת השנים שלגביה, לפי החוק הקיים, היה גיל הפרישה צעיר יותר.

אבי דיכטר: תנאים אלה כפופים לתנאי שלפיו גיל הפרישה הממוצע לנגדים יעלה בהדרגה עד שנת 2032 מגיל 48 לגיל 53.

אבי דיכטר: גם בגילאים לתחילת תשלום קצבה למי שפרש מרצון אחרי 25 שנות שירות תהיה הבחנה בין קצינים, שהגיל לגביהם הוא 50, לבין נגדים, שהגיל לגביהם הוא 55.

אבי דיכטר: בנוסף להוראות האמורות, שנוגעות לחיילים בפנסיה תקציבית, מסדיר סימן ג' הסדר ייחודי, שנקבע לראשונה בחקיקה, של פנסיית גישור לחייל שחל עליו הסדר פנסיה צוברת.

אבי דיכטר: המשמעות היא שממועד פרישתו של החייל משירות קבע ועד המועד שבו יתחיל להיות זכאי לקצבה מקופת הגמל, ולא יאוחר מגיל פרישת החובה, תשולם לחייל החדש קצבה.

אבי דיכטר: הזכאות לקצבת הגישור ותנאי הקצבה ייקבעו בתקנות בידי שרי הביטחון והאוצר ובאישור הוועדה.

אבי דיכטר: לפי מה שנמסר לוועדה, הקצבה אמורה לנסות לדמות את הקצבה שהפורש עתיד לקבל מקופת הגמל, כדי למנוע ירידה חדה ברמת החיים, ובכל מקרה לא תעלה על הפנסיה התקציבית שהייתה משולמת לאותו פורש אילו היה זכאי לה.

אבי דיכטר: לגבי מי שהחל בשירות הקבע שלו לפני 1 בינואר 2017, ישולם, בנוסף לקצבה, סכום חד-פעמי לקופת הגמל לקצבה.

אבי דיכטר: לקצבת הגישור שתיקבע לפי התקנות כאמור יהיה זכאי חייל חדש שפוטר משירות קבע, במסגרת מכסת פרישה שנתית שנקבעה בהתאם לחוק המוצע.

אבי דיכטר: בדומה לתנאי הזכאות לפנסיה תקציבית, נדרש שהפיטורים אינם בשל נכות או תפקוד לקוי.

אבי דיכטר: כמו כן, תנאי לזכאות הוא שמלאו לו 42 שנה, וגיל 47 לנגד – למעט נגדים שגיל הפרישה שלהם מוקדם יותר כפי שהוזכר קודם – וכן נדרש ותק של עשר שנים לפחות בשירות הקבע.

אבי דיכטר: בעת הדיונים התבקשה הוועדה וניאותה להאריך את הוותק הנדרש לגבי קצינים שביום 1 בינואר 2016 טרם הצטרפו למערך הקבע המובהק ל-15 שנות קבע, למעט חריגים מסוימים, וזאת על רקע מודל הקבע החדש, הקובע שער הישארות חדש בתום שבע שנים מההצטרפות לקבע המובהק.

אבי דיכטר: כדי להשלים את מעטפת הזכויות, מוצע כי מי שמשולמת לו קצבת גישור יהיה מבוטח בקופת ביטוח שיבחר שר הביטחון לשם תשלום קצבה לשאיריו, כהגדרתם בתקנון קופת הביטוח, במקרה של פטירתו, חלילה.

אבי דיכטר: קצבת השאירים תשולם במקרה שהשאירים אינם זכאים לקצבה ממקור אחר, ואם השאירים זכאים לקצבה ממקור אחר, ישולם להם רק ההפרש שבין הקצבאות.

אבי דיכטר: תהליך הקטנת תשלומי הגמלאות שסימן ג' מכוון אליו, הן באמצעות השינויים בגיל הפרישה והן באמצעות הצמצום בהיקף משרתי הקבע, הוא תהליך רב-שנתי.

אבי דיכטר: סימן ג' הציב נקודת יעד בסוף שנת 2025, ומדד ההצלחה הוא כי ממוצע תשלומי הקצבאות לקצינים פורשים בשנים 2024 ו-2025 לא יעלה על 13,000 שקל בחודש, והממוצע האמור לגבי שנת 2025 לא יעלה על 12,000 שקל בחודש.

אבי דיכטר: אם אומנם כך יהיה, יתקנו שר הביטחון ושר האוצר את התקנות בעניין קצבת הגישור כך שההסדר יחול גם על חיילים שפרשו משנת 2026 ואילך.

אבי דיכטר: אם, לעומת זאת, ממוצע הקצבאות היה גבוה יותר, יקבע שר האוצר – ללא שר הביטחון, אך באישור הוועדה – מתווה חדש להסדר קצבת הגישור לשנים הבאות באופן שיבטיח כי ממוצע קצבאות הקצינים הפורשים בכל שנה משנה זו ואילך לא יעלה על 12,000 שקל.

אבי דיכטר: הוועדה דרשה לקבוע נקודת בקרה עוד לפני שנת 2025, כדי לוודא שהמנגנון שנקבע מתכנס לעמידה ביעד, הן מבחינת התכלית הכלכלית, הן מבחינת התועלת לצה"ל, והן לנוכח החשש מפגיעה שעשויה להיגרם לפורשים במקרה ששר האוצר יידרש לקבוע מתווה חדש.

אבי דיכטר: לפיכך, נקבע כי כבר בראשית שנת 2021 יציג שר הביטחון לוועדה, לגבי כל אחת מהשנים 2017–2020, את ממוצע הקצבאות ששולמו באותן שנים, תוצאות סקרי שביעות רצון של משרתי הקבע, נתונים על מאפייני כוח-האדם בשירות הקבע, הפעולות שננקטו ושיינקטו לשם עמידה ביעדי 2025 והערכה בדבר מידת ההיתכנות של עמידה ביעדים האלה.

אבי דיכטר: הוועדה תידרש אז להכריע בשאלה אם הנתונים שיוצגו בפניה מעידים על כך – חיים ילין – שהמהלך מוביל להשגת היעד.

אבי דיכטר: אם לא תשתכנע הוועדה שצה"ל צפוי לעמוד ביעד ממוצעי הגמלאות עד לשנת 2025, היא תודיע על כך לשרי הביטחון והאוצר, כדי שיציגו בפניה עד 1 באוגוסט 2021 תוכנית חלופית ליישום לשם השגת היעד.

אבי דיכטר: לבסוף, סימן ג' מסדיר גם חובה לערוך ביטוח מפני סיכוני מוות ונכות לחייל חדש המשרת בשירות קבע בפנסיה צוברת ואינו מבוטח בביטוח כאמור במסגרת קופת הגמל שלו.

אבי דיכטר: דמי הביטוח ישולמו מתוך הסכומים שמפריש הצבא לקופת הגמל של החייל, והכול בהתאם להוראות שיקבע שר הביטחון בעניין.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, נוסח החוק כפי שהקראתי את עיקריו עבר בוועדה פה אחד.

אבי דיכטר: עד כאן סימן ג'.

אבי דיכטר: סימן ד', והוא האחרון בסדרה, עוסק בתגמולים ושיקום, בהמשך לדוח ועדת גורן.

אבי דיכטר: גם חלקו הרביעי והאחרון של פרק הביטחון נדון בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועניינו יישום מסקנות ועדת גורן לבחינת אמות המידה לזכאות מאגפי השיקום של משרד הביטחון.

אבי דיכטר: חוקי השיקום נחקקו בראשית ימיה של המדינה, זמן קצר לאחר שתמו קרבות מלחמת העצמאות.

אבי דיכטר: כך אמר ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, שהציג כאן בכנסת – או בפני הכנסת במקום אחר באותה תקופה – את הצעת חוק הנכים ב-1949.

אבי דיכטר: וכך אמר אז ראש הממשלה ושר הביטחון: "מלחמת החירות של צבא הגנה לישראל לא הייתה כולה זרועה נחת, ניצחונות וכיבושים.

אבי דיכטר: היה גם צד שני למטבע.

אבי דיכטר: שולם מחיר יקר: נפלו מאות ואלפים מתפארת הנוער שלנו – – – אך החללים הם רק חלק מהאבדות.

אבי דיכטר: רבים נשארו לשמחתנו בחיים, אך גם הם שילמו מחיר יקר – איבר מן החי.

אבי דיכטר: והערב" – אמר אז ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון – "אני מגיש לכם בשם הממשלה חוק על החוב – נכון יותר: חלק מן החוב – שאנו חייבים לאלה שבגופם עזרו לשחרור האדמה והמולדת, חוק על תגמול ושיקום לנכי מלחמה".

אבי דיכטר: עד כאן הציטוט.

אבי דיכטר: תכליתם של חוקי השיקום היא אפוא כפולה: שיקום הנכים ומשפחות החללים לשם השבת חייהם למסלולם, ככל שהדבר ניתן; ומתן תגמולים לנכים ולמשפחות החיילים.

אבי דיכטר: בשנת 2010 הוגשו לממשלה המלצות ועדת גורן, שבחנה את אמות המידה לזכאות מאגפי השיקום.

אבי דיכטר: הוועדה סברה כי העלייה במספר הנכים והמשפחות המוכרים מכוח חוקי השיקום הביאה להתרחקות מכוונתם המקורית של חוקי השיקום – לסייע למי שהגנו בגופם על ביטחון המדינה.

אבי דיכטר: לעמדת הוועדה, התרחקות זו בעייתית במישור הערכי, ומעבר לכך, היא יוצרת עומס רב על אגפי השיקום, שפוגע באיכות השירות והטיפול.

אבי דיכטר: על כן המליצה ועדת גורן על כמה שינויים, הן לגבי תחולת חוקי השיקום והן לגבי היקף התגמולים והשיקום הניתנים.

אבי דיכטר: הצעת החוק, חברי חברי הכנסת, שהוגשה במסגרת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, עוסקת רק בהיבט של תחולת חוקי השיקום.

אבי דיכטר: הצעת החוק מעוררת סוגיות ערכיות כבדות משקל.

אבי דיכטר: במהלך הדיונים בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ערכנו שינויים לא מעטים בהצעת החוק, כדי שתהיה מאוזנת וברורה יותר, ואפרט מייד.

אבי דיכטר: בראש ובראשונה, הוועדה המשותפת שמה דגש על חיילי החובה.

אבי דיכטר: תפיסת הוועדה הייתה כי משעה שבנינו ובנותינו מתגייסים לצבא על-פי חובה שבחוק, הרי שעל מערכת הביטחון מוטלת האחריות המלאה לשלומם כל עוד הם בשירות הצבאי.

אבי דיכטר: לכן התנגדה הוועדה נחרצות להוראת הצעת החוק שביקשה להוסיף לגבי נכות או מוות של חיילי חובה כתוצאה ממחלה תנאי שלפיו המחלה נגרמה כתוצאה מאירוע או מתנאי שירות ייחודיים ומיוחדים לשירות.

אבי דיכטר: לפיכך, הנוסח המובא היום בפניכם אינו משנה את מצב הדברים לגבי חיילי החובה בהקשר הזה, והתנאים ייוותרו כפי שהיו – מחלה שנגרמה בעת השירות ועקב השירות.

אבי דיכטר: יצוין כי כל ההוראות הנוגעות לחיילי החובה חלות גם על חיילי המילואים.

אבי דיכטר: שינוי נוסף שערכה הוועדה נוגע לחניכי ההכשרות הקדם-צבאיות ולמשתתפים בגיבושים של יחידות מובחרות שנפגעים בעת ההכשרה או ההתנדבות.

אבי דיכטר: הוועדה קבעה לגביהם כי מעמדם לעניין תחולת חוקי השיקום יהיה כשל חיילי החובה, ולא כשל חיילי הקבע, כפי שהוצע תחילה בהצעת החוק, וזאת בדומה להוראה הקיימת לגבי מיועד לשירות ביטחון שנפגע בעת בדיקות רפואיות לפני גיוסו.

אבי דיכטר: בנוסף, קבעה הוועדה כי לצורך חוקי השיקום, חייל שהחל בשירות קבע ברציפות לשירות החובה שלו ימשיך להיחשב כחייל חובה במשך ששת החודשים הראשונים של השירות, של שירות הקבע.

אבי דיכטר: יצוין כי כבר כיום ישנם מסלולי שירות שכוללים התחייבות לשירות קבע לתקופה קצרה בתום השירות, ומגמה זו עשויה להתחזק עקב קיצור שירות החובה לגברים.

אבי דיכטר: הוועדה סברה כי חיילים המשרתים בשירות קבע לתקופה קצרה בסמוך לאחר תום שירות החובה שלהם אינם רואים בשירות זה קריירה אלא המשך ישיר לשירות החובה, וזו צריכה להיות גם נקודת המבט של חוקי השיקום.

אבי דיכטר: שינוי נוסף בהצעת החוק הנוגע לחיילי החובה עניינו תחולת חוקי השיקום על חיילים בחופשה.

אבי דיכטר: בהצעת החוק מוצע לקבוע ארבעה סייגים חדשים לתחולת חוקי השיקום על חבלות שאירעו לחיילי חובה בחופשה: מקרים שבהם החיילים נחבלו בתאונת דרכים בנסיבות שבהן אין זכאות לפיצוי לפי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, כגון כאשר החייל נהג ברכב ללא רישיון או כאשר השתמש ברכב כדי לבצע עבירה; מקרה שני – מקרים שבהם החבלה אירעה כתוצאה מייצור, מסחר או שימוש בסם, או אגב ביצוע עבירה בהשפעת אלכוהול; מקרה שלישי – מקרים שבהם החבלה אירעה כתוצאה מביצוע מעשה הכרוך בנטילת סיכון בלתי סביר מצד החייל, מתוך כוונה לגרימת החבלה או מתוך שוויון נפש לגביה; המקרה האחרון – מקרים שבהם החבלה אירעה בחו"ל, למעט כאשר החייל היה בחופשה שאושרה לחייל בודד לצורך ביקור משפחתו.

אבי דיכטר: לגבי שלושה הסייגים הראשונים – כדי להבטיח שתהיה בפני קצין התגמולים תשתית ראייתית מוצקה, של פסק-דין מרשיע, או, בהיעדר הכרעה פלילית, מסמך של הגוף המוסמך לחקור או להעמיד לדין במקרים כאלה, כגון משטרת ישראל, מצ"ח, או מח"ש בטרם יחליט שהחבלה של החייל אינה נכללת בגדרי חוקי השיקום.

אבי דיכטר: בעניינם של חיילים בשירות קבע, ובהתאמה להם – גם של שוטרים, סוהרים, ועובדי שירותי הביטחון, ביקשה הצעת החוק המקורית לקבוע כי כל נכות או מוות שנגרמו עקב מחלה יועברו לטיפול המוסד לביטוח לאומי.

אבי דיכטר: הוועדה סברה כי לא ניתן להתעלם מקיומן של מחלות מובהקות שנגרמות כתוצאה משירות צבאי, ולכן נקבעו בנוסח שבפניכם "מחלות שירות", שעל מוות או נכות בעקבותיהן יחולו חוקי השיקום.

אבי דיכטר: כמה ממחלות השירות נקבעו בגוף החוק, ובנוסף ניתן יהיה לקבוע מחלות נוספות, בצו של שר הביטחון, בהסכמת שר האוצר ובאישור הוועדה.

אבי דיכטר: לעניין חבלות של אנשי קבע, נקבע כי החבלות שיוכרו על-ידי אגפי השיקום יהיו חבלות שנגרמו בפעילות מבצעית, באימון לפעילות מבצעית או באירוע אחר שאופיו, מהותו ונסיבותיו ייחודיים לשירות הצבאי.

אבי דיכטר: יתר החבלות יטופלו על-ידי המוסד לביטוח לאומי.

אבי דיכטר: חידוש נוסף בהצעת החוק הוא העיגון בחקיקה ראשית של ההנחיה שהכירה בזכאות לפי חוקי השיקום של שומרים ביישובים שנגרמה להם חבלה תוך כדי ועקב פעילות מבצעית של לחימה מול אויב לשם הגנה על יישוב מפני פעולת איבה.

אבי דיכטר: הצעת החוק המקורית הציעה שלא להחיל עוד את חוקי השיקום על חברי המשמר האזרחי ועל אנשי משמר הכנסת.

אבי דיכטר: לגבי שתי קבוצות אלה שינתה הוועדה את ההוראה: הוועדה סברה כי נוכח אופי פעילותו של המשמר האזרחי, כחלק מפעילות המשטרה, והעובדה כי אנשי המשמר משרתים לצד השוטרים ונתונות להם רבות מסמכויותיהם, יש לשמור על העיקרון שלפיו חוקי השיקום יחולו על אנשי המשמר באותו אופן שבו הם חלים על השוטרים, ובכך חזרה דווקא למסקנות ועדת גורן בעניין זה.

אבי דיכטר: לגבי משמר הכנסת סברה הוועדה כי מאחר שהוא ממלא את תפקידה של משטרת ישראל בשטח חסינות הכנסת בשל עקרון הפרדת הרשויות, גם על אנשי משמר הכנסת יש להחיל את חוקי השיקום באותו אופן שהם חלים על שוטרים.

אבי דיכטר: קבוצה נוספת שהצעת החוק לא התייחסה אליה היא מתנדבי הג"א והעובדים והמתנדבים של ארגוני העזר המסייעים להג"א – מגן-דוד-אדום ורשות הכבאות, שלפי החוק הקיים חוקי השיקום חלים עליהם בעת שהם מסייעים להג"א – באימונים או בשעת חירום.

אבי דיכטר: נוכח ההבחנה שהצעת החוק מבקשת לקבוע לגבי תחולת חוקי השיקום בין חיילי חובה וחיילי קבע, הוועדה סברה כי נכון יותר להשוות את מעמדם של עובדים ומתנדבים אלה למעמדם של חיילי הקבע, ולכן מנוסח כך בנוסח שלפניכם.

אבי דיכטר: הצעת החוק הסדירה את מעמדם של חיילים בשירות קבע, שוטרים, סוהרים ועובדי שירותי הביטחון במקרה שהפגיעה אינה פגיעה מזכה לפי חוקי השיקום אך היא נגרמה תוך כדי השירות ועקב השירות, ויהיו להם ולתלויים בהם הזכויות הנתונות לנפגעי עבודה; לתלויים בהם – בשינויים המחויבים.

אבי דיכטר: יחד עם זאת, לא נגבים בעדם דמי ביטוח לאומי לענף נפגעי עבודה, אלא המוסד לביטוח לאומי יקבל שיפוי מלא בשל ההוצאות שהוציא לתשלום גמלאות עבורם.

אבי דיכטר: כדי למנוע הטלת גירעונות על ענפי ביטוח אחרים, מוצע כי כספי השיפוי ינוהלו כענף נפרד ולא תהיה העברה של גירעונות או יתרות בינו ובין ענפי ביטוח אחרים.

אבי דיכטר: לגבי עובדים זמניים בשב"כ – שהנוסח המובא לאישורכם הבהיר את תחולת חוק השיקום לגביהם – וכן לגבי אנשי משמר הכנסת, משולמים כיום דמי ביטוח בענף נפגעי עבודה, ולפיכך במקרה של פגיעה תוך כדי ועקב השירות שאינה פגיעה מזכה לפי חוקי השיקום, הם יקבלו זכויות כנפגעי עבודה רגילים.

אבי דיכטר: לעומתם, מתנדבי המשמר האזרחי יקבלו זכויות במקרה זה כמתנדבים.

אבי דיכטר: הוועדה הייתה מודעת לשונות אפשרית בין סל הזכויות שיתקבל לפי חוקי השיקום לבין זה הניתן במוסד לביטוח לאומי.

אבי דיכטר: הוועדה הייתה מודעת לאפשרות שבמקרים מסוימים יכולה הבחירה בביטוח הלאומי להיות עדיפה מצד אדם מסוים לפי נתוניו האישיים.

אבי דיכטר: ואולם הוועדה החליטה, אחרי התלבטות, כי הקביעה מי יהיה זכאי לפי חוקי השיקום היא קביעה ערכית, ולכן ההשתייכות לכל מסלול צריכה להיות ברורה ואין לאפשר בחירה בין המסלולים.

אבי דיכטר: בעקבות כך, נקבעו הוראות לעניין אופן העברת המידע למוסד לביטוח לאומי ולעניין סדר בדיקת התביעות, שיפעל בין המוסד לביטוח לאומי לבין אגפי השיקום.

אבי דיכטר: בין השאר, נקבע כי קצין תגמולים יידרש קודם כול לשאלה האם המחלה היא מחלת שירות או חבלת שירות, ואם קבע כי לא כך הדבר, תועבר התביעה למוסד לביטוח לאומי לבירור שאר השאלות, כדי להימנע מיצירת כפילויות ופסיקות סותרות באותו עניין.

אבי דיכטר: ההסדר המוצע לא נועד לחול על מי שמטופל היום במסגרת אגף השיקום וכל מי שהוכר כנכה ערב תחילתו של החוק.

אבי דיכטר: אגף השיקום ימשיך לטפל בו גם במקרה של החמרה במצבו.

אבי דיכטר: כפי שציינתי בראשית דברי, הוועדה הכריעה בשאלות הערכיות כבדות המשקל שנוגעות לאחריות מערכת הביטחון על המשרתים בה.

אבי דיכטר: אני סבור שהנוסח שאושר בוועדה יוצר את האיזונים הראויים: מצד אחד הוא מחזיר את חוקי השיקום לייעודם המקורי כסיוע למי שהגנו בגופם על המדינה, ומצד שני הוא מבטיח מתן מענה ראוי במסגרת המוסד לביטוח הלאומי למי שנפגע במסגרת שירותו המתמשך בכוחות הביטחון – גם אם אין זו פגיעה ייחודית לשירות – ומונע פגיעה במי שיש תכליות ראויות המצדיקות להשאירו בתחום חוקי השיקום, כגון אוכלוסיית חיילי החובה.

אבי דיכטר: לידיעתכם, חברי הכנסת, נוסח החוק אושר בוועדה ברוב קולות, למעט מתנגד אחד.

אבי דיכטר: לסיכום, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, כפי שציינתי בראשית דברי, ארבעת החלקים של פרק הביטחון נועדו ליישם את ההסכמות בין שר הביטחון לשר האוצר בעניין תקציב הביטחון בשנים הקרובות.

אבי דיכטר: עם זאת, בדיונים שקיימנו בחלקיו השונים של הפרק לא קיבלנו את ההסדרים המוצעים כלשונם והכנסנו שינויים, ואני מאמין – שיפורים רבים.

אבי דיכטר: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות שהוגשו לפרק ולאשרו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית במסגרת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית.

אבי דיכטר: שלוש מילים, ברשותך, לסיום.

נאוה בוקר: בשמחה.

אבי דיכטר: הוועדות המשותפות עבדו ביחד עם ועדת הכספים בראשות חבר הכנסת גפני וועדת הרווחה, העבודה והבריאות בראשות חבר הכנסת אלי אלאלוף, עם עבודה מאוד מסורה של יועצים משפטיים, של נועה בן-שבת, ומאצלנו בוועדת החוץ והביטחון של מירי, של עידו, של הדר – שעות ארוכות מתישות.

אבי דיכטר: אני מרשה לעצמי לומר שללא ההבנה בינם לבין הגופים – משרד הביטחון, משרד האוצר, הגופים השונים, כל מערכת הביטחון – אני מסופק אם היינו מצליחים להגיע לנוסח, שכפי שאמרתי ברוב המקרים עבר פה אחד, ובמקרים בודדים עם מתנגד בודד.

אבי דיכטר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

נאוה בוקר: יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני יעלה ויציג את החוקים.

קריאה: מה, עוד פעם אתה?

קריאה: גפני, היית.

חיים ילין: גפני עולה כי אנחנו לא הבנו בפעם הקודמת.

נאוה בוקר: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

נאוה בוקר: הודעה, עד שיעלה חבר הכנסת גפני, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, שהוחזרה על-ידי ועדות שונות.

נאזם בדר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016;

נאוה בוקר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נאוה בוקר: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, גם זה דבר שקרה לראשונה והוא לא היה קודם: הונח עכשיו חוק התייעלות הכלכלית השני.

משה גפני: אני עושה את זה ממש קצר – יש פה כמה חוקים שלא הצגתי.

משה גפני: בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, בפרק הביטחון, הופיע בנוסח הכחול גם סעיף 57.

משה גפני: בסעיף זה הוצע לתקן את חוק יסודות התקציב ולקבוע כי הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון תהיה מוסמכת לדון בהצעת תקציב הגופים הביטחוניים בהתאם לסמכותה על-פי הוראות סעיף 18 לחוק יסודות התקציב.

משה גפני: סעיף זה פוצל מהצעת חוק ההתייעלות ועבר בנפרד בקריאה שנייה ושלישית לראשונה.

משה גפני: זה דווקא השינוי שנעשה לטובה: תקציב הביטחון בוועדה המשותפת אושר באופן מסודר.

משה גפני: זה לא היה בתקציב הקודם, וכבר תיארתי את זה כאן במליאת הכנסת.

משה גפני: על כל פנים – – –

יצחק כהן: לאט, לאט, לא מספיקים לשמוע אותך.

יצחק כהן: לאט-לאט.

משה גפני: אה.

משה גפני: זה בניגוד לתקציב הקודם – –

נאוה בוקר: צריך להספיק הרבה.

משה גפני: – – כשהוועדה המשותפת הצביעה נגד תקציב הביטחון.

משה גפני: ביקשו בוועדת הכספים שנאשר את זה, אף-על-פי-כן, ואני כמובן לא הסכמתי, ולאחר מכן נדון הכול מחדש, והתברר שיש הסכם בין משרד האוצר למשרד הביטחון, הסכם סודי מאוד מאוד מאוד מאוד שרק אני הייתי יכול לקרוא אותו ואחרים לא יכלו לקרוא אותו, והתברר שזה לא כל כך נכון.

משה גפני: אבל השנה זה שונה לחלוטין.

משה גפני: יש כמה חוקים נוספים – אני אעשה את זה טלגרפית – שלא הוצגו בפעם הקודמת שהייתי כאן.

משה גפני: לא הוצג הנושא של הוראות לעניין התחשבנות בין בתי-החולים לקופות-החולים – הצעת חוק שקיימנו לגביה דיון שלא היה פתוח לציבור.

משה גפני: עשינו את זה בוועדה שקיימה את הדיון יחד עם נציגי המשרדים באופן שאין פרוטוקול, בגלל שהיו שם דברים שלא מתפרסמים לציבור.

משה גפני: חברי הוועדה ביקשו לדעת את התוצאה של ההתחשבנות הזאת על-פי הצעת החוק הנוכחית.

משה גפני: הייתה דרישה שלנו ל-400 מיליון שקל, שזה יהיה בתוך התקציב.

משה גפני: קיבלנו אתמול את שני המכתבים ממשרד האוצר.

משה גפני: 400 מיליון השקלים נמצאים בתקציב, בבסיס התקציב, ואם החוק יאושר, הכסף הזה עובר לקופות-החולים.

משה גפני: אז זה הדבר האחד.

משה גפני: הדבר השני – דיברתי באופן חלקי על הפחתת רגולציה בחוק מיסוי מקרקעין.

משה גפני: גם כאן יש איזה דבר שהוא מאוד משונה.

משה גפני: הממשלה הביאה חוק שהוא חוק טוב: לזרז את ההליכים שבהם בן-אדם מקבל אישור במיסוי מקרקעין, ואז העלינו את העניין של השלטון המקומי, שגם שם זה יכול להתעכב, ואז הכנסנו את זה לחוק.

משה גפני: פתאום קיבלתי טלפונים מכל משרדי הממשלה ומהשלטון המקומי, והם אמרו שזה יפגע בהם.

משה גפני: הוצאתי את זה מהחוק.

משה גפני: לא יכול להיות מצב שבו הממשלה מביאה חוק לטובת האזרח לזרז הליכים ובסוף פונים אלי ואומרים: לא, אל תקדם את העניין זה.

משה גפני: אז אני מביא את החוק בלי הנושא של השלטון המקומי.

משה גפני: מיסוי פיצוי פיטורין המופרדים – פיצלנו את עניין פיצוי הפיטורין, שהיה בו חלק ראשון ארוך, שם היה מדובר על יחסי עובד ומעביד, שהוא מקבל את הכסף כאילו תמורת פיצוי פיטורין, ומערכת היחסים הזאת היא מערכת מורכבת.

משה גפני: קיבלתי פניות גם מהתאחדות התעשיינים וגם מההסתדרות, וביקשתי מחברי הוועדה שיאשרו פיצול של החוק.

משה גפני: נאשר את הנושא הכספי, אבל על יחסי עובד ומעביד נדון בנפרד, ואכן נדון בעניין הזה, בעזרת השם.

משה גפני: עידוד השקעות הון – דיברתי על זה.

משה גפני: הפחתנו את זה ל-7.5%.

משה גפני: אלה פחות או יותר כל החוקים שאני מבקש לאשר במליאת הכנסת.

משה גפני: אני רק רוצה – – –

עיסאווי פריג': יש לכם תיאבון לדבר היום, אני רואה.

משה גפני: יש לי תיאבון – – –

עיסאווי פריג': מאיפה התיאבון הזה?

מאיר כהן: לא, הוא מדבר הכי קצר.

חיים ילין: ככה הוא – – –

משה גפני: התיאבון – – –

עיסאווי פריג': לא, בסדר, לא, גפני, אני רואה את כל ראשי הוועדות.

משה גפני: עיסאווי.

עיסאווי פריג': מאיפה התיאבון?

משה גפני: התיאבון שלי הוא לשתוק, תאמין לי.

משה גפני: אני רק רוצה להגיד דבר אחרון: ביקשתי להכניס במסגרת חוק ההסדרים – אני ירדתי מהעניין הזה – ביקשתי להכניס את הנושא של חשב המשטרה, כמו שיש חשב משרד הביטחון שהוא גם ממונה על התקציבים; מעבר להיותו חשב הצבא הוא גם הממונה על התקציבים במשרד הביטחון והוא מוסר דיווח לכנסת, לממשלה, הוא כפוף לשר.

משה גפני: במשרד לביטחון פנים זה לא קיים, זה הפוך.

משה גפני: אפשר שהשר יביא כסף לפרויקט של תאונות דרכים, נניח, והמפכ"ל ישנה את זה, והשר אפילו לא ידע.

משה גפני: החשב של המשטרה הוא חשב של המשטרה, הוא לא חשב של המשרד לביטחון פנים.

משה גפני: ביקשתי להכניס את זה לחוק ההסדרים.

משה גפני: התנגד לזה מאוד חבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: הוא ראה בזה, כפי שהוא אמר בוועדה, שינוי סטטוס קוו במצב של החשב במשטרה.

משה גפני: אני לא חושב כך, אבל לא רציתי להביא את זה בחוק ההסדרים; גם ככה היו לנו שם בעיות רבות.

משה גפני: ביקשתי מהיועצת המשפטית להכין הצעת חוק.

משה גפני: היא תכין הצעת חוק אחרי אישור התקציב, ואני אבקש לשנות את זה.

משה גפני: אני אבקש להחתים חברי כנסת, ואני גם אסביר להם את דעתי בעניין.

משה גפני: אני לא מתכוון להרפות מהנושא הזה.

משה גפני: מי ששמע את הדיון שהיה ושמע את המשרד לביטחון פנים, סבור שאני צודק.

משה גפני: לא רציתי להוסיף על כל הבעיות שהיו גם את הבעיה הזאת, אז זה יבוא בחקיקה פרטית.

משה גפני: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת הרב משה גפני.

נאוה בוקר: אחריו – סגן שר האוצר יצחק כהן, בבקשה.

יצחק כהן: האמת היא שההודעה הזאת היא בשבילכם – לא רק.

יצחק כהן: כבוד השר, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני ההצבעות על חוק התקציב לשנים 2017 ו-2018, אני מבקש למסור הודעה זו: מעבר להסכמים הקואליציוניים שנחתמו עם כינונה של הממשלה ה-34, נחתם, ביום 25 במאי 2016, הסכם קואליציוני בין סיעת ישראל ביתנו לסיעת הליכוד, שקיבל ביטוי בהחלטת ממשלה מס' 1885 מיום 11 באוגוסט 2016 בדבר שיפור מצבם הכלכלי של הקשישים בישראל.

יצחק כהן: מלבד ההסכם האמור, אין הסכם בכתב בקשר להצבעה על חוק התקציב לשנים 2017 ו-2018, והצעת חוק התקציב משקפת את סדרי העדיפויות של הממשלה כפי שאושרו על-ידה ביום 11 באוגוסט 2016, ובכלל זה מספר החלטות ליישום חלקים מההסכמים הקואליציוניים כאמור, בשינויים מסוימים.

יצחק כהן: במצב זה, סעיף 1 לחוק הממשלה, המחייב להביא בפני הכנסת כל הסכם בכתב בקשר עם ההצבעה על התקציב, לא חל.

יצחק כהן: עם זאת, אני מבקש להפנות להחלטת הממשלה מס' 1908 מיום 11 באוגוסט 2016 בדבר יישום הסכמים קואליציוניים לשנים 2017 ו-2018.

יצחק כהן: הוחלט להקצות, באופן חד-פעמי, בתקציב המדינה לשנת הכספים 2017, סכום שלא יעלה על 680 מיליון שקלים לצורך יישום הסכמים קואליציוניים שלא נכללו בהחלטות קודמות.

יצחק כהן: בהחלטת הממשלה מיום 18 בדצמבר 2016, שהתקבלה בהמשך להחלטה מס' 1908 – שלי, שלי, זה בשבילך.

שלי יחימוביץ': אני מתנצלת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך, היא לא מתרגשת מ-1.36 מיליארד שקלים.

קריאה: – – –

יצחק כהן: בהחלטת הממשלה מיום 18 בדצמבר 2016, שהתקבלה בהמשך להחלטה מס' 1908 מיום 11 באוגוסט 2016, הוקצו סכומים נוספים, כמפורט בנספח ב' לאותה החלטה, הכרוכים ביישום ההסכמים הקואליציוניים עם סיעת הבית היהודי, סיעת ש"ס וסיעת יהדות התורה, ואשר חולקו לתחומים בתקציבי משרדי הממשלה השונים.

יצחק כהן: כמו כן, בהודעתי לפני ההצבעות על חוק התקציב לשנים 2015 ו-2016 נכללו שורה של החלטות ממשלה ליישום ההסכמים הקואליציוניים שנחתמו עם כינונה של הממשלה ה-34: יישום ההסכמים בדבר הגדלת מלאי פתרונות הדיור הציבורי, צעדים לצורך טיפול בעוני ויצירת שוויון הזדמנויות, מימון הפחתת מע"מ אפס על תחבורה ציבורית, מים וחשמל למעוטי יכולת תוקצבו בבסיס התקציב של המשרדים השונים, ואילו ההסכמים הקואליציוניים בדבר שינוי מבנה קצבת הילדים והנהגת חיסכון ארוך טווח לכל ילד, הקמת צוות לבחינת סיוע לאוכלוסיית העצמאים במשק אשר נקלעים למצב אבטלה, הפעלת מנגנון קרן סיוע ללומדי תורה נזקקים, במקביל לתקצוב נוסף של קרן הסיוע לסטודנטים – קיבלו ביטוי בהצעת חוק התקציב לשנים 2017 ו-2018.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בנוסף, בהתאם להנחיית היועץ המשפטי האמורה, כל הסכם פוליטי תקציבי שנערך אגב אישור הצעת חוק התקציב בכנסת יוקרא לפרוטוקול בטרם אישור חוק התקציב.

יצחק כהן: בהתאם לאמור, פורטה בפני ועדת הכספים של הכנסת רשימת ההסכמים הפוליטיים-תקציביים שאינם הסכמים קואליציוניים, ואשר הושגו בעל-פה עם חברי כנסת מהסיעות השונות כחלק מקידום הפעילות בשלבים השונים של חקיקת התקציב והצעות החקיקה לתוכנית הכלכלית לשנים 2017 ו-2018 וההצבעה על הצעות החוק כאמור, בשים לב לתפקידם של חברי הכנסת בכנסת.

יצחק כהן: עוד אבקש לציין, כי לנוכח התחייבויות תקציביות חדשות שהצטברו לאחר אישור התקציב בממשלה, החליטה הממשלה ביום 18 בדצמבר 2016, בין היתר, על הפחתה של בסיס תקציב משרדי הממשלה בשנת הכספים 2017 בשיעור של 1.3%, כמפורט בטבלה שבנספח להחלטה זו.

יצחק כהן: כמו כן, הוחלט להפחית את בסיס ההרשאה להתחייב בהתאמה ולכל הפחות בשיעור האמור.

יצחק כהן: מסיבות טכניות ואחרות, חלק מהשינויים התקציביים הכרוכים ביישום החלטה זו ייערכו לאחר אישורו של התקציב.

יצחק כהן: אני מודה לכם מאוד.

יצחק כהן: תודה רבה.

חיים ילין: איציק, תישאר.

חיים ילין: איציק, תישאר.

נאוה בוקר: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

נאוה בוקר: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

נאוה בוקר: עשר דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יש לי דברים רבים לומר על התקציב, אבל בחרתי לייחד את עשר הדקות שיש לי לקיצוצים הרוחביים.

שלי יחימוביץ': כדי לא לומר דברים בעלמא ולהביא נתונים מדויקים, עברתי בדרך לכאן בחדרו של מנהל ועדת הכספים, ידידי טמיר כהן, ובידי רשימת הקיצוצים הרוחביים המלאה.

שלי יחימוביץ': אוגוסט השנה – חצי מיליארד שקלים קיצוץ רוחבי; אוקטובר השנה – 1.25 מיליארד שקלים קיצוץ רוחבי; דצמבר השנה – 1.8 מיליארד שקלים; עוד 1.8 מיליארד שקלים של 2016 מחכים לאישור.

שלי יחימוביץ': סך הכול: 5.3 מיליארד שקלים קיצוץ רוחבי.

שלי יחימוביץ': כמתאבן, לתחילת 2017, שנדע איך זה ירגיש לנו בהמשך, הממשלה כבר אישרה 1.3 מיליארד שקלים, שהם עדיין לא הועברו לוועדת הכספים.

שלי יחימוביץ': אני הסתכלתי בעניין על הנאום שנשא כאן שר האוצר, נאום התוכחה ליש עתיד.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לומר, חברי מיש עתיד, שהזדהיתי עם הנאום הזה של שר האוצר.

שלי יחימוביץ': אבל גם כשהוא התפאר, ובצדק, בכמה דברים מאוד מאוד חשובים – כמו למשל 40 מיליון שקלים לטיפולי שיניים לילדים, וזה באמת דבר נפלא, באמת קשה לשאת את כאב השיניים של ילד עני, שידי הוריו אינה משגת להשיג לו טיפול נורמלי; או הוזלה של 13% בביטוח הרכב – את כל הדברים האלה הוא אמר, והוא הפנה כלפיכם בתשובה לביקורת כלפיו וסיפר על כל הדברים שהוא עשה ואתם לא עשיתם.

שלי יחימוביץ': בוודאי שעל שכר הבכירים אני מפרגנת לו מכאן ועד להודעה חדשה ומברכת על אומץ הלב שלו.

שלי יחימוביץ': באמת, שר האוצר כחלון הוא אדם חברתי בכל רמ"ח איבריו, וכך עוד שרים בממשלה, כמו שר הרווחה חיים כץ, כמו שר הבריאות יעקב ליצמן.

שלי יחימוביץ': אין ספק שהם עושים דברים טובים.

שלי יחימוביץ': אבל כל הדברים האלה נמחקים כשמגיע הקיצוץ הרוחבי.

שלי יחימוביץ': אין להם משמעות, הם נבלעים כמו טיפה באוקיינוס.

שלי יחימוביץ': ובטח שאם הם נבלעים, אז בטח נבלעים כספים קואליציוניים מלוכלכים, שאנחנו אפילו לא יודעים לאן הם הולכים.

שלי יחימוביץ': דבר כזה, אגב, עוד לא היה; בדרך כלל כסף קואליציוני – חבר כנסת מבקש כסף למשהו שהוא יקר ללבו, ורואים בדיוק את התקנה שהכסף הולך אליה.

שלי יחימוביץ': כאן – על עיוור, חלוקת שלל.

שלי יחימוביץ': אז גם הדברים הטובים וגם הדברים הרעים פשוט נמחקים מפני הקיצוץ הרוחבי.

שלי יחימוביץ': קיצוץ רוחבי הוא קיצוץ טיפש, הוא קיצוץ עצל, הוא קיצוץ חסר הבחנה, הוא פשוט גיליוטינה עיוורת שיורדת באבחה אחת.

שלי יחימוביץ': למי שלא מבין, קיצוץ רוחבי זה פשוט קיצוץ שנופל על כל המשרדים בבת אחת, ולא מתעמקים אפילו בסוגיה איפה אפשר לקצץ ואיפה לא, פשוט מורידים את הראש מכלל המשרדים.

שלי יחימוביץ': 5.3 מיליארד שקלים, ברווחה, בבריאות, בחינוך, בביטחון הפנים.

שלי יחימוביץ': כל המיליונים הקטנים האלה, שכל אחד מהם עשה טובה וגירד, באמת בכוונה טובה מאוד, פשוט נמחקים מפני הקיצוץ הזה.

שלי יחימוביץ': והקיצוץ הזה, תשימו לב, הוא לא חד-פעמי, הוא בבסיס התקציב.

שלי יחימוביץ': זה מה שלא מבינים.

שלי יחימוביץ': זה לא פעם אחת כדי לממן x, y, z – דברים טובים או רעים.

