ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 178, 2016-12-14 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ד בכסלו התשע"ז, 14 בדצמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת החוץ והביטחון בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, והחלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018, התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: שר החינוך נפתלי בנט – אתה עונה במקומו על כל השאילתות, אדוני סגן השר?

מאיר פרוש: אני אענה על שאילתה של חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאני לא מזהה כאן, לא את חברת הכנסת יעל גרמן ולא את שר החינוך נפתלי בנט, בואו נתחיל מחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר החינוך יעלה לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 267 מאת חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, נושא השאילתה: בית-הספר התיכון על שם עודד ראור.

יולי יואל אדלשטיין: הצלתם את המצב, ואני מודה לכם על כך שאתם כאן בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן יקרא את נוסח השאילתה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אדוני סגן שר החינוך, באוקטובר השנה נחנך, במעמד שר החינוך, בית-הספר התיכון הראשון בקדימה-צורן.

מאיר כהן: בימים אלה התבשרו תושבי קדימה-צורן כי משרד החינוך לא יעביר את התקציב הנדרש לסיום בניית בית-הספר התיכון, שכאמור נחנך השנה.

מאיר כהן: רצוני לשאול: 1.

מאיר כהן: מה נעשה לטיפול בנושא?

מאיר כהן: 2.

מאיר כהן: מה הם לוחות הזמנים לסיום הבנייה?

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, חבר הכנסת השואל, חבר הכנסת מאיר כהן, 1.

מאיר פרוש: ביום 19 בספטמבר 2016, ט"ז באלול תשע"ו, הוציא מנהל מינהל הפיתוח של משרד החינוך לרשות המקומית מכתב ובו פירוט של המוסדות המתוכננים להיות מתוקצבים במסגרת תקציב 2017.

מאיר פרוש: בית-הספר התיכון על-שם עודד ראור נמצא גם הוא ברשימת המוסדות המתוכננים לתקצוב.

מאיר פרוש: מכתבו של מנהל מינהל הפיתוח של משרד החינוך מאפשר לרשות המקומית להתארגן לבניית השלב הנוסף והאחרון של בית-הספר, המתוכנן להיות מתוקצב במהלך 2017.

מאיר פרוש: 2.

מאיר פרוש: שלבי הבנייה של בית-הספר מצויים באחריות הרשות המקומית בלבד.

מאיר פרוש: משרד החינוך הוא הגוף המתקצב בלבד.

מאיר פרוש: אם אדוני רוצה, אני אוכל להמציא לו את המכתב של משרד החינוך לראש המועצה המקומית בקדימה-צורן, ושם יש ההתחייבות לגבי בתי-הספר שיתוקצבו במהלך 17', וגם בית-הספר שעליו אתה מדבר נמצא ביניהם.

מאיר כהן: אני אשמח אם תוכל להמציא לי את המכתב.

מאיר כהן: אני מסתפק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אין שאלה נוספת למאיר כהן, ולעומת זאת, שאלה נוספת לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, מכובדי סגן השר, כ-5,200 ילדים בדואים גילאי שלוש–ארבע ללא מסגרת חינוך.

טלב אבו עראר: דיברנו על זה כמה פעמים במליאה וגם בוועדות, ולמרות הבטחותיו של השר עד היום הם ללא פתרון וללא מסגרת חינוכית.

טלב אבו עראר: מה יעשה משרד החינוך כדי לקלוט ילדים ולאפשר להם ללמוד כמו יתר התלמידים בארץ?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש לך תשובה, אתה יכול להתייחס.

מאיר פרוש: תשובה מדויקת לפרטי פרטים אין לי, אבל נדמה לי שהדבר הזה הועלה כבר פעמיים על-ידי חבר הכנסת טלב אבו עראר.