שלי יחימוביץ': מעכשיו הוא יחזור כל שנה בבסיס התקציב, והקיצוצים הרוחביים שיבואו אחריו יהיו שוב קיצוץ על הקיצוץ.

שלי יחימוביץ': הוא תמידי, הוא לנצח.

שלי יחימוביץ': קיצוץ רוחבי יחזור בכל שנה.

שלי יחימוביץ': הוא אומנם כתוב פעם אחת, אבל אחר כך הוא יחזור, הוא יורד מבסיס התקציב.

שלי יחימוביץ': ומה הוא עושה?

שלי יחימוביץ': הוא מקטין את המדינה.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שיש אנשים שאומרים: אה, להקטין משרדי ממשלה?

שלי יחימוביץ': סבבה, משרד הבריאות, משרד החינוך; לא, זה מקטין את המדינה.

שלי יחימוביץ': זה מקטין את שירותי הבסיס שכל אדם זכאי להם מתוקף היותו אזרח במדינה הזאת, מתוקף היותו משלם מסים.

שלי יחימוביץ': בפעם הבאה שיקרו דברים רגילים שנראים לפעמים כמו אסון טבע, כמו מתקפת סלמונלה כזאת כשמעבדות בריאות הציבור מתייבשות בגלל אותם קיצוצים רוחביים, תזכרו את ה-5.3 המעורפלים הגדולים האלה, שאתם לא יודעים מה יש בהם; בפעם הבאה שתצטרכו שוב לשלם ביטוח בריאות משלים ומושלם וכספים נוספים על תרופות, בזמן שאתם משלמים מס בריאות שיורד מהשכר, תזכרו את הקיצוצים הרוחביים האלה על משרד הבריאות; בפעם הבאה שתצטרכו לשלם תשלומי הורים לבתי-הספר, תזכרו את הקיצוץ הרוחבי הזה.

שלי יחימוביץ': בגלל הקיצוצים האלה – בגלל הקטנת המדינה, מגיעים הקיצוצים האלה.

שלי יחימוביץ': בפעם הבאה שתראו משטרות פרטיות בשכונות העשירות, תזכרו שהמשטרה קורסת, ומי שיש לו כסף יכול להחזיק משטרה פרטית בשכונה שלו.

שלי יחימוביץ': ובפעם הבאה, אם יש לכם ילד עם לקות למידה במקרה הטוב, או על הספקטרום האוטיסטי במקרה היותר-קשה, או ילד עם נכות, ואתם יודעים כמה כסף אתם צריכים להוציא מכיסכם כדי להעניק לו את מה שמגיע לו בדין, תזכרו את הקיצוצים הרוחביים האלה.

שלי יחימוביץ': או מענקי האיזון עכשיו: דימונה, אופקים, נתיבות, רהט, עכו – כל הערים החלשות ביותר נפגעות בגלל הקיצוץ הרוחבי הזה, שמביא לפגיעה במענקי האיזון, שהם הכלי היחיד לייצר איזשהו שוויון בין ערים חזקות, שנהנות מכספי מסים של עסקים שיש בשטחן, לבין ערים חלשות.

שלי יחימוביץ': אמר לי אתמול ראש מועצת שיבלי–אום-אל-ע'אנם, נעים שיבלי: אני רועד מפחד שמישהו אצלי ביישוב לא יקנה חס וחלילה איזה ג'יפ "צ'ירוקי" חדש, כי זה מוריד אותי מייד בסולם הסוציו-אקונומי.

שלי יחימוביץ': זה, פלוס הקיצוץ במענקי איזון לרשות שפשוט רעבה וכמהה לשקל פה ושקל שם כדי להחזיק שירותי רווחה בסיסיים, כדי להמשיך להתקיים.

שלי יחימוביץ': שם תזכרו את הקיצוצים האלה, ותחשבו על ה-5.3 מיליארד הכלליים האלה, הקיצוץ הזה שאנחנו אמורים לא להרגיש בו.

שלי יחימוביץ': מה משותף לכל הדברים האלה?

שלי יחימוביץ': מה משותף לנזקי הקיצוץ הרוחבי?

שלי יחימוביץ': אנשים עשירים לא נפגעים מקיצוץ רוחבי.

שלי יחימוביץ': יש להם מספיק כסף להשלים בעצמם מה שחסר בחינוך, מה שחסר בבריאות, ועוד כהנה וכהנה.

שלי יחימוביץ': מעמד הביניים מרגיש גם מרגיש, והוא צריך לעבוד נורא-נורא קשה כדי להוציא מהכיס את מה שמגיע לו בדין, דברים שמגיעים מהמדינה, שירותי בסיס – אבל הקיצוצים הרוחביים האלה הולמים בהם.

שלי יחימוביץ': והעניים?

שלי יחימוביץ': העניים, לא יעזור כלום.

שלי יחימוביץ': הם פשוט לא יקבלו את מה שקוצץ.

שלי יחימוביץ': הם יקבלו חינוך פחות טוב, ובריאות פחות טובה, ורווחה לקויה.

שלי יחימוביץ': זה מנגנון העמקת הפערים.

שלי יחימוביץ': זה מעשה ידי אדם.

שלי יחימוביץ': לא סתם אנחנו במקום הראשון ב-OECD בעוני ובפערים בין העניים והעשירים.

שלי יחימוביץ': תזכרו את הקיצוצים הרוחביים האלה בפעם הבאה שאתם רואים את הטבלאות האלה, שכאילו ירדו משמים, לא מעשה ידי אדם – מעשה ידי אדם.

שלי יחימוביץ': הקיצוצים הרוחביים האלה הם מעשה ידי אדם, והנזק שלהם הוא קטסטרופלי, וקשה להסביר את זה, כי זה כסף כל כך גדול עד שקשה להסביר.

שלי יחימוביץ': ובביקור שלי היום בחדרו של טמיר גיליתי עוד משהו: מסתבר ששתי העברות תקציביות שוכבות להן בוועדת הכספים כדי לעבור לתקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': תקשיבו לסכומים: 1.8 מיליארד שקלים צריכים עכשיו להיות מועברים כהוצאה לתקציב הביטחון, ועוד 3.5 מיליארד שקלים בהרשאה להתחייב.

שלי יחימוביץ': שוכבים ומחכים בוועדת כספים.

שלי יחימוביץ': יעברו תוך ימים ספורים לתקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': על מה?

שלי יחימוביץ': על מו?

שלי יחימוביץ': לא יודעת.

שלי יחימוביץ': אני חברה בוועדת חוץ וביטחון ובוועדת תקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': אין לי מושג.

שלי יחימוביץ': אבל תראו את הגודל של הסכומים האלה.

שלי יחימוביץ': באיזו קלות מועברים מיליארדים ממקום למקום, ובאיזה קושי ובאיזו קמצנות הם ניתנים לחלשים ולנזקקים ביותר.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

נאוה בוקר: עשר דקות לרשותך.

נאוה בוקר: בבקשה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, כבר כמה ימים שאנחנו משתתפים בישיבות ועדת הכספים, מנהלים מגעים יחד עם ראשי השלטון המקומי, גם הוועד הארצי של הרשויות הערביות – ידידי מאזן גנאים, ראש הוועד – גם חברי חיים ביבס, ובני ביטון מדימונה.

אחמד טיבי: בהתחלה זה היה למען הכסף התוספתי שניתן ב-2016 לרשויות הערביות, מענק איזון חד-פעמי של 200 מיליון שקל, שבעל-פה הובטח שכנראה זה מה שיינתן גם ב-2017, ועד לרגע זה הדבר לא בוצע.

אחמד טיבי: לכן זה מאיים לפגוע פגיעה קשה ביותר ברשויות הערביות.

אחמד טיבי: פגיעה קשה ביותר.

אחמד טיבי: הנושא השני הוא הקיצוץ הרוחבי שהתקבל בממשלה אתמול, שגורם לפגיעה קשה בכל הרשויות בארץ, בעיקר במענקי האיזון.

אחמד טיבי: הטענה – היום היינו יחד במשרד ראש הממשלה, ונפגשנו עם המנכ"ל, עם הרל"ש, עם מזכיר הממשלה – יחד עם חיים ביבס, ביטון, מאזן גנאים, אחמד דבאח ואחרים – והיה דיבור עם משרד האוצר.

אחמד טיבי: משרד האוצר אומר שמשרד ראש הממשלה ייתן הנחיה, משרד ראש הממשלה אומר שמשרד האוצר, ובינתיים הוכרזה שביתה בשלטון המקומי בכל הרשויות בארץ, החל ממחר.

אחמד טיבי: למרות זאת ראשי השלטון המקומי עדיין מנהלים מגעים כדי למצוא איזו נוסחה – גואלת, לא גואלת.

אחמד טיבי: הבעיה העיקרית, שהיא קשה ביותר, כמעט קיומית, זה מענקי האיזון של הרשויות הערביות.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: זה כמה שנים הנוסחה הקיימת, נוסחת גדיש, פוגעת פגיעה קשה ברשויות הערביות.

אחמד טיבי: למעשה, הרשויות הערביות – אנחנו מפסידים כמעט חצי מיליארד שקל כל שנה במענקי איזון בגלל הנוסחה.

אחמד טיבי: לכן נדרש תיקון של הנוסחה.

אחמד טיבי: יש ועדה שעובדת ואמורה לסיים את העבודה שלה מייד.

אחמד טיבי: לגבי נוסחה חדשה, נוסחה חדשה מטרתה לעשות מין איזון בין כולם.

אחמד טיבי: אין ספק שלפי הנוסחה החדשה, לפחות צריך להוסיף לנו, לרשויות, 400 מיליון שקל כל שנה למענקי איזון.

אחמד טיבי: אני הייתי עם חברי מאזן גנאים אצל שר הפנים לפני כמה ימים.

אחמד טיבי: הוא הבטיח: ה-200 מיליון הם שלכם.

אחמד טיבי: תקבלו אותם.

אחמד טיבי: עלי, אמר שר הפנים.

אחמד טיבי: בינתיים שר האוצר ואמיר לוי ואחרים מתנים את זה; הם אומרים: ניתן, אבל צריך הסטה בתוך משרד הפנים ממקום למקום כדי שגם אנחנו נעביר.

אחמד טיבי: אתם לא יודעים כמה הכסף הזה של מענקי איזון חשוב לעבודתה התקינה של רשות מקומית כמו טייבה, סח'נין, ודיר-אל-אסד.

אחמד טיבי: כל הרשויות הערביות.

אחמד טיבי: תשתיות, עבודה שוטפת.

אחמד טיבי: ויש מין, אני לא רוצה להגיד אטימות, חוסר היענות של משרדי הממשלה הנוגעים בדבר – משרד האוצר, שרב עם משרד הפנים על מאיפה יבוא הכסף.

אחמד טיבי: משרד ראש הממשלה, הוא לא בתמונה בכלל כמעט.

אחמד טיבי: הסברנו את זה היום.

אחמד טיבי: ואז, במקביל, אתה שומע הוראה לפני כמה ימים, של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שאומרת: לא תהיה איפה ואיפה בין יהודים לערבים, ולכן צריך להרוס גם אצל ערבים.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי הוא חשב שהוא ייאלץ להרוס בעמונה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מה שנכון, עיסאווי, שעמונה – עיוורו אותנו לגביה.

אחמד טיבי: עיוורו אותנו.

אחמד טיבי: אתם מבינים ערבית.

אחמד טיבי: עמונה, עיוורו אותנו לגביה.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: עמונה – עיוורו אותנו לגביה.

אחמד טיבי: ) עיוורו אותנו מרוב עמונה.

אחמד טיבי: עמונה – (בערבית: מעיוורון.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: כלומר, יש בה עיוורון.

עיסאווי פריג': )

אחמד טיבי: כן.

שלי יחימוביץ': אבל מה זה?

שלי יחימוביץ': מה הכוונה?

אחמד טיבי: הכוונה: עיוורו אותנו.

אחמד טיבי: בערבית: עָמוּנַא, יעני עיוורו אותנו.

אחמד טיבי: ובא ראש הממשלה ואומר שבעמונה – (אומר בערבית: שעיוורו אותנו לגביה.

אחמד טיבי: עיוורו אותנו בגלל שגזלו את הקרקע) – גזלו את הקרקע של האנשים.

אחמד טיבי: נהרוס.

אחמד טיבי: והוא נתן הוראה.

אחמד טיבי: היו שלוש הודעות (אומר בערבית: אחת אחרי השנייה.

אחמד טיבי: ) הוא התקשר לשר לביטחון פנים, הודיע ראש הממשלה, גם בסיעת הליכוד – לא תהיה איפה ואיפה.

אחמד טיבי: מה "לא תהיה איפה ואיפה"?

אחמד טיבי: כלומר, ערבים יוכלו לגזול קרקע של יהודים ותהיה תמיכה של הכנסת?

אחמד טיבי: תהיה ישיבה של הקבינט כדי להסדיר את זה?

אחמד טיבי: ערבים יוכלו לגזול קרקע של יהודים ויתנחלו שם וכולם יגידו להם לפני ראש הממשלה, בווידיאו – הוא יגיד: תושבי אום-משהו, אתם יקרים.

אחמד טיבי: לא ניתן לכם, נבין את הכאב שלכם.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: הם גוזלים את הקרקע,) גוזלים את הקרקע.

אחמד טיבי: לא תהיה איפה ואיפה, אמר ראש הממשלה.

אחמד טיבי: בינתיים, בקלנסואה, אבו איאד ח'טיב מקבל צו הריסה; בתים בבאקה מקבלים צווי הריסה, ואומרים להם שבקרוב נבצע.

אחמד טיבי: ואלה, אדוני השר החבר בממשלתו של מר נתניהו, השר אקוניס, בתים שנבנו על קרקע פרטית.

אחמד טיבי: לא גזלו, לא שדדו קרקע; אדמה שלהם, קרקע פרטית שלהם.

אחמד טיבי: כמו האדמה בעוספיא ודאליה או בחורפיש.

אחמד טיבי: קרקע פרטית.

אחמד טיבי: ויש תהליכי הסדרה.

אחמד טיבי: למה שלא יעשה חוק הסדרה?

אחמד טיבי: אנחנו מציעים חוק הסדרה.

אחמד טיבי: אנחנו מציעים פעם אחר פעם.

אחמד טיבי: מאיר, אתמול אמרתי לביטן, יושב-ראש הקואליציה: תעשו חוק הסדרה לערבים.

אחמד טיבי: אמרנו לראש הממשלה.

אחמד טיבי: מה זה חוק הסדרה לערבים?

אחמד טיבי: הצעה רצינית.

אחמד טיבי: מאז תחילת הקדנציה המשותפת אמרה לראש הממשלה באופן ישיר: אנחנו נסכים להקפיא את ההריסות – נסכים בינינו, הממשלה וראשי הציבור – נקפיא את ההריסות, נשלים תהליכי תכנון, ומהיום והלאה, אחרי ההסכם, ראשי הרשויות, ועדת המעקב, חברי כנסת יגידו שאסור לבנות בית מחוץ למה שסוכם.

אחמד טיבי: מה לא טוב בהצעה הזאת?

אחמד טיבי: היא תתחיל דף חדש בינינו לבין הממשלה בעניינים כאלה.

אחמד טיבי: ושוב, אנחנו מקבלים סירוב.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: למה הם מתלהבים להרוס?

אחמד טיבי: גם יישוב x וגם ביישוב y; במשולש, גם בגליל.

אחמד טיבי: הרי קורת גג – זה דבר שיש בו עבודה שבצדה עוני.

אחמד טיבי: זו פגיעה בכבודו של אדם.

אחמד טיבי: אדם שבונה בית והורסים לו את הבית – זאת השפלה גם לו, גם למשפחתו.

אחמד טיבי: זו זכות יסוד להיות עם קורת גג.

אחמד טיבי: האנשים האלה פה, כשהורסים צריף או קרוון בהתנחלויות מתחילים להשתולל.

אחמד טיבי: אנחנו מדברים על הריסת בית שבו 12 נפשות.

אחמד טיבי: זה נראה הגיוני?

אחמד טיבי: ככה צריכה להתעמר ממשלה באזרחיה?

אחמד טיבי: קורת גג היא זכות יסוד, והיא חשובה יותר מחוקי תכנון ובנייה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יעקב פרי, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

נאוה בוקר: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

יעקב פרי: תודה.

יעקב פרי: גברתי היושבת בראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, ביומיים הקרובים אנחנו הולכים להצביע על תקציב המדינה, שהנו, כידוע לכולנו, תקציב דו-שנתי.

יעקב פרי: ולמה תקציב דו-שנתי?

יעקב פרי: למה הממשלה הזאת, ידידי השר אקוניס, מבזה את חוקי-היסוד וקובעת הוראת שעה להעברתו של תקציב דו-שנתי?

יעקב פרי: בשביל השרידות הפוליטית; בשביל כיסא המלכות.

יעקב פרי: אתם יכולים לצאת בספינים הרגילים שלכם ולומר, לבשר לעם ישראל, שעשיתם פה תקציב חברתי, תקציב טוב, תקציב מאוזן.

יעקב פרי: האמת היא שהתקציב הזה הוא תקציב רע, ללא מעוף, ללא מנועי צמיחה, והכי גרוע – זה תקציב ללא מענה אמיתי על המצוקות והקשיים של הישראלי.

יעקב פרי: זהו תקציב שבו הממשלה החליטה שהיא מעדיפה את שרידותה היום על חשבון המחר של ישראל.

יעקב פרי: החלטתם להגדיל את הגירעון על חשבון העתיד של כולנו רק בשביל אתנן פוליטי, לרוב סקטוריאלי ומתוך שיקולים צרים – ואני עוד אחזור לכך בהמשך.

יעקב פרי: חוק ההסדרים שהבאתם לכנסת הוא מחורר, לא מבושל, כאילו לא היה לכם יותר משנה להכין אותו.

יעקב פרי: החוק הזה הוא בעיקר בשורה לעורכי-הדין שיזכו להתפרנס ממנו.

יעקב פרי: בזמן הקצר מדי שהיה לוועדות הכנסת השונות לדון בו – וזהו ביזיון שאפשר להאריך בדיבורים בו, אבל אני לא אעסוק בכך – בוצעו עשרות אם לא מאות שינויים בחוקים וברפורמות שהבאתם, בעיקר מפני שהם לא היו מספיק טובים ולא מספיק תפורים.

יעקב פרי: שר האוצר, ידידי משה כחלון, לא אכנס אתך למיליונים שקיצצת בבריאות, ברווחה ועל מה אתה צריך להוריד או לא צריך להוריד את היד שלך, כפי שאמרת אתמול לחברת הכנסת חברתי קארין אלהרר.

יעקב פרי: אתמול תקפת בחריפות את יש עתיד על מה שעשתה או לא עשתה, ונראה כאילו נבהלת.

יעקב פרי: הבנת כנראה, הגיעה אליך ההארה, שאינך איש בשורה לעם ישראל והיית חייב למצוא שעיר לעזאזל.

יעקב פרי: נבהלת כי מחירי הדיור לא יורדים; כי קבלנים קורסים; כי בתוך שנה ההון העצמי לרכישת דירה זינק ב-175,000 שקלים, עלות המשכנתאות עולה והזוגות הצעירים ממשיכים לגור אצל ההורים.

יעקב פרי: אולי נבהלת מהסקרים, מזה שייתכן שהמפלגה בראשותך במקרה הטוב תצטמצם.

יעקב פרי: נבהלת ואתה צריך להגיב, לשנות את הנרטיב, לתקוף בשביל לצאת הגיבור וזה שמצליח לשנות.

יעקב פרי: אתמול ציינת את הרפורמה שעשית במערכת הבנקאות.

יעקב פרי: בפועל החוק עוד לא עבר.

יעקב פרי: אתה מתכוון להביא לכנסת חוק שסותר באופן משמעותי את חוק נתוני אשראי, שאותו הממשלה בעצמה קידמה.

יעקב פרי: כל ההתראות מכל אנשי המקצוע שאתם מחוקקים חוק שמנוגד לחוק שכבר נכנס לתוקף, לא מעניינות אותך.

יעקב פרי: אתה רץ אחרי הכותרות, להגיד: עשיתי.

יעקב פרי: בקיצור, יד ימין לא יודעת מה שעושה יד שמאל, והכול חונה אצלך במשרד.

יעקב פרי: ועוד דבר – אם לא השינויים ההכרחיים והחשובים שהכניסו חברי ועדת הרפורמות לחוק, זה היה חוק מחורר, אפילו גרוע.

יעקב פרי: שר האוצר, העלית על ראש שמחתך את התעסקותך בבנקים.

יעקב פרי: אנחנו כולנו אוהבים תחרות, רוצים אותה, רוצים לטפל במקום שיש כשלי שוק.

יעקב פרי: בדבר הזה אנחנו מסכימים.

יעקב פרי: אבל הנה נושא שהיית מעדיף להשתיק, שלא להעלות לכותרות, אף שזה אולי הנושא הכלכלי הכי חשוב למשק המדינה, לא רק היום, גם לדורות הבאים; זה נושא שאמרת שתטפל בו, אמרת שתעסוק בו, אמרת בעצמך שזה נושא חשוב: הגז.

יעקב פרי: כן, אדוני שר האוצר, נושא הגז, שהצלחת לחמוק ממנו.

יעקב פרי: לחדשות ערוץ 2 אמרת שתעסוק במונופול הגז, והנה כתבה מ"כלכליסט", ושם, מצוטט, אתה אומר: "הגז הטבעי הוא מונופול, וככל מונופול, צריך לפרק אותו".

יעקב פרי: בפועל, עם כניסתך לתפקיד מסרת את סמכויותיך בנושא הגז לנתניהו.

יעקב פרי: שיקרת לבוחריך, שיקרת להם שאתה בעדם ולא בעד חבריך, שיקרת להם שתתעסק במונופול הגז לטובת האזרחים כולם, אבל רגע אחרי שנכנסת לתפקיד פתאום שתקת, פתאום אינך יכול.

יעקב פרי: אז אני רוצה להזכיר לך שאתה אומר דברים ולרוב לא עומד מאחוריהם.

יעקב פרי: והנה עוד משהו שאמרת, ממש לא מזמן.

יעקב פרי: אמרת שהתאגיד לא יבוטל ושהוא יעלה בזמן.

יעקב פרי: אמרת שלא תיתן יד לדחות את מועד פתיחת התאגיד.

יעקב פרי: שאגת כאריה בממשלה על הנושא הזה.

יעקב פרי: אפילו איימת שאם זה יעלה מיליוני שקלים מעבר לתקציב, שכבר נסגר, אתה לא תסכים לעשות שום קיצוץ רוחבי עבור זה.

יעקב פרי: אז אמרת, איימת, ובסוף התקפלת.

יעקב פרי: אתמול אישרת קיצוץ רוחבי של 160 מיליון שקלים כדי לאפשר את הדחייה של פתיחת התאגיד.

יעקב פרי: ולמה השינויים בתאגיד?

יעקב פרי: כי נתניהו רוצה לשלוט בו; כי לא מספיק עיתונאים מהרשימות הלבנות שלו נכנסו אליו; כי לנתניהו ולהקתו לא מספיקים השופרות הקיימים, הוא רוצה גם לשלוט בשידור הציבורי, זה שאמור לעבוד ללא משוא פנים לטובת הציבור כולו, ולהיות – או לפחות לנסות להיות – כלב השמירה היעיל של הדמוקרטיה; הדמוקרטיה, זו שהממשלה הופכת משלטון הרוב לעריצות הרוב.

יעקב פרי: ואתה, השר כחלון, אתה נותן יד לדבר הזה.

יעקב פרי: אתה נותן ידך להתנהלותה של ממשלה כושלת ששמה בראש מעייניה לא את הציבור כולו, אלא את שרידותה ואת מקורביה; ממשלה שמתעלמת מחוות דעת משפטיות של יועציה, מאשימה את בית-המשפט העליון במחדליה.

יעקב פרי: השר כחלון, אני לא אשאל אותך מה היה גובה הגירעון התקציבי של מדינת ישראל עם כניסתך לתפקיד, או מה היה היחס חוב–תוצר באותה תקופה.

יעקב פרי: גם לא אשאל אותך על מצב השווקים בעולם, או התמורות הגיאו-פוליטיות שהיו כשנכנסת לתפקיד, או עם איזה מבצע צבאי וההשלכות שלו, לשמחתנו, לא נאלצת להתמודד.

יעקב פרי: בוא ניכנס בקיצור נמרץ למהות.

יעקב פרי: ראיתי שהבאת אתמול דפים, אז גם אני הבאתי כמה.

יעקב פרי: אני רוצה להקריא לך מה משרדך הניח אתמול – כן, אתמול, בדקה התשעים – על שולחן ועדת הכספים: "עוד סוכמו שלושה הסכמים פוליטיים תקציביים: עם חבר הכנסת מיקי זוהר על סך 20 מיליוני שקלים; עם חבר הכנסת אורן חזן על סך 5 מיליוני שקלים; עם חברת הכנסת נאוה בוקר על סך 5 מיליוני שקלים.

יעקב פרי: כל אלה באופן חד-פעמי לכל אחת משנות התקציב 2017 ו-2018.

יעקב פרי: בשלב זה טרם פורטו על-ידי חברי הכנסת האמורים רשימות הייעודים, וייעשה מאמץ לשלבן עוד קודם להצבעה במליאה בקריאה שנייה ושלישית".

יעקב פרי: קיבלתי הבוקר "פוש" מעיתון כלכלי.

יעקב פרי: מצטט: "התקציב אושר בוועדת הכספים; אורן חזן ונאוה בוקר קיבלו 10 מיליון שקל כל אחד".

יעקב פרי: אתה מבין מה הולך פה?

יעקב פרי: אתה נותן את ידך לשוחד פוליטי מהסוג הנמוך והגרוע ביותר.

יעקב פרי: אתה מחלק לחברי הכנסת צ'קים פתוחים על חשבון עם ישראל.

יעקב פרי: מעתה ידע כל אזרח בישראל שהכסף שלו הולך לפי שיקול דעתו הבלעדי של חבר הכנסת אורן חזן.

יעקב פרי: כן, שמעתם נכון.

יעקב פרי: הבנת את זה שאתה, שר האוצר של מדינת ישראל, חילקת מיליוני שקלים מהכיס של עם ישראל לטובת מקורבים, קבוצות אינטרסים ולחברי כנסת אינטרסנטים, רק כדי להישאר על הכיסא.

יעקב פרי: אבל זה לא רק השוחד הפוליטי וקניית האצבעות שאתה נותן להם יד.

יעקב פרי: אתה נותן ידך לממשלה כושלת וממשלה לא אחראית.

יעקב פרי: זה מתחיל בעמונה.

יעקב פרי: ממשלת נתניהו קיבלה ארכה של שנתיים כדי לתת מענה לתושבים החיים שם.

יעקב פרי: נכון, צריך לדאוג לכל משפחה שלצערנו נאלצת לנדוד מביתה, והמקרה הוא כואב, אבל הטרפתם מדינה שלמה ואתם הולכים להוציא עשרות, אם לא מאות מיליוני שקלים, בגלל גבעה עם כ-40 משפחות.

יעקב פרי: לצערי, לא ראיתי את הלהט וההתלהבות שלכם לנסות ולטפל בדוחות העוני.

יעקב פרי: גם בקדנציה שלך, שר האוצר משה כחלון, התרחבו הפערים ויש יותר ויותר ילדים עניים בישראל.

נאוה בוקר: נא לסיים.

נאוה בוקר: בבקשה.

יעקב פרי: דקה.

נאוה בוקר: דקה זה הרבה.

יעקב פרי: אם תואילי.

נאוה בוקר: יש לך שלוש שניות.

יעקב פרי: החל מהשר שנותן מתנות בשווי עשרות-אלפי שקלים לראשי ממשלה שלא בהתאם לנהלים, דרך סגן שר המפרסם מידע חסוי ללא אישור או היגיון.

יעקב פרי: ואני אסיים, גברתי, עם: זו ממשלה שלא ממנה מזה חודשים רבים ראש למל"ל, ממשלה שמזמינה כלי מלחמה יקרים, שמחדליה נענים על-ידי מקורבים, ממשלה כושלת הפוגעת בערכי הדמוקרטיה.

יעקב פרי: זו ממשלה ששוכחת את תושבי הצפון.

יעקב פרי: זו ממשלה שמעבירה תקציב דו-שנתי למרות הסיכונים והבעיות הרבות שהוא גורר.

יעקב פרי: ומשפט אחרון: חברי הקואליציה או חלק מחברי הקואליציה מתנגדים בעצמם לחלק מהסעיפים בתקציב ואף טוענים שאין בתקציב הזה לא בשורה ולא חזון.

יעקב פרי: ואני, שדווקא הייתי מאלה שנתתי לך, השר כחלון, הרבה מאוד קרדיט – על צניעות, על הגינות, על כנות – טעיתי בגדול, מכיוון שאין לך במה – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

יעקב פרי: – – להתפאר.

יעקב פרי: התקציב מאכזב, והוא ללא בשורה וללא חזון.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

נאוה בוקר: בבקשה, חבר הכנסת גילאון, עשר דקות לרשותך.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, שמענו כאן במשך שלוש שעות מעין פיליבסטר של הממשלה כלפי האופוזיציה, וזה בסדר גמור, כי גם ככה לא היה הרבה מה להגיד.

אילן גילאון: הסיכום של כל מה שנאמר בצדק החלוקתי – אגב, גברתי, רק צדק חלוקתי קיים, לא קיים צדק אחר – הצדק החלוקתי נגמר בכך שעשו רפורמה במסים בתנועה הקיבוצית.

אילן גילאון: אבל, גברתי, אני רוצה להידרש לדבריו של יושב-ראש ועדת הכספים, שדיבר על נסים, ונסים זה בדיוק אותו מקום שבו המעטים מנצחים את הרבים.

אילן גילאון: אני רוצה, גברתי, להראות לך על-פי הצדק שלנו היום איך המעטים מנצחים את הרבים, כאשר אתמול בלילה ניתן אתנן של 300 מיליון שקלים לתשעה חברי כנסת.

אילן גילאון: אותו סכום, חברות וחברים, שניתן ל-1.5 מיליון אנשים עם מוגבלות במדינת ישראל, מתוכם 200,000 מקבלי קצבה.

אילן גילאון: זה הצדק שלנו וזה הניצחון של המעטים מול הרבים.

אילן גילאון: תשעה חברי כנסת, גברתי, מול 1.5 מיליון אזרחים.

אילן גילאון: ורק, ככה, קמצוץ ומעט מן המובחרים ביותר: ניתנו לחבר הכנסת גפני 80 מיליון שקלים.

אילן גילאון: אני חושב אולי שזה מוצדק, גברתי, זה בונוס על ניהול ישיבות; לא ישיבות של "אור שמח", "חושך עצוב" וכל הדברים האלה, אלא ישיבות ועדת הכספים, שבסופו של דבר, בשורה האחרונה, הם אישרו את החרפה הזאת.

אילן גילאון: לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, גברתי, ניתנו 50 מיליוני שקלים, שאני מניח – היות שאין זיהוי לכספים האלה – אולי מחצית הסכום היא לארגן מצעד בהמות חדש, אולי לבנות בית-מקדש חדש; ובכלל, אפשר להעביר את הבהמות ממצעד הבהמות ולזבוח אותן בבית-המקדש ואז אלי לחסוך הרבה מאוד כסף.

אילן גילאון: ולחבר הכנסת דוד ביטן, איך לא – 47 מיליון שקלים.

אילן גילאון: תקראו לתקציב הזה "תקציב ביטן".

אילן גילאון: לא "ביתן 28" אלא ביטן; לא "יינות ביתן" – ביטן.

אילן גילאון: ואפשר, אולי, כנראה הכוונה – היות שאני לא יודע מה הם מקורות התקציב – אולי לשכור את כל האוטובוסים שבהם נוהרים הערבים לקלפיות ביום הבחירות ולממש באמת את התקווה הגדולה שלו שהם לא ישתתפו בבחירות, גברתי.

אילן גילאון: ואורן חזן – 10 מיליוני שקלים.

אילן גילאון: לשים על אדום, לא על שחור.

אילן גילאון: כן, גברתי, 1.5 מיליון שקלים.

אילן גילאון: מוגבלים שצריכים להסתפק בדיוק באותו סכום כמו תשעת חברי הכנסת לגבי כסף עלום.

אילן גילאון: אם אנחנו לוקחים כמשל את מה שהתקציב הזה מוכיח, אין ספק שהוא נשען על דוקטרינה של "אין נכים – אין עיכובים; אין זקנים – אין בזבוזים".

אילן גילאון: ובכלל – – –

אוסאמה סעדי: אילן, למה אתה לא מדבר על היושבת-ראש?

אילן גילאון: אני מנומס, אתה יודע, ולא הכנסתי את כולם.

אוסאמה סעדי: אתה – – –

אילן גילאון: אני מנומס, כן.

אילן גילאון: אני עושה במקרה הזה איפה ואיפה.

אילן גילאון: אתה יודע, אני מראש אומר לך שאני בטוח שהיושבת-ראש, אם כבר, תעשה שימוש יותר מושכל ויותר צודק בכסף הזה.

אילן גילאון: אבל אני מנומס, ולכן אני מקפח את היושבת-ראש.

אילן גילאון: אבל מהי האמירה, בסופו של דבר, שאנחנו כאן אומרים כאשר יש עודפי תקציב של 63 מיליארד שקלים?

אילן גילאון: לפני שבוע, כאשר הבאתי את החוק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום, מייד טענו: בטח, זה טריק, הוא ירצה אחרי זה שגם הקשישים יקבלו.

אילן גילאון: זה מובן מאליו.

אילן גילאון: הרי זה בדיוק הרעיון, גברתי: לקבוע את רצפת מניעת החרדה מן האזרחים במדינת ישראל, החרדתיות הזאת.

אילן גילאון: כן, בוודאי.

אילן גילאון: 63 מיליארדי שקלים.

אילן גילאון: יש לנו עודפי תקציב, גברתי, ואפשר היה לפרנס את החוק שלי למשך שמונה שנים ועוד לקנות, אם מוכרחים, עוד שמונה צוללות, אם מוכרחים את הצוללות האלה, שמישהו עוד ירוויח גם על זה משהו, והן לא היו מתקפחות.

אילן גילאון: אבל הנכים הם יקרים מדי, והזקנים הם יקרים מדי, והאזרחים הם יקרים מדי, בגישה הזאת שאומרת, גברתי: מדינה כעסק.

אילן גילאון: אני לא יכול שלא להידרש לעמונה, גברתי, א.

אילן גילאון: משום שבהחלט זה מזכיר לי את אותה אמרה מפורסמת של ברנרד שו, שאמר לאותה גברת: מה את אנחנו כבר יודעים, עכשיו זה רק שאלה של מחיר.

אילן גילאון: אז בא לי להגיד לנכים, ולזקנים, ולערבים, ולחרדים, ולגבעת-עמל, ולליפתא, ולשכונת-הארגזים ולכפר-שלם: אל תהיו כחלונים; תהיו עמונאים, כי זו הדרך האמיתית לזכות בשלל, בתחרות הגדולה הזאת, במסגרת ה"ביבנט", בין ראש הממשלה לשר החינוך, שמתחרים להראות למי יש דגל עם תורן יותר גדול.

אילן גילאון: במקרה הזה כחלון הוא בחור טוב, באמת טוב; הכוונות שלו הן טובות, רק שהוא הפך למחזיק הנר בין שני אלה בתחרות שלהם, גברתי.

אילן גילאון: הלוואי שהנכים היו קצת עמונאים.

אילן גילאון: מצד שני, אולי זה מעודד אותי, גברתי, אולי בעצם זה נותן תקווה, כי זה רק עניין של מחיר ושל כסף, והערכים – הם מגיעים עד לאותו מקום שהכסף יכול לפצות עליהם.

אילן גילאון: ואתם יודעים מה?

אילן גילאון: אני אגיד לכם את האמת, אני מעדיף אופורטוניסטים על פונדמנטליסטים.

אילן גילאון: הם פחות מסכנים את המדינה הזאת ברמה של חורבן בית שלישי.

אילן גילאון: אז מה זה אומר לי, במילים אחרות?

אילן גילאון: שאפשר יהיה להסתדר עם ההתנחלויות; ברמת העיקרון – בוודאי ובוודאי, אם אנחנו נמצא את המתווה הנכון.

אילן גילאון: מתווה זה – מי שאין לו דרך, יש לו מתווה.

אילן גילאון: אתם מכירים את המשפט הזה.

אילן גילאון: אבל נער הייתי וגם זקנתי, ובמקום עמדתי כל כך הרבה פעמים.

אילן גילאון: שיא הפעילות הפוליטית של הבית הזה הוא התקציב, שקובע מי מחלק כמה, מי משלם כמה ומי מקבל כמה.

אילן גילאון: מהי רמת האחריות שלנו לאזרחים שלנו?

אילן גילאון: האם התפיסה שלנו היא תפיסה של מדינה כעסק, אדוני – מה ששולט היום בכיפה, משום שמי ששולט כאן הם אנשי מכירות, הם פרזנטורים, הם אקזיטורים?

אילן גילאון: שום מנהיגות, שום אחריות.

אילן גילאון: או מדינה, אולי, היא ביטוח לאותו מעמד חרדתי, שתפקיד התקציב – שמעולם הוא לא התמודד עם זה, לפחות ככל שאני זוכר מכשהייתי בכנסת, גם לא ברמת הכוונה – לשחרר אותו מן החרדות.

אילן גילאון: תמיד יהיו עניים; השאלה היא אם העניים יכולים להיות קצת יותר עשירים או קצת יותר משוחררים מן החרדות הגדולות שחלות על כולנו, או האם אנחנו נוכל להשתחרר ממציאויות שאדם מבוגר וקשיש לא יצטרך להתלבט בבוקר בין פרוסה לתרופה.

אילן גילאון: משום שהאיש הזה יכול להיות כל אחד מיושבי הבית הזה.

אילן גילאון: לכן הציבור – באמת, אין טעם שאנחנו נדבר כאן, כבוד השר, משום שאתם ממשיכים שנה אחרי שנה לשרוד, ואתם מבינים שאתם יותר חשובים מהשליחות שלכם.

אילן גילאון: אולי כדאי לפנות לציבור כדי שיהיה ברור לגמרי שאם במדינת ישראל לא ישאל כל אזרח ואזרחית כל יום את עצמו מה הוא נותן למדינתו, אבל כמו כן ישאל כל יומיים מה מדינתו נותנת לו בחזרה, ואם הוא לא יביא את הדבר הזה לביטוי פוליטי – שום דבר לא ישתנה כאן, ועל גבו של הציבור הזה יתקיים כאן שלטון שייתן ל-40 משפחות את המשקל, וישים לב רק אליהן ולא באמת למי שהוא אחראי לו.

אילן גילאון: לכן, בידי הציבור התשובה ולא בידי הממשלה; לא, בשום פנים ואופן.

אילן גילאון: אני מעדיף ציבור אופורטוניסטי על פני ציבור אידיאולוגי; אני מעדיף את הציבור הזה ששואל כל יום מה הוא מקבל בחזרה – כל יום מה הוא נותן וכל יומיים מה הוא מקבל בחזרה.

אילן גילאון: ולכן קריאתי היא, אדוני היושב-ראש, אל הציבור שמורגל למאבק.

אילן גילאון: ואני מודיע לכם שבחיים האלה – את זה הממ"מ מצא: יש רק חיים אחד, אתה לא יודע מה קורה בעולם הבא.

אילן גילאון: חבל לכתוש ולהשחית אותם על מאבקים מתמידים.

אילן גילאון: ואני אומר לך, ציבור יקר, כל ישראלי וישראלית, אני פונה אליכם: תצאו פחות לרחובות ולכו יותר לבחירות, וכשלא טוב לכם – תשפרו את שלוחיכם, תתקנו אותם כדי שיהיה טוב לכם יותר.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גילאון.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

יואל חסון: עשר דקות עומדות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: עשר דקות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת את עצמי אם עשר דקות, עשר שעות, עשרה ימים, עשרה שבועות, עשר שנים – שכחתי עשרה חודשים – יספיקו כדי לתקן את מה שהממשלה הזאת מקלקלת בעשר שנים.

איילת נחמיאס ורבין: הפערים פה לא נסגרים; הפערים פה גדלים וגדלים וגדלים, ורק לעמונה יש כסף.

איילת נחמיאס ורבין: ומי שעקב אחרי הנאומים שלי בעניין עמונה יודע שאני רציתי שיגיעו למתווה עם התושבים וימצאו איזשהו פתרון, כי שום עקירה משום בית – וכמובן שבצד השני גם הרס של בתים במגזר הערבי והדרוזי, ועשה ראש הממשלה השבוע עוול נוראי כששקל את זה מול זה, כי "לא תהיה איפה ואיפה במדינת ישראל".

איילת נחמיאס ורבין: נדהמתי לשמוע את זה מפי ראש הממשלה, מפי הגבורה: "לא תהיה איפה ואיפה במדינת ישראל".

איילת נחמיאס ורבין: אבל לעמונה יש הרבה יותר מאשר פתרון, הרבה יותר מאשר מתווה, ועניי ישראל לא יהיה כסף.

איילת נחמיאס ורבין: הבוקר שמעתי דבר מדהים: ראש הממשלה רוצה לגייס תרומות לטובת חגיגות ה-70 של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת איך אתם הרגשתם כששמעתם את זה, אבל אני נעתי בין מבוכה לדיכאון.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים אני חושבת – מי מבין חברינו שבמקרה האזין לנאומי שמע אותי מדברת על ישראל של שנות ה-70, שבה בכל זאת הייתה איזושהי ערבות הדדית; אנשים יכלו להתפרנס ממשכורת אחת, יכלו לסיים את החודש ממשכורת אחת, יכלו לגדל את ילדיהם בסך הכול בכבוד, יכלו לקנות דירה, ואפילו יכלו לחסוך לפנסיה, וואו – יכלו לעזור לילדיהם בתורם.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, גם במרכז הארץ, וגם במידה מסוימת בפריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: לא שהכול היה פה מושלם, בל נטעה, אבל המדינה הייתה מדינה עם משאבים מוגבלים ועם אנשים שיכלו לחיות בה ברווחה, לפחות מסוימת.

איילת נחמיאס ורבין: והיום יש לנו מדינה עשירה, אבל אזרחים עניים.

איילת נחמיאס ורבין: 2 מיליון עניים.

איילת נחמיאס ורבין: אז מה שאנחנו עכשיו הולכים לגייס אליו תרומות זה – טרולולו: חגיגות ה-70 של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, אני לא מדברת בכלל על חגיגות ה-70 של מדינת ישראל, אני מדברת על חגיגות ה-100 של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה מה שאני רוצה שאנחנו נחגוג.

איילת נחמיאס ורבין: אבל את זה אנחנו לא נוכל לציין, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, אם אנחנו לא נדאג לצמצום הפערים החברתיים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, הפסיקו להגיד במליאה הזאת את המילה איראן.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת אם שמתם לב, מזה חודשים רבים לא אומרים את המילה איראן.

איילת נחמיאס ורבין: נעלמה המילה איראן, נכון, חברתי?

איילת נחמיאס ורבין: נעלמה.

איילת נחמיאס ורבין: עפה.

איילת נחמיאס ורבין: אין.

איילת נחמיאס ורבין: אז אין איראן.

איילת נחמיאס ורבין: אז מה האיום האמיתי עלינו?

איילת נחמיאס ורבין: ודאי שהאיום החברתי, יותר מכל דבר אחר.

איילת נחמיאס ורבין: לא צריך לגדול בבית-שאן, ולא צריך לגדול בתל-אביב, ולא צריך לגדול בכוכב-יאיר או בעכו, חברי זוהיר בהלול, וגם לא ביודפת, כדי להבין שהפערים החברתיים הם הסכנה האמיתית של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו נגייס תרומות.

איילת נחמיאס ורבין: נלך לאסוף תרומות אצל אנשים טובים ונהדרים באמריקה, שאגב, את חלקם אנחנו בכלל רוצים להדיר מהיהדות – כי למי אנחנו נלך?

איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו אצלם רוצים לגייס תרומות לחגיגות ה-70 למדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני חשבתי לעצמי, בדיוק אמרתי לעצמי: אנחנו שוב הולכים לדוד סם?

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים אני מסתכלת על כל מה שקורה באמריקה, ואני אומרת: אלוהים ישמור, שהדוד סם לא יבוא אלינו פתאום ויבקש מאתנו תרומות.

איילת נחמיאס ורבין: המצב שם לא בדיוק מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: אני גיליתי הבוקר דבר, שאנחנו רגילים – לצערי, חברי השר אקוניס – שאנחנו מגלים פה לא מעט, וזה החלטות ממשלה שלא מיושמות.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, חבר הכנסת חיים ילין, שתמיד מקפיד אתנו בהחלטות שאחרי "צוק איתן", לא נמצא פה עכשיו, אבל אני אגיד לך: הייתה החלטה אחרי "צוק איתן" להרחיב את בית-החולים סורוקה ב-118 מיטות.

איילת נחמיאס ורבין: האם ההחלטה הזאת, לדעתכם, יושמה בתקציב הקרוב?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציע, חברי השר אקוניס – ואני כרגע, ברשותך, לא אדבר על תקציב משרד המדע.

איילת נחמיאס ורבין: רק לפני שבועיים פורסם – – –

אופיר אקוניס: אני בעד.

אופיר אקוניס: אני בעד.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך גם למה.

איילת נחמיאס ורבין: אני סומכת עליך שאתה בעד.

אופיר אקוניס: משום שאני חושב שהוא נמוך מדי, והוא לא מספיק, ובטח לא ביחס לדבר הזה שאתם בונים פה, תאגיד השידור הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה – תכף, אל תדאג – – –

אופיר אקוניס: פחות ממנו.

אופיר אקוניס: פחות ממנו.

איילת נחמיאס ורבין: אל תדאג, אני מבטיחה לך לא לקפח – – –

אופיר אקוניס: פחות ממנו.

אופיר אקוניס: פחות.

אופיר אקוניס: פחות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה לך לא לקפח את תאגיד השידור הציבורי, שאתם הקמתם ב"צוק איתן".

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה לך לא לקפח אותו.

אופיר אקוניס: לא, אני לא.

אופיר אקוניס: אני לא.

אופיר אקוניס: לא אני.

אופיר אקוניס: לא אני.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, אתה היית אצבע בכנסת שהצביעה בעד החוק הזה.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: לא. לא. לא.

אופיר אקוניס: מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, אז אתה התקזזת.

אופיר אקוניס: אני מבקש לתקן את זה.

אופיר אקוניס: לא התקזזתי.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אדוני השר – –

יואל חסון: השר אקוניס, רגע.

איילת נחמיאס ורבין: – – כידוע, הפיליבסטר הוא שלי, לא שלך, ברשותך.

יואל חסון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, השר אקוניס, אתה אומנם באת היום בלבוש קצת פחות פורמלי – –

אופיר אקוניס: עלית עלי.

יואל חסון: – – אבל עדיין אנחנו לא ב"קנטינה" ברוטשילד.

יואל חסון: אתה נשען כאילו אתה על איזה בר.

איילת נחמיאס ורבין: חבר'ה, את החשבונות שלכם תסגרו אחר כך.

אופיר אקוניס: אתה מקשיב – – –

יואל חסון: אז אנא, שב בכיסא.

אופיר אקוניס: אתם מה-זה לא מדייקים.

אופיר אקוניס: לא הייתי ב"קנטינה" שנים, וגם לא הצבעתי בעד החוק הזה.

יואל חסון: שב.

יואל חסון: שב בכיסא.

אופיר אקוניס: תדייקו.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי לשר – ואני אקפיד על כך – הפיליבסטר הוא שלי ולא שלו.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: אבל לדייק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד אדייק, כי החלטת הממשלה בעניין הרחבת סורוקה, 118 מיטות, אחרי "צוק איתן", לא מיושמת, שוב, גם עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: ורק לפני שבועיים ראינו דוח מטורף בנושא מצב מערכת הבריאות בפריפריה: מה תוחלת החיים בפריפריה, מה מידת הנגישות של תושבי הפריפריה לרופאים מומחים.

איילת נחמיאס ורבין: לא מזמן, אגב, הייתי בבית-שאן, אורלי.

איילת נחמיאס ורבין: את יודעת, זה כל פעם מדהים אותי, לכל מקום שאני נוסעת בארץ, הם אומרים לי – נניח בערד, או בבית-שאן, לא משנה איפה: הם צריכים להגיע לאורתופד, זה עניין של שבועות בשבילם.

איילת נחמיאס ורבין: אורתופד, חברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת אתכם לא על CT ולא על MRI.

איילת נחמיאס ורבין: אורתופד, רופא שהוא היום דבר בסיסי ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל את ההחלטה בעניין סורוקה אנחנו לא ניישם, כי רק לעמונה יש כסף.

איילת נחמיאס ורבין: או יותר נכון, כמו שאמר חברי חבר הכנסת אילן גילאון, ולפניו חבר הכנסת פרי, לאותם תשעה חברי כנסת – שבהם ממלאת-מקום היושב-ראש שישבה, סגנית יושב-ראש הכנסת שישבה פה לפניך – לתשעה חברי כנסת יש 300 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני שאלתי את עצמי, האם מישהו מהם ייאות להקצות את הכסף הזה לטובת אותן 118 מיטות בסורוקה?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא שמעתי על כך, אם מישהו רוצה לספר לי על כך, אני אשמח לשמוע, כי כסף יש רק לעמונה, או לחברי הכנסת שלהם מחלקים את ה"קניפלך".

איילת נחמיאס ורבין: ואני מאוד מאוד שמחה, חברי מהאופוזיציה, שאנחנו לא התרצינו לדבר הזה, לרעיון העוועים הזה, שאפשר לחלק את הכסף למי שמתחשק לו, ממקורות בלתי ידועים למקורות בלתי ידועים.

איילת נחמיאס ורבין: כי כשאני ראיתי השבוע את ההעברות התקציביות, החלטתי שאני עושה מעשה וסופרת את המילים המשותפות לסעיפים, והיו שם עשרות רבות של סעיפים.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי לראות כמה פעמים מוזכרת הדת, וכמה פעמים מוזכר יהודית – ומי שמכיר אותי יודע שאני אוהבת את מסורת ישראל – כמה פעמים מוזכר רבנים, כמה פעמים מוזכרת הלכה.

איילת נחמיאס ורבין: פוריות לפי ההלכה גם מוזכרת בכל מיני ורסיות.

איילת נחמיאס ורבין: פוריות על-פי ההלכה פעם אחת, ופעם אחת על-פי הדת, לא משנה.

איילת נחמיאס ורבין: הכול-הכול-הכול-הכול כסף שאין לנו מושג באמת לאן הוא הולך.

איילת נחמיאס ורבין: "קניפלך" קוראים לזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, חס וחלילה, יודעים, אני בוודאי לא נגד המגזר החרדי, אבל אני אומרת לכם, ככה אומרים ביידיש, וזה, תסלחו לי, פשוט מעצבן אותי.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט מעצבן אותי.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו רואים איך הכסף הזה מחולק.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו רואים איך המשכורת הישראלית עומדת במקום, ולא עולה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכאורה היא עלתה, בכל זאת, השכר הממוצע עלה קצת.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, יושב-ראש ההסתדרות צודק, הוא מצביע על כך שבשנה וחצי האחרונה הוא עלה קצת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה לעשות שיוקר המחיה הוא יותר גבוה?

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו מצאנו את האשם ביוקר המחיה, חברי היושב-ראש יואל חסון.

איילת נחמיאס ורבין: האשמים ביוקר המחיה הם החקלאים, שעמדו פה אתמול מול הכנסת, זעקו בפעם המי-יודע-כמה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אמרתי להם, עד שאתם לא תגידו בקול רם וצלול: אנחנו הפתרון, אנחנו לא הבעיה, אף אחד לא ישמע אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: לא מייבשים להם את המים, פשוט מייבשים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: שני חקלאים התאבדו בשבוע שעבר, אחד במושב עידן בערבה ואחד בבצת, ליד נהריה.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו שמע?

איילת נחמיאס ורבין: מישהו משרי הממשלה מדבר על אותם חקלאים, שלא רק שהם מגדלים, הם שומרים על מה שחשוב באמת, על המחסן התזונתי של תושבי מדינת ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: מישהו משרי הממשלה מדבר על זה?

איילת נחמיאס ורבין: הם שומרים על הגבולות שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נראה אתכם, תכבו את כל האורות במדינת ישראל ותדליקו בגבולות, בואו נראה איפה אנחנו: במושבים, בקיבוצים, בפריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הם האשמים ביוקר המחיה, אז למה שאנחנו כולנו לא נעמיד פנים – הנה, שם נמצא את כל יוקר המחיה; במקום לטפל בבעיות העומק בלי להתבייש, בלי למצמץ, ובלי שום סלחנות, כי אין דרך אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, לא רק החקלאים אשמים.

איילת נחמיאס ורבין: גם התעשיינים הישראלים אשמים, מסתבר, ביוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל החליטה לוותר – הנה, אדוני, השר אקוניס, אם לא אכפת לך, תקשיב לי בזמן שאתה עובר על המכתבים שלך.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, בתור שר המדע, לא תהיה פה חדשנות, לא תהיה יצירה ישראלית, אם עדיין יהיו פה 2 מיליון עניים.

איילת נחמיאס ורבין: כל זמן שאותם 2 מיליון עניים לא יהיו שותפים בשום צורה ביצירה הישראלית, במופת הזה שנקרא חדשנות – –

אופיר אקוניס: אנחנו משתפים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: – – במגזר הערבי, במגזר הדרוזי – –

אופיר אקוניס: משתפים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: – – במגזר החרדי, במגזר היהודי – – –

אופיר אקוניס: משתפים את כולם.

איילת נחמיאס ורבין: עד שאנחנו לא נעשה את זה – – –

אופיר אקוניס: את לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, אני יודעת מה אתה עושה בנושא נשים במדע, ואני אומרת לך, תקשיב לי טוב: זה לא מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לך: זה לא מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם זה היה מספיק, היינו אומרים תודה רבה – חבר הכנסת חיים ילין, הזכרתי אותך קודם, טוב שהגעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, שעד שאנחנו לא נבין, לא נבין, שהתעשייה הישראלית והחקלאות הישראלית, – ולא רק היי-טק, אגב, לא רק היי-טק – הן הבשורה, הן החזון, הן מה שיביא לנו את 100 השנים הבאות, הן יהיו ההצלה החברתית שלנו, עד שאנחנו לא נבין את זה, ולא ננהג ככה, לא יהיה לנו עתיד, ושום תקציב לא יעזור.

איילת נחמיאס ורבין: שום תקציב לא יעזור.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה – – –

יואל חסון: גם הזמן כבר לא עוזר יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים רק במשפט אחד כדי לרצות את חברי השר אקוניס.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם – – –

יואל חסון: למה לרצות?

איילת נחמיאס ורבין: לא, לרצות אותו במובן ההפוך.

איילת נחמיאס ורבין: הפוך על הפוך.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך – –

אופיר אקוניס: למה אתה תמיד שלילי?

איילת נחמיאס ורבין: – – זה לא התאגיד – – –

אופיר אקוניס: היא רוצה לרצות, תן לה לרצות.

יואל חסון: היה פה קמצוץ של חמלה מטרידה.

אופיר אקוניס: הכול בסדר.

אופיר אקוניס: אני, תאמין לי – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא התאגיד, זו לא הרשות, זה לא עמונה.

איילת נחמיאס ורבין: זה חוסר החזון המביש הזה שמוביל אתכם עוד פעם לתקציב כשיש 2 מיליון עניים, ולא נראה שאתם זוכרים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי.

יואל חסון: נראה לי שגם אם היו לך פה 20 דקות, היה לך מה להגיד.

יואל חסון: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון, אני מתנצלת.

יואל חסון: עכשיו חבר הכנסת עמר בר-לב.

חיים ילין: יש כאלה שרק מתניעים בעשר הדקות הראשונות.

יואל חסון: זה באמת היה רק שלב ההתנעה.

יואל חסון: חבר הכנסת בר-לב – בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, השר כחלון טוען שיש בתקציב בשורה חברתית.

עמר בר-לב: אז הוא אמר.

עמר בר-לב: האומנם יש בתקציב בשורה חברתית?

עמר בר-לב: כשמסתכלים טיפה על הנתונים מתברר שבממוצע, היקף ההוצאה הציבורית במדינת ישראל נמוך בערך ב-6% מה-OECD.

עמר בר-לב: ממש ממש לא נראה שיש איזושהי בשורה חברתית בתקציב הזה.

עמר בר-לב: זה אומר שממשלת ישראל תשקיע פחות ופחות בחינוך, ברווחה, בשירותים החברתיים – במה היא לא תשקיע פחות?

עמר בר-לב: – בכל מה שקשור בשירותים בסיסיים שאזרח במדינת ישראל ובמדינה בעולם המערבי זכאי לקבל מהממשלה, מהמדינה.

עמר בר-לב: במדינת ישראל השירותים האלה הולכים ופוחתים.

עמר בר-לב: ככל שההוצאה של המדינה על השירותים החברתיים הולכת ויורדת, כך האזרח הישראלי צריך לשלם מכיסו יותר.

עמר בר-לב: והכיס ריק.

עמר בר-לב: אין מספיק, כי המדינה צריכה לספק את השירותים האלה.

עמר בר-לב: וזה בעקבות מה שאנחנו, המחנה הציוני, קראנו לו המסים הסמויים.

עמר בר-לב: יש סדרה של מסים סמויים שמוטלת על אזרחי המדינה, ולכאורה אנחנו לא מרגישים אותם ביום-יום.

עמר בר-לב: זה מתחיל בזה שכמעט בלא רכב, בהיעדר תחבורה ציבורית – – –

יואל חסון: בנות הסיעה.

יואל חסון: זהבה.

עמר בר-לב: תוסיף לי את 30 השניות האלה.

יואל חסון: קיבלת.

עמר בר-לב: זה בדיוק משהו שאנחנו קוראים לו: המסים הסמויים.

עמר בר-לב: כשאין תחבורה ציבורית, משלמים אלפי שקלים על רכב פרטי – כמובן, מי שיש לו.

עמר בר-לב: ומי שאין לו – או הולך ברגל, או בשבת נשאר בבית ולא הולך לשפת הים.

עמר בר-לב: כשאין חינוך ראוי, אז נאלצות משפחות שיש להן לשלם על שיעורים פרטיים, ומי שאין לו, הילדים שלו נסוגים בלימודים.

עמר בר-לב: ואין יום לימודים ארוך, ואין ארוחת צהריים, ואין חינוך משלים, ושוב, מי שיש לו משלם את זה מכיסו, ומי שאין לו – הילדים מסתובבים ברחוב.

עמר בר-לב: וכנ"ל לגבי פתרונות דיור, וכנ"ל לגבי כמעט כל שירות שהאזרח צריך לקבל.

עמר בר-לב: וכמובן, הדוגמה הבוטה ביותר זה שבמקום להוריד את המע"מ, שהוא המס הכי לא סוציאלי שיכול להיות, ממשלת ישראל מורידה את המסים.

עמר בר-לב: אז אני בעד להוריד מסים ברגע שאפשר, אבל במדינת ישראל כנראה אי-אפשר, ודבר ראשון צריך להוריד את המע"מ, כי המע"מ זה המס הכי לא סוציאלי שיש, והוא פוגע בכולם, ולכן המעמסה על השכבות החלשות היא הרבה הרבה יותר גדולה.

עמר בר-לב: ובסוף, כשחסר הכסף, אז בא שר האוצר ועושה קיצוץ רוחבי, וקיצוץ רוחבי הוא שוב הקיצוץ הכי לא סביר.

עמר בר-לב: אומנם מבחינה מינהלתית זה הקיצוץ הכי פשוט, כי אומרים: קיצוץ רוחבי לכול, אבל זה הקיצוץ הכי לא נכון, הכי לא סביר.

עמר בר-לב: זה קיצוץ במדינה שאומרת: אין לי סדר עדיפויות; אין לי סדר עדיפויות חברתי, הפערים בין עניים ועשירים הולכים וגדלים וזה לא אכפת לי, ולכן אני עושה קיצוץ רוחבי.

עמר בר-לב: חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, עמד כאן, הוא פתח את הדיון היום והוא אמר שהוא כבר הגיש עד היום 27 – תשמעו, חברים – 27 תקציבים, אבל תקציב כזה, בצורה ההגשה שלו, מעולם לא היה לו.

עמר בר-לב: דיונים כל כך שטחיים, כל כך לא עמוקים, כל כך קצרים בזמן, בתקופה שעיקר הכנסת – בחודשיים האחרונים הכנסת עוסקת בכל מיני נושאים פוליטיים שאולי הם חשובים, אבל הם פחות חשובים משאלת התקציב וסדר עדיפויות והחזון של מדינת ישראל לפחות בשנתיים הקרובות.

עמר בר-לב: ובסופו של דבר, בסופו של דבר, הכנסת עסקה כאן בעיקר בחוקים כמו רשות השידור והתאגיד הציבורי, ובנושא של 40 משפחות מעמונה – ושוב, לבי, ברמה האנושית, על אותן משפחות, שמשכו אותן במשך שנתיים ועד הרגע האחרון נתנו להן את התחושה שהנה יהיה איזשהו חוק הסדרה שיפתור להן את הבעיה, ומתברר, כפי שלפחות אני אמרתי מעל הבימה הזאת מההתחלה, שחוק ההסדרה לא יפתור להן שום בעיה, ואת הבעיה האנושית שלהן באמת ממשלת ישראל דחתה עד הרגע האחרון.

עמר בר-לב: וגם עכשיו אני לא בטוח שיש איזשהו פתרון – בלי קשר לעמדתי הפוליטית, שאני חושב אחרת, אבל גם ברמה האנושית אני עוד בספק אם יש פתרון.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להפנות את תשומת לבך לנושא אחד, נושא אחד מאוד חשוב, שקשור בביטחון של כולנו, אבל בעיקר קשור בביטחון של אזרחי עוטף-עזה, וזה נושא המכשול הקרקעי, שכפי שכבר אמרתי כאן, בהצעת התקציב שהוגשה לקריאה ראשונה לא היה שם שקל אחד מתוך 3 המיליארד שהיה צריך, ועדיין צריך, בשביל להשלים את המכשול הקרקעי.

עמר בר-לב: ראש הממשלה אמר – גם לי הוא אמר בוועדות המשנה השונות, אבל הוא גם אמר פומבית – שהכסף לא יהווה בעיה, כי נושא ביטחון מדינת ישראל וביטחון אזרחי עוטף-עזה הוא מעל הכול.

עמר בר-לב: אבל מתברר שכרגיל אצל ראש הממשלה, אמירות לחוד ומעשים לחוד, ולא היה שקל אחד מ-3 המיליארד שהיה צריך להשקיע שם.

עמר בר-לב: אני לא יכול כאן להיכנס לדיונים שאני ניהלתי בוועדת המשנה למוכנות צה"ל, אבל ערכתי סדרה של דיונים ארוכה בנושא הזה, ובסופו של דבר עדכנתי את כל חברי הקבינט בעובדות והפניתי את תשומת לבם לכך שאין סעיף תקציבי ואין שקל אחד.

עמר בר-לב: ואני יכול לומר כאן, אני יכול לבשר כאן שלשמחתי פתאום נמצאו 3 מיליארד השקלים האלה, ואכן בהצעת התקציב שתוגש כאן ותאושר כנראה מחר כן נמצא הכסף לאותו מכשול קרקעי סביב רצועת-עזה.

עמר בר-לב: וזה אומר שלמדינת ישראל, לממשלת ישראל, אין בעיה של כסף, אין בעיה של תקציב.

עמר בר-לב: יש שאלה של סדרי עדיפויות, וברור שצמצום הפערים החברתיים במדינת ישראל הוא ממש לא בסדר העדיפויות של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לתת לכם עוד דוגמה להתנהלות של ממשלת ישראל, ובפרט של משרד האוצר.

עמר בר-לב: היא לא קשורה ישירות לחוק התקציב, היא קשורה לסעיף אחר – לתיקון 27 לחוק המים, שגם הוא מובא בימים האלה לאישור הכנסת, ובמסגרתו בא משרד האוצר עם בשורה.

עמר בר-לב: מכיוון שיש החלטת ממשלה שמשק המים במדינת ישראל הוא סגור, זאת אומרת, ההכנסות מתשלום על מים לחקלאות הן גם המקור להוצאות, בא משרד האוצר עם בשורה, והבשורה הראשונה שהוא אמר היא, שבניגוד לאותו משק סגור – שעד היום משרד האוצר צפצף עליו ומדי שנה לקח, או יותר נכון גנב, 300 מיליון שקל מהמשק הסגור הזה – הוא יודע שהוא יפסיק לגנוב.

עמר בר-לב: משרד האוצר יפסיק לגנוב, והחל מהשנה הקרובה 300 מיליון השקל שגובים מחקלאים ומשקי הבית עבור מים אכן יושקעו חזרה במשק המים.

עמר בר-לב: זה אמור להוריד בעיקר את מחיר המים לתצרוכת הביתית.

עמר בר-לב: אבל אנחנו מדברים על מים לחקלאות, ולגבי מים לחקלאות אומר משרד האוצר: מכיוון שמדובר במשק סגור, אז מצד אחד יורידו את מחיר המים השפירים – זה המים הטובים, נקרא לזה ככה – יורידו את המחיר שלהם מ-2.5 שקלים ל-1.85 שקל.

עמר בר-לב: תאמינו לי, ב-2.5 שקלים לקוב מים אי-אפשר לעשות חקלאות, ובספק גם אם ב-1.85 שקל אפשר.

עמר בר-לב: אבל איך יממנו את הפער הזה?

עמר בר-לב: נורא פשוט: לחקלאים שיש להם מקורות מים והם משלמים חצי שקל ו-80 אגורות על מים שפירים – להם יעלו את המחיר של המים.

עמר בר-לב: זאת אומרת, המשק הסגור אומר שוב שגם בחקלאות מי שעושה חקלאות ויש לו מקורות מים שיחסית המים שם זולים – לו יעלו את המחיר, ועל-ידי זה יסבסדו את המחיר למשקים שעבורם הם יצטרכו לשלם 1.85 שקל לקוב מים.

עמר בר-לב: זה אומר שמדינת ישראל החליטה סופית לחסל את החקלאות.

יואל חסון: נא לסיים.

עמר בר-לב: עוד ארבע שניות ועוד 30 שניות שלקחת לי.

יואל חסון: נכון.

עמר בר-לב: זה אומר שמדינת ישראל החליטה לחסל את החקלאות.

עמר בר-לב: במקום שמדינת ישראל – שאמורה להבין שחקלאות היא ערך לאומי – תכניס את היד לכיס ותוציא את אותם 300 או 350 מיליון שקלים ותסבסד את המים לחקלאות, ועל-ידי זה אפשר יהיה לעשות חקלאות כפי שצריך במדינת ישראל, במקום זה האוצר החליט להפסיק לגנוב 300 מיליון שקל מהחקלאים ולתת פתרון שחקלאים שמשלמים פחות על מים ישלמו יותר על מים.

עמר בר-לב: וכמובן, בצורה הזאת אי-אפשר לעשות חקלאות, כי שוב, הגידולים השונים במקומות השונים בארץ צורכים כמויות מים שונות, והשיטה הזו – זה קצת מזכיר לי את הקיצוץ הרוחבי.

עמר בר-לב: עושים קיצוץ רוחבי, לכולם יש אותו מחיר מים, ובזה מחסלים את החקלאות במדינת ישראל.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בר-לב.

יואל חסון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: עשר דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, דיברו חברי הכנסת, הקולגות שלי, בהתחלה על אופן ניהול דיוני התקציב.

עאידה תומא סלימאן: האמת, גם בשנה שעברה דיברנו על האופן שבו מתנהלים הדיונים על התקציב של המדינה.

עאידה תומא סלימאן: כמדומני שהיה מן הראוי לפחות, אם כבר הממשלה החליטה להביא תקציב של שנתיים, להקצות את הזמן הראוי כדי ללמוד אותו לעומק, כדי שאנחנו, חברי הכנסת, שמתרוצצים בין ועדות ובין כל מיני פעילויות אחרות, יהיה לנו זמן מספיק לרדת לעומק הדברים ולהבין את כל המסתורים שקיימים בתוך התקציב הזה, ונוכל לקיים דיון רציני, אמיתי, שמתחיל בשאלה העקרונית מה אנחנו רוצים להשיג בתוך השנתיים האלה, מה באמת התוכנית שהממשלה רוצה להוביל, התוכניות שהממשלה רוצה להוביל, שמתבטאות במספרים ובתקציבים ובסכומים שרשומים בספר התקציבים.

עאידה תומא סלימאן: אבל, לצערי הרב, כנראה חלק מלקבל את ההחלטות במחטף לא פוסח גם על התקציב, שאמור להוות את התדמית שבונים בשנתיים הבאות של המדינה הזאת שאנחנו חיים בה ואנחנו רוצים לשפר את תנאי המחיה בתוכה.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי ככה להסתכל ולהבין איך המדיניות של הממשלה הזאת מתבטאת בתוך התקציב של – – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – איך המדיניות של הממשלה הזאת מתבטאת בתקציב.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שהשר מצלם, כי אפשר לראות שאין אף אחד מהקואליציה חוץ מהשר.

אופיר אקוניס: – – –

עאידה תומא סלימאן: מה?

אופיר אקוניס: – – – גם האופוזיציה לא מצטיינת, אז לא הייתי – – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לפחות מגיעים, עושים את העבודה שלנו, מתדיינים, מנסים להשפיע, אבל אין על מי להשפיע, אדוני השר.

עאידה תומא סלימאן: כנראה לא רוצים לשמוע את הדברים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: ואני באמת מרגישה את הסבל שאתה נמצא בו שאתה חייב לשבת ולהקשיב לנו ולנסות, לנסות באמת במאמץ עילאי שלא להשתכנע מאף מילה שאנחנו אומרים.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שזה לוקח ממך הרבה אנרגיות.

אופיר אקוניס: – – – ואם אני אשתכנע, זה יבוא לידי ביטוי מחר בהצבעה.

עאידה תומא סלימאן: אוה, אוה, זה יהיה רגע היסטורי.

אופיר אקוניס: אבל קשה לי להאמין שאני אשתכנע.

אופיר אקוניס: קשה לי להאמין.

עאידה תומא סלימאן: זה יהיה רגע היסטורי שכנראה אני לא אראה אותו.

יואל חסון: אל תעצרי את נשימתך.

אופיר אקוניס: בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: אני לא, אני לא.

עאידה תומא סלימאן: כי אם אני אעצור את נשימתי עד שהרגע הזה יגיע, אני אמות לפני.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

עאידה תומא סלימאן: ברור, ברור.

אופיר אקוניס: אגב, זה היה קורה בדיוק הפוך, גברתי, זה היה קורה כמעט בדיוק הפוך אם זה היה – זה לא יקרה בשנים הקרובות – אם זה היה הפוך.

עאידה תומא סלימאן: לך תדע.

עאידה תומא סלימאן: למה אתה כל כך בטוח?

אופיר אקוניס: – – – יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: תמשיכו ככה והמהפכה תגיע מאוד בקרוב.

עאידה תומא סלימאן: אם תמשיכו לעשות מה שאתם עושים – – –

אופיר אקוניס: בואי נראה.

עאידה תומא סלימאן: בוא נראה.

עאידה תומא סלימאן: היום בוועדת העבודה והרווחה, כשדנו בדוח העוני, אמרתי: כנראה מהפכות לא קורות במדינה הזו; המקסימום זה חילופי אישים.

עאידה תומא סלימאן: אפילו מדיניות אנחנו לא רואים שקורית בתקופה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: המדיניות שמצטיירת מהתקציב הזה, החזון שבונה הממשלה הזאת מהתקציב הזה, לצערי הרב, מתבטא בכמה ערכים: קודם כול – המשך הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: וכדי שהממשלה תמשיך בכיבוש של השטחים הפלסטיניים מ-1967 היא חייבת כנראה, לפי הבנתה, להרחיב את המיליטריזציה של המדינה, ולתת – עד עכשיו בשנת 2016 הסתכם כנראה התקציב של משרד הביטחון וכל מה שסביבו ב-72.5 מיליארד.

עאידה תומא סלימאן: אבל במדד של הרגשת הביטחון של אזרחי מדינת ישראל, באותה מידה שקופץ התקציב של הביטחון למעלה, קופצות החרדות של התושבים ממצב ביטחונם.

עאידה תומא סלימאן: זה רק מעיד על דבר אחד – שהאזרחים אומרים: המדיניות הזאת כשלה, היא לא נותנת לנו שום הרגשה של ביטחון, ואולי כדאי לקחת את זה בחשבון.

עאידה תומא סלימאן: החזון, או חלק אחר מהחזון הזה, זה הרחבת ההתנחלויות, ואנחנו רואים את זה בדיונים שכבר חודש מתדיינים בהם, והצעת החוק והחוק שעבר בעניין הכשרת השַרץ – או השֶרץ?

עאידה תומא סלימאן: איך אומרים את זה?

יואל חסון: שֶרץ, שֶרץ.

עאידה תומא סלימאן: שרץ.

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב איך אני מבטאת את זה, כל עוד אתם מבינים שאני מדברת על ההתנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: הכשרת ההתנחלויות האלה, שאי-אפשר להכשיר אותן בשום סקאלה, לא בין-לאומית וגם לא שאמורה להיות בארץ – ההרחבה הזאת תיעשה על חשבון גזלה מתקציבים שאמורים לתת לאזרחי המדינה הרגשת ביטחון, גם כלכלי, גם בריאותי, גם רווחתי.

עאידה תומא סלימאן: ולצערנו הרב, זה נמשך.

עאידה תומא סלימאן: המדיניות הזאת נמשכת.

עאידה תומא סלימאן: המדינה הזו כנראה מציירת לעצמה שהיא מדינה רק של שכבה של עשירים שקשורים לשלטון – ועל הקשר בין הון לשלטון כבר דובר רבות, כאשר יש מחסור.

עאידה תומא סלימאן: ואני רוצה – אתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: למרות שאני לא מאמינה שיש מחסור בתקציבים ובכסף שאפשר להשקיע לרווחת האזרחים ולחיים נורמליים לכלל האזרחים, הממשלה מחליטה להוריד את המס לחברות הגדולות, כאשר כל 1% שמורידים ממס החברות יכול להשתוות למיליארדים שהיו יכולים להיכנס לקופת המדינה ולהיות מושקעים גם במיטות שחסרות בבתי-חולים, גם בחדרי מיון שחסרים, גם בצוות ותקנים בבתי-חולים כאלה ואחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני אספר לכם: היום השתתפתי בהפגנה של העובדים הסוציאליים, שבאו להפגין ולדרוש את ביטחונם, שבאו לדרוש שהמדינה תגן עליהם מאלימות שמופעלת נגדם.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים כמה דרוש כדי לאבטח את לשכות הרווחה בצורה שלמרות שהיא מינימלית, לפחות תבטיח קצת ביטחון והרגשת ביטחון לעובדים הסוציאליים, שהם אלה שעומדים בחזית הקדמית של הטיפול בכל תוצאות המדיניות הלא-נכונה והעושקת ושסובלים ממנה האזרחים?

עאידה תומא סלימאן: 4.5 מיליון שקל.

עאידה תומא סלימאן: בממשלה הזאת לא מצאו 4.5 מיליון שקל.

עאידה תומא סלימאן: אולי תעשו קיצוץ רוחבי מהדילים שעשיתם עם חברי הקואליציה.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, קיצוץ רוחבי של הדילים האלה ב-10% מכל חבר כנסת שרשם לעצמו אתמול צ'ק, היה יכול לכסות את 4.5 מיליון השקל האלה כדי לאבטח את העובדים הסוציאליים.

עאידה תומא סלימאן: ועל המצב של האוכלוסייה הערבית, ועל המאבק בעוני אפשר לדבר רבות.

עאידה תומא סלימאן: רוצים להיאבק בעוני?

עאידה תומא סלימאן: אל תעשו תוכניות הזויות של 20 משפחות.

עאידה תומא סלימאן: אתם מנסים לנהל את העניים ולהיאבק בעניים, ולא להיאבק בעוני עצמו.

עאידה תומא סלימאן: תוכניות כאלה או אחרות בלשכות הרווחה?

עאידה תומא סלימאן: פתרון לעוני אפשר למצוא בכל מדינות העולם.

עאידה תומא סלימאן: כבר ניסו, היו המלצות של ועדה ממשלתית שעמד בראשה אלאלוף.

עאידה תומא סלימאן: מה יושם מזה?

עאידה תומא סלימאן: למה לא מוצאים את הכסף בתוך תקציב המדינה כדי להיאבק בעוני?

עאידה תומא סלימאן: בכל מדינות העולם ידעו שאם מעלים את אחוז הדיור הציבורי ואחוז האזרחים שגרים בדיור הציבורי, הרבה אנשים עולים מעל לקו העוני.

עאידה תומא סלימאן: למדנו מזה משהו?

עאידה תומא סלימאן: מדברים כל הזמן על מהפכת הדיור; איפה?

עאידה תומא סלימאן: איפה המהפכה הזו?

עאידה תומא סלימאן: איפה פותרים את בעיית הדיור הציבורי?

עאידה תומא סלימאן: מדברים על אינטגרציה של האוכלוסייה הערבית בכלכלת מדינת ישראל?

עאידה תומא סלימאן: לכו תבדקו איזה סוג של הכשרות עושים לנשים הערביות.

עאידה תומא סלימאן: לכו תראו כמה כסף מושקע בכלל במדינת ישראל בהכשרות המקצועיות.

עאידה תומא סלימאן: כל הזמן בירידה.

עאידה תומא סלימאן: כל הזמן – – –

אופיר אקוניס: – – –

עאידה תומא סלימאן: אל תגיד לי "לא", כבוד השר.

אופיר אקוניס: – – – כמה מושקע במדע, במדעניות העתיד במגזר הערבי.

אופיר אקוניס: שיא של כל הזמנים.

אופיר אקוניס: אני נתתי לך גם את התשובה הזאת לפני כמה – – –

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת את זה – שיא של כל הזמנים, אני חותמת על זה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר זה היה בעבר אפס, בטח שנגיע לשיא עם כל השקעה שתהיה.

אופיר אקוניס: לא – – –

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על הכשרות מקצועיות שבתוכניות המשרד – פעם הכלכלה והיום העבודה והרווחה.

עאידה תומא סלימאן: מחקר מוכיח שהכשרות מקצועיות במדינת ישראל, והוכחנו את זה ביום המיוחד, כבוד השר – ביום המיוחד שהתנהל פה על הכשרות מקצועיות הוכח שהמדינה משקיעה פחות בהכשרות מקצועיות.

עאידה תומא סלימאן: שאף אחד לא ישלה אותנו.

עאידה תומא סלימאן: כל התוכניות הן בירידה, וסוג ההכשרות – הן לא מכשירות את הנשים להיכנס לשוק העבודה כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה מגמת העלייה הופסקה בשנתיים-שלוש האחרונות, ועל זה קיימתי הרבה דיונים.

אופיר אקוניס: זה יכניס אותן לשוק העבודה.

אופיר אקוניס: המדעניות – – –

יואל חסון: השר אקוניס, תם הזמן.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: משפט אחרון.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה לומר משפט אחרון.

אופיר אקוניס: אני מזמין אותך – – –

יואל חסון: לא, אבל אתה מפריע לדיון, אדוני השר.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לקיים את הדיון הזה אתך, כבוד השר – –

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: תקיימו אותו – – –

עאידה תומא סלימאן: – – אבל בינתיים תן לי לנצל את הזמן שלי רק במשפט אחד.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: היום בוועדת השקיפות התברר לנו ששוב, כדי שיעבירו כסף לחינוך הבלתי-פורמלי של האוכלוסייה הערבית לשנת 2016 – 130 מיליון, כשעדיין בתקנה התקציבית זה אפס, לא עברו אישור – הם קושרים את זה בכסף להתנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: זאת מגמה מסוכנת שהממשלה הזאת מובילה אותה: הערבים רוצים כסף, תסכימו להתנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא יקרה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת תומא סלימאן.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר כהן – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עשר דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אדוני שר האוצר משה כחלון, כמו רבים, ציפיתי שנאומך אמש יהיה נאום שמתבקש משר אוצר: נאום של חזון כלכלי, נאום של מנהיג שפורס את משנתו הכלכלית.

מאיר כהן: במקום זה קיבלנו נאום של שר אוצר בפניקה, שמבקש להסיט את הדיון העיקרי על כספו של הציבור תוך שהוא עושה את הדבר הבנאלי והמטופש מכול – מכוון אצבע מאשימה כלפי קודמו בתפקיד.

מאיר כהן: ברור לך, השר כחלון, שנאומך לא תרם דבר לטובתו של עם ישראל או לאחדותו.

מאיר כהן: מה שבטוח הוא, שהוא תרם רבות לשיח הפוליטי הזול, הציני שמתפתח בכנסת.

מאיר כהן: ראשית, אני שמח, מר כחלון, שמפלגת יש עתיד היא מקור השראה בשבילך.

מאיר כהן: אני שמח שהמצע של יש עתיד הפך להיות תוכנית העבודה שלך.

מאיר כהן: חבל מאוד שלא למדת אותנו עד הסוף, שכחת לקחת את החלק של המנהיגות, של הנחישות, של העקרונות.

מאיר כהן: על זה ויתרת, כי זה אומר לעבוד יותר קשה למען הציבור ופחות למען הפוליטיקאים שבסביבתך.

מאיר כהן: אתה יודע, כחלון, שביש עתיד יש 11 חברות וחברי כנסת שעובדים קשה למען הציבור, כמו עוד חברי כנסת טובים שנמצאים כאן; אבל היה לך קל לעלות למתקפה מול סיעה באופוזיציה במקום לעמוד איתן מול הדרישות הנלוזות של חלק מחברי הקואליציה.

מאיר כהן: נכון, כחלון, אנחנו היינו בממשלה במשך שנה ושמונה חודשים.

מאיר כהן: אנחנו היינו אלה שסתמו את הבור התקציבי הענק של 35 מיליארד שהותירו אחריהם פוליטיקאים פופוליסטים ולא אחראיים, ובו בזמן התחלנו את כל הדברים שבהם התהדרת אתמול.

מאיר כהן: צניעות אמרת, כחלון?

מאיר כהן: אני מסכים, אך אם היית נוהג במידה זו, היית לפחות מציין את האמת.

מאיר כהן: היית אומר את מה שאתה יודע, שאנחנו התחלנו ואתה בקושי ממשיך.

מאיר כהן: נזכיר לך את שכר הבכירים שהעברנו בקריאה ראשונה, את התחרות בשוק התקשורת, את רפורמת התקנים, את התוספת לקרן הלוואות, את החינוך המקצועי?

מאיר כהן: כל אלה היו בתקציב שלנו ב-2015, ואתה יודע את זה.