מאיר פרוש: אני לא יודע לומר לך שהילדים האלה רשומים או מוסדרים בדרך כזו והתוכניות, אם הן קיימות ואפשר לבנות מייד גני-ילדים, כך שהדברים האלה יכולים להתברר בדרך של התכתבות בינך לבין המשרד, ואז תקבל את התשובות הברורות לעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלב אבו עראר: אבל הוא המשרד.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אבל זו לא הייתה השאילתה המקורית.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, מה אתך?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, אנחנו מודים לך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שעד כאן תשובתך.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

מאיר פרוש: זו התשובה – – – אם היא נמצאת.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: בואו ונעשה את הדבר הבא: יש לנו יעקב מרגי ואת השר דוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אתכבד להזמין את השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי לעלות לדוכן – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: נגמור עם השאילתה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: – – וחבר הכנסת יעקב מרגי יפנה אליו שאילתה דחופה מס' 271.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הפצת שמן זית מזויף לפני חג החנוכה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, בכל שנה, לקראת חנוכה, מתריעה מחלקת האכיפה ברבנות הראשית על הצפת השוק בשמנים מזויפים.

יעקב מרגי: רצוני לשאול: 1.

יעקב מרגי: מה עושים פקחי הרבנות הראשית חוץ מלהזהיר את הציבור?

יעקב מרגי: 2.

יעקב מרגי: כמה מקרי זיוף שמן וזיוף כשרות בשמן התגלו בחמש השנים האחרונות?

יעקב מרגי: 3.

יעקב מרגי: בכמה מהמקרים הועמדו הזייפנים לדין פלילי?

יעקב מרגי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר לשירותי דת.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת יעקב מרגי, ברבנות הראשית לישראל יש מחלקת אכיפה לאכיפת חוק איסור הונאה בכשרות.

דוד אזולאי: במסגרת פעילותה עורכים מפקחי היחידה הארצית ביקורות במהלך כל השנה, ובין היתר גם בקרב יצרנים ובתי-עסק המשווקים שמן זית עם ציוני כשרות החשודים כמזויפים.

דוד אזולאי: בחלק מהמקרים הפעילות נעשית במגזר הלא-יהודי בשיתוף עם משטרת ישראל, עם אנשי יחידת הפיצו"ח של משרד החקלאות ועם משרד הבריאות.

דוד אזולאי: במקרים מסוימים אף היו תפיסה והשמדת מוצרים על-פי צו בית-המשפט.

דוד אזולאי: ברוב המקרים הוטלו קנסות מינהליים.

דוד אזולאי: לעניין השאלה השנייה, כמה מקרי זיוף תעודת כשרות בשמן התגלו בחמש השנים האחרונות – מעיון במחשבי היחידה הארצית ברבנות הראשית לישראל עולה כי בחמש השנים האחרונות נמצאו 49 מקרים של הונאה בכשרות בתחום שיווק שמן זית; ניתנו 32 קנסות מינהליים ו-17 התראות.

דוד אזולאי: יש לציין כי זיופים אלה פורסמו באמצעות עדכוני הכשרות הארציים של הרבנות הראשית לישראל לידיעת המשגיחים ולציבור הרחב, במועד חשיפתם.

דוד אזולאי: אנו סבורים כי האזהרות הנקודתיות מאותם ספקים לפני חג החנוכה גורמות לציבור להיזהר מרכישות מגופים שאינם ידועים ובמקומות פיראטיים, ואזהרות אלו גורמות להקטנת התופעה ולפחות רכישה.

דוד אזולאי: לגבי השאלה השלישית, אדוני חבר הכנסת יעקב מרגי – בכמה מהמקרים הועמדו הזייפנים לדין פלילי – לא ידוע לנו על העמדה לדין.

דוד אזולאי: בימים אלה נשלם מכרז העסקת עורכי-דין חיצוניים במיקור חוץ על-ידי הרבנות הראשית לישראל לצורך הגשת כתבי אישום בתיקי הונאה בכשרות.

דוד אזולאי: במסגרת זו, תחל הרבנות הראשית ליזום הגשת כתבי אישום גם בתחום זה.

דוד אזולאי: עכשיו, דברים שלא נכתבו.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך, כשר לשירותי דת לשעבר אדוני יודע שאין כיום, לצערי הרב, מספיק כוח-אדם שיטפל בנושאים האלה.

דוד אזולאי: אחד הדברים שאני מצר עליהם, וגם עליהם שאלתי בזמנם:

דוד אזולאי: המודד הוא כמה כתבי אישום הוגשו מאז.

דוד אזולאי: לצערי הרב, אנחנו מכירים את האמת.

דוד אזולאי: לא הוגשו כתבי אישום.

דוד אזולאי: לא היו תלונות במשטרה.

דוד אזולאי: התוצאה היא שעדיין יש כאלה שמוכנים לשלם את הקנסות ולהמשיך לזייף ולשקר לציבור.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, האם יש שאלה נוספת?

יעקב מרגי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת מרגי אין שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לעומת זאת, חבר הכנסת גנאים, אתה רצית לשאול שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: הרמת את היד?

מסעוד גנאים: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, לא הבנתי את התנועה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, שאלה נוספת.

אלעזר שטרן: אדוני השר, עשו לך, במשחק הבית שלכם, חיים קלים עם השאלה על שמן זית.

אלעזר שטרן: אני רק רוצה להגיד שזה, שמן זית, בכלל לא בעיה של כשרות.

אלעזר שטרן: שמשרד הבריאות יבדוק שמן זית ויגיד אם כתוב על זה "שמן זית" וזה לא שמן זית.

אלעזר שטרן: אתה עוד רוצה להוסיף פקחים ומפקחי כשרות וכל מיני דברים כאלה.

אלעזר שטרן: הרי יש דברים יותר קריטיים שהרבנות לא מפקחת עליהם: האם יכולים להכניס בתוך מזון מוצרי מזון שגורמים נזק בריאותי – וזה לא עניין של הרבנות.

אלעזר שטרן: למה אני שואל את זה?

אלעזר שטרן: בגלל שהרי אתה יודע כמוני – ואתה לא צריך לאשר את זה, וזה קשה לך לאשר – על גודל השחיתות בפיקוח של הרבנות על הכשרויות.

אלעזר שטרן: הדבר הזה יצר התנגדות לא רק לכשרות אלא גם ליהדות בכלל.

אלעזר שטרן: מה שאני שואל: האם התשובה הזאת שנתת פה על שמן הזית – אני לא יודע למה עשו לך חיים קלים בשאלה הזאת – האם אתה, שאתה ער ובתוך עמך אתה חי, אדוני השר, ויודע איך עם ישראל מתייחס למערך הכשרות של הרבנות הראשית: איפה יש ואיפה אין, ולמה בבני-ברק אפשר לתת כשרויות בלי כשרות רבנות ובמקומות אחרים לא – האם אתה מתכוון באמת לעשות רוויזיה אמיתית, לפרק את המערך הזה ולהקים מערך חדש?

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת שטרן, אתה כישרון מבוזבז כאן בכנסת.

דוד אזולאי: אני רואה את הבקיאות הגדולה שלך בכל נושא הכשרות.

אלעזר שטרן: אני חי בתוך העם.

דוד אזולאי: אנחנו נשמח להתייעץ אתך בנושאים האלה.

דוד אזולאי: בכל אופן, אני רוצה להגיד לך – – –

אלעזר שטרן: או עם המשטרה.

אלעזר שטרן: או אתי או עם המשטרה.

אלעזר שטרן: יותר קל, תחסוך את זה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת שטרן, אני רוצה להגיד לך שמאז כניסתי לתפקיד אני עושה בעניין הזה של שיפור הכשרות במדינת ישראל, ואני מאוד מקווה שיצלח בידי, בעזרת השם, לשנות את מערך הכשרות במדינת ישראל, כי באמת אין דעתי נוחה מהמצב של משגיח–מושגח באותו מקום.

אלעזר שטרן: אני מסכים אתך.

דוד אזולאי: אמרתי את זה לא פעם ולא פעמיים, ואני חוזר מעל דוכן הכנסת ואני אומר את הדבר הזה.

דוד אזולאי: עם זאת, הלוואי שמשרד האוצר היה נותן לנו תקנים להעסקת משגיחים בתוך המועצות הדתיות; הכול היה יכול להיראות אחרת.

דוד אזולאי: אבל הכי קל לבוא ולהגיד שכתוצאה מהפיקוח על הכשרות והכשרות בכלל יוקר המחיה הולך ועולה.

דוד אזולאי: זה הדבר הכי פשוט להגיד, ואז – איך אומרים?

דוד אזולאי: אתה מכיר את הסיפור עם הספינה הטובעת, שדבר ראשון כדי להציל את הספינה זורקים את הטלית והתפילין.