מאיר כהן: עכשיו, אדוני שר האוצר, נזכיר שלרשותך עומדת העובדה שכיהנת בתפקיד חברתי חשוב מאוד – שר הרווחה היית – עובדה שלא הפריעה לך כלל להתנגד באופן גורף לשורה ארוכה וחשובה של חוקים חברתיים, אתה, כשר האוצר.

מאיר כהן: תזכיר לנו, אדוני שר האוצר כחלון, איך הצבעת על החוק לביטחון תזונתי?

מאיר כהן: נגד, השר החברתי.

מאיר כהן: איך הצבעת על החוק של אילן גילאון, שרק בשבוע שעבר עבר, החוק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום?

מאיר כהן: איך הצבעת, כחלון?

מאיר כהן: תזכיר לנו.

מאיר כהן: נגד, השר החברתי.

מאיר כהן: איך הצבעת על חוק המזונות של החד-הוריות?

מאיר כהן: נגד.

מאיר כהן: איך הצבעת על הילדים האוטיסטים?

מאיר כהן: נגד.

מאיר כהן: איך הצבעת בחוק להגבלת מספר התיקים לעובדים סוציאליים שקורסים?

מאיר כהן: הצבעת נגד.

מאיר כהן: מה עשית עם הדוח למאבק בעוני, שחתום עליו איש המפלגה שלך?

מאיר כהן: כלום.

מאיר כהן: הרי לשם כך הבאת אותו לפוליטיקה.

מאיר כהן: מה עשית?

מאיר כהן: ספר לנו.

מאיר כהן: כן, אדוני כחלון, הנאום שלך היה אמש נאום אמוציונלי, נאום של שר אוצר שנמצא בפניקה כי הוא עושה הפוך ממה שהוא התחייב.

מאיר כהן: בחרת להתעלם באופן מופגן מהקיצוץ הרוחבי השלישי שאתה עושה בפחות משנתיים.

מאיר כהן: התעלמת מכך שעד עכשיו גם הספקת לקחת, שימו לב, 5.5 מיליארד שקל מהציבור לטובת מימון הסכמים קואליציוניים וגחמות של השותפים שלך לממשלה.

מאיר כהן: אתמול בערב, אדוני שר האוצר, קבעת שיא ששובר אפילו את ההתנהלות שלך.

מאיר כהן: שימו לב, גואטה, שים לב: אם יצחק לוי קבע את מחירון הרכב הישראלי, אז מעתה נדע כי כחלון הוא זה שקבע את מחירון חברי הכנסת.

מאיר כהן: שימו לב: 10 מיליון לאורן חזן, 10 מיליון לנאוה בוקר, 20 מיליון למיקי זוהר, 46 מיליון ליו"ר הקואליציה, טייקון דוד ביטן, עוד 24 מיליון ליו"ר ועדת הכנסת, ולא פחות מ-86 ליו"ר ועדת הכספים משה גפני.

מאיר כהן: 50 מיליון לסמוטריץ.

מאיר כהן: כן, חברות כנסת וחברי כנסת, אזרחיות ואזרחי ישראל שצופים בבושה גדולה זו – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: – – הרגע מניתי 236 שקלים שניתנו לחברי הכנסת הללו באופן חופשי וללא בקרה.

מאיר כהן: וכל זה כדי שיצביעו לתקציב.

מאיר כהן: אם היה עושה את זה ראש עיר במדינת ישראל, אם הוא היה מעז לעשות את זה, הוא היה נעצר הבוקר ומובא להארכת מעצר.

יגאל גואטה: – – –

מאיר כהן: ציינתי כבר שהיית שר רווחה.

מאיר כהן: אתה יודע מה יכולת לעשות בסכום כזה?

מאיר כהן: יכולת להוריד את העוני ב-1%.

מאיר כהן: יכולת לחלץ את מזל מדימונה ואת 18,000 החד-הוריות שכמותה, שמשוועות לעזרה ולא מצליחות לגמור את החודש כי המדינה לוקחת להן את השכר בגלל שהן מקבלות קצבת מזונות מהביטוח הלאומי ולא מהבעל; יכולת להקים 20 חדרי מיון מפוארים בפריפריה, ביישובים שאין בהם מענה רפואי בלילה, ואנשים, מר כחלון, מתים שם; יכולת לתת לילדי ישראל תוספת בשעות החינוך; יכולת להמשיך את פרויקט הקייטנות של החופש הגדול, שאנחנו התחלנו אותו ואתה הפסקת אותו.

מאיר כהן: יכולת אבל לא עשית.

מאיר כהן: חזרת, אדוני שר האוצר, לפוליטיקה לפני שנתיים עם אג'נדה של מנהיגות חברתית.

מאיר כהן: נכנסת לממשלה בקול תרועה שאתה המצפן, שאתה הקול השפוי שיגן על אושיות החוק, שתהיה מאזן ותיאבק למען כלל הציבור, שלצערי נטול ייצוג בממשלה סקטוריאלית שכזאת.

מאיר כהן: בפועל, אדוני, הפכת להיות למוביל ולמכשיר השרצים של הממשלה הזאת.

מאיר כהן: ‏בחסותך משולמים אתננים‎ פוליטיים לחברי כנסת, למפלגות, לפוליטיקאים‎ שדואגים רק לעצמם.

מאיר כהן: אתה זה שאמור לשמור על‎ ‏הקופה הציבורית, על הכסף של אזרחיות ואזרחי המדינה הזאת.

מאיר כהן: בפועל, אתה אחראי לבזבוז כספים, וכל המטרה היא לשמור על הכיסא של ראש הממשלה ושלך.

מאיר כהן: בזבוז כספים לטובת סגני שרים, הרחבת הממשלה וחלוקת ג'ובים.

מאיר כהן: התחייבת לשמור על בג"ץ, וברגע האמת התקפלת ותמכת בחוק שאינו חוקתי.

מאיר כהן: התחייבת להילחם בטייקונים ובקרטלים; היכן היית, כחלון, בהצבעה על מתווה הגז?

מאיר כהן: בחרת להיעלם ולפסול את עצמך כי הצהרת על קשרי חברות עם השותפים.

מאיר כהן: אז תגיד לי, כחלון, מי הם החברים של הטייקונים?

מאיר כהן: אנחנו?

מאיר כהן: אנחנו ברחנו ממתווה הגז?

מאיר כהן: אתה ברחת ממתווה הגז.

מאיר כהן: למי יש חברים טייקונים?

מאיר כהן: לך.

מאיר כהן: ביטלת את השוויון בנטל ואת לימודי הליבה, למרות שאתה יודע את החשיבות של החוקים האלה.

מאיר כהן: במקום לפעול כמנהיג ולהילחם לטובת האזרחים, הצטרפת לקרקס הפוליטי ואתה מסתובב בתוכו עם פנקס צ'קים פתוח ומפזר את הכסף של הציבור.

מאיר כהן: ‏ דיברת אמש בכנות, אדוני שר האוצר, ובאותה נימה אציין כי אני באמת מאמין שלבך במקום הנכון.

מאיר כהן: למרות דברי, יש בך קצת.

מאיר כהן: הכוונות שלך טובות, אבל התוצאות שאליהן אתה מגיע רחוקות מכך.

מאיר כהן: עם כניסתך לתפקיד תקפת את קודמך בתפקיד: אתה מפזר נתונים – אתה זוכר את מה שאמרת לו?

מאיר כהן: שאלת אותו בציניות: אתה יודע כמה מפתחות לדירות נתנו בתקופתך?

מאיר כהן: ככה שאלת אותו.

מאיר כהן: ובכן, אדוני שר האוצר, תספר לנו אתה, עלה לכאן מחר ותספר כמה מפתחות לדירה נתנו בתקופתך.

מאיר כהן: תספר ואל תסתיר.

מאיר כהן: במקום להתמודד עם המציאות הקשה שבה נמצאים בנינו ובנותינו, אתה שולח אותם להגרלה ברוח מפעל הפיס.

מאיר כהן: רק אחד מתוך 11 מהמשתתפים זוכה בהגרלה, ולעשרה הנותרים אתה אומר, כמו בפרסומת: אולי לא תוכלו לקנות דירה שעליה חלמתם, אבל היי, יש לכם שובר להגרלה נוספת.

מאיר כהן: אדוני שר האוצר, המספרים, לצערי, לרעתך.

מאיר כהן: עד כה נרשמו רק 5,000 זוכים בתוכנית הדגל שלך, וגם הם רחוקים מאוד מלקבל את המפתחות.

מאיר כהן: מאז כניסתך לתפקיד עלו מחירי הדירות ב-13%.

מאיר כהן: תקשיב טוב: 13%.

מאיר כהן: רק השנה הם עלו ב-9%.

מאיר כהן: אתה זוכר, כחלון, מה אמרת?

מאיר כהן: כך אמרת: אני מאמין שמחירי הדירות יתחילו לרדת בסוף 2016, וב-2017 הם ירדו ב-15%.

מאיר כהן: הצחקת אותנו.

מאיר כהן: הוספת במילותיך: אם הם לא ירדו כפי שהתחייבתי, אתפטר מהתפקיד.

מאיר כהן: אני לא קורא לך להתפטר.

מאיר כהן: כפי שציינתי, אני עדיין קצת מאמין בכוונות שלך.

מאיר כהן: אני רק מזכיר לך כי מינואר ועד ספטמבר השנה יש ‎ירידה של 4% בהתחלות הבנייה, ועוד ירידה של 5.7% בדירות שבנייתן הסתיימה, בהשוואה לאותם חודשים בשנת 2015.

מאיר כהן: איפה אתה?

מאיר כהן: מה עשית?

מאיר כהן: אבל היה ראוי שבמקום לבטל את פרסום הדין-וחשבון של השמאי הממשלתי, שדיווח על עלייה של 8% – –

יואל חסון: נא לסיים.

מאיר כהן: עוד דקה.

מאיר כהן: – – היית בוחן מה אתה לא עשית בסדר.

מאיר כהן: ‏אולי נשאל אותך, אדוני, מה קורה עם יוקר המחיה?

מאיר כהן: מתי היית בפעם האחרונה, כחלון, בסופרמרקט?

מאיר כהן: עם מה אתה מתהדר?

מאיר כהן: יוקר המחיה עולה ועולה ועולה והאזרחים כורעים תחת הנטל, ואתה עומד כאן – –

יואל חסון: תודה.

מאיר כהן: – – ובחוצפה חסרת תקדים מדבר על הורדה של יוקר המחיה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו בלוח זמנים מאוד – – –

מאיר כהן: עוד חצי דקה.

מאיר כהן: חברות וחברי הכנסת, הפוסל במומו פוסל, נאמר.

מאיר כהן: אני פונה לשר האוצר ואומר לו, אני לא מאלה ששופכים אש וגופרית בשם הפוליטיקה ורק בשל היותי חבר אופוזיציה.

מאיר כהן: לצערי הרב, מה שאנחנו עדים לו בימים האחרונים לא מותיר ספקות: אתה נוהג כאחרון הפוליטיקאים, אתה מספסר בכספים שהציבור הגיר – – –

יואל חסון: תודה, תודה.

מאיר כהן: – – – את זיעתו, ומקריב חלק גדול ממנו על המזבח הפוליטי.

יואל חסון: אדוני, אנחנו בסדר-יום ארוך מאוד, חייבים לעמוד בזמנים.

מאיר כהן: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך על הדברים.

יואל חסון: היה לך זמן ארוך מאוד והעברת בהחלט את המסר.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יואל חסון: אני מזהיר מראש שהתקדים של מאיר כהן לא יחזור על עצמו.

יחיאל חיליק בר: חוץ מבמקרה שלי.

יואל חסון: אתה תמיד מקרה אחר.

יואל חסון: אה, הוא גם סגן יושב-ראש.

יואל חסון: עוד יגידו שסגני יושב-ראש יש להם פה הטבות.

יואל חסון: אתה מבין, יש פה איזו גילדה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, השעה מאוחרת.

עיסאווי פריג': לבי עם השר אופיר אקוניס, שיושב לו ככה בפינה מתוסכל, ככה אומר: מה נפל עלי.

אופיר אקוניס: – – – מקשיב לכל – – –

יואל חסון: אבל זה לא להאמין שגם משם אתה תקשקש.

עיסאווי פריג': אתה מבין?

אופיר אקוניס: מקשיב לכול.

יואל חסון: תדבר, אדוני.

יואל חסון: לא משם.

יואל חסון: באמת.

אופיר אקוניס: אז מאיפה?

יואל חסון: תשב במקום שלך או שלא תדבר.

יואל חסון: או שלא תדבר.

עיסאווי פריג': מה נפל – אפילו את החליפה לא הבאת אתך.

אופיר אקוניס: מחר, מחר.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': הוא אומר: מה נפל עלי עכשיו, לבוא ואין אף אחד מחברי הקואליציה, שבכלל מה זה מעניין אותם, כל אחד קיבל את שלו והדברים חוזרים וממשיכים.

עיסאווי פריג': השר אקוניס, השר אקוניס, בוא שב, אתה הנציג של הממשלה ושר האוצר וראש הממשלה.

עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה לדבר על הזווית מכיוון אחר ולא להתייחס בינתיים לסוגיית המתנות והצ'ופרים וכל מה שנאמר וייאמר, אבל זו העז, והממשלה עשתה את זה בחוכמה: נתנה לתקשורת ולנו להתעסק בכסף הקטן, ואפילו הילד הלא-מקובל של הכיתה, אורן חזן, זכה בחלקו, וכולם זכו – התעסקנו בו ושכחנו את המהות.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי ושואל אותך, כבוד השר, אם המתנות שחולקו במאות-מיליונים חשובות וצריכות להיות, כל אחד דואג לצד שחשוב לו; אם זה חשוב – למה לא בבסיס התקציב?

עיסאווי פריג': אם הוא לא בבסיס התקציב, אז זה שוחד פוליטי.

עיסאווי פריג': שוחד פוליטי שהפך להיות לגיטימי.

עיסאווי פריג': אם זה חשוב, אני מסכים אתך; מה שאורן לקח, מה שסמוטריץ – כולו חשוב.

עיסאווי פריג': כולם עוזרים לבני-נוער, לבתי-עלמין, לכל אחד ואחד.

עיסאווי פריג': אז תכניסו את זה לבסיס התקציב.

עיסאווי פריג': אני שואל את השאלה הזו, שאני כל הזמן נתקל בה.

עיסאווי פריג': היום קיימנו דיון בוועדת השקיפות, דיון ראוי וחשוב לגבי ביצוע החלטת הממשלה 922, שמתגאים בה: 10 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': ואני מחטט בתקציב, איפה הכסף הזה?

עיסאווי פריג': הכסף הזה צריך להיות – האוכלוסייה הערבית במשך חמש שנים צריכה להיות נתונה לחסדי הממשל ותקבל את הכסף בהעברות תקציביות לפי מצב הרוח.

זוהיר בהלול: זה משחק "חפש את המטמון".

עיסאווי פריג': "חפש את המטמון".

עיסאווי פריג': ואם טוב לי, אם אתם אזרחים טובים – אני אשחרר.

עיסאווי פריג': יש החלטה?

עיסאווי פריג': אז מה, יש החלטה; כל עוד זה לא בבסיס התקציב, הכול סתם חכי פאד'י.

עיסאווי פריג': הצפון חשוב, המגזר הערבי חשוב, הרבה רפורמות חשובות – בוא, אם זה חשוב, נכניס אותם לבסיס התקציב.

עיסאווי פריג': זה הכי פשוט.

עיסאווי פריג': כשאני קורא: מצעד המתנות והבזאר הטורקי, והקרקס שהיה בוועדת הכספים אתמול – סמוטריץ קיבל 50 מיליון.

עיסאווי פריג': בסדר, יפה.

עיסאווי פריג': הוא אומר: אני רוצה לשמור על ביטחון המתנחלים.

עיסאווי פריג': מה, עד שסמוטריץ בא עם ה-50 מיליון שקיבל, המתנחלים חיו בחוסר ביטחון?

עיסאווי פריג': סמוטריץ בא וגילה את זה?

עיסאווי פריג': תגידו לי.

עיסאווי פריג': אני מסתכל: אורן חזן זכה ב-5 מיליון; נאוה בוקר זכתה ב-10 מיליון בקזינו של ביבי.

עיסאווי פריג': זה קזינו שזוכים בו רק המקורבים; חוץ מהמקורבים אף אחד לא זוכה.

עיסאווי פריג': אני מסתכל: אורן חזן, הילד הלא-מקובל, שרק שלשום משמיץ את החברים: קיבלתם כספים, קנו אתכם בכספים, יום למחרת – אורן חזן: אני רוצה להיות ילד טוב, קיבלתי את הסוכרייה – וקיבל את ה-5 מיליון.

עיסאווי פריג': מה בתוך ה-5 מיליון?

עיסאווי פריג': שיפור בתי-עלמין.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': נאוה בוקר – גם שיפור בתי-עלמין.

עיסאווי פריג': כמה בתי-עלמין צריך לשפר?

יואל חסון: אתה אומר: שיטפלו בחיים, פחות במתים.

עיסאווי פריג': אני מסתכל על הרשימה ולא מצליח להבין.

עיסאווי פריג': ואיך שעוברים על הרשימות בוועדת הכספים רואים תוכניות או כספים ללא תקנה.

עיסאווי פריג': תיקח את הכסף, ונתפור לך את הפרויקט בשלב יותר מאוחר.

עיסאווי פריג': תחליטו, לאן אנחנו רוצים להגיע?

עיסאווי פריג': עכשיו לשר כחלון.

עיסאווי פריג': לא יעזור בית-דין, שר האוצר החליט להיות ילד טוב והשכפ"ץ של ביבי – רק תשאיר אותי בחבורה.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול, אדוני השר כחלון, שר האוצר, להיות ולשווק "אני השר הכי חברתי", ובפועל אתה מתרץ את כל מה שקורה: אני לא הראשון, היו העברות תקציביות בעבר, יש עתיד חילקה, כולם חילקו.

עיסאווי פריג': זה התירוץ שלך, אדוני השר?

עיסאווי פריג': אם הם חילקו אז מותר גם לי לחלק?

עיסאווי פריג': זה התירוץ?

אורן אסף חזן: כן, אדון עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': כן, זכית בקזינו.

יואל חסון: שנייה.

יואל חסון: אני כמעט נרדמתי פה, וראיתי פתאום שנכנסת והתעוררתי.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': זכית, אבל רק ב-5 מיליון.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: לא בכיסא ראש האופוזיציה.

יואל חסון: שלא יידבק בך, תיזהר.

אורן אסף חזן: – – – שלא יידבק בי.

יואל חסון: האופוזיציה, התכוונתי.

עיסאווי פריג': תקשיב לי, תקשיב.

עיסאווי פריג': תלמד להקשיב.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה לענות.

עיסאווי פריג': תלמד להקשיב.

אורן אסף חזן: טוב.

עיסאווי פריג': אתה ילד לא רצוי בכיתה.

אורן אסף חזן: אני?

אורן אסף חזן: ככה אתה חושב עלי?

אורן אסף חזן: כל מה שאני רוצה אני מקבל.

אורן אסף חזן: איך אתה רואה את זה?

עיסאווי פריג': שלשום בוועדת הכספים ירדת על חברך מיקי זוהר בצורה שהעלבת אותו.

אורן אסף חזן: תן לי רגע – – –

יגאל גואטה: ככה זה לא מקובל להגיד – אתה ילד לא רצוי.

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה, נהיית ד"ר קור.

יואל חסון: אנחנו מסתדרים בלעדיך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: שב, שב.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: שב.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: תן לי לענות לך.

עיסאווי פריג': ובסוף, המחיר – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – שלך 5 מיליון?

אורן אסף חזן: רק לענות לך – – –

עיסאווי פריג': מיקי, המחיר שלו 20.

אורן אסף חזן: 10, 10, 10.

עיסאווי פריג': 5 מיליון המחיר שלך?

חיים ילין: יואל, אתה אשם.

אורן אסף חזן: עיסאווי, תקשיב.

עיסאווי פריג': רק 5 מיליון?

עיסאווי פריג': 5 מיליון?

אורן אסף חזן: תן לי.

אורן אסף חזן: אני רוצה לענות לך יפה, לא לבזות אותך.

עיסאווי פריג': נו.

אורן אסף חזן: אם אתה יחד עם החברים הטרוריסטים שלך היית עושה את העבודה שלך, לא הייתי צריך אני להביא כסף – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': התקליט קיים?

אורן אסף חזן: לא הייתי צריך להביא כסף – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה.

יואל חסון: תודה.

אורן אסף חזן: אם אתה היית יודע מה זה לשרת את הציבור – –

יואל חסון: אתה מפריע, שים נקודה.

יואל חסון: זה לא קריאת ביניים, זה נאום.

אורן אסף חזן: – – והיית מתנהג כמו ילד טוב – – –

יואל חסון: זה נאום.

יואל חסון: די.

עיסאווי פריג': – – – לך זכות דיבור.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: אז די, אז די.

עיסאווי פריג': אנחנו ידענו את המחיר שלך, אורן.

אורן אסף חזן: לא, אין לי מחיר.

עיסאווי פריג': את המחיר שלך ידענו.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', אם אתה תפסיק לדבר אליו ישירות – – –

עיסאווי פריג': תן לי להמשיך, אין לי זמן.

אורן אסף חזן: אני אגיד משפט אחרון.

יואל חסון: תודה, לא.

עיסאווי פריג': אין לי זמן.

אורן אסף חזן: עיסאווי, משפט אחרון.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: אני אקרא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: חבל.

אורן אסף חזן: רגע.

יואל חסון: לא, די.

אורן אסף חזן: חבל שלא – – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עיסאווי פריג': אורן חזן – – –

אורן אסף חזן: – – – באמת.

אורן אסף חזן: זה לא יפה.

יואל חסון: אני אומר לך, מספיק.

אורן אסף חזן: אתה נותן – – –

קריאה: אורן – – –

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: תודה.

עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה לחזור לרפורמות של שר האוצר.

יואל חסון: תודה שבאת והערת את הדיון.

יואל חסון: נא לשבת במקומך.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: אבל אתה מפריע לדיון.

עיסאווי פריג': אין לי זמן, נו, תן לי לסיים.

עיסאווי פריג': יש לי דקה ו-40.

יואל חסון: אבל אתה פנית אליו, לכן לא תקבל תוספת זמן.

עיסאווי פריג': הרפורמות של שר האוצר.

עיסאווי פריג': אני עקבתי ולקחתי חלק ברוב הרפורמות – – –

אורן אסף חזן: מה שאתם – אני יוצא – –

יואל חסון: אל תצא, תשב.

אורן אסף חזן: – – אבל מה שאתם לא הצלחתם לעשות, לייצר שקיפות לאן הולך הכסף – אני עשיתי.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה.

עיסאווי פריג': על מחיר של 5 מיליון שקל ידענו.

עיסאווי פריג': זה יפה – – – אמרנו רפורמות – –

אורן אסף חזן: ואתה – מה באבא.

עיסאווי פריג': – – אני שותף בכל הרפורמות.

עיסאווי פריג': הרפורמה היחידה שהייתה מסוגלת יום למחרת להוריד את העלות לאזרח ואת יוקר המחיה ושהאזרח ירגיש בה באופן מיידי, הופרדה מחוק ההסדרים – זאת רפורמת הספורט.

אורן אסף חזן: אני הלכתי לאכול כדי לא לשמוע את השטויות שהוא מאכיל את הציבור.

יואל חסון: אתה רוצה שהסדרן יוביל אותך החוצה?

יואל חסון: או סדרנית?

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

עיסאווי פריג': – – – 5 מיליון.

יואל חסון: שלום.

יואל חסון: אני עוזר לך לצאת.

יואל חסון: לא, לא, לא, קראתי אותך לסדר פעם שלישית.

אורן אסף חזן: רק מילה ואני יוצא.

יואל חסון: נא להוציא את חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: תצא ותחזור אחרי כמה דקות.

יואל חסון: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – – לא מסוגל להתמודד עם האמת.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

עיסאווי פריג': הרפורמה היחידה שהייתה אמורה להניב פירות ותוצאות באופן מיידי, הרפורמה בשידורי הספורט, הופרדה מחוק התקציב.

עיסאווי פריג': למה, אדוני שר האוצר?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': תשאל את דוד ביטן ותשאל את הטייקונים למיניהם.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

עיסאווי פריג': משום כך התקציב הזה הוא גרוע – – –

יואל חסון: כן.

עיסאווי פריג': הוא תקציב של גזברות – –

יואל חסון: כן.

עיסאווי פריג': – – טייס אוטומטי, וצריך לדחות אותו על הסף.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: אנחנו נקרא כרגע לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יואל חסון: חברת הכנסת פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברות וחברי הכנסת, תודה, אדוני השר, תראו, כשאנחנו מדברים על תקציב אנחנו מדברים על חלוקת משאבים ציבוריים.

יעל כהן-פארן: תמיד הטענה היא שהשמיכה קצרה מדי.

יעל כהן-פארן: לאן שלא נסתכל תמיד יגידו לנו: אי-אפשר גם וגם, צריך להחליט או או.

יעל כהן-פארן: אי-אפשר לתת מענה לכל הדברים, צריך סדר עדיפויות.

יעל כהן-פארן: אז זה בדיוק, אבל בדיוק העניין – סדרי העדיפויות כאן, סדרי עדיפויות של הממשלה הזאת – סדרי העדיפויות שהצבתם וראינו אותם כאן בשבועיים האחרונים, בשבוע האחרון, בשעות האחרונות.

יעל כהן-פארן: סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת הם משהו שייזכרו כאן, בכנסת הזאת, בחודש הזה, לדיראון עולם.

יעל כהן-פארן: לפני שבוע התפרסם דוח העוני.

יעל כהן-פארן: הדוח מראה שכל משפחה חמישית בישראל היא ענייה.

יעל כהן-פארן: אבל המספרים הגדולים האלה של מיליון ו-800,000 אנשים עניים הם מספרים גדולים מדי.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא באמת מבינים אותם.

יעל כהן-פארן: הם לא מצליחים להציג לציבור את הפנים של העוני.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר טיפה כאן על הפנים של העוני.

יעל כהן-פארן: אני מניחה שרבים מאתנו קראו את הסיפור שפורסם ממש בימים האחרונים על הנער שנעצר ללילה לאחר שגנב מעיל.

יעל כהן-פארן: לאחר מכן הוא החזיר אותו, אבל הוא בכל זאת נעצר.

יעל כהן-פארן: בית-המשפט הורה לפצות אותו, והשופטת קבעה פיצוי של 2,000 שקלים לקטין בן 14 בשל עוגמת נפש, בושה, חוסר אונים, כאב וסבל שנגרמו לו בעת מעצרו.

יעל כהן-פארן: מדובר כאן על המשך גזענות והפקרות של הממשלה כלפי האזרחים שלה.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים כאן על נער שעלה לארץ מאתיופיה יחד עם הוריו וששת אחיו לפני כמה שנים.

יעל כהן-פארן: המצב הכלכלי של המשפחה מאוד קשה; האם לא עובדת בגלל מחלה.

יעל כהן-פארן: זה דמותו של העוני במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: סיפור נוסף שעלה רק אתמול ומייצג את העוני ואת החברה שלנו הוא סיפור של חסר בית שנעצר לאחר שפרץ לגן-ילדים כדי להתגונן מהקור, כדי לישון שם.

יעל כהן-פארן: הוא גם אכל שם כמה עוגיות שמצא בגן.

יעל כהן-פארן: הוא הואשם בגנבה ובשיבוש הליכי חקירה.

יעל כהן-פארן: כשהשופט שחרר אותו הוא ציטט משפט מצמרר מ"עלובי החיים": "יש בתרבותנו רגעי זוועה – – – שבהם מפקירה החברה יצור אנוש לגורלו".

יעל כהן-פארן: מה עושה הממשלה הזאת כדי להתמודד עם העוני?

יעל כהן-פארן: מה היא עושה כדי לעצור את רגעי הזוועה האלה, כדי לתת מענה לתופעות האלה שאנחנו רואים שהן רק הולכות ומתרחבות?

יעל כהן-פארן: ראינו רק לפני שבוע איך התנגדה הממשלה לחוק שהוא כל כך הגיוני וכל כך הכרחי – החוק של אילן גילאון – להשוות את קצבת הנכים לשכר המינימום.

יעל כהן-פארן: מה יותר הגיוני?

יעל כהן-פארן: מה יותר צודק והכרחי מהדבר הזה?

יעל כהן-פארן: איך אתם יכולים להתנגד להצעת חוק כזאת?

יעל כהן-פארן: אין לכם לב?

יעל כהן-פארן: הקיצוץ הרוחבי שאליו התוודענו רק השבוע הרחיב את עצמו רק בימים האחרונים.

יעל כהן-פארן: זו שבירה של עוד שיאים.

יעל כהן-פארן: 161 מיליון שקלים קוצצו מתקציבי הרווחה, הבריאות והחינוך – התקציבים הכי בסיסיים – במסגרת הקיצוץ הרוחבי, כי אין מספיק כסף בשביל לספק את הצרכים הכי בסיסיים שלנו, של אזרחי ישראל, ובמיוחד של אלה שאין להם.

יעל כהן-פארן: אז אנחנו גם יודעים שאחרי הקיצוץ הרוחבי שקיצצה הממשלה ביום ראשון, ראשי הרשויות המקומיות הודיעו שהם ישביתו את כל שירותי השלטון המקומי ממחר, מיום רביעי.

יעל כהן-פארן: השביתה תכלול פינוי אשפה, פקחי חניה, רווחה, מוסדות חינוך, גני-ילדים – מלבד הגנים של החינוך המיוחד.

יעל כהן-פארן: אז יש לי הצעה קצת יותר טובה לשלטון המקומי ולראשי הרשויות: בואו תפנו את הזבל, אבל אני מציעה לכם להעביר אותו מול בית שר האוצר ומול בית ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: שהאשפה תחסום את כבישי הגישה לבתים שלהם, שהם יבינו שסדר העדיפויות המעוות של הממשלה שלהם, שמעדיפה קומץ מקורבים וקומץ פורעי חוק ובעלי אינטרסים צרים, לא מקובל עליכם; והוא לא מקובל עלינו.

יעל כהן-פארן: אני, אגב, לא אפנה נגדכם כשתפנו לשם את הזבל.

יעל כהן-פארן: עוד סימן לסדר העדיפויות העקום של הממשלה הזאת הוא כיבוי האש.

יעל כהן-פארן: לא יודעת כמה שמעתם – עדיין לא התאוששנו מהשרפות, מהשרפה האחרונה.

יעל כהן-פארן: כל המשפחות טרם טופלו, הלקחים מהשרפה לא נלמדו, וכבר משרד האוצר, וראש הממשלה נתניהו, מכניס את ידו לגורם מציל החיים, למכבי האש, ללוחמי האש, ומקצץ 3.8 מיליון שקלים מהכבאות.

יעל כהן-פארן: 3.8 מיליון שקלים זה קצת יותר ממה שנתנו בממוצע לכל משפחה בעמונה.

יעל כהן-פארן: אז בפעם הבאה שתהיה חס וחלילה שרפה, אנחנו צריכים לזכור למה יש חוסר בכוחות כיבוי האש.

יעל כהן-פארן: עוד כמה מספרים: מקצצים 66 מיליון שקלים ממשרד הבריאות, אז במקום זה נותנים למתנחלים עוד 48 מיליון שקלים לחטיבה להתיישבות; מקצצים 20 מיליון שקלים בבתי-הספר היסודיים, ונותנים 70 מיליון שקלים עבור מבנים של משרד הדתות; מקצצים 27 מיליון מהצהרונים, כך שכל משפחה שנאבקת לסיים כל חודש עדיין צריכה לשלם מעל 3,000 שקל בשביל חינוך לילדים מתחת לגיל שלוש וכ-1,000 שקלים – 1,500 שקלים – לילדים גדולים יותר עבור הצהרונים.

יעל כהן-פארן: הקימו כאן בכנסת ועדה חדשה, ועדה שאני אפילו חברה בה, לשוויון וצדק חברתי – הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, זה השם שלה.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראו, אני נוכחת בדיוני הוועדה, באמת כל מי שנכח במחאה החברתית, כל הפעילים החברתיים, מתמוגגים בדיונים האלה.

יעל כהן-פארן: אבל מה לעשות – הפער הנורא והכואב בין הדיבורים והמעשים: מה שמעניין את הממשלה הזאת זה לא הצדק החברתי, זה לא החלשים, זה לא הנכים וזה לא הקשישים.

יעל כהן-פארן: את הממשלה הזאת מעניינת רק העברת כספים למקורבים.

יעל כהן-פארן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת פארן.

יואל חסון: יש פה שלוש וחצי דקות.

יעל כהן-פארן: התחלת מאוחר.

יואל חסון: כל הכבוד לך.

אופיר אקוניס: הכניסה את כל הטיעונים בזמן קצר.

יואל חסון: חבר הכנסת בן ראובן – –

יעל כהן-פארן: התחלת מאוחר את השעון.

יואל חסון: – – איש התנועה, המחנה הציוני – בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: וואו, איזה קהל מגוון.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אין מילה אחרת לתאר את תהליך הכנת תקציב 2017–2018 והצגתו אלא בשמו: חוק החלטורה; או כמו שאמר יושב-ראש ועדת הכספים קודם, הוא התייחס לתהליך ואמר ביושר: שלומיאליות.

איל בן ראובן: ולשמחתי, שמעתי עוד ראשי ועדות שהעלו פה תהיות לגבי התהליך, חוק ההסדרים והתקציב הלא-ראוי שיהיו כאן.

איל בן ראובן: מה שנראה כאן בחודשים האחרונים, מאז הצגת התקציב וההצבעה בקריאה ראשונה על התקציב הנוכחי, שהדמיון בינו לזה שאנחנו מתבקשים להצביע עליו היום הוא מקרי לחלוטין, מה שראינו כאן בשבוע האחרון הוא משחק כדורעף, כשהכדור הוא מיליארדים שעפים מצד לצד, ובסופו כל דאלים גבר.

איל בן ראובן: ואני שואל: זה תקציב מדינה או חלטורה?

איל בן ראובן: והתשובה ברורה.

איל בן ראובן: אני מניח שיושב-ראש ועדת הכספים ורבים מהחברים, בסתר לבם יודעים היטב את התשובה: זו חלטורה אחת גדולה.

איל בן ראובן: זו חלטורה של פקידים חכמים ומתוחכמים, שמנצלים פלטפורמה של חוק הסדרים, שראוי לבחינה מעמיקה.

איל בן ראובן: האם לא עברנו את גבול השטחיות?

איל בן ראובן: זו פלטפורמה לחברי כנסת ללחוץ ולקבל צ'קים שמנים, גם אם לא לכיסם, למימוש מטרותיהם שלהם, שבוודאי אינן עומדות במבחן המושג סדר עדיפות לאומי.

איל בן ראובן: זו חלטורה בלתי נסבלת, שלא להשתמש במילים כמו שוחד פוליטי, אבל לצערי זה זה.

איל בן ראובן: בכל ארגון אחר זה עניין פלילי.

איל בן ראובן: ואני קורא לכם, לקואליציה: תעצרו את זה, אתם עוד יכולים לעצור את זה היום, את התופעה הנוראה הזאת.

איל בן ראובן: והנחתות של מיליונים ומיליארדים בהינף יד מטעמים של הסכמים קואליציוניים וכוחות אחרים, שלעתים הקשר בינם לבין הצורך האמיתי של אזרחי המדינה מקרי בהחלט.

איל בן ראובן: את התהליך השטחי הפסול הזה ראיתי פעם ראשונה, ואודה, כבוד היושב-ראש, שנפגעתי באופן אישי: קיצור השירות בצה"ל מ-32 חודשים ל-30 חודשים מתקבל בחוק ההסדרים.

איל בן ראובן: אומר: לא עבודת מטה, לא דיון רציני.

איל בן ראובן: עצם החיבור של קיצור שירות בצה"ל, שנוגע לרוב המשפחות פה בישראל, למושג הקלוקל הזה בתצורתו הנוכחית, חוק ההסדרים, הוא מעליב, הוא פגיעה בנושא.

איל בן ראובן: והנה, אני אומר לכם מהשטח, כבוד היושב-ראש וכבוד השר, מהמפקדים בשטח, יש טענות קשות על פגיעה בצורך המבצעי.

איל בן ראובן: ורק לפני שעה הופתעתי, אני מודה, לראות את דבריו של שר הביטחון, שאומר:

איל בן ראובן: קיצור השירות לצבא הסדיר הוא גזירה שאי-אפשר לעמוד בה – לפני שעה, ממש במקביל להצגת יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון את הנושא.

יואל חסון: אז איך זה עבר, איך זה קודם?

איל בן ראובן: שאלה טובה.

איל בן ראובן: אם אתה זוכר – – –

יואל חסון: איפה היה הצבא?

איל בן ראובן: אם אתה זוכר, אמר יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון: היה אחד שהתנגד – עבדך הנאמן.

איל בן ראובן: אולי צודקים שר הביטחון ומפקדי צה"ל ואולי לא, אבל האם זה לא ראוי לבדיקה, ללמוד לקחים ממה שעשינו עד עכשיו, להבין משמעויות של הקיצור הקודם?

איל בן ראובן: אני מדבר על עבודת מטה, קבלת החלטות וחקיקה על בסיס של עבודה.

איל בן ראובן: זוהי רק דוגמה לשטחיות.

איל בן ראובן: אבל, חברים וחברות, זה עוד נושא שנדון לעומק לעומת מחזה האבסורד של השבוע האחרון: שינויים באמצע הלילה של חוק מיסוי דירה שלישית, כשהיועצים המשפטיים אומרים: עד כאן – והחוק עובר.

איל בן ראובן: ועמונה – איזה שיעור נפלא לאזרחי מדינת ישראל.

איל בן ראובן: 40 משפחות יקרות, באמת יקרות, שראויות לטיפול אחר, שנעטפות בערמות של פורעי חוק שנאספים למלחמה, לקרב, נגד חוקי מדינת ישראל שלנו, ונגד אלו שתפקידם לממש את החוק: שוטרים וחיילי צה"ל.

איל בן ראובן: ואיזה ניצחון – כן, פורעי החוק, איימתם וניצחתם.

איל בן ראובן: פתרונות ששאלת חוקיותם גדולה.

איל בן ראובן: וכבר נשמעים האיומים: אם לא נקבל את כל תאוותנו, נחזור לקרב.

איל בן ראובן: ואתה, ראש הממשלה, ושריך, ולצערי יועצך המשפטי – ויש לי הרבה כבוד אליו, אני מכיר אותו – שנאלם דום, כנועים, ומשכנעים עצמכם שהנכם חלק מהניצחון.

איל בן ראובן: והתקציב – מה הבעיה?

איל בן ראובן: 130 מיליון שקל בהנחתה לכיוון.

איל בן ראובן: קטן עליכם.

איל בן ראובן: אז החקלאים, שיחזרו לביתם ויפסיקו להפריע לכם כאן בגשם בירושלים.

איל בן ראובן: והם, שימשיכו לסגור משקים.

איל בן ראובן: ושילדיהם, חס וחלילה, לא ימשיכו בחקלאות.

איל בן ראובן: ושהמתווכים והרשתות ימשיכו לחגוג משוד החקלאים הנפלאים שלנו.

איל בן ראובן: וכאן נגמרת הציניות.

איל בן ראובן: אלו שמגדלים ירקות, פירות – אנחנו מאבדים אותם.

איל בן ראובן: מה, לא ברור שמדינת ישראל ללא חקלאות זו לא המדינה הציונית שלנו?

איל בן ראובן: ואני קראתי להם אתמול: תלמדו להילחם.

איל בן ראובן: עד שלא תעצרו את השווקים למשך זמן, הממשלה הזו תמשיך להבטיח, ואת הכסף לשלוח לעמונה, לסל תקציב לפעולות רשת "מעיין החינוך התורני" ולוועד מקומי בחברון, ועוד ועוד דוגמאות.

איל בן ראובן: ואתה, ראש הממשלה, שעמדת מול החקלאים רק לפני חודשיים כאן בכנסת והבטחת להיכנס לנושא, הייתה לך הזדמנות אתמול לצאת בגשם ולבשר להם משהו.

איל בן ראובן: אבל שר האוצר שלך ושר החקלאות שלך מתווכחים, ואין מי שיכריע למען החקלאים.

איל בן ראובן: ולתושבי הצפון – מילים, מילים ועוד מילים; גם היום מילים, ואנחנו שבענו ממילים.

איל בן ראובן: אולי מישהו יצליח סוף-סוף להציג לנו את התוכנית האסטרטגית הרב-שנתית הנדרשת לצפון?

איל בן ראובן: מקומות עבודה לצעירים, הטבות לעסקים, בריאות ועוד ועוד.

איל בן ראובן: עד היום, עד לפני שעתיים – מילים וצעקות.

איל בן ראובן: בתקציב שעליו הולכים להצביע מחר אין כלום, אין שורה על הצפון.

איל בן ראובן: מיגון תושבי הצפון – ראינו את דוח מבקר המדינה לפני שבוע, ואני קובע, כאיש מקצוע: תושבי ישראל, בדגש על תושבי הצפון, מופקרים בהיבט מוכנותם הפיזית למערכה הבאה, שלצערי היא בלתי נמנעת.

איל בן ראובן: ואתם, כמעט בדרך הטבע ממתינים בעצלתיים לוועדת החקירה של אחרי המערכה.

איל בן ראובן: אין כרגע בַּשּׁוּרוֹת תקציב שמגרד את הצורך לפעולה רב-שנתית לקידום הנושא.

איל בן ראובן: אני אומר לכם: אל תגידו לא ידענו.

איל בן ראובן: הנה, אנחנו אומרים.

איל בן ראובן: אבל תקציב של עשרות מיליונים שבא לחפות על תהליך קבלת החלטות כושל בנושא תאגיד השידור הציבורי – יש ויש.

איל בן ראובן: תהליך שמזכיר לנו את תהליך בניית והצגת התקציב הרע הזה, שבמסגרתו, בהחלטות חטופות, ממי מורידים את הצרכים הקואליציוניים והאחרים ומייצרים הפחתה רוחבית – שהיא פסולה כעיקרון – זה יורד ממשרד החינוך – כן, מחינוך; בעיני, החשוב ביותר – מרשויות מקומיות שבקושי עומדות על הרגליים; ממשרד הרווחה, וזאת לאחר דוח העוני שמשום מה, ככל הנראה, לא שובר לאף אחד את הלב והכיס, כמו הצורך בהנצחת רבנים מחשבון המדינה ושיפוצים והתאמת מבנים ב"מעיין החינוך התורני".

איל בן ראובן: 2 מיליון עניים, 700,000 ילדים שלא אוכלים כל יום ארוחה חמה – זו הכותרת.

איל בן ראובן: ואני שואל: רבותי, אנה הגענו ולאן אנחנו הולכים?

איל בן ראובן: התקציב יעבור, ואני ממליץ לכם, ממשלת ישראל, בשביל מדינת ישראל, לקיים תחקיר עמוק על בניית התקציב הזה, על התהליך הנורא הזה.

איל בן ראובן: ואולי זאת משימה חשובה ביותר למבקר המדינה.

איל בן ראובן: חברי, אין צמיחה, יש עוני נורא, והתקציב הזה עצוב.

איל בן ראובן: נראה שכך לא בונים תקציב, וכך גם לא בונים מדינה.

איל בן ראובן: חבל.

איל בן ראובן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן ראובן.

יואל חסון: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אם אפשר, בגלל שכולם אומרים, כולל חבר הכנסת בן ראובן – לא, זה רק תיקון לפרוטוקול – כולם מזכירים פה את התאגיד.

אופיר אקוניס: שמו: "תאגיד השידור הישראלי", לא "הציבורי".

אופיר אקוניס: כולם פה – – – אין נאום שהוא לא מוזכר.

יחיאל חיליק בר: אבל לא זה הדבר החשוב.

יחיאל חיליק בר: אני תיקנתי.

אופיר אקוניס: לי זה חשוב.

יואל חסון: אתה חושב של"תאגיד השידור הישראלי" יש יותר סיכוי להתקיים?

אופיר אקוניס: שאלה מאוד מעניינת.

יואל חסון: יש לך תשובה או אין לך?

יואל חסון: חשבתי שאתה בחור אמיץ, השר אקוניס.

אופיר אקוניס: הפתעות, הפתעות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עשר דקות.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, שמעתי הרבה מהנאומים לגבי התקציב הבא, ודומני שלמעט הרשימה המשותפת אף אחד לא התייחס לתיק הגדול ביותר, הוא תיק הביטחון.

איימן עודה: כנראה זו הפרה הקדושה שאף אחד לא מנסה לבדוק, לחשוב אם זו היא גזירת הגורל או שזו מדיניות מטעם הממשלה.

איימן עודה: אני, אולי גם בהיותי אזרח ערבי במדינה, מבין ומרגיש, וגם הרגשתי בעבר, את הקשר בין המדיניות הביטחונית ובין המדיניות התקציבית, לרבות בתיקים כמו הרווחה, הבריאות והרשויות מקומיות.

איימן עודה: אני אמרתי שכבר הרגשנו, כי אני זוכר את תקופת אוסלו; זוכר את התקופה שהמעיטו בביטחון היתר, כי כולנו רוצים ביטחון אמיתי ואף אחד לא התנגד לביטחון אמיתי, אבל הרגשנו כאשר לא מעבירים עוד יותר כסף לביטחון שהוא לפי מדיניות, אלא מעבירים אותו לטובת האזרחים המוחלשים; כולם חווינו והרגשנו איך שהאזרחים הפשוטים יכולים ליהנות מכסף זה.

איימן עודה: והשבוע הזה, בצל מה שקרה עם עמונה, שדיברנו עליה במשך חודשיים – במקום לדבר על תקציב של כ-400 מיליארד שקלים אז מדברים על עשרה בתים במשך חודשיים שלמים.

איימן עודה: אוי ואבוי, אוי ואבוי, כמה הפטריוטיזם הוא מפלטו האחרון של הנבל; כמה אפשר להמחיש ולראות בעינינו את האמירה הנכונה הזו.

איימן עודה: הכי קל, במקום לדבר על כלכלה, על תקציב, על חיי היום-יום של האנשים – מה עוד?

איימן עודה: מאשימים את חברי הכנסת הערבים שהם מדברים על השטחים יותר מאשר על הסוגיות של האזרחים עצמם.

איימן עודה: זו הממשלה שלא מדברת – היא עושה.

איימן עודה: חלקה חי שם, בהתנחלויות; מעבירה את הכסף שלנו, של משלמי המסים, לשטחים הכבושים.

איימן עודה: הם עושים, ומאשימים אותנו, אותנו, שאנחנו מטפלים בסוגיות של השטחים במקום לטפל בסוגיות של האזרחים שלנו.

איימן עודה: מה שהכי נורא זה שיש כסף.

איימן עודה: חברים, יש כסף במדינה, אבל הממשלה מחליטה לשים אותו בידיים של העשירים ביותר.

איימן עודה: אתם שומעים טוב: לוקחים ממי שאין ונותנים למי שאין.

איימן עודה: אתם, שרי הממשלה, החלטתם אתמול שאפשר לקצץ בבריאות, לקצץ ברווחה, לקצץ בהשכלה הגבוהה, אחרי שהגשתם לכנסת תקציב.

איימן עודה: ברגע האחרון קיצצתם מיליארד ו-200 מיליון שקלים, כי צריך, לדעתכם, כסף לדברים אחרים: 150 מיליון שקלים כדי לפצות את מתנחלי עמונה, אלה שגזלו את האדמות, שגנבו את האדמות מאנשים פרטיים.

איימן עודה: אוי לבושה.

איימן עודה: לא מתביישים.

איימן עודה: איפה המוסר?

איימן עודה: איפה המוסר?

איימן עודה: אני נפגשתי עם בעלי אדמות מעמונה.

איימן עודה: נפגשתי אתם, האנשים הפשוטים, בעלי האדמות.

איימן עודה: אישה זקנה בעלת אדמה אמרה לי: זו האדמה שלי, גזלו לי את האדמה.

איימן עודה: יושבים על אדמות שבית-המשפט קבע שהן שייכות לבני-אדם אחרים.

איימן עודה: אתם מבטיחים לכל משפחה כזאת וילה של 180 מ"ר על הגבעה הסמוכה.

איימן עודה: אותם צריך לשקם, אבל לא חשוב, לדעתכם, לשקם בישראל את הקשישים, את הנכים, את החולים, את הנזקקים, את הילדים במצוקה; כל אלה לא חשובים.

איימן עודה: אני שמעתי שיש לנו שר חברתי ששמו משה כחלון.

איימן עודה: רבותי, הוא שר בממשלה ניאו-ליברלית.

איימן עודה: התקציב הוא ניאו-ליברלי לחלוטין, עם שר – אני מציע לקרוא לכחלון במקום "השר החברתי" – "שר הנקודות החברתיות בתקציב הניאו-ליברלי", כי יש לו נקודות חברתיות.

איימן עודה: למשל, מי שמגיע לגיל 18 מגיע לו 20,000 שקלים.

איימן עודה: נקודה חברתית טובה, אני תומך בה.

איימן עודה: ניצולי שואה, גם מהעולם הערבי – אני ערבי ותומך בה, כי להיות בן-אדם, בכל מקרה, בכל מקום – אז אני תומך.

איימן עודה: אז הנה, יש לנו שר של נקודות חברתיות.

איימן עודה: מצליח פה, מצליח שם; עוד הישג חברתי נחמד פה, הישג חברתי נחמד שם.

איימן עודה: אדוני, שר האוצר, זה תקציב של כמעט 400 מיליארד שקלים.

איימן עודה: זה לא 20,000, 2 מיליון, 200 מיליון, 700 מיליון.

איימן עודה: ויש עוד נקודה חשובה, ואני רוצה לדבר עליה: התוכנית הכלכלית עבור האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: חברים, אתם יודעים כמה אנחנו משלמים מדי שנה?

איימן עודה: חברתי אורלי, את יודעת שבמדינה לא יודעים שהערבים משלמים מדי שנה 36 מיליארד שקלים מסים?

איימן עודה: 36 מיליארד שקלים מסים.

איימן עודה: אני לא מדבר על עוולות העבר, על הפקעת האדמות, על כל העוול.

איימן עודה: אני מדבר על 36 מיליארד שקלים שאנחנו משלמים מדי שנה.

אורלי לוי אבקסיס: כל האזרחים משלמים.

איימן עודה: אבל כל האזרחים משלמים.

איימן עודה: לא, אני רוצה להוסיף משהו: אנחנו משלמים מסים אפילו פחות מהאחוז שלנו.

איימן עודה: אנחנו משלמים 11% מהמסים, ואנחנו 16% מהאנשים מעל גיל 18, כלומר צריך לשלם עוד יותר.

איימן עודה: אז עוד תעסוקה לערבים – עוד משלמי מסים; עוד תעסוקה לנשים הערביות – עוד משלמות מסים.

איימן עודה: זה טוב לאישה הערבייה, טוב לחברה הערבית, טוב לכלכלה בכלל; טוב לכל בן-אדם במדינה.

איימן עודה: לכן, אנחנו גם משלמים מסים, אבל גם יש פוטנציאל אדיר.

איימן עודה: אז, עם האנשים שמשלמים מדי שנה 36 מיליארד שקלים – הציעו לנו תוכנית כלכלית גרנדיוזית.

איימן עודה: האמת, אנחנו השפענו עליה, אין ספק בזה, ישבנו עם האוצר ושינינו פה, שינינו שם, השפענו.

איימן עודה: אבל מה התוכנית הזו?

איימן עודה: זו תוכנית ליברלית שמדברת על כסף טוב מבחינת האוצר.

איימן עודה: מה זה כסף טוב?

איימן עודה: זה כסף שמושקע וחוזר למדינה.

איימן עודה: אני בעד.

איימן עודה: אני בעד.

איימן עודה: win-win situation, בעד.

איימן עודה: אבל מה חסר בתוכנית הזו?

איימן עודה: לא רק שבשביל לסגור את הפערים צריך 64 מיליארד שקלים, לא רק, אלא הבעיה החברתית: שם לא תשמעו, לא גישה חברתית ולא גישה אזרחית.

איימן עודה: כלומר, לא תשמעו על רווחה, לא תשמעו על בריאות, חוץ משורה אחת: איחוד בתי-חולים בנצרת.

איימן עודה: אז אם לא יקרה איחוד, אז לא מגיעה בריאות לערבים?

איימן עודה: 25% מהחולים הם ערבים.

איימן עודה: לא תשמעו: זקנים, גמלאים, כי זה כסף לא טוב, זה כסף שלא חוזר, לא חוזר למדינה.

איימן עודה: אוי לרשעות; זה הכסף הטוב ביותר.

איימן עודה: זה הכסף האנושי, כסף הצדק החברתי, כסף שכן חוזר למדינה.

איימן עודה: אבל, תלוי מה התפיסה החברתית של שר האוצר, של משרד האוצר.

איימן עודה: כולנו יודעים מיהו מנהיג האוצר האמיתי, בנימין נתניהו עם המדינות הניאו-ליברלית הידועה שלו.

איימן עודה: ויש לנו שר נקודות חברתיות, שמו משה כחלון.

איימן עודה: חברים, מסיבות אלה אני קורא לכם להתנגד להצעת התקציב.

איימן עודה: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איימן עודה.

יואל חסון: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: חיים ילין לא דיבר כבר קודם?

יואל חסון: יש לו פרוטקציה.

חיים ילין: מה זאת אומרת?

אופיר אקוניס: נדמה לי שכשנכנסתי אתה דיברת.

חיים ילין: אתמול.

אופיר אקוניס: זה היה אתמול?

חיים ילין: אתמול.

יואל חסון: איך הזמן עובר מהר, אדוני, כשנהנים.

אופיר אקוניס: – – –

חיים ילין: כבוד השר, אנחנו כל כך נהנים פה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

חיים ילין: שממש – אין, אנחנו מחברים – – –

אופיר אקוניס: אז זה היה אתמול.

אופיר אקוניס: נכון, נכון.

חיים ילין: מחברים את הימים.

חיים ילין: דרך אגב, אנחנו כולנו גם נישאר לישון פה כמובן, אז האוצר צריך להוציא עוד כסף.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אזרחי ישראל, שכחו אתכם.

חיים ילין: שכחו אתכם בצפון; שכחו את התוכנית של 17 מיליארד שקלים שהבטיחו לכם; שכחו אתכם בפריפריה בקיצוץ הרוחבי; שכחו את ההורים העובדים שנאנקים תחת תשלומי מעונות-היום; שכחו את תושבי הדיור הציבורי שמחכים כבר עשור לקורת גג; שכחו לטפל בכבישים בזמן שעשרות נהרגים כל שבוע בתאונות דרכים; שכחו את ילדי דור העתיד, שצמא לכיתות קטנות יותר; שכחו את המורים שעובדים הרבה ומשתכרים הרבה פחות; שכחו אתכם, הסטודנטים, שטובעים תחת שכר הלימוד הגבוה ויוקר המחיה; שכחו אתכם, אחי החקלאים; שכחו את האזרחים הפעילים שרוצים להשפיע בדירקטוריונים הממשלתיים אך נבלמים על-ידי מקורבים לצלחת.

חיים ילין: ולמרות כל אלו, לא שכחו את כולם.

חיים ילין: אתכם, תלמידי הישיבות, לא שכחו, תקבלו יותר מ-1 מיליארד ש"ח למוסדות תורניים; אתם, בעלי ההון, גם בתקציב הזה לא שכחו שמעכשיו תוכלו להתעשר יותר ולשלם פחות; אתם, עם האצבע הכי יקרה בכנסת, כן, כן, אתם, חברי הקואליציה, האמינו לי שאתמול קיבלתם כ-300 מיליון שקל.

חיים ילין: אין אצבע יקרה יותר מהאצבע שאתם אתמול הסכמתם לקבל, תמורת זה שתתמכו בתקציב.

חיים ילין: שכחו אתכם, תושבי ותושבות מדינת ישראל, העיקר הכיסאות ופחות טובת העם.

חיים ילין: ככה לא מנהלים מדינה.

חיים ילין: איבדתם את הבושה, ואזרחי ישראל יבואו אתכם חשבון.

חיים ילין: אני רוצה להקריא את הרשימה שכבר כמעט כולם הקריאו, אבל אני אקריא אותה שוב: 80 מיליון ש"ח לחבר הכנסת גפני, 43 מיליון לחבר הכנסת ביטן, 32 מיליון לחבר הכנסת יואב קיש, 20 מיליון לחבר הכנסת דוד אמסלם, 40 מיליון למיקי זוהר, 10 מיליון לחבר הכנסת אורן חזן, 10 מיליון לחברת הכנסת נאוה בוקר.

חיים ילין: חברים יקרים, השלטון המקומי נמצא פה במזנון.

חיים ילין: הולכים לקצץ במענקי האיזון 300 מיליון ש"ח, שזה 10% מתקציבי האיזון.

חיים ילין: אין בושה למדינה.

חיים ילין: סגרתם – כחלון, אתה, אתה, אתה, האוצר, ובנימין נתניהו – סגרתם אתם על מענק איזון של 3.1 מיליון שקל, קיפלתם אותם בעיר עולים, הם הסכימו ללכת אתכם למתווה להקמת הקרן של הארנונה, ובסוף קיצצתם אותם ב-300 מיליון ש"ח, ב-10% של מענקי האיזון.

חיים ילין: מענקי איזון, אני אומר לכם את זה עכשיו, הם לא שווים 300 מיליון, הם שווים 1.2 מיליארד, כי כל ראש רשות יודע שהשקל הפנוי הזה הוא שקל למצ'ינג.

חיים ילין: אם הוא יודע לעבוד הוא מקבל עוד 3 שקלים מהמדינה, ממשרד החינוך ומשרד הרווחה, ובכל מה שהוא יכול להביא.

חיים ילין: אבל אתם, שר האוצר וראש הממשלה, את אותו הסכם עם חבר שלכם, עם חיים ביבס, אתם שברתם את ההסכם ואת המילה.

חיים ילין: ואין לכם בושה, אתם באים ומוציאים "פוש" בתקשורת, כבוד ראש הממשלה, "פוש" שאין שביתה מחר, בשביל להטעות את אזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: ואתם לא מתביישים לשקר גם לעם כמו שאתם משקרים בתקציב.

חיים ילין: אין טיפת הוגנות, אין טיפת יושרה.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: ריבונו של עולם.

חיים ילין: אתם יודעים שהשלטון המקומי הוא היחידי שיודע לבצע?

חיים ילין: למי הולכים כשיש בעיות של רווחה או חינוך, הולכים לשר או הולכים לראש הרשות?

חיים ילין: למי הולכים כשהטילים מתפוצצים, לשר הביטחון או לראש הרשות?

חיים ילין: הוא האבא של האזור.

חיים ילין: ואתם, במקום לעמוד בהסכם ולתמוך בהם ולהגדיל את התקציבים, כי כל שקל שם הולך בדיוק למקומות שאתם רוצים, אז אתם רק מדברים.

חיים ילין: פותחים ועדה לצמצום פערים, ומצד שני אתם נותנים להם פטיש בראש.

חיים ילין: אני מתבייש.

חיים ילין: אני מתבייש בזה שלתקציב הזה לא רק שאין אופק, אין גם מילה ויושרה.

חיים ילין: אפשר להתווכח על אידיאולוגיה, אפשר להתווכח על הרבה מאוד דברים, אי-אפשר לסבול ולהתווכח עם זה שאתם עובדים על האזרחים בעיניים.

חיים ילין: בשנת 2000 מענק האיזון היה 4 מיליארד שקל.

חיים ילין: 4 מיליארד שקל הוא היה.

חיים ילין: הבאתם אותו לקיצוצים עד 2.3 מיליארד שקל.

חיים ילין: סוף-סוף אולי יש בבסיס התקציב אמונה שמשהו יכול להשתנות, ושברתם את זה.

חיים ילין: ומחר כל הערים, כל ראשי המועצות המקומיות והאזוריות ישבתו.

חיים ילין: מחר לא יהיו לימודים, לא יאספו אשפה, ויסגרו את כל הדלתות.

חיים ילין: לא בגלל שהם רוצים לסגור, לא בגלל שהם עומדים שם – כי זאת הדרך היחידה להסביר לממלכה, לממשלת ישראל, לעומדים בראשה, שאין דרך אחרת.

חיים ילין: מילה זאת מילה.

חיים ילין: ואתם יודעים מה, רוב ראשי המועצות, רוב ראשי הערים הם ליכודניקים.

חיים ילין: וזה לא משנה, כי הם יודעים לבצע.

חיים ילין: אבל אתם, מה שאתם עושים, אתם בוגדים אפילו באידיאולוגיה שלכם.

חיים ילין: כבוד השר, איך?

חיים ילין: איך אתם עושים את זה?

חיים ילין: זה לא מתאים.

חיים ילין: אתה יודע מה, עזוב אותך ממדינה גדולה, שתי מדינות, לא מתאים לכם לעשות את הדבר הזה.

חיים ילין: לך תדבר עם חיים ביבס, הוא רותח שם מאחורה.

חיים ילין: לך תדבר עם השלטון המקומי.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר: דין דימונה כדין עמונה.

חיים ילין: למה?

יואל חסון: הראשון, אגב, שאמר את זה זה אני.

יואל חסון: לקחו לי את הססמה.

יואל חסון: אני עוד אבקש מהם זכות יוצרים על הדבר הזה.

יואל חסון: הראשון שאמר את זה פה על בימת הכנסת זה אני.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לתת לך תמלוגים.

יואל חסון: אני מוותר עליהם, אסור לנו.

יואל חסון: אני תורם את זה לשלטון המקומי באהבה.

חיים ילין: אבל – – –

אופיר אקוניס: זה תקדים רע מאוד.

יואל חסון: תרומה לשלטון המקומי?

אופיר אקוניס: לא, תרומה לשלטון המקומי זה מצוין.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ילין צריך לדעת, כיוון שהוא גם שכן, שכאשר נאמר "דין נצרים כדין תל-אביב" – נצרים פונתה.

אופיר אקוניס: אני מקווה שתל-אביב לא בעקבותיה.

אופיר אקוניס: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים ילין: חברים, תסלחו לי.

חיים ילין: אני מאוד שמח על השיח הזה.

חיים ילין: אני מוכן לשבת אתכם עד מחר בבוקר, רק שזה עשר הדקות שלי, וזה לא הדיון שרציתי להגיע אליו.

יואל חסון: אני אוסיף לך דקה.

יואל חסון: אני רק אגיד לך שנראה לי שדימונה הייתה רוצה להיות עמונה.

חיים ילין: חברים יקרים, אני באמת מבקש, מי שאכפת לו – שילך למזנון וידבר עם השלטון המקומי.

חיים ילין: כבוד השר, אני אומר לך, זה עכשיו לא כן ליכוד, לא ליכוד; כן ימין, לא שמאל; זה מילה במילה.

חיים ילין: זה צריך להיות כבוד לבני-אדם שיושבים פה במשכן.

חיים ילין: אחרי זה מה?

חיים ילין: מה אנחנו הולכים ואומרים לבני-אדם, אזרחי מדינת ישראל – שמילה היא לא מילה?

חיים ילין: אבל, חברים, אני רוצה לספר לכם את הסיפור העגום ביותר שנכחתי בו היום.

חיים ילין: היום נתנו פרס לניצולי שואה שתרמו למדינת ישראל.

חיים ילין: אני לא רוצה לתת שמות.

חיים ילין: המנחה היללה את אחד מחברי הכנסת שאתמול בלילה קיבל 5 מיליון שקלים, והוא תרם 1.5 מיליון לנזקקים שצריכים טיפול שיניים.

חיים ילין: תגידו, הוא תרם מהכסף שלו?

חיים ילין: הוא הרוויח את זה?

חיים ילין: לאן הגענו?

חיים ילין: מאיפה הוא תרם את זה?

חיים ילין: זה כסף של כולנו.

חיים ילין: מישהו נתן לו אותו והכניס אותו לסעיף.

זוהיר בהלול: הוא גזר קופון.

אורלי לוי אבקסיס: לפחות הוא עשה משהו חיובי, וגם העביר כסף לטיפול נמרץ בפריפריה.

חיים ילין: לא, השיטה היא לא השיטה.

אורלי לוי אבקסיס: השיטה היא נוראית.

חיים ילין: השיטה היא לא שיטה, זה נורא.

חיים ילין: גם אם יהיה הצודק ביותר, והתקציב הבסיסי שהוא הכרחי להציל חיי אדם, את זה הממשלה צריכה לעשות, ולא קומבינות, כי חייב להיות פרצוף.

חיים ילין: אחרי זה באים לממשלת ישראל ולכנסת ישראל – ומה אומרים?

חיים ילין: לא סומכים עליהן.

חיים ילין: לאן הידרדרנו?

חיים ילין: אני אומר לכם, כל מה שאמרתי עד עכשיו לא שייך, כבוד השר, לימין, לא שייך לשמאל, לא שייך לעמונה ולא שייך לדימונה; זה שייך לבני-אדם שאחראים לאזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: אנחנו לא משקפים את היושרה של הציבור בכלום.

חיים ילין: אם אנחנו עושים את הקומבינות האלה, לא פלא שאחרי זה פישמן יכול לצחוק כל הדרך אל הבנק – למחוק 4.5 מיליארד שקלים מהציבור וללכת לצחוק על כולם.

חיים ילין: כי אם חברי כנסת יכולים לעשות את מה שהם עושים, ושרים – להבטיח ולא לקיים, אז למה הוא כבן-אדם פרטי לא מסוגל לעשות את זה?

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תקציב עצוב.

חיים ילין: עצוב מאוד שאנחנו מגיעים ליום הזה, כאשר גם האווירה עכורה, גם גפני עולה פה על הבימה ואומר: לא היה לי ב-27 שנים שאני יושב-ראש, מעביר תקציבים בוועדת הכספים, לא היה לי אף פעם – מי ששמע אותו – תקציב כזה, לחץ כזה.

חיים ילין: אני חושב שכשאנשים שעובדים באמת קשה למען העם כמו גפני, מתוך הקואליציה, אומרים את זה, זה צריך להדליק נורה אדומה; לא צבע אדום – נורה אדומה לכל ממשלת ישראל ולכל חברי הכנסת.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, לקחתי את הדקה שאתה גנבת לי – –

יואל חסון: אבל הוספתי לך.

חיים ילין: – – דרך עמונה ודימונה.

יואל חסון: אבל הוספתי לך דקה.

יואל חסון: לא שמת לב אפילו.

חיים ילין: לא.

יואל חסון: הוספתי לך, שתדע.

חיים ילין: טוב – – –

יואל חסון: הייתי במקרה שלך נדיב, פחות אכזר.

יואל חסון: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עשר דקות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר אופיר אקוניס, לצערי, בתחילת דברי אני מעביר את תנחומי למשפחת הנערה מכפר כסרא, נערה בת 15 שנרצחה לפני כמה שעות בדם קר כשחזרה מבית-הספר לביתה.

עבדאללה אבו מערוף: הסיבה לא ברורה, אבל כל מה שיהיה – זה רצח מתועב, ואני משתתף בצערה של המשפחה ומוסר את תנחומי.

עבדאללה אבו מערוף: וג'דאן אבו חמיד חברי כנסת נכבדים, אני מודע ויודע כמו כולכם שהתקציב הזה שאנו דנים בו לא מביא בשורה של סוציאליזם, לא לשנת 2017 ולא לשנת 2018, ואפילו אין בו ניצוץ של תקווה, לצערי.

עבדאללה אבו מערוף: בכל זאת ציפיתי שלממשלה תהיה אחריות כלפי האזרחים והיא תגיש תוכנית שיראו בה כוונות טובות של התחלת דרך ללחימה בעוני ולצמצום הפערים החברתיים ולביטחון סוציאלי ארוך טווח; שיהיו בה כוונות להורדת מחירי הדירות ותביא פתרונות למשבר הדיור; תוכנית להשקעה בחינוך לטווח ארוך, כולל השכלה גבוהה חינם, או לפחות הפחתת שכר הלימוד הגבוה; תוכנית להשקעה בבריאות, כולל קיצור תורים לניתוחים, שיפור השירות הרפואי בכלל וצמצום תורים בחדרי המיון.

עבדאללה אבו מערוף: במקום שהאוצר יבטל את המע"מ, המס האכזרי על האזרח, הוא מוריד את המס על חברות ל-22%, כולל לטייקונים, ונותן להם מתנה בסך 3 מיליארד שקלים – סכום שיכול היה במידה רבה לצמצם ולהוריד את הממדים של העוני.

עבדאללה אבו מערוף: לפי התקציב המוצע אין לממשלה תוכנית, לא לטווח ארוך, לא לטווח קצר ולא לטווח ארוך ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, התקציב משקף את מדיניות הממשלה כלפי האזרחים, ולפנינו מדיניות תקציבית שהיא רחוקה מלדאוג לאזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: שם המשחק הוא כסף, וכסף יש מספיק באוצר.

עבדאללה אבו מערוף: יש מספיק כסף באוצר, אבל צריך שהוא יושקע במקומות הנכונים.

עבדאללה אבו מערוף: צריך חלוקה צודקת, נכונה והוגנת; בשלב זה אני אפילו מוותר על כך שהחלוקה תהיה שוויונית.

עבדאללה אבו מערוף: אבל לפנינו חלוקה דורסנית, לא-אנושית וגרועה, כפי שראינו וחווינו בוועדת הכספים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, שוב אני מצטט את דברי הוגה הדעות ברנרד שו: הקפיטליזם הוא כמו הזקן והקרחת שלי – ייצור בשפע וחלוקה לא צודקת וגרועה.

עבדאללה אבו מערוף: אתמול בלילה צפינו בתיאטרון האבסורד בוועדת הכספים וחווינו מעשה בזוי של חלוקת 60 מיליון שקלים לשלושה חברי כנסת תחת הכותרת "הסכמים פוליטיים".

עבדאללה אבו מערוף: פעם ראשונה אני שומע – הסכמים פוליטיים לחברי כנסת שהם בקואליציה.

עבדאללה אבו מערוף: הדבר הזה לא מוסרי, לא מתקבל על הדעת.

עבדאללה אבו מערוף: אלו בהחלט עסקאות שנעשו תחת איומים של אי-תמיכה בתקציב מצד חלק גדול מחברי הקואליציה.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, לצערי הרב, שמענו שיש עסקאות ודילים אחרים שגם הם בוצעו בסחיטה.

עבדאללה אבו מערוף: במהלך הדיונים האחרונים על התקציב מחליטה הממשלה לבצע קיצוץ רוחבי על חשבון החינוך, הבריאות, הרווחה.

עבדאללה אבו מערוף: להלן כמה דוגמאות: קיצוץ של 27 מיליון שקלים בתקציב הצהרונים; קיצוץ של כמעט 4 מיליון שקלים בתקציב מערך הכבאות; קיצוץ של 66 מיליון שקלים במשרד הבריאות; קיצוץ של 20 מיליון שקלים בבתי-ספר יסודיים.

עבדאללה אבו מערוף: לאן יועברו הכספים האלו שנגזרו מהשכבות החלשות?

עבדאללה אבו מערוף: 48 מיליון שקלים – לחטיבה להתיישבות; 2 מיליון שקלים – לוועד המקומי בחברון.

עבדאללה אבו מערוף: ומה עם ממשלת ההתנחלויות?

עבדאללה אבו מערוף: ראינו שבאופן פתאומי הופרשו 130 מיליון שקלים להתנחלות עמונה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חלוקת התקציב הלא-נכונה והגרועה ביותר היא חלקו של משרד הביטחון, הפרה הקדושה בתקציב, שבולע יותר משליש מהתקציב כולו.

עבדאללה אבו מערוף: הכספים האלה מבוזבזים על המשך הכיבוש, על ההתנחלויות ועל גזלת האדמות מהפלסטינים.

עבדאללה אבו מערוף: כנסת נכבדה, עד מתי הממשלה הזאת תמשיך להפנות גב לאזרח הפשוט ותמשיך להנציח את הכיבוש הארור?

עבדאללה אבו מערוף: לי ברור ומובן הקשר הישיר בין המשך הכיבוש ובזבוז תקציבים רבים עליו לבין המשך העוני אצל אזרחי המדינה והמשך דירוגה של המדינה בתחתית סולם מדינות ה-OECD מבחינה סוציו-אקונומית.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, למרות שיותר משנה ישנה החלטת ממשלה על תוכנית החומש לפיתוח היישובים הערביים, שידועה בשם 922, התקציב הזה נשאר כקודמו, ללא שום התייחסות ליישומה.

עבדאללה אבו מערוף: גם אין זכר בתקציב לתוכנית החומש של היישובים הערביים הדרוזיים.

עבדאללה אבו מערוף: במקום שהממשלה תתחיל ביישום תוכנית החומש, מפתיע אותנו ראש הממשלה בהחלטות והנחיות להריסת בתים אצל האזרחים הערבים בתירוץ של הבנייה הלא-מוסדרת, או, מה שהם אומרים, הבנייה הלא-חוקית.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מוכנים לוותר על כל תוכניות החומש, כמה שזה יהיה מיליארדים – תחזירו לנו את כל האדמות שהופקעו מהאזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: זה מספיק לנו בשלב הזה.

עבדאללה אבו מערוף: דוח העוני מעיד על עומק העוני אצל האזרחים הערבים, על הרחבת העוני אצל האזרחים הערבים, שהוא פי כמה יותר מאשר אצל האזרחים האחרים במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: התקציב המוצע לא נותן שום תקווה להתחלת צעדים של שוויון כלפי אזרחים ערבים, וכל ההמלצות התקציביות בתוכניות החומש הן רק על הנייר, ולא מופיעות בבסיס התקציב, וכמובן, ללא אף תקנה להעברת התקציבים לייעודם הדרוש.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, עם התקציבים מובאים בחוק ההסדרים שני להיטים שכל התקשורת מדברת עליהם – ותמיד-תמיד לזרוק חול בעיניים, עם דמגוגיה; ומה הם שני הדברים האלו?

עבדאללה אבו מערוף: 50 שקל חיסכון של הביטוח לאומי?

עבדאללה אבו מערוף: בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: אבל המדינה מפקירה את החיסכון הזה בידי חברות הביטוח, ועד גיל 18 אלוהים גדול, כמה יישאר מהחיסכון הזה המזערי.

עבדאללה אבו מערוף: זו הדרך שבה מצא האוצר לנכון לצמצם את העוני ולהילחם בעוני.

עבדאללה אבו מערוף: זה ממש דבר הזוי בהחלט.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם אני בעד העלאת הקצבאות – בעד שיהיה עכשיו, מיידי – לא עוד 18 שנה; עוד 18 שנה אפשר לתת לכל אדם שרוצה ללמוד, כל נער, שנתיים חינם בהשכלה הגבוהה, אבל התוכנית הזו הזויה, 50 שקל – הזויה, סליחה, אבל זה לא תורם כלום.

עבדאללה אבו מערוף: והדבר השני, הלהיט שהוא יותר הזוי – מס על דירה שלישית, שלא פותר את בעיית הדיור, דווקא להפך.

עבדאללה אבו מערוף: כולם מעידים ויודעים שהדבר הזה הוא דבר לא רק הזוי; דבר בכלל-בכלל לא מקובל.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא יוריד את מחירי הדירות אלא דווקא להפך, זה יעלה את שכר הדירות וזה לא יפתור את בעיית הדיור.

עבדאללה אבו מערוף: אפילו יושב-ראש ועדת הכספים התנגד לו, וכולנו התנגדנו לו, אבל בכל זאת המס ההזוי הזה, הדמגוגי, על דירה שלישית, דירה שמחירה מעל 1.4 מיליון – כמה דירות כאלה יש?

עבדאללה אבו מערוף: מה עוד שבעל הדירה, אם יש לו שלוש דירות, הוא יחליט על איזו דירה יהיה מס.

עבדאללה אבו מערוף: בטח זה יהיה גרושים, ובטח זה לא יפתור אף בעיה מבעיות הדיור.

עבדאללה אבו מערוף: אני וחלק רב מהחברים שלנו, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, השתתפנו בדיונים של הוועדות, ואתן דוגמה את הדיונים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הפנים, ששם חוקק חוק ההסדרים.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו תמכנו בו, והייתי שותף לחקיקת החוקים שהם טובים, אבל הדבר הפרדוקסלי, האבסורדי, הוא שהחוקים האלה מובאים בעסקה שלמה כוללת, עם חוק התקציב.

עבדאללה אבו מערוף: מצד אחד, תמכנו – יש חוקים בוועדת הפנים ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שאפשר לומר, כפי שהוצגו על-ידי ראשי הוועדות, שאי-אפשר שלא לתמוך בהם, אבל הם מובאים, בצורה פרדוקסלית, עם חוק התקציב, שכמובן אנחנו לא תומכים בו.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, השיטה הזאת, ההזויה, חוק ההסדרים עם חוק התקציב – וגם היועץ המשפטי אומר שזו שיטה לא נכונה וצריך כבר להפסיק אותה, והכנסת ורוב חברי הכנסת משוכנעים – למה עדיין זה נמשך, הקרקס הזה?

עבדאללה אבו מערוף: לא ברור.

עבדאללה אבו מערוף: אני פונה לכל חברי הכנסת: לא לתמוך בתקציב, ולהחזיר את המנדט לציבור, שהציבור יחליט, כי הממשלה כשלה בכל התחומים, ואין לה המנדט להמשיך את ניהול המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עד שזה עלה לגובה, לא התחלתי את הזמן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: ידידי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עומד מולכם בוש ונכלם.

זוהיר בהלול: אינני יודע כיצד אני יכול לתרגם את המשפט האלמותי בערבית: זהו תקציב (אומר בערבית: שהמצח מזיעה בגללו,) כלומר, זהו תקציב שגורם – בעצם, אם אני מתרגם נכון, המצח נוטפת ממנו בושה.

אחמד טיבי: בושה וכלימה.

זוהיר בהלול: כן, השתמשתי.

זוהיר בהלול: אמרתי – בוש ונכלם.

זוהיר בהלול: תודה רבה, על כל פנים, לד"ר טיבי, שהוא ערני למה שאני אומר ומשתף אותי ביחסי הגומלין המעניינים האלה, מפרה גם ומסעיר את מוחי.

זוהיר בהלול: אני באתי לכנסת ישראל בחושבי לתומי שמדובר במגדלור של דמוקרטיה הגונה ומהוגנת.

זוהיר בהלול: כאשר מדובר בחילוקי דעות, אדוני היושב-ראש, חילוקי דעות פוליטיים ואידיאולוגיים, נאמר שזה חלק מהמעגל הדמוקרטי הלגיטימי.

זוהיר בהלול: אבל כאשר מגיעים לתקציב המדינה, וכבר חוויתי תקציב מדינה אחד, ועכשיו אני חווה, לצערי הרב, תקציב מדינה שני בקריירה הפוליטית הצעירה והנעורית שלי, אני מבין שאינני מכיר את כללי המשחק בבניין הזה.

זוהיר בהלול: ידידי עיסאווי פריג' כינה בהגדרתו את מה שחוותה הכנסת בימים האחרונים כגזברות.

זוהיר בהלול: בעודו צועד אל עבר מושבו המיותם כרגע, אמרתי לו: לא מדובר בגזברות – מדובר בספסרות.

זוהיר בהלול: וכידוע, במדינת חוק, וכפי שמתחייב, במדינת ישראל – על-פי האגדות, הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון; זאת לא אגדה בעצם, כי באמת יש תסמינים של דמוקרטיה אמיתית במדינה הזו לעתים – ספסרות מנוגדת לחוק, ועל ספסרות משלמים לפעמים במאסר ולפעמים בקנס.

זוהיר בהלול: אבל לא הוא הדבר.

זוהיר בהלול: אני לא הבנתי שאם אני אמָצא בתוך חדר ועדת הכספים, אני יכול לזכות בנתח או שמא באתנן.

זוהיר בהלול: לא הייתי שם.

זוהיר בהלול: נעדרתי, משום בורותי הרבה.

זוהיר בהלול: כאשר יצא עשן לבן מחדר ועדת הכספים, מתברר – כמעט אמרתי "מסתבר" אך כבר יש הוכחות חותכות – שהמקורבים לצלחת האסורה והלא-כשרה בתוך התוואי הדמוקרטי במדינת ישראל – היא אפשרה לכמה וכמה מקורבים לקבל כספים שדיברו עליהם חברי למכביר עד הרגע הזה, והכספים האלה מחולקים כאתנן פוליטי.

זוהיר בהלול: האם זהו הבניין המואר, בניין הנאורות של הדמוקרטיה הישראלית?

זוהיר בהלול: צר לי, בעיניים כלות אני אומר: זהו בניין שהולך ומתאייד לו מהערכים הבסיסיים, מהנדבכים האמיתיים, מהתשתית הרוחנית הדמוקרטית שעליה הושתתה הקמת מדינת ישראל, שהיא, בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש – ואני אומר זאת באופן הוגן – זוהי מדינה מצליחנית.

זוהיר בהלול: אבל אם אמות הספים רועדות ומזדעזעות בבניין הזה, משמע שאולי חלפה לה תהילת עולם, והבניין הזה כבר נמצא בעלטה כבדה.

זוהיר בהלול: חברי ד"ר טיבי דיבר, ואני ישבתי כאן קשוב.

זוהיר בהלול: ד"ר טיבי, אם תוכל להישיר עיניים, זה יספק אותי, כי זה גם יסעיר את מוחי.

זוהיר בהלול: דיברת על העיוורון, ואפילו השתמשת במילת הסלנג הישראלית "עמייאת", שאני לא אוהב להשתמש בה.

אחמד טיבי: עמונה.

זוהיר בהלול: עמונה עמייאת, אבל על עמונה דיברו יותר מדי, ואני רוצה לדבר על העמייאת, על העיוורון.

זוהיר בהלול: ועלה בדמיוני הסיפור הבא מהמיתולוגיה הערבית: היה היה לפני מאות שנים פלאח עיוור ששם את פעמיו אל עבר הנהר, אדוני השר אקוניס – שם פעמיו אל עבר הנהר הסמוך, כשבידו עששית שתאיר את דרכו.

זוהיר בהלול: עששית, יעני מסבאח.

זוהיר בהלול: בדרכו נתקל בפלאח אחר, עובר אורח, שתמה בפליאה מהדהדת:

זוהיר בהלול: מדוע לך, חברי, שתישא בידך עששית שתאיר את דרכך, כאשר היא לא מושיעה לך?

זוהיר בהלול: מה אמר לו הפלאח העיוור?

זוהיר בהלול: אמר לו: אני נושא את העששית כדי שבעלי המאור לא יתנגשו בי.

זוהיר בהלול: אם ממשלת ישראל, שקובעת את תקציב המדינה, חושבת שיש לה מאור כדי לנהל את המדינה הזו בתקציב הוגן, ואפילו, הייתי אומר, לגיטימי, היא בעצם לא ניחנה לא במאור ולא במאור פנימי, לא במאור עיניים ולא במאור פנימי, מכיוון שהיא מתנגשת בערכים הקיומיים של המדינה הזו, ערכים של צדק, יושר ויושרה.

זוהיר בהלול: אתם, מר אופיר אקוניס, שר לגיטימי בממשלת ישראל, מביט בי באומץ אבל בעיניים כלות, והנך בתוכך יודע שתקציב המדינה הזו חסר עמוד שדרה, חסר סדר-יום אמין וצודק, איננו נותן מענה למצוקות ולמכאובים של השכבות החלשות במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: זהו תקציב שאיננו מייצר שוויון אלא מעמיק את האי-שוויון במדינה שחושקת, בפסיפס האנושי, בהון האנושי שלה, לייצר שוויון לא אמורפי; שוויון אופרטיבי שמושתת על צרכים ועל זעקת שכבות שנואשות ונאנקות יום-יום כדי לספק לעצמן את המצרכים הבסיסיים.

זוהיר בהלול: לא נעים לי לומר זאת, אבל אני מקבל כמעט אחת ליום טלפון ממשפחה ענייה שמבקשת ממני, מתוך הרחמים הנכמרים שבלבבי, לספק לילדים שלהם לחמנייה עם אולי פיסת גבינה דקיקה לבית-הספר למחרת היום.

זוהיר בהלול: ואינני מדבר על אלה שמחפשים את מזונם ואת צידתם במכלי האשפה.

זוהיר בהלול: אוי למדינה הזו, שהייתה פעם מדינה מצליחנית, שהופכת את האנשים לאשפתות המתניידות מפח אחד לפח השני.

זוהיר בהלול: ולסיום, מה אומר לכם, בשאלת טריוויה, המספר 6,718?

זוהיר בהלול: אלה החוקים, גברתי היקרה, מזכירת הכנסת, זה מספר שמשקף את החוקים שנחקקו עד עתה בכנסות ישראל – מאז כינונה של כנסת ישראל הראשונה ועד הכנסת העשרים.

זוהיר בהלול: אינני יודע אם זה מספר ענק או מספר צנוע.

זוהיר בהלול: נכון שהמשכן הזה, תפקידו המהותי הוא לחוקק חוקים.

זוהיר בהלול: 6,718 חוקים.

זוהיר בהלול: האם מישהו אי-פעם בדק את איכותם של החוקים האלה?

זוהיר בהלול: את צדקתם של החוקים האלה?

זוהיר בהלול: את אמינותם של החוקים האלה?

זוהיר בהלול: את יושרתם של החוקים האלה?

זוהיר בהלול: לא ולא, חברים וחברות.

זוהיר בהלול: המשכן הזה אומנם אמור ואמון על חקיקת חוקים, אבל הוא אמור ואמון על חקיקת חוקים צודקים.

זוהיר בהלול: ולא הדבר, מכיוון שפעם אחר פעם אנחנו מתוודעים לאמת המרה והמרירה שהבניין הזה מחוקק חוקים הדרתיים, גזעניים, לא צודקים, לא בגובה העיניים של בני-האדם אלא במחשכים.

זוהיר בהלול: זהו בניין שאיבד את תהילתו.

זוהיר בהלול: אוי, אוי, אוי, איך הבניין הזה עם האמרה הזו, כשתהילת העולמים חלפה לה מהבניין המגדלורי הזה, ונדמה לי שיהיה קשה מאוד לשחזר את הימים הטובים שלו.

זוהיר בהלול: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בהלול.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: חשבתי שתזכיר את הספר "על העיוורון" של סאראמאגו.

זוהיר בהלול: קטונתי.

זוהיר בהלול: הייתי צריך צלילות דעת בשביל להגיע לזה.

יואל חסון: נחמן שי יכול לדבר על זה, אם תרצה.

נחמן שי: על המגדלור.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לבוא בעקבותיו של חברי זוהיר בהלול זה תמיד אתגר, אתגר לשפה העברית, לביטוי הנפלא שלך.

נחמן שי: בעיקר אני לוקח עכשיו את ה"מגדלורי".

נחמן שי: צריך לחשוב על זה כמה שעות כדי להבין את עומק הביטוי.

נחמן שי: טוב, אני רוצה לגעת בשלושה דברים שנובעים מהתקציב הזה: 1.

נחמן שי: החקלאות; 2.

נחמן שי: האזרחים הוותיקים; 3.

נחמן שי: משרד החוץ.

נחמן שי: כולם נושאים שהתקציב הזה נוגע בהם.

נחמן שי: אי-אפשר לעסוק בכול, בחרתי בשלושה.

נחמן שי: אתמול באו הנה אלפי חקלאים, שיירות גדולות נסעו מהצפון והדרום.

נחמן שי: במקום ללכת לעבודה, הם באו הנה, לעבודה אצלנו.

נחמן שי: מה הם רוצים?

נחמן שי: הם רוצים להתפרנס בכבוד מהמקצוע שהם בחרו בו.

נחמן שי: הם רוצים לקבל שכר הוגן או פיצוי הוגן עבור התוצרת שלהם.

נחמן שי: אין דבר יותר לגיטימי מזה.

נחמן שי: בסך הכול, רובם ככולם עובדים קשה מאוד, רובם ככולם גדלו עם החקלאות, אין להם גם משהו אחר לעשות, הם לא רוצים לעשות משהו אחר, הם רוצים להיות חקלאים.

נחמן שי: הם אוהבים את האדמה של הארץ הזאת.

נחמן שי: החקלאות, לאורך שנים, קבעה את גבולות הארץ הזאת, מימשה את הבעלות שלנו, את הסוברניות שלנו.

נחמן שי: אדמה שאין מעבדים – ננטשת.

נחמן שי: ואם היא לא ננטשת, מישהו אחר לוקח אותה.

נחמן שי: ולכן, מדינת ישראל חייבת לדאוג לכך שהחקלאות תשתלם.

נחמן שי: עכשיו, אני אגלה לכם סוד: בכל העולם החקלאות מסובסדת, כי אי-אפשר להחזיר את העלויות.

נחמן שי: אצלנו, העלויות הן יותר מדי גבוהות בלאו הכי.

נחמן שי: יש עלויות שכר, יש עלויות מים, יש מסים כאלה ואחרים, עוקבים אחריהם: אולי, חס וחלילה, הם לא דיווחו על עוד אפרוח שנולד.

נחמן שי: וצריך לתת להם תנאים סבירים כדי להתפרנס.

נחמן שי: נכון, יותר זול להביא מטורקיה, יותר זול להביא מפולין, יותר זול להביא מירדן, לפעמים אפשר להביא מעזה או מהרשות הפלסטינית.

נחמן שי: אבל עם כל הכבוד, איפה תהיה הארץ הזאת בלי הקשר שבין האדם לאדמה?

נחמן שי: איפה היא תהיה?

נחמן שי: מה היא תהיה?

נחמן שי: אנחנו נעופף, אנחנו נהיה רק היי-טק, אנחנו רק נעשה relocation, מה נעשה?

נחמן שי: החקלאות היא הבסיס.

נחמן שי: ולכן אני אסיר תודה על כך שהם באו הנה והסתכלו לנו בעיניים ואמרו לנו: אנחנו ארץ-ישראל האמיתית, תתמכו בנו.

נחמן שי: ואני יודע שהממשלה הזאת אינה תומכת בהם, אינה מסייעת להם, אינה נותנת להם את המעט – הם לא יהיו מיליונרים – את המעט שהם ראויים לו.

נחמן שי: זה כחול-לבן אמיתי.

נחמן שי: אל תמכרו לי פה – הכנסת מעבירה חוקים מתי להניף דגל, מתי להוריד דגל, מתי לעשות ככה, מתי לעשות ככה.

נחמן שי: זה הכחול-לבן האמיתי.

נחמן שי: גם אם זה חום וירוק, זה כחול-לבן.

נחמן שי: הדבר השני, אדוני היושב-ראש, שאני רוצה לדבר עליו, זה ציבור האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

נחמן שי: האמת, הייתה פה סנסציה בתקציב האחרון.

נחמן שי: יש סנסציה, לא בטוח שכל הציבור נחשף אליה.

נחמן שי: יש בערך 135,000 ניצולי שואה בדרגה מסוימת, קצת יותר נמוכה.

נחמן שי: רובם הגדול, אגב, מצפון-אפריקה.

נחמן שי: מדינת ישראל הכירה בהם והיא נותנת להם בכל שנה, בכל שנה 3,600 שקל.

נחמן שי: יפה מאוד.

נחמן שי: השנה – חגיגה, החליטו להגדיל.

נחמן שי: בכמה?

נחמן שי: 29.65.

נחמן שי: כלומר, 29.65 שקל לחודש.

נחמן שי: זה יגיע ל-400 שקל בשנה.

נחמן שי: זה מה שמדינת ישראל מצאה – יש לזה עלות כללית מאוד גבוהה – 48 מיליון שקל.

נחמן שי: רובם מבוגרים, כמובן, הם עברו את השואה.

יואל חסון: היה עדיף לתת את זה למטרות אחרות.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: יש לנו מטרות.

נחמן שי: נדבר עליהן.

נחמן שי: אז אני אמרתי בדיון: הלוא זה לא סכום שגדל כל שנה.

נחמן שי: את זה לא נותנים לילדים – גם ילדים זה חשוב – שיצרכו יותר בעתיד.

נחמן שי: הקבוצה הזאת הולכת ומצטמצמת כל שנה, לצערנו הרב.

נחמן שי: אז ייתנו להם 100 מיליון, כי בשנה הבאה זה יהיה רק 90, ואחר כך 80 ו-70.

נחמן שי: ככה זה, זו דרך העולם.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: נותנים להם 48 ומתווכחים גם עם הנציגים שלהם שם שזה הרבה: איך אתם לא מעריכים את מה שאנחנו עושים לכם או למענכם?

נחמן שי: אין במדינת ישראל שום מדיניות ושום הכרה במעמדם של האזרחים הוותיקים.

נחמן שי: הם נחשבים לנטל, הם רק רוצים, הם לא נותנים.

נחמן שי: אז קודם כול בואו נעשה סדר: הם נתנו.

נחמן שי: רובם ככולם נתנו עשרות שנים למדינת ישראל, והם שילמו מסים כאלה, מסים אחרים, תרמו פה, עבדו שם, הקדישו את חייהם.

נחמן שי: אז מגיע להם, כשהם פורשים לגמלאות, גם לקבל בחזרה.

נחמן שי: אבל זו טעות אופטית.

נחמן שי: אני בכלל לא מדבר על לתת להם, כי הם עדיין אזרחים פעילים במדינת ישראל, וצריך לסייע להם, וצריך לכבד אותם, וצריך להוקיר אותם, וצריך להבין שגם שנות הגמלאות שלהם הן שנים מלאות, והם לא לטורח על החברה הישראלית – הם לכבוד לה.

נחמן שי: יש מיליון אזרחים ותיקים, אזרחים ואזרחיות ותיקים, במדינת ישראל, ומספרם גדל.

נחמן שי: והמדינה לא חושבת עליהם במונחים אסטרטגיים.

נחמן שי: היא כמו הילד ההולנדי: מכניסה אצבע לסכר כדי שלא יפתח, אבל היא תצטרך להסתכל על כל התמונה, על כל הסכר הזה, והאצבע לא תעזור יותר.

נחמן שי: ואנחנו נמשיך מפה לסייע להם, כי האזרחים הוותיקים, יש בהם גם כאלה שמאוד זקוקים, יש כאלה שהם – 20% מהם מתחת לקו העוני; 50% מהם אומרים שהם אינם אוכלים מספיק ושהם צריכים לוותר או על חימום או על תרופה או על ביגוד או על מתנה כדי להתקיים.

נחמן שי: את הבושה הזאת אנחנו צריכים להסיר מעלינו, וזה תפקיד של הממשלה.

נחמן שי: הנושא השלישי שרציתי לדבר עליו הוא קצת שונה, אבל הוא נופל אל תוך אותה משפחה: זה משרד החוץ.

נחמן שי: אני לא רואה את השר, חבל.

נחמן שי: רציתי להגיד לו כמה מילים.

נחמן שי: הוא איננו.

נחמן שי: אני יכול להתחיל מהתחלה?

יואל חסון: העניין הוא – אתם יודעים, אני לא מאמין בעניין הזה של להפסיק את הזמן, כי אנחנו פוגעים בעצמנו פה ולא פוגעים בשר.

יואל חסון: השר לא נמצא – – –

נחמן שי: לא.

נחמן שי: רציתי לנהל אתו שיחה קצרה, כי בתור שר המדע הוא אחד מהמקדמים של נושא החוץ של מדינת ישראל.

יואל חסון: טוב, השר יצא לשתי דקות.

יואל חסון: הוא בדרך כלל שר ממושמע.

יואל חסון: יכול להיות שהוא צריך היה – – –

נחמן שי: הוא בסדר.

נחמן שי: שר החוץ בסדר.

נחמן שי: לא, הוא גם קצת שר חוץ.

נחמן שי: כמו כל שר בממשלת ישראל, הוא קצת שר מדע וגם קצת שר חוץ.

יואל חסון: מרוב שרי חוץ אין לנו מדיניות חוץ.

נחמן שי: מרוב שרי חוץ אין לנו שר חוץ.

יואל חסון: אין לנו מדיניות חוץ.

נחמן שי: הוא שרציתי להגיד.

יואל חסון: סליחה, סליחה.

נחמן שי: אין שר חוץ, אין מנכ"ל, ובקרוב גם לא יהיה משרד, אדוני היושב-ראש; גם לא יהיה משרד.

נחמן שי: התייצבו לפנינו נציגי משרד החוץ היום בוועדה לביקורת המדינה, ובשבוע שעבר – בוועדת החוץ והביטחון.

נחמן שי: אפילו יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שאני לא חושד בו באי-אהדה של הממשלה הזאת, נדהם, נדהם, ושמע את המשפט שאני שמעתי: המשרד לא יכול לתפקד.

נחמן שי: הוא לא יכול לתפקד כי אין לו אמצעים; הוא לא יכול לתפקד כי השורות מידלדלות, הוא לא יכול לתפקד כי מקצצים ומקצצים ומקצצים בתקציב שלו: 0.37% הוא תקציב משרד החוץ מתוך תקציב המדינה, והשנה יקטינו אותו בכוח-אדם ובתקציב.

נחמן שי: איזה מין דבר זה?

נחמן שי: מדינת ישראל היא מדינה קטנה, ואחד ממכפילי הכוח שלה הוא השירות הדיפלומטי, הוא שירות החוץ.

נחמן שי: מדינות קטנות – מה לעשות, מעצמה אזורית – מדינה קטנה, היא זקוקה ליחסים בין-לאומיים; הוא זקוקה לקשרים עם מדינות ועם ציבורים אחרים; היא צריכה להפעיל דיפלומטיה והיא צריכה להפעיל דיפלומטיה ציבורית; היא צריכה להילחם בחרמות על ישראל והיא צריכה להילחם בדה-לגיטימציה של ישראל.

נחמן שי: איך היא תעשה את זה?

נחמן שי: עם מה?

נחמן שי: בקו הראשון, בחזית של המאבק הדיפלומטי, עומדים הדיפלומטים שלנו.

נחמן שי: עומדים הדיפלומטים.

נחמן שי: בשליש ממדינות העולם שאפילו מוכרות על-ידינו אין לנו אפילו נציגות, ובמקומות רבים שיש נציגות, היא מורכבת מאדם ורבע.

נחמן שי: והיום שמענו עוד פעם על תנאי השכר, איך מתייחסים אליהם.

נחמן שי: כל הזמן שוקלים אותם, למעלה ולמטה.

נחמן שי: הם החזית, צריך לתפוס את זה.

נחמן שי: זו היום חזית ששקולה לחזית הצבאית.

נחמן שי: החזית המדינית עומדת ליד החזית הצבאית.

נחמן שי: אז הם גם לא מקבלים את האמצעים, הם גם לא ליד השולחן כדי להשתתף בהחלטות.

נחמן שי: ומשרד החוץ הוא משרד נחוץ, וגם התקציב הזה, גם בתקציב הזה – –

יואל חסון: תודה.

נחמן שי: – – מפקירים את משרד החוץ.

נחמן שי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עשר דקות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי, בעידן ראש הממשלה נתניהו אי-אפשר לדבר על התקציב כאילו שזו עבודתו או רצונו או זה פרי מחשבתו או מה שרוצה שר האוצר, כי תמיד נתניהו הוא שר-אוצר-על.

מסעוד גנאים: נכון, שר האוצר כחלון, אני לא מפקפק ולא חושד בחברתיות שלו ולא בדעתו שהוא בא באמת כדי לפתור בעיות ולמען השכבות החלשות.

מסעוד גנאים: אבל בממשלה כזאת, עם ראש ממשלה כזה, שיש לו השקפת עולם קפיטליסטית, ניאו-ליברלית, קשה מאוד לשר כחלון לממש את חזונו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תקציב זה עמדה פוליטית וזה גם עמדה ערכית, כי תקציב זה לא רק כסף – את זה אמר שר האוצר.

מסעוד גנאים: אבל, לצערי הרב – שוויון זה ערך, צדק זה ערך; צדק חלוקתי, צדק חברתי.

מסעוד גנאים: לעמוד לצדם של העניים ושל הנזקקים זה העמדה הכי ערכית.

מסעוד גנאים: והשאלה: בתקציב הזה, האם העמדה הזאת התבטאה בתקציב הזה?

מסעוד גנאים: אנחנו לא רואים את זה, לצערי.

מסעוד גנאים: היינו בכל מיני ועדות שדנו על התקציב: ועדת חינוך, ועדת כספים, כלכלה, עבודה, והיום היינו בוועדת השקיפות.

מסעוד גנאים: בוועדת השקיפות היה הדיון על התקציב לחברה הערבית ועל התוכנית הכלכלית והחלטה 922.

מסעוד גנאים: לצערי, אדוני היושב-ראש, מה אומרים?

מסעוד גנאים: מרוב עצים לא רואים את היער.

מסעוד גנאים: מרוב מספרים לא ראינו את התקציב שמיועד כאילו לחברה הערבית.

מסעוד גנאים: וראינו דבר הפוך: חודשים וימים אנחנו ניהלנו משא-ומתן עם משרד החינוך כדי להעביר 130 מיליון שקל של החינוך הבלתי-פורמלי לרשויות, כדי שהן, בסוף, יחלקו אותם ובסוף ייתנו אותם לגופים הרלוונטיים, משום שאנחנו מאוד זקוקים לתקציב הזה.

מסעוד גנאים: היום הופתענו כאשר היה קול קורא של 70 המיליון של 2016, ומשרד החינוך אמרו לנו: עדיין אפס שקלים.

מסעוד גנאים: איך זה?

מסעוד גנאים: איך זה שכל הרשויות הערביות כמעט הגישו קול קורא ל-70 המיליון – ואפס תקציב?

מסעוד גנאים: אין תקציב.

מסעוד גנאים: אפס.

מסעוד גנאים: באותו הזמן, למגזר היהודי ולמערכת החינוך היהודית תקציב החינוך הבלתי-פורמלי הוא 550 מיליון שקל – –

יואל חסון: תגור בעמונה.

מסעוד גנאים: – – והכסף יצא עד השקל האחרון.

מסעוד גנאים: אז איך הכסף והתקציב של החברה הערבית, בחינוך הבלתי-פורמלי, 130 מיליון שקל, עדיין אפס, לצערי הרב?

מסעוד גנאים: אין.

מסעוד גנאים: איִן.

מסעוד גנאים: אז מה זה?

מסעוד גנאים: אתה רק מראה לי שיש כסף?

מסעוד גנאים: או, כמו הבדיחה הזו: משמיע לי את הקול של הכסף, אבל אין לי בכיס שום דבר?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, זו בדיחה.

מסעוד גנאים: כאשר שמענו היום מהמשרדים השונים מה הגיע אליהם, מה יצא מהכסף, מה הם עשו בכסף, למי נתנו, עדיין כמעט – אני לא יכול להגיד שאין שום דבר; יש משרדים שהוציאו כסף:

מסעוד גנאים: משרד התחבורה, בינוי ושיכון.

מסעוד גנאים: יש חלק.

מסעוד גנאים: אבל השאר, לצערי הרב, עדיין אין.

מסעוד גנאים: והאבסורד – לא האבסורד, הפדיחה.

מסעוד גנאים: הפדיחה האחרת, אדוני היושב-ראש:

מסעוד גנאים: כאשר הסתכלנו על הדיונים בוועדת הכספים כדי להוציא את ה-130 מיליון, ראינו שהם לא הצביעו על זה בלי שאישרו החלטה – להעביר החלטה לטובת המתנחלים בחברון.

מסעוד גנאים: מה זה?

מסעוד גנאים: כאילו, אני, כאשר יש לי תקציב לחברה הערבית שלי, זה מותנה בזה, באישור באותו הזמן ובמקביל תקציבים למתנחלים או לחברון?

מסעוד גנאים: סליחה, לקריית-ארבע התקציב.

מסעוד גנאים: כאילו אני, כאזרח, לא עומד בפני עצמי, אין לי זכות בפני עצמי.

מסעוד גנאים: זכותי היא אם במקביל למה שנותנים לי, כאזרח ערבי, צריכים לתת למתנחלים.

מסעוד גנאים: זה התנאי של הבית היהודי?

מסעוד גנאים: זה התנאי של מדינת המתנחלים, שהיא מוצצת את דמה של המדינה הזו ותקציבה של המדינה?

מסעוד גנאים: האם ככה עושים תקציב?

מסעוד גנאים: ככה הנהגה אחראית, שאמורה לשרת את כל האזרחים בשוויוניות ובצדק ולתת שירותים לכולם, כאילו מַתנה – אתה לא תיקח שקל בלי שאני אתן שקל גם לאחר, המתנחל, שהוא לא בגבולות מדינת ישראל, הוא בשטח כבוש.

מסעוד גנאים: וזה מביא אותי לסיפור עמונה גם, אדוני היושב-ראש – כמה תקציבים וכמה כסף הלך לשם במקום להשקיע את זה בלתקן את העוול עם כל השכבות החלשות – אני לא מבדיל בין ערבי ובין יהודי.

מסעוד גנאים: אבל, לצערי, בישראל הכול הפוך: אתה נזקק יותר – אתה לוקח פחות, נותנים לך פחות; וההפך הוא הנכון: תראו מה קורה עם הרשויות הערביות בקשר למענקי איזון.

מסעוד גנאים: ריבונו של עולם, הם צריכים להתרוצץ כבר חודשים, 200 מיליון, 400 מיליון – לשנות את הדרך שבה מחלקים את מענקי האיזון, כדי שיעשו צדק עם הרשויות החלשות, שרוב הרשויות הערביות הן חלק מהן, ועדיין אין אוזן קשבת להם.

מסעוד גנאים: הם היו היום, כל היום היו בכנסת, ועדיין.

מסעוד גנאים: והם הכריזו על השביתה, ואנחנו תומכים בהם ובשביתה הזו, כי בלי השביתה הזו, בלי להשבית את הכול, כנראה הממשלה לא יודעת מה המשקל של השלטון המקומי.

מסעוד גנאים: הרשויות המקומיות הן חיל הרגלים, הן שיום-יום במגע עם האזרחים ונותנים להם את השירותים הנדרשים להם.

מסעוד גנאים: במקום לתמוך בהן מחלישים אותן.

מסעוד גנאים: מחלישים אותן.

מסעוד גנאים: איך אנחנו נעשה צדק עם העניים, עם הנזקקים, עם אלה המובטלים, בלי לתמוך ברשות, שהיא נותנת את כל השירותים האלה?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תקציב חברתי זה אומר תקציב צודק; תקציב צודק זה אומר לתקן את העוול.

מסעוד גנאים: החברה הערבית סובלת.

מסעוד גנאים: ואנחנו פה לא בוכים ולא בכיינים אלא רק רוצים לשקף ולייצג את המציאות המרה.

מסעוד גנאים: המציאות המרה אומרת שיותר משפחות ערביות מצטרפות לקו העוני; כבר בדוח "לתת" האחרון, כ-53% מהמשפחות הערביות – יש עלייה במספר המשפחות הערביות שהן מתחת לקו העוני, גם צעירים וגם ילדים ערבים, גם אבטלה, גם אין אזורי תעשייה, אין מקומות תעסוקה.

מסעוד גנאים: ובסוף, מה אתם רוצים?

מסעוד גנאים: מה אתם רוצים מהערבים במדינה?

מסעוד גנאים: הם משלמים מסים, הם עושים הכול, אבל במקביל, לצערי הרב, עדיין מתנהגים אליהם כאילו – לא כאילו – כאל אזרחים סוג ב' וסוג ג', ומעדיפים עליהם את המתנחלים ואת אלה שגוזלים את אדמתם של הפלסטינים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזו, היא רק יודעת איך לגזול את כספם של האזרחים בלי לתת להם מה שמגיע להם.

מסעוד גנאים: המשורר הערבי אמר: (אומר דברים בערבית ומתרגמם:) בן-אדם לא נותן לך את הכבש שלו אלא כדי לגזול ממך את השור ואת הגמל.

מסעוד גנאים: והממשלה הזאת גזלה מאתנו את השור והגמל, ואפילו לא נותנת כבש.

מסעוד גנאים: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אני פשוט אצא להפסקה אם השר לא יגיע.

יואל חסון: השר יוצא, נכנס – זה לא מקובל.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא מוזמנת.

יואל חסון: אדוני השר, עוד מעט עולה להחליף אותי סגן היושב-ראש טיבי.

יואל חסון: סגן היושב-ראש טיבי תכף עולה להחליף אותי, הוא הרבה יותר מחמיר ממני.

יואל חסון: אני מזהיר אותך מראש.

עליזה לביא: השר אקוניס.

יואל חסון: אני מזהיר אותך מראש, מציע לך לא לצאת מהרדיוס.

אופיר אקוניס: מחליף בחי"ת או בכ"ף?

עליזה לביא: השר אקוניס, מה שלומך?

עליזה לביא: איך היה בהודו?

אופיר אקוניס: מצוין.

עליזה לביא: יפה.

יואל חסון: גברתי, זמנך מתחיל.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, לפעמים נדרשת מאתנו יצירתיות לחפש את הסעיפים הנסתרים בספר התקציב, כדי לראות באמת מי נפגע ונפגעת ומי הם המרוויחים.

עליזה לביא: המקרה שלפנינו, התקציב לשנתיים הקרובות, הוא פשוט הרבה יותר.

עליזה לביא: הממשלה מספרת את הסיפור בעצמה, טוב יותר מכל אחד אחר.

עליזה לביא: לא צריך אופוזיציה, מספיקים שבועות ספורים, מספיקה אפילו ישיבת ממשלה אחת כדי להבין את הסיפור כולו.

עליזה לביא: מגיעים שרים, מתיישבים סביב השולחן ועושים מה שהם יודעים כי טוב לעשות – לחלק את הכסף בינם לבין עצמם.

עליזה לביא: את הכסף שלנו, של כולנו.

עליזה לביא: לילה אחד – זו לא התחלה של סיפור, זאת אמת כאובה – מתכנסת ממשלה, חותכת בבשר החי, בקיצוץ רוחבי של למעלה מ-2 מיליארד שקלים לשנתיים, עוד לפני שבכלל יצאנו לדרך, עוד לפני שבכלל הגיע התקציב לוועדת הכספים.

עליזה לביא: עכשיו, לפעמים באמת אין ברירה, ולפעמים יש גירעון ענק לסגור, או שחלילה פורצת מלחמה לפתע, משבר עולמי מסחרר את השווקים או איזושהי התפתחות דרמטית ובלתי צפויה.

עליזה לביא: אבל הפעם יש כסף, יש.

עליזה לביא: ובכל זאת, הציבור קם בבוקר – אנחנו כולנו – ומבינים שוב ששדדו אותנו, שוב חוגגים על חשבוננו, לאחר חודשים ששוב מספר לנו שר האוצר על התקציב החברתי שהוא רוצה להביא.

עליזה לביא: אני כמעט האמנתי לו, אני מכירה אותו; גם אתם כמעט האמנתם לו, כי גם אתם מכירים אותו.

עליזה לביא: ובישיבה אחת – קיצוץ רוחבי של למעלה מ-2 מיליארד שקלים בשנתיים.

עליזה לביא: בשביל מה?

עליזה לביא: כדי לכסות את החגיגות והגחמות של החבר'ה.

עליזה לביא: אז מאיפה לוקחים, אתם רוצים לדעת?

עליזה לביא: הלכתי ובדקתי.

עליזה לביא: כן, מהחינוך, שנמצא בשפל חסר תקדים, ומהבריאות, והמיטות חסרות כל כך בבתי-החולים, והתחבורה, ומביטחון הפנים שמשווע לעוד ניידות וכוחות שיטור ואכיפה ברחובות.

עליזה לביא: אז קצת מספרים: 101 מיליון שקלים חתכתם מהחינוך של הילדים שלנו; 27 מיליון חתכתם מהרווחה והשירותים החברתיים; 24 מיליון חתכתם מההשכלה הגבוהה.

עליזה לביא: ואם נחבר רק את הסכומים הללו, לא נגיע לסכום שמימן גחמה אחת של איש אחד, וכולכם בממשלה, בלי יוצא מן הכלל, נתתם לשוחד התקציבי הזה יד – התאגיד.

עליזה לביא: בשביל אובססיה חסרת תקדים של איש אחד שקם בבוקר ורוצה לסגור את התאגיד, שלא בא לו, זורקים 160 מיליון שקלים.

עליזה לביא: איך?

עליזה לביא: שיעור העוני הגבוה במערב – יש 160 מיליון שקלים לזרוק, וזה אחרי שהשר כחלון מתחייב מעל כל במה שלא יסכים לחריגה של שקל אחד בשביל התאגיד, ואת זה הוא פותח בוועדת הכספים; לא חזון, לא שום דבר, אלא בא ואומר: כסף, ושהוא לא ייתן חריגה.

עליזה לביא: אבל, אדוני השר, יש חריגה עצומה.

עליזה לביא: היא באה בקיצוץ רוחבי מבסיס התקציב.

עליזה לביא: אז על זה נאמר: דיבורים כמו חול.

עליזה לביא: 26 מיליון שקלים נחתכים מהבריאות, מערכת שסובלת מעומס מטורף בבתי-החולים: אין מספיק מיטות, מתמחים טרוטי עיניים שעובדים במשמרות רצופות, משוועים לתקנים.

עליזה לביא: אבל 26 מיליון באבחת יד נחתכים, כי צריך לממן את השחיתות הזאת, שנקראת הסכמים קואליציוניים.

עליזה לביא: אז אם היה מה לעשות עם הכסף – בסדר.

עליזה לביא: אבל איך?

עליזה לביא: רשויות מקומיות משוועות.

עליזה לביא: הבת שלי מתקשרת: אימא, מחר אין גן לשלוח את הילדות.

עליזה לביא: פלא שרוצים להשבית?

עליזה לביא: איך לא להשבית עם מציאות שקורסת כך?

עליזה לביא: ועולם התעסוקה, שאתם יודעים שאני כל כך עובדת עליו, ועולם תעסוקת המחר, העתיד שלנו, משווע.

עליזה לביא: העולם משתנה; מנגנון של הכשרה למקצועות – אנחנו יודעים איך הוא לא מעודכן, איך לא מתקצבים אותו יותר.

עליזה לביא: וכל זה במציאות שבה תעסוקה משתנה, מקצועות מסורתיים נעלמים מול עינינו.

עליזה לביא: המדינה לא נערכת ולא מקציבה תקציבים.

עליזה לביא: חייבים תוכנית לאומית.

עליזה לביא: וכאן, תקציב לשנתיים – אין; יש רק לאותם חברי כנסת שמאיימים על התקציב.

עליזה לביא: מדינות ה-OECD, שאנחנו אוהבים להשוות את עצמנו אליהן, משקיעות המון בהתאמה ובהכשרות מקצועיות במסגרת מה שמכונה "מדיניות התעסוקה הפעילה".

עליזה לביא: שם מבינים שזה המפתח לתעסוקה בשיעור גבוה ומתקצבים תוכניות, וכאן – כלום.

עליזה לביא: קצת נתונים: לפי התאחדות התעשיינים, בעולם העבודה בישראל חסרים עשרות-אלפי עובדים מיומנים, ואם חסרים עשרות-אלפי עובדים מיומנים אז איך, איך ייתכן שההשקעה בהשכלה יורדת?

עליזה לביא: ישראל שלנו, ישראל המשכילה, עם הספר מתבזה בכל מבחן בין-לאומי, בכל מדגם וסקר; נמצאת מתחת לממוצע בכל מבחן השוואתי שעורך ה-OECD.

עליזה לביא: במקום להמשיך ולהוביל כמו בנסיעה שלך, השר, להודו, במקום להמשיך ולהשקיע, להיות עם הספר ואור לגויים, אנחנו חוזרים אחורה והולכים אחורה בצעדי ענק.

עליזה לביא: אז מישהו כאן מאמין שהמשק הישראלי יכול להתכונן לעולם תעסוקה שלא מפסיק להשתנות?

עליזה לביא: מישהו כאן מאמין שהמשק הישראלי יוכל לנצח להמשיך להחזיק בעלויות של הסבסוד של מוסדות שלא מקננת בהם השכלה ולא לימודי ליבה?

עליזה לביא: מישהו כאן באמת חושב שזה נורמלי?

עליזה לביא: דוח העוני, שהתפרסם רק לפני כמה ימים – שמעתי חברי כנסת בקואליציה שמקוננים עליו, חברי הכנסת במפלגות החרדיות, אבל ככה נלחמים בעוני?

עליזה לביא: הרי אתם במו-ידיכם, בתקציב הקשה והאומלל הזה, מנציחים.

עליזה לביא: אולי נוח לכם.

עליזה לביא: אולי נוח לכם לייצר פה חברת שרתות בחברה בישראל, אבל עולם התעסוקה יעשה את זה עוד יותר קשה.

עליזה לביא: עולם התעסוקה העתידי יעמיד את כולנו בפני שוקת שבורה.

עליזה לביא: אבל מה?

עליזה לביא: אתם עוצמים עיניים.

עליזה לביא: אם הייתם אומרים לי שנעשה מאמץ, שעובדים על זה, שיש הבנה, הייתי אומרת: בסדר.

עליזה לביא: אבל שום דבר.

עליזה לביא: אתם מחלישים את האקדמיה, מחלישים את מערכת החינוך, מזניחים את מערך ההכשרות המקצועיות ומקווים שאיכשהו יהיה בסדר.

עליזה לביא: זה פשוט חסר אחריות.

עליזה לביא: זאת הפקרות, וזאת ממשלה שהיא חסרת אחריות.

עליזה לביא: העולם משתנה, ולצערי הרב הפוליטיקאים פה בקואליציה והממשלה שלנו לא.

עליזה לביא: זה תקציב מדינה שמשקף את סולם הערכים הסקטוריאלי של קבוצה שדואגת לעצמה ולדומים לה, מערכת שמשמנת ומרפדת חברי כנסת שצריכים להיבחר בפריימריז ומתעלמת מהבעיות האסטרטגיות במעלה הראשונה של מדינת ישראל.

עליזה לביא: אז איך ממשיכים ככה?

עליזה לביא: איך ברגע אחד, בישיבה אחת, אומרת ממשלה שהיא לא סופרת את האזרחים, את הרוב הגדול של הציבור?

עליזה לביא: זה שעובד, ולומד, ומשרת ונושא בנטל – היא לא סופרת; היא סופרת רק את מי שלוחץ אותה לקיר, רק קבוצות כוח מאוגדות, רק מה שמשרת אותה בפריימריז.

עליזה לביא: ואפילו אין בושה ולא מנסים להסתיר את זה.

עליזה לביא: 1.2 מיליארד חתכתם בקיצוץ הרוחבי.

עליזה לביא: איך אתם עושים?

עליזה לביא: ואחרי כל אלה אני שומעת אתמול את השר כחלון כאן, מעל הבמה במליאה, מונה את ההישגים שלו – כיצד הוא מגשים את הסעיפים מהמצע של יש עתיד בדיוק.

עליזה לביא: אז, קודם כול, אדוני השר, באמת אני מאוד שמחה שאתה נתלה באילנות גבוהים.

עליזה לביא: המצפן שלך והכיוון הם נכונים, וטוב לדעת שהפעילות שלך מונחת על המצע של יש עתיד.

עליזה לביא: אגב, בין ההישגים שלך אתה גם מציין את דמי לידה לעצמאיות – חוק שלי שהתחלתי עוד בכנסת הקודמת ובכנסת הזאת אושר.

עליזה לביא: אז, שוב, כל הכבוד לך, רק בוא נזכור: הכוונות שלך אולי באמת טובות, אנחנו התחלנו ואתה תמשיך ביישום, אבל, אבל, אבל, נשמח מאוד להעביר לך את המטלות הנוספות שתיישם.

עליזה לביא: אבל באמת, בנימה רצינית יותר, השר כחלון, אתה שר האוצר, אתה לא חבר כנסת באופוזיציה.

עליזה לביא: היינו מצפים ממך, במקום למצוא שעירים לעזאזל, להציג חזון.

עליזה לביא: לא עשית את זה לא בוועדת הכספים ולא אתמול במליאה כאן על הבימה.

עליזה לביא: חזון ארוך טווח, להתמודד עם אתגרי התעסוקה, עם המשבר הענק בחינוך – שאנחנו אחרונים בכל מבחן – עם מדד העוני הכל-כך כואב וקורע שמתפרסם בימים האחרונים.

עליזה לביא: אבל אתה מבוהל.

עליזה לביא: אתה מבוהל ממשבר דיור שלא מתקרב לפתרון ואתה מבוהל מהסקרים, והתוצאה היא המופע שלך כאן אתמול, מופע תיאטרלי, הזוי, כשהופעת כאן מעל דוכן המליאה.

עליזה לביא: ואחרי שהמופע שלך נגמר נשארנו עם החגיגה הקשה בוועדת הכספים, שזה המראה של הדברים שאתה אמרת כאן במליאה, עם אצבעות שאתה קונה בכספי ציבור ועם קיצוץ רוחבי שמרגיש כל אזרח ואזרח במדינת ישראל.

עליזה לביא: אז את מופע האימים הזה אנחנו נצטרך לאכול בשנתיים הקרובות, ואני מצרה ומצטערת, כי באמת לא לכך ייחלנו.

עליזה לביא: ונקודת אור אחת, אדוני היושב-ראש, בתקציב, זה התקציב המגדרי, שהבאנו אותו ובפעם הראשונה אמור היה להיות במאה אחוזים.

עליזה לביא: התקציב שמוצג – כל משרדי הממשלה, כולל הכנסת כפי שביקשנו, מציגים את התקציב שלהם בהיבט המגדרי, בפילוח, כדי שנוכל לבוא ולהבין איך מתחלק הכסף ואיך אנחנו רוצים לפתור בעיות בדרך.

עליזה לביא: הרבה דברים גילינו בעזרת התקציב המגדרי, כי הוא באמת נותן לנו מבט רחב על אופן הקצאת המשאבים כבר ברמת התכנון, וגם, וגם, את החשיבה של ההטמעה המגדרית.

עליזה לביא: אנחנו פה בימים של הרבה מאוד פרשיות קשות בנושאים של הטרדות מיניות, גם בכנסת וגם מחוץ לכנסת, אז איך יכול להיות שבתקציב כזה, שאמור היה להיות חברתי, מרכזי הסיוע מקבלים רק מיליון שקל?

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בתקופה שבה אנחנו מבקשים לנקות, ליישם, להטמיע ולשנות.

עליזה לביא: מיליון שקל – זה מה שהצלחתם לתת למרכזי הסיוע?

עליזה לביא: איך אפשר?

עליזה לביא: אז, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, התקציב כל כך קשה וכל כך אומלל.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין את המקום החברתי שדיברו עליו, ומבקשת שלא נתמוך בתקציב הקשה הזה.

עליזה לביא: הוא לא לשנה, אדוני היושב-ראש, הוא לשנתיים.

אורן אסף חזן: – – – הייתי משתכנע ולא הייתי תומך – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שכחת את שם המשפחה?

אחמד טיבי: יש רק קסניה אחת.

קסניה סבטלובה: – – – אל-ראיס.

אחמד טיבי: אִחכי באל-ערבי.

קסניה סבטלובה: אחסן.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר – –

אחמד טיבי: סייד אל-ראיס.

קסניה סבטלובה: – – סייד אל-ראיס אל-כרים – –

אחמד טיבי: איוא.

קסניה סבטלובה: – – לא לצפון, לא לדרום, לא לקשישים, לא לעולים, לא לפריפריה ולא לחינוך – בתקציב הזה פשוט אין בשורה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מתבקשים להצביע מחר על החלטות שנלקחו בחטף, על שוחד פוליטי שניתן למקורבים לצלחת, ובעיקר על ניתוק מוחלט של מקבלי ההחלטות מהמצב החברתי ומהפער הכלכלי ההולך וגדל.

קסניה סבטלובה: רק לפני שבוע נחשפנו לשני דוחות על מצב העוני בישראל: אחד הוא דוח אלטרנטיבי של ארגון "לתת", שאותו מיהרו לתקוף חברי הממשלה ובראשם שר הרווחה חיים כץ; השני הוא דוח רשמי, דוח העוני של הביטוח הלאומי, שלא היה רחוק במסקנותיו מדוח העוני האלטרנטיבי שאותו מיהרו כל כך להשמיץ.

קסניה סבטלובה: הנתונים כמעט בלתי נתפסים.

קסניה סבטלובה: ישראל היא המדינה הענייה ביותר בקרב מדינות ה-OECD; כל משפחה חמישית חיה מתחת לקו העוני.

קסניה סבטלובה: בסך הכול, כ-2.5 מיליון אזרחים הם עניים, וחלק לא מבוטל מהם עובד מצאת החמה ועד לשקיעתה אבל לא מצליח לגמור את החודש ולא מצליח להתקיים ולקיים את ילדיו בכבוד.

קסניה סבטלובה: עובדים בשביל לשרוד, וגם זה לא מספיק.

קסניה סבטלובה: וזה בלי לדבר על המצב הקטסטרופלי של הקשישים בישראל: כל קשיש רביעי חי מתחת לקו העוני, ונאלץ להתקיים מקצבת הביטוח הלאומי הזעומה, וגם שם, כמובן, אין בשורה.

קסניה סבטלובה: דוח הביטוח הלאומי מתאר מצב שבו חומרת העוני דומה לזו שהייתה בשנים 2004–2008, לאחר קיצוץ קצבאות הילדים ב-2003, בעוד מתהדרים בצמיחה שאותה יודעים רק דוחות ה"אקסל" במשרדו של שר האוצר הכאילו-חברתי ביותר שהיה כאן.

קסניה סבטלובה: ומה עשתה הממשלה בינתיים?

קסניה סבטלובה: האם נכתבה תוכנית חירום לאומית להצלת שוק הדיור שעלה ב-30%?

קסניה סבטלובה: האם הוקצבו כספים לדיור הציבורי לעשרות-אלפי משפחות שממתינות לשווא?

קסניה סבטלובה: האם קצבת הזיקנה עלתה באופן שיאפשר קיום בכבוד?

קסניה סבטלובה: האם הוחזרה התוכנית לחיזוק הצפון על כל תושביו, יהודים וערבים, עם ההבטחה לתקצב אותה ב־1.8 מיליארד שקלים?

קסניה סבטלובה: האם נוספו עוד מיטות במערך הרפואה הציבורית?

קסניה סבטלובה: לא, ולא, ולא.

קסניה סבטלובה: מובן שלא.

קסניה סבטלובה: לעומת זאת, התבשרנו על קיצוץ רוחבי נוסף של יותר מ-3 מיליארד שקלים, בין היתר במשרדי הבריאות, הרווחה והחינוך.

קסניה סבטלובה: למה לא? מדוע, אתם שואלים?

קסניה סבטלובה: בשביל פינוי עמונה והמשך השליטה על השידור הציבורי.

קסניה סבטלובה: אפילו לא מסתירים זאת.

קסניה סבטלובה: זה סדר העדיפויות של ראש הממשלה: בריאות הציבור לא חשובה, אבל עמונה כן, וקימבונים, כמובן, למקורבים לצלחת.

קסניה סבטלובה: התור של זכאי הסיוע בדיור ציבורי רק הולך וגדל.

קסניה סבטלובה: עשרות-אלפי משפחות מחכות שנים ארוכות לדירה, מלאי הדירות הולך ומצטמצם והמצב קרוב לפיצוץ.

קסניה סבטלובה: קו העוני לנפש עומד, לפי נתוני הביטוח הלאומי, על הכנסה חודשית זעומה של 2,527 שקלים, כולל קצבאות.

קסניה סבטלובה: שכר דירת שני חדרים בירוחם עולה עכשיו כ-2,000 שקלים, באשקלון – כ-2,500, וככל שמתקדמים למרכז, המחירים הופכים בלתי אפשריים.

קסניה סבטלובה: אבל אז רואים שברשימת הממתינים לדיור ציבורי במשרד הבינוי והשיכון נמצאים כ-2,570 איש, בעוד שברשימת ההמתנה של משרד העלייה והקליטה המספר גדול פי-עשרה, ושם נמצאים בתור למעלה מ-25,000 איש.

קסניה סבטלובה: חוץ מבליל מספרים, מה שזה אומר הוא שבישראל עשרות-אלפי אנשים שכדי לאפשר לעצמם פתרון דיור זמני, ולו הפשוט ביותר, נכנסים לחובות.

קסניה סבטלובה: והתקציב הזה פשוט לא נותן להם פתרון.

קסניה סבטלובה: במקום זאת, מה עושה הממשלה?

קסניה סבטלובה: מקצצת בתקציב הקרוב יותר מ-30 מיליון שקלים שהיו אמורים ללכת לסיוע בשכר דירה לזכאים.

קסניה סבטלובה: במאי האחרון סיפרו לנו שישראל ביתנו הצליחו לדרוש ולקבל מהממשלה תוספת ותק לעולים.

קסניה סבטלובה: זה התנאי שלנו לכניסה לקואליציה, כך אמרו, וזה יוסיף לכל עולה פנסיונר כמה מאות שקלים בחודש.

קסניה סבטלובה: אך מה בעצם נעשה בחוק ההסדרים?

קסניה סבטלובה: קבעו כי אותה תוספת תרד מדמי השלמת ההכנסה.

קסניה סבטלובה: את זה לא יספרו לכם חברי הממשלה, גם אלה שנוספו רק לאחרונה.

קסניה סבטלובה: הם לא יודו בכך שכל הכניסה לממשלה לא השיגה דבר.

קסניה סבטלובה: אבל כל זה לא מעניין אף אחד בממשלה, שמבקשת להעביר תקציב דו-שנתי, עוד ישראבלוף, שמטרתו רק התבצרות בשלטון, ולפגוע בעבודת הכנסת, שגם חוקים חברתיים שכן תצליח להעביר ימתינו עד תקציב 2019.

קסניה סבטלובה: אנחנו כמובן נצביע נגד התקציב הגרוע הזה, כך אצפה גם מכל חברי הקואליציה שלהם אכפת מאזרחי מדינת ישראל, שלתקציב הזה אין שום בשורה טובה עבורם.

קסניה סבטלובה: אני יודעת שיש כאלו.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני יכול בקשה?

אורן אסף חזן: בדרך של אוסאמה, אם הוא יכול להראות לנו שבכיסים אין לו טלפונים סלולריים – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אוסאמה חבר שלי.

אחמד טיבי: אתה רוצה שאני אענה לך באותו מטבע?

אורן אסף חזן: אני סומך עליו בעיניים עצומות.

אחמד טיבי: אתה יודע מה אני מסוגל לענות לך.

אחמד טיבי: אני לא אענה.

אחמד טיבי: כי הערת את זה אתמול.

אחמד טיבי: הערת את זה אתמול.

אחמד טיבי: (אומר בערבית ומתרגם:) העברתי לך את זה.

אחמד טיבי: וגם לגבי אוסאמה, חלאס.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: לא, בפעם השלישית אני אענה בצורה מקבילה, וזה לא יהיה נעים.

אורן אסף חזן: אני אשמח.

אוסאמה סעדי: זה אפילו לא ראוי שנתייחס להערות שלך.

אחמד טיבי: לא, אתה לא תשמח.

אורן אסף חזן: תאמין לי, אני אשמח.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כנסת ריקה, שאמורה לקיים דיון חשוב, החשוב ביותר, אדוני היושב-ראש, על תקציב המדינה.

אוסאמה סעדי: היום בבוקר נשרף למוות תינוק בן שלוש באחד מהכפרים הלא-מוכרים בפזורה הבדואית, דרומה לביר-סבע, לבאר-שבע.

אוסאמה סעדי: הוא נשרף עקב קצר בתנור החשמלי, ששרף את הבית ושרף את הילד בן השלוש.

אוסאמה סעדי: שני עוברי אורח שניסו לכבות את הבית שעלה בלהבות, גם הם נכוו באופן בינוני, ולא הצליחו, לצערנו, להציל את חייו של הקטין.

אוסאמה סעדי: היום גם מצאו את גופתה של וג'דאן אבו חמיד, בת 15, מהכפר כסרא-סמיע, תלמידה מצטיינת.

אוסאמה סעדי: ומצאו על גופתה סימני אלימות, אז יש חשד שהיא נרצחה.

אוסאמה סעדי: כמובן, אנחנו שולחים את תנחומינו למשפחות.

אוסאמה סעדי: איך זה קשור, אדוני היושב-ראש, לתקציב?

אוסאמה סעדי: כאשר אנחנו מדברים – ודיברנו כבר במשך כל השנים – על האפליה המתמשכת וחוסר השוויון המשווע של החברה הערבית, ובמיוחד דיברנו על הכפרים הלא-מוכרים, ועל התנאים, תת-תנאים, על שחיים בפזורה בלי תשתיות, בלי חשמל, בלי מים, בלי בתי-ספר, אז ודאי שזה קשור לתקציב המדינה, וודאי שזה קשור לסדרי העדיפויות המעוותים של הממשלה הזאת.

אוסאמה סעדי: וכאשר אנחנו מדברים על בעיית האלימות והרציחות בחברה הערבית, ואנחנו מעלים את זה כל הזמן, גם את בעיית איסוף הנשק הבלתי-חוקי, והמאבק באלימות, ובנגע הזה שמתפשט בגוף החברה הערבית, שגובה מחירים כבדים, אז ודאי שזה קשור לתקציב המדינה.

אוסאמה סעדי: ובמקום שהממשלה תביא תקציב חברתי, תביא בשורה לאוכלוסיות החלשות, לשכבות החלשות, למוחלשים, לחברה הערבית, כולל העדה הדרוזית וכולל אחינו בכפרים הלא-מוכרים בנגב, הם מביאים תקציב שהוא אנטי-חברתי, אנטי-שוויוני, מנציח את הפערים התהומיים ולא מגשר על הפערים.

אוסאמה סעדי: ולא רק זאת, אדוני היושב-ראש, אתמול אני הצגתי את האי-אמון בממשלה בשם הרשימה המשותפת, תחת הכותרת שהתקציב הוא אנטי-חברתי ומנציח אי-שוויון ופערים חברתיים כנגד החברה הערבית.

אוסאמה סעדי: ואנחנו ראינו את הקיצוץ פעם אחרי פעם.

אוסאמה סעדי: ב-2016 הקיצוץ הרוחבי הגיע ל-5.2 מיליארד.

אוסאמה סעדי: ואני פירטתי, ואני חוזר ומפרט, את התקציבים החברתיים, את השירותים החברתיים, שקוצצו בסכום של 1.8 מיליארד שקל: חינוך – 108 מיליון שקל; רווחה – 49 מיליון שקל; בריאות – 66 מיליון שקל; רשויות מקומיות – 88 מיליון שקל; השכלה גבוהה – 47 מיליון שקל.

אוסאמה סעדי: עוד לא יבשה הדיו, חברת הכנסת אורלי לוי, של ההחלטה הזאת, ובטרם יאושר התקציב של השנים 2017–2018, הממשלה, על מנת למצוא תקציבים שחולקו בשלושת הימים האחרונים בשוק הביזארי שהתנהל בוועדת הכספים – אני הייתי עד, לצערי, וראיתי את המראות האלה, ואני חושב שהמראות האלה מביישים כל פרלמנט; אלו לא דיונים ענייניים, זה מה שנקרא "תפוס כפי יכולתך", וכל אחד תפס מה שהוא יכול – על מנת למצוא מקור תקציבי להסכמים הקואליציוניים ולהסכמים הפוליטיים.

אוסאמה סעדי: פעם ראשונה שאני שומע את המושג הזה, הסכם פוליטי.

אוסאמה סעדי: אני יודע, והיום גם שמענו את סגן שר האוצר, שעלה לפני כמה שעות ואמר: ישנם הסכמים קואליציוניים שאנחנו יודעים, עם חתימת הסכם הקואליציה, בסכום של 680 מיליון שקל.

אוסאמה סעדי: והוא אמר שיש צורך בקיצוץ רוחבי נוסף של 1.25, שמקצץ בהשכלה הגבוהה בעוד 23 מיליון שקל, בבריאות – עוד 26 מיליון שקל, ברווחה – עוד 27, תחבורה – 156, חינוך – עוד 88, ורשויות מקומיות – 44 מיליון שקל.

אוסאמה סעדי: וזה מביא אותנו להסכמים הפוליטיים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אתמול אתה חסכת לעצמך את המראות הקשים שהיו בוועדת הכספים.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לכם, אני נדהמתי כשהקריאו והניחו בפנינו את המכתב שכתוב פה:

אוסאמה סעדי: עוד סוכמו שלושה הסכמים פוליטיים תקציביים – עם חבר הכנסת מיקי זוהר על סך של 20 מיליון שקל, עם חבר הכנסת אורן חזן על סך 5 מיליון שקל, עם חברת הכנסת נאוה בוקר על סך 5 מיליון שקל.

אוסאמה סעדי: כל אלה כמובן חד-פעמי לכל אחת משנות התקציב – זאת אומרת, כפול שניים – 40 ו-10 ו-10.

אוסאמה סעדי: בשלב זה טרם פורטה על-ידי חברי הכנסת האמורים רשימת הייעודים וייעשה מאמץ לשלבן עוד קודם להצבעה במליאה, מחר.

אוסאמה סעדי: ואני שואל: מה זה הסכם פוליטי?

אוסאמה סעדי: אני יודע ואני מבין הסכם קואליציוני עם מפלגות.

אוסאמה סעדי: על מנת להכניס אותן לתוך הקואליציה, צריך כמובן לספק חלק מהדרישות שלהן.

אוסאמה סעדי: אבל אני, שראיתי אתמול בבוקר בוועדת הכספים את המלחמה שניהל אורן חזן נגד מיקי זוהר, בערב הבנתי שכנראה הוא לא כל כך מוצלח כמו מיקי זוהר, הוא השיג רק 10 מיליון שקל.

אוסאמה סעדי: וטוב שיש אורלי לוי אבקסיס, שנתנה לו לפחות מספרי הוראות תקציביות וסעיפים תקציביים.

אוסאמה סעדי: אולי אולי מעז יצא מתוק, ולפחות זה ילך למקומות נכונים.

אורלי לוי אבקסיס: אולי יהיה לנו טיפול נמרץ לילדים בפוריה.

אוסאמה סעדי: אולי.

אוסאמה סעדי: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו היינו עכשיו עם ראשי השלטון המקומי, ונפגשנו עכשיו, לפני דקות ספורות, עם חיים ביבס, יושב-ראש מרכז השלטון המקומי, ועם ראש עיריית דימונה, והיינו בקשר עם מאזן גנאים, יושב-ראש ועד ראשי הרשויות הערביות; הם היו מהבוקר בכנס.

אוסאמה סעדי: והכריזו, אדוני השר, על שביתה כללית מחר, כמחאה על הקיצוץ הרוחבי ובמענקי איזון.

אוסאמה סעדי: ודיברו חברי פה גם במגזר, בחברה הערבית, ברשויות המקומיות הערביות, על כך שיש אפליה ושאנחנו מחכים לוועדת גדיש שתסכם את דיוניה.

אוסאמה סעדי: אבל המוזר ביותר שישנם תרגילים מסריחים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: ממש כך.

אוסאמה סעדי: ממש כך.

אוסאמה סעדי: עד כדי כך שמרכז השלטון המקומי הוציא מודעה עכשיו: "בשעה האחרונה הופצה הודעת שווא בתפוצה רחבה מצד גורמים אינטרסנטיים על ביטול השביתה.

אוסאמה סעדי: זו עדות נוספת לשפל הגדול של פקידי האוצר ושולחיהם בניסיון להמשיך ולפגוע ברשויות החלשות במדינת ישראל".

אוסאמה סעדי: עוד נכתב בהודעה: "אין שום סיכום לפתרון המשבר של תקציבי האיזון, שבמעשה עורמה קוצצו מהרשויות המקומיות.

אוסאמה סעדי: כל זמן שמשרד האוצר לא יעמיד את התקציב הנדרש, השביתה תימשך כמתוכנן".

אוסאמה סעדי: ולכן אני אומר פה, מעל הבמה הזאת, אדוני היושב-ראש, ובכך אני מסכם, ואני מקריא גם את הודעת יושב-ראש ועד ראשי הרשויות הערביות מאזן גנאים: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: הכרזה על שביתה פתוחה ברשויות המקומיות מיום רביעי, 21 בדצמבר.

אוסאמה סעדי: הוועד הארצי קורא למנהיגים הערבים להגיע מחר, יום רביעי, לכנסת.

אוסאמה סעדי: מרכז השלטון המקומי החליט, בשיתוף עם הוועד הארצי של ראשי הרשויות המקומיות הערביות, להכריז על שביתה פתוחה ברשויות המקומיות בארץ ממחר, רביעי, 21 בדצמבר.

אוסאמה סעדי: שביתה זו תכלול את כל מערך התעסוקה של הרשויות המקומיות, ובכלל זה העובדים ופקידי הרשויות המקומיות.

אוסאמה סעדי: אנחנו ברשימה המשותפת,) אנחנו תומכים במאבקן של הרשויות המקומיות, מבקשים לבטל את הקיצוץ הרוחבי ומבקשים להעניק ולהחזיר את התוספת למענקי איזון, במיוחד למגזר הערבי, שמשווע לתקציבים כאלה.

אוסאמה סעדי: ולכן, תקציב כזה הוא לא תקציב חברתי וצריך לדחות אותו על הסף.

אוסאמה סעדי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלעזר שטרן – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיליק בר, כן נמצא – תפאדל.

אחמד טיבי: אכן השביתה מחר מתקיימת וההודעה שהתפרסמה, התברר שהיא fake, הודעה מזויפת – לא יפה.

אורלי לוי אבקסיס: למי זה עוזר ה-fake הזה?

אחמד טיבי: למי שהוציא אותה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה עוזר – – –

אחמד טיבי: תרגיל שקוף.

אוסאמה סעדי: מסריח.

אחמד טיבי: מאוד.

אחמד טיבי: תפאדל.

יחיאל חיליק בר: אדוני, נכבדי היושב-ראש, חברותי וחברתי היקרה מפז אורלי לוי, אחת מנקודות האור הבודדות בכנסת הזאת, את זוכרת, אורלי?

יחיאל חיליק בר: לפני ימים לא רבים נקראתי לסדר על-ידי יושב-ראש הכנסת, ואפילו הוצאתי בכוח מהמליאה כי הערתי הערות ביניים בזמן נאום ראש הממשלה, כי זעמתי, כי רתחתי, כי הייתי מוכרח להגיב על הדברים המנותקים של ראש הממשלה נתניהו.

יחיאל חיליק בר: הייתי חייב למחות על זה שהוא עלה לדוכן והציג לנו עוד פעם תמונה אופטימית ומעודדת של העולם ההזוי והוורוד שהוא וכל הקואליציה שלו חיים בו.

יחיאל חיליק בר: הבועה הזו שהם חיים בה – זה דבר מטריף דעת, שבבועה הזאת הכול בסדר, הכול מפותח, כולם שבעים, ובכלל בכלל אין רעבים, אין נכים, אין שכונות מצוקה, אין בעיות תחבורה בפריפריה, אין אי-שוויון בחינוך ובבריאות ובמספר התלמידים בכיתות.

יחיאל חיליק בר: וגם בכלל, אגב, עלה פה בזמנו שר התחבורה וגילה לנו סוד: אין בכלל פריפריה.

יחיאל חיליק בר: הוא צעק פה: תפסיקו להשתמש במילה הזאת, אין פריפריה בישראל.

יחיאל חיליק בר: את זוכרת, אורלי?

יחיאל חיליק בר: הם אמרו את זה מכאן, מהבמה.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה להגיד לך, וגם לך, אדוני השר שמייצג את הממשלה, הממשלה הזו עושה רק דבר אחד שהוא חמור יותר מלהזניח את הדפוקים והשקופים במדינה הזאת, והדבר היותר-חמור מלהזניח אותם זה להבטיח להם הבטחות ולא לקיים.

יחיאל חיליק בר: המדינה הזו עושה רק דבר אחד יותר חמור מלהזניח את החלשים והפריפריה ומבקשי הדיור, ומהסובלים מיוקר המחיה ואלה שלא מצליחים לקנות דירה או לסיים את החודש, וזה להבטיח דברים לאותם החלשים, לאותה פריפריה שסובלת מכל הדברים האלה, ואז לא לקיים אותן, את ההבטחות האלה, כל תקציב מחדש.

יחיאל חיליק בר: זה אפילו יותר גרוע מלדפוק אותם.

יחיאל חיליק בר: יש רק משהו אחד יותר גרוע מההרגשה להיות דפוק, שקוף, איך שלא יקרא לזה איזה שר שלא יהיה בממשלה, וזה שגם מרמים אותך ומשקרים אותך שוב ושוב ושוב ושוב ושוב, תקציב אחרי תקציב, חוק הסדרים אחרי חוק הסדרים.

יחיאל חיליק בר: וזאת, אדוני השר, חברתי, המציאות שבה חיים במדינה הזו בישראל של 2016, עוד מעט 2017, החלשים והאנשים בפריפריה ומבקשי הדיור והסובלים מיוקר המחיה ומהאי-שוויון.

יחיאל חיליק בר: זאת המציאות שבה חיים אותם שקופים כבר יותר מדי שנים.

יחיאל חיליק בר: אבל הם לא רק שקופים – הממשלה הזאת לא יודעת, אני אגלה לה סוד: הם גם בני-אדם, הם גם אזרחים במדינה הזאת, והם לא רק איזה סטטיסטיקה מעצבנת בוועדת כספים או בספר התקציב האפור שלהם.

יחיאל חיליק בר: וזאת בדיוק המציאות שבגללה, אדוני היושב-ראש, הטריחו את עצמם שוב ושוב בשבועות האחרונים תושבי הצפון והנכים והחקלאים והחלשים וראשי הערים ותנועות המחאה – הטריחו את עצמם להגיע לכנסת שוב ושוב בשבועות האחרונים של דיוני התקציב; וכל אלה עלו על-חשבון ימי עבודה יקרים.

יחיאל חיליק בר: וזה בכלל לגבי מי שגר בצפון ובפריפריה ויש לו עבודה; אלה שיש להם שם עבודה עלו על-חשבון ימי עבודה.

יחיאל חיליק בר: הם באו לכאן כדי לצעוק, כדי לזעוק, להביא לידיעת כולם את גודל השערורייה.

יחיאל חיליק בר: והתקציב הזה הוא שערורייה, נקודה.

יחיאל חיליק בר: הם באו לכאן לצעוק שנמאס להם להיות שקופים, ונמאס להם להיות עוד נתונים אפורים בספר התקציב.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, אני אגיד לך, אורלי, זה דבר מדהים, אני דיברתי עם כמה מפקידי האוצר.

יחיאל חיליק בר: הם אמרו לי – בסוף את מגיעה לתובנה שהתקציב הזה מסתדר להם מאוד טוב בטבלאות ה"אקסל" של האוצר ושל הקואליציה.

יחיאל חיליק בר: זה מסתדר טוב, זה הולך מפה, בא לפה, אורן חזן על 5 מיליון מוותר – –

אורן אסף חזן: 10, 10.

יחיאל חיליק בר: – – נותן למיקי זוהר, ההוא זה.

יחיאל חיליק בר: זה מסתדר להם טוב בטבלאות ה"אקסל".

יחיאל חיליק בר: וזה, אדוני אורן חזן, בגלל שגם אתה וגם הקואליציה וגם פקידי האוצר, אתם חיים בתוך טבלאות ה"אקסל".

יחיאל חיליק בר: אתם לא חיים בצפון ולא בדרום ולא בשכונות המצוקה – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אתם גם לא שייכים לשכבות החלשות, ולא למיעוטים – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – ולא לבני הקהילה האתיופית.

יחיאל חיליק בר: הם לא שקופים, ואל תזלזל בשקופים, אדוני הסלב אורן חזן – –

אורן אסף חזן: חיליק, עכשיו תשתוק ותקשיב.

אורן אסף חזן: תקשיב – – –

יחיאל חיליק בר: – – כי השקופים יום אחד יזלזלו בך.

יחיאל חיליק בר: אז תכבד גם אחרים – –

אורן אסף חזן: מה, אני כמוך?

אורן אסף חזן: אני גדלתי עם כפית זהב בפה?

יחיאל חיליק בר: – – לא כולם סלבים כמוך, שכל מילה שלהם מקבלת תשומת לב.

יחיאל חיליק בר: עכשיו תשתוק ותקשיב.

אורן אסף חזן: – – – אני לא באתי – – –

יחיאל חיליק בר: עכשיו תשתוק ותקשיב.

יחיאל חיליק בר: אני לא מפריע לך בנאומים ההזויים שלך, אז תקשיב ותכבד גם אחרים.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: גם אני, אורן חזן, רוצה לגור – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: – – בטבלת "אקסל" – לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אל תעזור לי.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: גם אני, אורלי לוי, רוצה לגור בתוך טבלת "אקסל" של פקידי האוצר.

יחיאל חיליק בר: מעניין, אגב, כמה עולה שם דירה.

יחיאל חיליק בר: מעניין כמה עולה דירה בטבלאות ה"אקסל" שלהם, בשכונה הזאת, בבועה הזאת שלהם.

יחיאל חיליק בר: ידידי אורן – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אני התחלתי וסיפרתי על זה שזרקו אותי מהמליאה כי מחיתי נגד ביבי.

יחיאל חיליק בר: אותי זרקו מהמליאה, כי הם יכולים, וצעקתי, אבל את תושבי הצפון והדרום ותושבי השכבות החלשות, שאני חושב, חושד בך, שאכפת לך מהם, אותם זרקו מהארץ, לא מהמליאה; זרקו מהיכולת לחיות פה באופן שוויוני.

יחיאל חיליק בר: אותם הוציאו מהפריבילגיה המטורפת לקבל חיים, תנאים, חינוך, בריאות, דיור, תעסוקה כמו שמגיע להם, כאזרחי ישראל שווים.

יחיאל חיליק בר: אתם יודעים, אנחנו מרבים לדבר פה וגם להתווכח, אפילו אתך, אורן, על הסיפור של שתי מדינות, היפרדות מהפלסטינים – –

אורן אסף חזן: אין ולא יהיה.

יחיאל חיליק בר: – – אבל מי לעזאזל מדבר על זה שכבר יש שתי מדינות פה, ואתה יודע את זה, בתוך מדינת ישראל: מדינת המרכז והפריבילגים, והמדינה של כל השאר.

אורן אסף חזן: רק מילה: אתה מדבר על טבלאות "אקסל".

אורן אסף חזן: אני את הדברים שאתה אומר מדבר מהלב והבטן.

אורן אסף חזן: אתה צריך לעלות עם ניירות כדי – – – אל תלמד אותי – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר, יש לי פה נתונים שכנראה יטרידו אותך, בניירות האלה.

אורן אסף חזן: אל תלמד אותי – – –

אחמד טיבי: אני מבקש להפסיק את זה, גם אתה וגם הוא.

יחיאל חיליק בר: אתה תמשיך לדבר מהבטן שלך.

יחיאל חיליק בר: יש תושבים בפריפריה – – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אני מבקש.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: יש תושבים בפריפריה – אתה מדבר מהבטן; יש תושבים בפריפריה שבבטן שלהם אין אוכל שיש לך בבטן.

אורן אסף חזן: אני לא – – –

יחיאל חיליק בר: הסכת ושמע.

יחיאל חיליק בר: אל תטיף לי, אורן.

אורן אסף חזן: לא – – –

יחיאל חיליק בר: אל תטיף לי, ואל תתנשא על אותם שקופים ועל אותם דפוקים, שאתה חלק מהקואליציה שדופקת אותם.

אורן אסף חזן: בתוך עמי אני יושב – – –

אחמד טיבי: אוקיי, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני אומר לך: אתה לא יושב בתוך עמך – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אתה יושב במדינה שכבר מחולקת לשתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: מחולקת לשתי מדינות.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תקשיב גם אם זה כואב: מדינת הפריבילגים ומדינת כל השאר.

יחיאל חיליק בר: ילד שנולד בכל אחת מהמדינות האלה נולד למדינה אחרת לגמרי, ואתה גם יודע את זה.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, לא משתלם להיוולד לא בצפון ולא בדרום ולא למשפחה ללא אמצעים ולא למשפחה אתיופית או ערבית או דרוזית או בדואית.

יחיאל חיליק בר: בטח ובטח לא משתלם להיוולד לפריפריה הגיאוגרפית או החברתית בישראל, כי אז אתה דפוק, ואם ב-70 שנה לא הצליחו לתקן את זה, כנראה תישאר גם דפוק 140 שנה.

יחיאל חיליק בר: וגם כן פריפריה – – –

אורלי לוי אבקסיס: בפריפריה תוחלת החיים יותר קצרה.

יחיאל חיליק בר: תוחלת החיים יותר קצרה, יש פחות בריאות, יש פחות חינוך, יש פחות תרבות, אבל מי חושב על תרבות כשאין לו מה לאכול.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, את יודעת מה מדהים אותי?

יחיאל חיליק בר: פריפריה.

יחיאל חיליק בר: בפקקטה מדינה של 600 קילומטר מלמעלה עד למטה, לא צריכה להיות פריפריה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא סין, אנחנו לא קנדה, מיליארדים של אנשים, שטחים אין-סופיים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, שמתגאים כל הזמן במוח היהודי שלנו, חבר הכנסת מלכיאלי, שהמציא המצאות כאלה כבירות בהיסטוריה, המוח היהודי לא יודע להמציא מדינה של 600 קילומטר, שבה אם ילד נולד בבית-שאן, בקריית-שמונה, בצפת או באופקים, הוא מקבל את אותם תנאי פתיחה וסיכוי לחיים כמו ילד שנולד ברמת-גן או בגבעתיים או בתל-אביב.

יחיאל חיליק בר: את זה אנחנו לא יכולים להמציא כבר 70 שנה.

יחיאל חיליק בר: הממשלה הזאת, אדוני, מביאה לנו היום תקציב שהוא נורא, הוא פשע מוסרי וחברתי, ובוודאי בוודאי תקציבי.

יחיאל חיליק בר: יש לי פה עוד הרבה מה להגיד, אבל אני רואה שאין לי זמן.

יחיאל חיליק בר: אני רק אגיד לכם, ואתה יודע את זה, אורן, כמי שקיבל כמה מיליונים, שלממשלה אין כסף – – –

אורן אסף חזן: היושב-ראש, אני מוחה.

אורן אסף חזן: אני לא קיבלתי מיליונים.

יחיאל חיליק בר: – – – שלממשלה יש כסף.

אורן אסף חזן: צריך לתקן.

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי 5 – תיקנת ל-10.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני רוצה תוספת זמן על ההפרעות האלה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: האמת כואבת, אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: האמת כואבת?

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: שיכאב לך.

יחיאל חיליק בר: שיכאב לך.

יחיאל חיליק בר: שיכאב לך.

אחמד טיבי: תודה רבה, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש תוספת זמן.

יחיאל חיליק בר: הוא הפריע לי פה לפחות שלוש דקות.

אחמד טיבי: אתה עוזר לו להפריע לך.

יחיאל חיליק בר: אז אני רוצה לסיים: תראה, הממשלה הזאת מביאה לנו תקציב גרוע – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אורן אסף חזן: על מה?

יחיאל חיליק בר: מהו התקציב – –

אחמד טיבי: על הנייד.

יחיאל חיליק בר: – – התקציב הוא סדר העדיפויות שלנו.

יחיאל חיליק בר: התקציב הוא החוק החשוב ביותר שלנו – – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אפרופו ניידים.

אחמד טיבי: אפרופו ניידים.

אחמד טיבי: אפרופו ניידים.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אתה עושה את העבירות.

יחיאל חיליק בר: תן לי שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: זה לא – – –

אחמד טיבי: אתה תמשיך.

יחיאל חיליק בר: היום, אדוני היושב-ראש, כדי לקנות כרטיס רכבת, צריך לשלם עליו.

יחיאל חיליק בר: אז צריך לשלם עליו אחרי שאתה יודע מה היעד, ואני שואל: מה היעד של התקציב הזה, אדוני השר?

יחיאל חיליק בר: מה היעד של הממשלה בתקציב הזה שהיא כל כך גאה בו?

יחיאל חיליק בר: אין יעד ולכן אין כרטיס.

יחיאל חיליק בר: ואם הממשלה הזאת היא רכבת, אז הרכבת הזאת נוסעת אחורה, וזה לא שאין כסף, אדוני; יש הרבה כסף, ולא יודעים להשתמש בו, ולא יודעים לתעדף את מה שבאמת כל כך חשוב לתעדף.

יחיאל חיליק בר: ולכן, הממשלה הזאת, שמחוקקת חוקים ומתחרטת עליהם ומבטיחה הבטחות ומתחרטת עליהן – כל הכסף הזה שקיים ולא נותנים אותו לציבור, אני מקווה שהחרטה על ההבטחות שלהם ועל השקרים שלהם לציבור בתקציב הזה – אני מקווה שהחרטה הזאת תתורגם גם לחרטה בתמיכה בממשלה הזאת, ואני בכלל לא רוצה לדבר על הביזיון שבמיליוני השקלים, במאות-מיליוני השקלים שחולקו כשוחד פוליטי לחברי כנסת בקואליציה כדי – אני לא יודע אפילו מה לעשות אתם.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה – משפט סיום – שאם התקציב הזה חלילה יעבור, ואם אתם תיתנו לו יד, אז גם המצביעים וציבור האזרחים, אותם שקופים, אותם דפוקים או יותר נכון נדפקים, יתחרטו על התמיכה בכם ויפזרו אתכם ויביאו, בעזרת השם, לממשלה שיהיה לה גם אומץ לצדק חברתי וגם אומץ לצדק מדיני, ואני קורא לכולם לפנות למצפונם ולהצביע נגד התקציב האסור והפסול הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורי אריאל: שנתיים וחצי.

יחיאל חיליק בר: עוד שנתיים וחצי – גם בסדר.

יחיאל חיליק בר: אגב, מישהו מהמפלגה שלך השבוע אמר לי שזה יהיה הרבה יותר מהר.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע מה אלה שלך במפלגה, אבל מישהו מהבית היהודי.

יחיאל חיליק בר: ואני אמרתי לו – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב בראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת המעטים כל כך שנמצאים עכשיו במליאה ואדוני השר, שמתוקף חובתך אתה נאלץ לשבת פה, אז אני משתתפת בצערך שאתה זה שתהיה אולי המגן, או ה"בוב ספוג" של הממשלה הזו, ואתה זה שייאלץ לשמוע עכשיו את הטענות והמענות שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בשורה התחתונה, אני מודה – הכנתי נאום, אולי אפילו נאום חוצב להבות.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת עכשיו על המליאה, אני מרגישה בזבוז.

אורלי לוי אבקסיס: מי ישמע את הנאום הזה?

אורלי לוי אבקסיס: על איזה אוזניים הוא ייפול?

אורלי לוי אבקסיס: האם הקול הזה שאני מנסה להביא מהפריפריה החברתית, מהפריפריה הגיאוגרפית, מעלובי החיים של החברה הישראלית, מאותם אלה שאתם הפכתם לעלובי חיים, אם לא בקדנציה הזאת אז בקדנציות שעברו, אותם אנשים שכורעים תחת הנטל, שבעבר יכלו להרשות לעצמם או לילדיהם לפחות קורת גג בימים הקשים, הסוערים, ובקיץ החם להנפיק או לספק לאותם ילדים שלהם – ולכל הורה הילד שלו הוא הדבר הטוב ביותר שיכול לקרות, האוצר הקטן והפרטי.

אורלי לוי אבקסיס: אם בעבר המדינה לקחה חלק באחריות על הילד הזה ויצרה את המינימום ההכרחי לקיום בכבוד, שמתחיל, בראש ובראשונה, לפני הכול, בקורת גג מעל הראש, לאורך השנים, ולצערי הרב, אדוני השר, גם לך היה חלק בכך, הדיור הציבורי הלך ונשחק והלך ונגמר והלך והתחסל, וכל אחד בתורו תרם את חלקו לחיסול ספינת הדגל החברתית שהייתה לתפארת מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אז אולי אין דיור ציבורי, אבל יש לנו ילדים הומלסים, אותם ילדים שלא יכולים לישון בשקט כי הם לא יודעים אם מחר ייאלצו הם והוריהם לעזוב את הבית שלהם ולחפש דירה אחרת – כי בעל הבית יזרוק אותם מהדירה כי לא שילמו לו את הכסף; כי משרד השיכון לא העביר מספיק כסף לסיוע בשכר דירה, למרות – תקשיבו – שהוא מעביר בכל שנה למעלה מ-1.6 מיליארד שקלים לסיוע בשכר דירה, שהוא לא סיוע ריאלי, שהוא לא תורם לקורת גג, והוא מביא את אותם זכאים שאי-אפשר למצוא להם דירה להיות בעצם עבד לבעלי הבית ודייר ארעי לחלוטין במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: מה הפועל היוצא של זה, מישהו חשב, כשמפנים בן-אדם מהבית?

אורלי לוי אבקסיס: זה אומר שהוא צריך לעבור דירה, לחפש דירה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: אם מדובר בדיירי הדיור הציבורי, אז גם אין להם חסכונות ואין להם ערבויות והם לא מנהלים אשראי בבנק, כי ככה הם – הם האוכלוסייה החלשה ביותר במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה אומר שכשהם עוברים, צריך להעביר את הילדים בתי-ספר, ואת הילדים האחרים, היותר-קטנים – גנים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה זה לילד לעבור – אני נותנת לכם דוגמה – בחמש שנים למעלה מ-15 מקומות, למעלה מ-15 דירות?

אורלי לוי אבקסיס: מה זה עושה ליכולת שלו להתפתח באופן נורמלי?

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו מסתכלים על התקציב החדש, ואין בו בשורה על דיור ציבורי ואין בו בשורה לעניים.

אורלי לוי אבקסיס: המושג "חברתי" הוא מושג יחסי, תלוי את מי שואלים וגם מה זה חברה בעיניו.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאלה שרואים את הבוחרים שלהם כחברים שלהם, ולכן זה חברתי בעיניהם לדאוג לסקטור המאוד-מסוים שלהם, לחברים מבית, לחברים מהמפלגה, לחברים בעלי ההון.

אורלי לוי אבקסיס: ולמי לא נשאר?

אורלי לוי אבקסיס: לאותם ילדים, שגם לא יכולים ליצור לעצמם יחסי חברה, יחסי גומלין, שגרה, שקט ללימודים, כי להם אין דירה, כי להם אין מי שידאג לאינטרס, אפילו לא כאשר יש שר אוצר חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה זה "חברתי"?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני השר, אני מנצלת את זה שאתה נמצא כאן כדי לומר לך משהו, מהו בעיני "חברתי".

אורלי לוי אבקסיס: אני גדלתי במחנה הלאומי.

אורלי לוי אבקסיס: גדלתי בבית, שמי כמוך יודע – גם אבי היה בין בוני ההתיישבות, בונה בית-אל ויישובים אחרים חשובים.

אורלי לוי אבקסיס: ההתיישבות היא ערך חשוב בעיני, אך לעולם ההתיישבות לא באה על חשבון החברתי, לא בבית שבו אני גדלתי.

אורלי לוי אבקסיס: משהו לא טוב קורה כאן, משהו רע מאוד קורה להתיישבות במדינת ישראל, ובעיקר להתנחלויות.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני אומרת את זה – תכניסו טוב-טוב לראש, כי תגיע השעה שאותם ילדים חסרי קורת גג, בית, הדבר המינימלי, הבסיסי ביותר לחיים נורמליים, לא יראו אתכם, בדיוק כפי שאתם לא רואים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת זאת כי אתמול הגענו לשיא חדש בוועדת הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: ישב שם חבר מהמפלגה שלך שניסה לעשות איזושהי העברה בדקה התשעים בוועדת הכספים, העברה לא חוקית של משהו שהופסק בעקבות המלצה של היועץ המשפטי לממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: וביקשנו בסך הכול להעביר את השמירה במזרח-ירושלים – לא מכספי הדיור הציבורי, לא ממשרד הבינוי והשיכון, כי היועץ המשפטי אומר שמשרד צריך לתת שירותים שהוא מתמחה בהם.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן פסלנו בשנת 2016 את הסבסוד הזה מכספי הדיור הציבורי, מכספי משרד הבינוי והשיכון, וזה לא הופיע בתקנה.

אורלי לוי אבקסיס: כספים שעוברים לשמירה צריכים להגיע מהמשרד שהוא מומחה בתחום, קרי, המשרד לביטחון פנים או משרד הביטחון; וזה חשוב מאוד, שמירה במזרח-ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אז, באותו רגע, מגיע חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ ואומר: הילדים של הדיור הציבורי לא מעניינים אותי.

אורלי לוי אבקסיס: אם נצטרך לקחת את הכסף מפיהם של ילדים רעבים בבית-שאן – וכך הוא אמר, וכך זה מצולם וכך זה מתועד – אנחנו נעשה זאת ונעביר למתנחלים.

אורלי לוי אבקסיס: בושה וחרפה.

אורלי לוי אבקסיס: אז לא אכפת לו מילדים קטנים ולא אכפת לו מילדים רעבים ולא אכפת לו מילדים חסרי גג, אבל, אדוני, הוא מכתים ציבור שלם, כי אני לא מאמינה שכל המתיישבים הם כאלה חסרי לב.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה באופן אישי חברת מפלגת הבית היהודי שקוראים לה שולי מועלם.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, היא גם מזרחית וגם אינטליגנטית וגם יש לה לב במקום הנכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה אותה מוועדת העבודה והרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: היא עזרה לנו להילחם מלחמות חברתיות שגם היא מכירה.

אורלי לוי אבקסיס: עוד בטרם היותה שייכת לבית היהודי – אני חושבת שהיא הגיעה מהמקום שחווה וידע מה זה מחסור, מה זה פערים חברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אך לצערנו הרב, המפלגה שלך לא בחרה בנציג חברתי לוועדת הכספים, אלא בנציג קר, מי שבעיניו, גם אם הוא ילד, אם הוא לא נולד בצבע הנכון או לא עם הכיפה או לא במקום הנכון, הוא לא ראוי להיות חלק מהחברה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אומרת לבצלאל: אתה לא ראוי להיות חלק מהחברה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חושבת שהוא לא ראוי להיות חלק מבית שקורא לעצמו בית יהודי.

אורלי לוי אבקסיס: כי בסופו של דבר הקיטוב הזה, ולומר: אנחנו ניקח מהפה של הילדים העניים בבית-שאן וניתן לאלה – אין לי איך לתאר את הכאב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ישבתי והסתכלתי ולא ידעתי איך להגיב.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת רחל עזריה התחילה לצעוק עליו: תתבייש לך, תתבייש לך.

אורלי לוי אבקסיס: ואני הסתכלתי ואמרתי: בואו נתבייש כולנו ביחד, לאיזו חברה שסועה הפכנו להיות.

אורלי לוי אבקסיס: בהתנתקות חרתם על הדגל שלכם קירוב לבבות, אחדות בעם, כדי שאם מחר או מחרתיים מישהו ירצה לעשות תהליך מדיני או לוותר על שטחים כאלה ואחרים, תמצאו לבבות חמים גם בחברה הישראלית כולה.

אורלי לוי אבקסיס: הדרך הזאת היא לא הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: לא יהיה מי שיגן עליכם כשירצו לקחת לכם את קורת הגג מעל הראש, בדיוק כפי שאנחנו לא מוצאים בכם שותפים כאשר אנחנו מנסים להגן על הילדים העניים שרוצים לקחת מהם את קורת הגג מעל הראש.

אורלי לוי אבקסיס: בדיור הציבורי אין בשורה, בעוני אין בשורה, וגם אם בתקציב הזה יש כמה ניצוצות של חברתי, אתה שואל: חברתי למי?

אורלי לוי אבקסיס: מעבר לכך, יש פה חלם.

אורלי לוי אבקסיס: נחשפנו להתנהלות קלוקלת, לניהול תקציב בעייתי.

אורלי לוי אבקסיס: פקידי אוצר לא יודעים כמה רשויות מקבלות בכלל כסף מערי עולים, מארנונה ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: הם מדברים על 250, ומשרד הפנים בכלל הביא נתון של 330; אחד מדבר על 62 רשויות שמקבלות, השני מדבר על 61.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, מי עשה את החשבונות במדינה הזאת?

אורלי לוי אבקסיס: אם אלה היו רואי-החשבון שלי, הייתי מפטרת אותם, כי פה נעלמו כמעט 100 מיליון שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: אם אחד אומר 250 ואנחנו מגלים שהמדינה מוציאה יותר, או להפך, יש פה טעות גם בטבלת ה"אקסל", חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: אז פה יש כספים אבודים, ובמקום אחר יש כספים אבודים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד משהו: הבושה שהתחילה מהכספים הפוליטיים – וכבר התרגלנו לכספים קואליציוניים, לכספים פוליטיים – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני כבר מסיימת.

אורלי לוי אבקסיס: – – הביאה לכך שחולקו ברגע האחרון כ-320 מיליוני שקלים רק לחברי ועדת הכספים מתוך הקואליציה, כדי לקנות הצבעה שממילא הם אמורים להצביע בה בעד.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר משהו: חבר הכנסת אורן חזן חטף פה על ימין ועל שמאל בגלל שיטה קלוקלת שלא הוא יצר אותה, שהפקידים שיתפו פעולה אתה, ובדקה התשעים גם מצאו עוד 50 מיליון שקלים לבצלאל סמוטריץ – אבל הם לא יבואו מהדיור הציבורי, כי יש החלטה של היועץ המשפטי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אורן חזן עשה אולי יותר ממה שעשתה הממשלה כולה למען צמצום הפערים בבריאות בין הפריפריה למרכז.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי מהכספים הפוליטיים שלו הוא נתן מיליון וחצי להקמת טיפול נמרץ ילדים בבית-חולים פוריה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מתארים לעצמכם שאין טיפול נמרץ ילדים בבית-חולים פוריה?

אורלי לוי אבקסיס: שאם ילד טובע בכינרת צריך להריץ אותו לרמב"ם?

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה בדרך?

אורלי לוי אבקסיס: שאם ילד עבר תאונת דרכים צריך להעביר אותו או ל"העמק" או לרמב"ם?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי, זה לא נורמלי, ואנחנו צריכים אחר כך למצוא תרומות לשם כך.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אל תתרחקו מאתנו, מהלב, כי אנחנו נשיב בחזרה, ואלה לא יהיו ימים טובים לחברה הישראלית.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: תלמד, חיליק, תלמד.

אורן אסף חזן: יש רגעים ששמים את הפוליטיקה – – –

יחיאל חיליק בר: אני כבר מזהיר אותך לפני הנאום, חזן.

אורן אסף חזן: יש רגעים ששמים גם את הפוליטיקה בצד וגם את – המים פה נקיים, תקינים.

אורן אסף חזן: אפשר מים, בבקשה?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי כבוד השר, חברתי חברת הכנסת, חברי חברי הכנסת ובעצם כל מי שצופה בנו בבית, ערב טוב.

אורן אסף חזן: תראו, ביממה האחרונה אנחנו רואים לא מעט כותרות ושומעים לא מעט חברי כנסת שעולים בתקשורת; עולים גם מעל הבמה הזאת עם נאומים מוכנים, עם ססמאות שבעיקרן הן ריקות מתוכן, במקום לקחת חלק בשותפות אמיתית למען הציבור בישראל, למען עם ישראל, למען הפריפריה, הנגב, הגליל, למען הבקעה, למען ילדים חולים, למען נערות במצוקה, למען ניצולי שואה, שהולכים ונעלמים – מה הם יכולים לעשות?

אורן אסף חזן: לריב?

אורן אסף חזן: לצעוק?

אורן אסף חזן: אני לא אעמוד כאן ואגן על עצמי.

אורן אסף חזן: אף פעם לא עשיתי את זה, ואני לא מתכוון להתחיל עכשיו.

אורן אסף חזן: אבל אני כן רוצה לספר לך, חברי חיליק בר, שבשעה שאתה מדבר על שוחד פוליטי, כשאתה מדבר על כספים קואליציוניים – אני, שאני חבר קואליציה ותמכתי בתקציב הזה לכל אורכו מסיבה מאוד פשוטה, שהוא הביא בשורה ענקית – אתה לא חבר בוועדת הכספים.

אורן אסף חזן: לו היית חבר בוועדת הכספים היית רואה איך רק לפני שבוע הצלחנו להגדיל את תקציב הבריאות ב-400 מיליון שקלים נוספים שיועברו לקופות-החולים, והן התחייבו להשקיע אותם בפריפריה.

אורן אסף חזן: אם זה לא תקציב חברתי, אני לא יודע מה זה חברתי.

אורן אסף חזן: אבל זה לא רק העניין של קופות-החולים.

אורן אסף חזן: בימים האחרונים אני נמצא בקשר רציף עם ראשי הרשויות בגליל.

אורן אסף חזן: עד היום, ברגעים האחרונים של הבוקר, שלב אחרי שלב בעדכונים שוטפים – איפה הם עומדים ביחס למשרדים הרלוונטיים, כדי שאתה יודע מה יקרה, חיליק?

אורן אסף חזן: התוכנית לפיתוח הגליל, זאת שאתם כל כך נהנים לצעוק עליה ולפזר אותה באוויר כאילו היא הלכה ונעלמה, בסופו של דבר היא נכנסה בצורה מסודרת ומוסדרת.

אורן אסף חזן: כי כמו שהממשלה הזאת והעומד בראש עשו הכול כדי להפריח את השממה בנגב, והגשימו הלכה למעשה את החזון הציוני בשעה שאתם מתעסקים בציניות, בדיוק כמו בתקשורת, אנחנו עושים ציונות שפותרת את הכול.

אורן אסף חזן: הפכו את באר-שבע לבירת סייבר, בנו מגדלים בדימונה, הפריחו את האגם והשקו אותו בירוחם, העבירו את עיר-הבה"דים לנגב – – –

יחיאל חיליק בר: – – – הכול מושלם.

אורן אסף חזן: חיליק, אני יודע שמעולם לא היית שר, וכנראה גם לא תהיה – –

יחיאל חיליק בר: גם אתה לא היית שר, וכנראה לא תהיה.

אורן אסף חזן: – – ומעולם לא היית ראש ממשלה, אבל תן לי ללמד אותך קצת מהניסיון שלי.

אורן אסף חזן: אני לא צריך להיות שם כדי להבין שכדי לנהל מדינה יש תהליכים ותהליכים לוקחים זמן.

יחיאל חיליק בר: – – – ססמאות.

אורן אסף חזן: למול הססמאות שלך אנחנו הבאנו פתרונות.

אורן אסף חזן: אבל אתה צודק, חיליק, וגם את צודקת, אורלי.

אורן אסף חזן: אגב, זה המקום להגיד לךְ תודה.

אורן אסף חזן: אני חושב שבלי הסיוע שלך אתמול לא הייתי מצליח, בזמן הקצר שניתן לי, למצוא איך לנווט ולנתב את הכסף למקומות הראויים.

אורן אסף חזן: ואתה יודע לאן ניתבנו אותו ביחד, אופוזיציה וקואליציה, שחולקים לעתים דרך משותפת ולעתים רבות יותר חלוקים בדרכם?

אורן אסף חזן: הבאנו 1.5 מיליון לניצולי השואה; הבאנו חצי מיליון לעיר לוד, לקידום – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – לא הייתה אמורה להיות.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שזה היה – – –

אורן אסף חזן: הבאנו חצי מיליון לעיר לוד לקידום הנוער; הבאנו חצי מיליון נוספים לילדים, לא עלינו, חולים בסרטן; הבאנו מיליון לקידום עמותות שמטפחות ומטפלות בהלומי קרב.

אורן אסף חזן: הבאנו כסף – שואלים אותי מה זה "בתי-עלמין".

אורן אסף חזן: אני אגלה לכם סוד: במדינת ישראל קבורים אנשים שלולא הדם שלהם שנשפך, לולא העשייה שלהם, אנחנו לא היינו זוכים לעמוד כאן, לשבת כאן – או איך שלא תקראו לזה – כדי לחיות.

אורן אסף חזן: לוחמי אצ"ל, לוחמי מחתרות, שהיום, במקום שאנחנו נזכור את המורשת שלנו, את ההיסטוריה העכשווית – לא רק זו הרחוקה – הבמה שלהם הולכת ומתפוררת.

אורן אסף חזן: אז כן, גם לשם אני מבקש להפנות כסף.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אני גם ביקשתי להפנות כסף – בלי להתבייש, אני אגלה לך סוד – גם להתיישבות.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה?

אורן אסף חזן: כי גם ביהודה ושומרון גרים ילדים שצריכים חינוך, שצריכים ביטחון, שצריכים עזרה.

אורן אסף חזן: הם לא שונים לא ממך ולא ממני, לא ממני ולא מכבוד השר.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: וגם בגליל ובנגב.

אורן אסף חזן: ואני אגלה לך עוד סוד: גם הפנינו 2 מיליון שקלים לנגב ולגליל ולפיתוח הבקעה.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה עשיתי את זה?

אורן אסף חזן: כי זאת הייתה המחויבות שלי.

אורלי לוי אבקסיס: אורן, שכחת את העיוורים ואת החלשים.

אורן אסף חזן: עוד לא סיימתי.

יחיאל חיליק בר: את רוצה שנמנה את כל מה שהוא שכח?

אורן אסף חזן: עוד לא סיימתי.

יחיאל חיליק בר: יש רק עד 24:00, בחייך.

אורן אסף חזן: בתוך כל זה הבאנו גם כסף לעיוורים.

אורן אסף חזן: כשאני רואה תקנה לקידום זכויות העיוורים בישראל, שכל הכסף בתוכה הוא בסך הכול 2 מיליון שקלים ואני מצליח להגדיל אותה בעוד חצי מיליון שקל – 25% גידול – יקירי, חברי, ואני לא מתבייש להגיד: עדיין חברי הטוב, חיליק בר – אם זאת לא בשורה לציבור – –

יחיאל חיליק בר: אורן, זה מספיק?

אורן אסף חזן: – – ולא עשייה חברתית, אני לא יודע מה חברתי מהו.

יחיאל חיליק בר: אורן, זה מספיק?

אורן אסף חזן: רק דקה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אם אתה היית שר אוצר, התקציב לא היה נראה אחרת?

אורן אסף חזן: אני אענה לך.

אורן אסף חזן: אל תדאג.

יחיאל חיליק בר: עם החמלה החברתית שאתה אומר שיש לך, בוא ותגיד את האמת פעם אחת.

אורן אסף חזן: אני אענה לך.

אורן אסף חזן: אתה יודע, היושב-ראש, גם אני שנחשב ללא פחות מהסמן הכי ימני בליכוד, כזה שלפעמים חבריך חושבים שאני גזען ושונא; כזה שלא מתבייש להגיד: אנחנו נעמוד ליד דגל מדינת ישראל בגאווה, ואנחנו נדרוש מכולם להכיר בזכות המדינה – אבל גם אני מבין שיש פה גם מיעוט ערבי שאני לא יכול רק לדרוש ממנו בלי בראש ובראשונה לתת לו להרגיש שווה בין שווים.

אורן אסף חזן: דווקא אני נלחמתי להביא 1.5 מיליון שקלים לאצטדיון "דוחה" בסח'נין.

אורן אסף חזן: מזכיר לך – אוהד "בית"ר", לא חביב "סח'נין".

אורן אסף חזן: אבל אני יזמתי.

אורן אסף חזן: מאחר שקיבלתי פנייה יזמתי שאני איענה לפנייה הזאת ולקחתי את עצמי לאצטדיון "דוחה" והתחייבתי שאני אעזור להם, כי גם להם מגיע – שבמקום להתעסק בספורט לאומי חדש של זריקת אבנים יתעסקו בספורט לאומי היסטורי של משחק כדורגל.

אורן אסף חזן: לא שמעתי פה אף אחד שקם ואומר "וואו".

אורן אסף חזן: אתה יודע משהו?

אורן אסף חזן: – אני גם לא רוצה שיגידו.

יחיאל חיליק בר: וואו.

יחיאל חיליק בר: אז אני אומר: וואו.

אורן אסף חזן: אני גם לא רוצה שיגידו.

יחיאל חיליק בר: אורן, וואו, וואו, וואו.

יחיאל חיליק בר: האם זה מספיק?

אורן אסף חזן: עכשיו אתה שואל אותי אם זה מספיק.

יחיאל חיליק בר: האם זה מספיק?

יחיאל חיליק בר: אחרי שאמרתי וואו.

אורן אסף חזן: אני לא נמנה עם מפלגתו של שר האוצר.

אורן אסף חזן: אגב, אני רוצה להגיד לו מילה טובה.

יחיאל חיליק בר: לא שמעת וואו.

יחיאל חיליק בר: אני אומר: וואו.

יחיאל חיליק בר: האם זה מספיק?

אורי אריאל: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה, אני אגיד לך גם וואו.

אורן אסף חזן: בראש ובראשונה, אני לא אשכח להזכיר את ראש הממשלה, כי אנשים לפעמים שוכחים שאומנם השרים עושים עבודה טובה, ולרוב בתקשורת כשיש משהו טוב משייכים את זה לשר, וכשיש משהו רע אומרים: ראש הממשלה לא טוב, אבל צריך להזכיר שלולא ראש הממשלה כל ההתקדמות הזאת לא הייתה קורית, וגם לו מגיעה תודה.

יחיאל חיליק בר: וואו.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך על שר האוצר שלנו: שר אוצר חברתי מאין כמוהו – ואני לא נמנה עם אנשי מפלגתו.

יחיאל חיליק בר: וואו.

אורן אסף חזן: שר אוצר שעזר להגדיל את תקציב הביטחון בשביל שכר החיילים.

אורן אסף חזן: עזר לי להביא את שכר החיילים בתקציב הקודם – –

יחיאל חיליק בר: וואו.

אורן אסף חזן: – – ועוזר לי בתקציב הזה להביא בשורות נוספות – –

יחיאל חיליק בר: וואו.

אורן אסף חזן: – – וכמו שהוא עוזר לי הוא עוזר לכל אחד ואחת מחברי הכנסת שבאים עם המצוקות של הציבור.

אורן אסף חזן: תראה, חיליק – –

יחיאל חיליק בר: שוב, וואו וואו.

יחיאל חיליק בר: ולא ענית.

יחיאל חיליק בר: התחמקת.

אורן אסף חזן: – – בלי נייר, בלי דפים – –

יחיאל חיליק בר: וואו על הכול.

אורן אסף חזן: – – בלי טלפרומפטר – – –

יחיאל חיליק בר: וואו על הכול.

יחיאל חיליק בר: תענה באופן כן.

אורן אסף חזן: אני אענה לך.

יחיאל חיליק בר: אורן חזן – –

אורן אסף חזן: אני אענה לך.

אורן אסף חזן: אני חושב שבמע

אורן אסף חזן: מדך – –

יחיאל חיליק בר: – – האם זה מספיק?

יחיאל חיליק בר: האם סדרי העדיפויות נכונים – – –

אורן אסף חזן: – – אתה צריך להבין: סבלנות היא מעלה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אורן אסף חזן: – – ותלמד לחיות אתה.

יחיאל חיליק בר: – – – סדרי העדיפויות הם נכונים?

אורן אסף חזן: תלמד לשבת בסבלנות ולחיות עם הסבלנות.

יחיאל חיליק בר: אבל אמרתי וואו.

אורן אסף חזן: אני אענה לך על הכול.

יחיאל חיליק בר: אבל אמרתי וואו.

יחיאל חיליק בר: למה אתה לא עונה?

אורן אסף חזן: בדקות שנשארו לי אני אענה לך.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך עוד משהו: תמיד יש מה לעשות, ותמיד יש לאן לשאוף.

אורן אסף חזן: מי כמוך יודע, וגם האחרים יודעים שכשיש ביקורת אני הראשון שלא מתבייש להעביר אותה.

יחיאל חיליק בר: וואו.

אורן אסף חזן: אני גם הייתי הראשון שזעק וצעק אתמול בוועדה שלא קונים אצבעות בכסף – –

יחיאל חיליק בר: וואו.

אורן אסף חזן: – – צריכה להיות שקיפות.

אורן אסף חזן: השקיפות הזאת היא לא בשביל שתעשה פה וואו או שוואו – –

יחיאל חיליק בר: אתה ביקשת.

יחיאל חיליק בר: אתה לא עונה לי על השאלה שלי.

אורן אסף חזן: – – או לאו, או מאו – – –

יחיאל חיליק בר: אמרת שאני לא אומר וואו.

יחיאל חיליק בר: אז אני אומר וואו.

אורן אסף חזן: אני עונה לך.

אורן אסף חזן: קשה לך לקבל שמדינת ישראל עשתה הכול כדי לממש תקציבים שאתם חלמתם, ואנחנו הפכנו למציאות.

יחיאל חיליק בר: למה אתה לא עונה לי?

אורן אסף חזן: בהזדמנות הזאת, אני אענה לך ואגיד לך, חברי – –

יחיאל חיליק בר: אורן ידידי, אתה, יש לך חמלה חברתית – –

אורן אסף חזן: – – רגע לפני סוף הנאום, ברשותך – – –

יחיאל חיליק בר: – – אם אחרי 70 שנה יש פריפריה גיאוגרפית וחברתית, האם אנחנו עושים משהו נכון או לא נכון?

אורן אסף חזן: ברשותך, אני אגיד לך את זה בצורה פשוטה – – –

יחיאל חיליק בר: עזוב את הוואו, אני עושה לך וואו על הכול.

אורן אסף חזן: אני אגיד לך בצורה פשוטה – –

יחיאל חיליק בר: כן.

אורן אסף חזן: – – אני מחכה ליום שאני אגיע, ואני מאחל לעצמי – ואתה יודע מה?

אורן אסף חזן: גם לך, כי אני יודע מאיפה אתה בא – שנזכה להיות בתפקיד ביצועי כדי לקחת את המילים שאתה מוציא מהפה ולהפוך אותן למציאות.

אורן אסף חזן: אבל עד אותו רגע אנחנו עושים ונמשיך לעשות, כדי לצמצם את הפערים, כדי לתת לאזרחים להבין שיש מי שנלחם בשבילם כאן, כדי לתת למדינה הזאת לצעוד לעתיד טוב יותר.

אורן אסף חזן: ועכשיו רק מילה אחת, ברשותכם, לסיום.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, חיליק, מי שצופה בנו, הגיעה אלי ידיעה לא מזמן: משטרת ישראל מחפשת את עזרת הציבור בחיפוש אחר נעדר.

אורן אסף חזן: קצת פרטים על הנעדר: גילו כ-53, גובהו מתנשא – בעצם הוא רק מתנשא – גובהו 1.74 מטר, צבע עיניים חום כהה, אבל הוא לא באמת רואה אף אחד ממטר, שערו לבן על גבול המקריח, ולאחרונה הוא נצפה בנמל התעופה בן-גוריון.

אורן אסף חזן: האיש שמדבר רבות על הכיסאות הריקים מותיר את הכיסא שלו יתום פעם אחר פעם; האיש הזה שנעדר – יש לנו גם תמונה שלו כאן.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת הנעדר, היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: נא להוריד.

אורן אסף חזן: אה, אוקיי.

אחמד טיבי: תודה.

אורן אסף חזן: הנעדר בחר להדיר רגלו ורגליו ודעתו ועמדותיו מכל נושא מסיבה פשוטה: פעם אחת – כי הוא מתבייש להוכיח שכל מה שקיים אצלו במצע, כל מה שיוצא מהפה שלו אנחנו מיישמים; ופעם שנייה – כי הוא הבין שכשהוא מתחיל לדבר אנחנו מגלים את הבלוף שלו.

אורן אסף חזן: ואת הבלוף הזה אנחנו נוציא החוצה.

אורן אסף חזן: מתי כן שמענו אותו מדבר?

אורן אסף חזן: כשהוא הגיע לדלת והיה צריך לחתום על הדחה של חבר כנסת שחטא – הוא לרגע נעלם.

אורן אסף חזן: חברים, יש משפט שאומר: תלך עם השקרן עד הדלת.

אורן אסף חזן: אדוני הנעדר, יאיר לפיד, יהיר, אתה השקרן והגעת עד לדלת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: שלא תגיד שאני לא אומר וואו.

יחיאל חיליק בר: וואו, באמת וואו.

אחמד טיבי: חברת הכנסת בן ארי – לא נמצאת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה.

אחמד טיבי: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אכרם חסון.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הישיבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, השבוע נזכרתי בסיפור ילדות ורציתי לשתף אתכם.

מיכאל מלכיאלי: פעם אחת פרצה מגפה ביער.

מיכאל מלכיאלי: התקבצו כל החיות אצל האריה מלך החיות וביקשו לחקור ולברר מי אשם ברעה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: היה ברור להם כי אחת החיות חטאה חטא חמור, והוא שגרם למגפה.

מיכאל מלכיאלי: ישב האריה בראש חבר השופטים, והכרוז קורא כל בעל-חיים בתורו.

מיכאל מלכיאלי: הנמר הוזמן ראשון.

מיכאל מלכיאלי: פתח הנמר ואמר: חטא כבד חטאתי.

מיכאל מלכיאלי: זה קרה כאשר הייתי רעב מאוד, והסתובבתי לבדי ביער, ופתאום ראיתי אדם הולך.

מיכאל מלכיאלי: לא יכולתי להתאפק, זינקתי עליו וטרפתי אותו.

מיכאל מלכיאלי: התלחשו השופטים והגיעו למסקנה שהוא אינו אשם כלל.

מיכאל מלכיאלי: מה כבר אפשר לצפות מנמר רעב?

מיכאל מלכיאלי: אמרו וקראו לבא בתור.

מיכאל מלכיאלי: נכנס הזאב והודה כי בידו עבירה בלתי נסלחת: פעם אחת ראה פרה רועה בעשב ולידה עגל צעיר.

מיכאל מלכיאלי: המראה גירה את תאבונו, עד שלא עצר ברוחו וטרף את העגל.

מיכאל מלכיאלי: שוב דן חבר השופטים בעניין, והחליט כי הזאב נקי מכל אשמה.

מיכאל מלכיאלי: ודאי לא באשמתו באה המגפה.

מיכאל מלכיאלי: ראשית, הלוא נאמר במפורש: זאב יטרף.

מיכאל מלכיאלי: אז זה דרכו, לא הייתה לו דרך אחרת להשקיט את רעבונו.

מיכאל מלכיאלי: אחרי הזאב בא תורו של הדוב, וגם בפיו היה סיפור דומה: הלכתי פעם ביער, ראיתי אדם, הייתי רעב, טרפתי אותו.

מיכאל מלכיאלי: וככה גם אותו השופטים פטרו, כי מה אפשר לצפות מדוב רעב.

מיכאל מלכיאלי: לבסוף התייצבה כבשה קטנה.

מיכאל מלכיאלי: ברעד עמדה לפני האריה ולא העזה לפצות את פיה.

מיכאל מלכיאלי: ואז פתחה בדבריה: חטאתי מאוד.

מיכאל מלכיאלי: זה היה ביום שלג וכפור, כמעט קפאתי על מקומי, אולם לשמחתי ריחם עלי בעל הבית והכניס אותי אל תוך ביתו החם.

מיכאל מלכיאלי: כשהתחממתי התעורר בי הרעב, ופתאום הבחנתי – בתוך נעליו של בעל הבית יש כמה אניצי קש.

מיכאל מלכיאלי: לא יכולתי להתאפק ואכלתי את מעט הקש שהיה בנעלו של בעל הבית, והוא השקיט את רעבוני.

מיכאל מלכיאלי: לא הספיקה הכבשה לסיים את דבריה, והנה חיות הטרף כיתרו אותה ופתחו בצעקות: הנה האשמה.

מיכאל מלכיאלי: הלוא אין כפיות טובה גדולה מזו: בעל הבית, ברוב טובו, ביום של קור, מכניס כבשה הביתה להתחמם.

מיכאל מלכיאלי: במקום לומר תודה, מה עושה הכבשה?

מיכאל מלכיאלי: אוכלת את הקש שנמצא בנעליים שלו.

מיכאל מלכיאלי: וכאן, אדוני היושב-ראש, הסיפור נגמר.

מיכאל מלכיאלי: אך כבשים וזאבים זה לא העיקר, צריך לזכור שזה רק המשל.

מיכאל מלכיאלי: השבוע כולם קראו בעיתונים, בתקשורת, כולם דיברו על קיצוץ רוחבי של מיליארד ו-325 מיליון שקל שעליו החליטה הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: וכפי שפירט שר הפנים, יושב-ראש תנועת ש"ס, הרב אריה דרעי, פחות מ-15% מהסכום הזה הוקצה למגזר החרדי.

מיכאל מלכיאלי: לשם מה?

מיכאל מלכיאלי: לשם תיקון עוולות שבמשך שנים היו חייבים לציבור החרדי, וזה גם על-פי הסכמים קואליציוניים, והקואליציה חתומה על זה.

מיכאל מלכיאלי: כל היתר קוצץ בגלל פרויקטים אחרים – תאגיד ועוד.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה היו הכותרות?

מיכאל מלכיאלי: מה כולם צעקו?

מיכאל מלכיאלי: מי המסיתים ומי בעלי האינטרס?

מיכאל מלכיאלי: כמובן, החרדים אשמים.

מיכאל מלכיאלי: 15% מהקיצוץ, אבל כמובן החרדים אשמים.

מיכאל מלכיאלי: לא הזאבים – הכבשה אשמה.

מיכאל מלכיאלי: לשמחתי, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הציבור לא קונה מילים ריקות מתוכן.

מיכאל מלכיאלי: הוא איננו קהל שבוי שאוכל כל לוקש וכל קש.

מיכאל מלכיאלי: הציבור זוכר, כשאנחנו באים להצביע, לדון על התקציב הזה, שתנועת ש"ס הנה המפלגה הראשונה שיצרה תקדים בחלוקת הכספים הקואליציוניים שקיבלה, למען כלל הציבור ולא רק לסקטור שלה.

מיכאל מלכיאלי: מיליארד השקלים שהובטחו להם: 650 מיליון שקל להנחה בתחבורה הציבורית – זו רפורמה של השר הרב דרעי; 350 מיליון שקל להנחה במחיר המים; הפריפריה החברתית – מ-210 מיליון שקל ל-315 מיליון שקל, עלייה של 50%; הנגב והגליל – מ-130 מיליון שקל ל-200 מיליון שקל; רפורמה ברישוי עסקים; טבלאות הנחה בארנונה.

מיכאל מלכיאלי: כל מי שפעם פגש את האנשים השקופים, את האנשים המוחלשים, אותם אנשים שהטבלה הקשה שהתרגלנו אליה עד השנה של ההנחות בארנונה פגעה בהם – אנחנו מגלים טבלה חברתית יותר, דואגת לאוכלוסיות המוחלשות.

מיכאל מלכיאלי: תקציב לשעת-חירום – מאפס ל-120 מיליון שקלים; ביטול דמי כניסה לחופי רחצה; הקמת קרן לצמצום פערים ברשויות המקומיות – 500 מיליון שקל; תקציב לחיזוק הרשויות המקומיות בבסיס התקציב – 3 מיליארד שקל.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, התקציב הנו תקציב חברתי, כן.

מיכאל מלכיאלי: כמובן – בנסיבות.

מיכאל מלכיאלי: היינו רוצים לעשות יותר, היה אפשר לעשות יותר, אבל בנסיבות, זה מה שיש.

מיכאל מלכיאלי: ומניתי רק חלק מההישגים שאפשרו והצליחו לסייע לחלש, לנדכה, לפריפריה, לנגב ולגליל.

מיכאל מלכיאלי: כך פעלנו וכך נפעל, וזו המחויבות המוסרית שלנו.

מיכאל מלכיאלי: ובעזרת השם נעשה ונצליח.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חבר הכנסת, עובדי הכנסת המכובדים, אין ספק שהיום ראינו ושמענו את חברי הכנסת מיש עתיד, שבאו כועסים, לחוצים, גם חברתית, גם פוליטית וגם נפשית, ולא הפסיקו לתקוף את שר האוצר.

אכרם חסון: אין ספק ששר האוצר, כשסקר אתמול את כל העשייה המבורכת שלו, הוא עצבן את חברי מפלגת יש עתיד, כי הוא גילה את הפרצוף האמיתי של כל המפלגה.

אכרם חסון: זה נכון שאנחנו מפלגה חברתית צנועה, פשוטה.

אכרם חסון: אנחנו לא כמו יש עתיד, אנחנו לא מפלגה אליטיסטית, אנחנו לא עשירים.

אכרם חסון: וכמובן, מה שהכי הכעיס אותם זה שהשר כחלון אמר להם: תפתחו את המחשב ותבדקו את המצע שלכם.

אכרם חסון: אתם דיברתם, אתם הבטחתם, ואני ביצעתי ועשיתי.

אכרם חסון: אין ספק, אדוני היושב-ראש, שהעשיר לא מבין את העני.

אכרם חסון: ומה לעשות, יש עתיד הם מפלגה עשירה.

אכרם חסון: הם לא מבינים את החלש, לא מבינים את העני, אין להם חמלה, ולכן הכעס שלהם מובן.

אכרם חסון: אנחנו מפלגה שחרתה על דגלה לשרת את כל עם ישראל בצורה שווה, באחריות, ושר האוצר עושה עבודת קודש למען כלל האזרחים.

אכרם חסון: ובכמה הזדמנויות אמרתי שהשר משה כחלון מוסיף הרבה כבוד לכל אזרח יהודי ולכל אזרח ערבי, כי האיש פשוט צנוע, אדם עם חמלה, עם אחריות, עם מסירות.

אכרם חסון: הוא לא רק מבטיח – הוא מקיים.

אכרם חסון: והתרגלנו לשרי אוצר בעבר שכל הזמן הבטיחו, ואף אחד לא קיים.

אכרם חסון: עוד דבר, כבוד השר ואדוני היושב-ראש:

אכרם חסון: אתם צריכים להבין מדוע חבר הכנסת פרי בא ותקף בצורה קשה את שר האוצר.

אכרם חסון: הרי מה לעשות, שר האוצר הזיק לו.

אכרם חסון: כאשר הוא היה בהנהלת "סלקום", בא השר וחתך את כל נושא הסלולר במדינת ישראל והוריד 3 מיליארד מהחברות, אז המשכורות כמובן נפגעו, והתנאים של כל ההנהלה נפגעו.

אכרם חסון: ואני מבין את הכעס.

אכרם חסון: אבל מה לעשות, השר שלי מבטיח ומקיים, וממשיך לקיים.

אכרם חסון: הוא בא וגם נלחם בבנקים, והוא נלחם במשכורות המוגזמות שהיו אצל ראשי הבנקים, וחבר הכנסת פרי היה גם מראשי בנק מזרחי.

אכרם חסון: אז אנחנו רואים שהשר החברתי ביותר, שאין כמוהו במדינת ישראל, ממשיך לעבוד על-פי העקרונות, על-פי דרך ארץ, על-פי האג'נדה שהבטיח לכל עם ישראל, וזה לא באופנה הישראלית, כי, לצערנו הרב, הרגילו את העם בישראל להשמיע לו מה שהוא אוהב לשמוע.

אכרם חסון: סוף-סוף הגיע אדם ישר, אדם הגון, אדם צנוע, אדם שחי בפריפריה, לא במדינת תל-אביב, לא מהאליטה של מדינת ישראל, לא קרוב לכל המונופולים, ולא מחזק את כל אלה שעשקו את האזרח הישראלי עשרות שנים.

אכרם חסון: ולכן, אפשר להבין, הכעס הזה בא משם בצורה לא מוצדקת, בצורה לא אחראית; שנה וחצי הם מוכרים ססמאות לעם ישראל ולא עושים שום דבר.

אכרם חסון: ואנחנו, בצורה מאוד פשוטה – כל המפלגה הזאת שנקראת כולנו איגדה אנשים שבאו מהפריפריה, אנשים שמבינים מה זה עוני, מבינים מה זו אחריות ציבורית, איך לשרת את כל העם, לא רואים צבעים, רואים את הערבי והיהודי באותו מטבע, ולכן משרתים את כולם.

אכרם חסון: הם התרגלו שבאים ומבטיחים, ובסופו של דבר לא מקיימים, וכך העסק מתמשך.

אכרם חסון: אני אתן לך דוגמה, כבוד היושב-ראש:

אכרם חסון: העדה הדרוזית רק הפעם נכנסת לתקציב המדינה, לבסיס התקציב, בזכות משה כחלון.

אכרם חסון: כל הזמן שרי האוצר עבדו עלינו ושיקרו לנו.

אכרם חסון: אני, כמובן, אחרי שסיכמתי עם שר האוצר ועם אמיר לוי, ראש אגף תקציבים, גם יושב-ראש ועדת הכספים גפני הודיע לי שהדרוזים נמצאים בבסיס התקציב.

אכרם חסון: זו היסטוריה מבחינתנו.

אכרם חסון: ולכן, יש היום דרך אחרת.

אכרם חסון: אתה גם רואה שהשר ביקר בטייבה, והשר נפגש עם כל ראשי הרשויות הערביות, לא מזמן גם נפגש עם ראש המועצה של כפר-קרע, השר מסייר גם בצפת וגם בקריית-שמונה, וגם מסייר בחורפיש, ומגיע לכל המקומות.

אכרם חסון: ולשמחתי הרבה הדברים מיושמים הלכה למעשה בשטח, אנחנו רואים את העשייה.

אכרם חסון: כאשר החבר'ה האחרים מדברים ותוקפים כל הזמן, ראינו אותם, כל הזמן לא היו לנו תוכניות מתאר, היינו קבצנים, מענקי האיזון שלנו והמצב הסוציו-אקונומי היו מתחת לאדמה, ולכן ההתייחסות אלינו הייתה בצורה מזלזלת, בצורה לא אחראית.

אכרם חסון: השר כחלון נתן הוראה ונתן תקציב, אדוני היושב-ראש.

אכרם חסון: בפעם הראשונה בתולדות המדינה המגזר הדרוזי מקבל 80 מיליון שקל לתכנן על אדמה פרטית, כי רוב האדמות אצלנו פרטיות, ועוד 97 מיליון שקל להגיש תוכניות מפורטות ותוכניות מתאר לכל היישובים.

אכרם חסון: כיום 11 תוכניות מתאר נמצאות בקנה.

אכרם חסון: נתנו הוראה איך לעזור ולסייע, לא רק להביא את האנשים לבתי-המשפט ולהוציא צווי הריסה.

אכרם חסון: הרי תפקידן של ועדות התכנון והבנייה, על-פי התפיסה של משה כחלון, זה לבנות ולא להרוס.

אכרם חסון: המדיניות השתנתה.

אכרם חסון: ואני מקווה שכל השרים גם יעזרו, וגם ראש הממשלה יעזור בקטע הזה, כי נמאס לנו להיות אזרחים סוג ב'.

אכרם חסון: סוף-סוף יש לנו מנהיג, יש לנו אדם אחראי, אדם שמסתכל עלינו בגובה העיניים, הוא לא מבדיל בין אזרח אחד לאזרח השני, כולנו אחים.

אכרם חסון: ואנחנו רואים שהדברים משתנים.

אכרם חסון: היום נפגשתי עם תושבים מטירה במשולש, ולפני יומיים הייתי בכפר אכסאל, ואני רואה שהדברים זזים בכל היישובים.

אכרם חסון: מענקי האיזון גדלו כמעט ב-100%.

אכרם חסון: אני אעדכן אותך, אדוני היושב-ראש, כי אתה גם אדם אכפתי ואתה עושה רבות, ואכפת לי גם שאתה תשמע את האמת.

אחמד טיבי: בבקשה.

אכרם חסון: לתשתיות לבנייה חדשה במגזר הערבי יש בתקציב 266 מיליון שקל, וזה דבר שאין לו אח ורע, לא היה בעבר.

אכרם חסון: יש 490 מיליון שקל בבנייה כפרית, בתוך הכפרים הדרוזיים והערביים יחד.

אכרם חסון: יש 170 מיליון שקל לפיתוח תשתיות ומוסדות ציבור ביישובים הערביים.

אכרם חסון: יש עוד 174 מיליון שקל לעידוד התעסוקה וקידום מעמד האישה הערבייה.

אכרם חסון: כל הזמן טענו שהמגזר שלנו חי ממשכורת אחת, 60% חיים ממשכורת אחת, ולכן הגיע הזמן שנראה עשייה.

אכרם חסון: זה השר היחידי שמדבר אתנו בשפה אחת, לא בשתי שפות, בשפה ברורה, בצורה צנועה ואחראית.

אכרם חסון: ואני חושב שהתברכנו, ומדינת ישראל התברכה שסוף-סוף יש לנו אדם כמו משה כחלון.

אכרם חסון: ותאמין לי, אם הוא לא היה קיים אנחנו היינו חייבים להמציא את משה כחלון כדי להציל את עם ישראל.

אכרם חסון: דיברו על הסקרים.

אכרם חסון: מי מזמין את הסקרים?

אכרם חסון: אנחנו לא יודעים מי מזמין את הסקרים?

אכרם חסון: מה, אנחנו לא מכירים את הפוילעשטיק שלהם?

אכרם חסון: אנחנו לא יודעים בדיוק איזו פוליטיקה הם מייצגים ומה הם רוצים?

אכרם חסון: הרי גם בעבר אמרו: הסקרים.

אכרם חסון: הסקרים זה האזרח הפשוט, זה האזרח הערבי והאזרח היהודי, הדרוזי והמוסלמי והנוצרי והבדואי, גם הצ'רקסי, במדינת ישראל, שיודע להעריך את העשייה, יודע להבדיל בין הבטחות, בין שקרים לבין עשייה אמיתית והקרבה למען כלל האזרחים.

אכרם חסון: אני מאוד שמח שאני נמצא במפלגה הזאת, ואני מקבל גיבוי מלא מהשר כחלון לייצג אותו לא רק בהבטחות, אלא בעשייה היומיומית.

אכרם חסון: אנחנו מסתובבים בשטח ואנחנו מרגישים את העשייה של שר האוצר בכל מקום.

אכרם חסון: אנחנו גם ראינו, אדוני היושב-ראש, את העשייה האחרונה בנושא התכנון והבנייה: 1,500 יחידות דיור בעיר שפרעם, 1,600 יחידות דיור בתמרה, 1,150 יחידות דיור בביר-אל-מכסור, ועוד הכניס את סח'נין ונצרת לתוכניות מיוחדות עם תמיכה, כאשר אפשר לקנות דירה של 120 מטר ב-620,000 שקל.

אכרם חסון: זה דבר שלא היה בעבר.

אכרם חסון: תמיד הסתכלו עלינו מלמעלה למטה; הגיע אלינו שר שמסתכל אלינו בגובה העיניים.

אכרם חסון: אני מאוד מעריך את העשייה שלו, ואני מודה לו ומודה לכל חברי בכולנו שמתנהגים בצורה אצילה, באחריות ובמסירות למען כלל עם ישראל.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת חסון.

אחמד טיבי: אני מאשר: למרות שאנחנו אופוזיציה וקואליציה, השר כחלון הוא שר קשוב, בעיקר בנושאים חברתיים.

אחמד טיבי: אבל אנחנו רוצים יותר, למשל מענקי איזון ל-2017 לרשויות הערביות.

אחמד טיבי: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור בנושא: אי-יישום החלטת הממשלה 922 – שקיפות בתוכנית לפיתוח כלכלי באוכלוסיית המיעוטים, הצעתו של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נאזם בדר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"א בכסלו התשע"ז, 21 בדצמבר 2016, בשעה 09:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.