דוד אזולאי: אז אני אומר לך, גם כאן, לצערי, אותו דבר.

דוד אזולאי: לגבי הפיקוח, אני מכיר את זה – – –

אלעזר שטרן: אני רק יודע – –

דוד אזולאי: רגע, רגע.

דוד אזולאי: תקשיב, תקשיב, חבר הכנסת – – –

אלעזר שטרן: – – שבגלל הכשרות זורקים את הטלית והתפילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן, שאלת שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא דיאלוג עם השר.

דוד אזולאי: לצערי הרב אני יודע שעד היום לא הוגש שום כתב-אישום בכל מה שקשור להונאה בכשרות.

דוד אזולאי: אני מצר על כך, התרעתי על זה גם בקדנציות הקודמות, בהיותי חבר כנסת, ואני היום פועל.

דוד אזולאי: ואכן, יש תשובה בתוך הדברים שאמרתי; אולי לא שמעת את הדברים האלה.

דוד אזולאי: אנחנו פועלים להכניס צוות משפטי לתוך הרבנות הראשית כדי להגיש כתבי אישום כנגד אותם מזייפים.

דוד אזולאי: ברגע שיוגשו כתבי אישום ואותו בעל עסק ידע שהוא יעמוד לדין ולא ישלם קנס של 1,000 שקל, אני מקווה שהדברים גם ייראו אחרת.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי ולשואל חבר הכנסת מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים לשאילתה הראשונה, שמספרה 268.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט לעלות לדוכן ולהשיב על שאילתה שהנושא שלה הוא: תקציב ארגון "איגי" לנוער גאה בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: היו שלושה חברי כנסת ששאלו את השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה הייתה חברת הכנסת יעל גרמן, שמשום מה, מסיבות ששמורות אתה, לא נמצאת כאן, אבל אני לא רוצה לפגוע בשני חברי כנסת נוספים שהגישו שאילתה בנושא הזה, חברי הכנסת מיכל רוזין ונחמן שי, לכן נאפשר להם.

יולי יואל אדלשטיין: הם היו רשומים כשאלה נוספת מראש, אז נאפשר להם.

יולי יואל אדלשטיין: מיכל רוזין תשאל, נחמן שי יוכל להצטרף עם שאלה נוספת, וגם חבר הכנסת שמולי, אם ירצה, יוכל לשאול שאלה – לא.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, יש שני שואלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מיכל רוזין: אני מודה לך על האפשרות לשאול את השאלה; זו אכן שאלה חשובה מאוד.

מיכל רוזין: כבוד השר, ב-30 ביולי 2015, בשעת ערב מאוחרת, לאחר היוודע דבר הירצחה של הנערה שירה בנקי, זכרה לברכה, במצעד הגאווה, פרסמת את ההודעה הבאה: "בתום דיון מיוחד הערב הוריתי להגדיל משמעותית את תקציב ארגון הנוער הגאה 'איגי' ולהכין תוכנית פעולה שתסייע לחינוך ולמניעת מעשים והסתה נגד הקהילה".

מיכל רוזין: חרף הבטחתך, התקציב של "איגי" לנוער הגאה – ההבטחה להכפיל את התקציב, העומד השנה על 950,000 שקלים – התבשר הארגון שתקציבם לא רק שלא יוכפל, אלא יקוצץ ב-200,000 שקלים.

מיכל רוזין: רצוני לשאול: מה עם הבטחתך להכפיל את תקציבם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן נפגשתי עם הארגון והתחייבתי להגדיל את התקציב, ובאמת בסוף 2015 עמד התקציב על 950,000 לעומת 700,000, שזו עלייה של 35%.

נפתלי בנט: מעבר לזה, צריך להבין את המכניקה.

נפתלי בנט: "איגי" זה ארגון נוער שיושב בתוך תקנת ארגוני נוער.

נפתלי בנט: באמת בעקבות הפגישה אתם הלכתי והגדלתי את הסכום של תקנת ארגוני הנוער.

נפתלי בנט: אין לי דרך טכנית להעביר ישירות ל"איגי".

נפתלי בנט: אני מעביר לתקנת ארגוני נוער, שיש שם גם את "אחריי!" וארגונים אחרים.

נפתלי בנט: הגדלתי מ-19 מיליון ל-35 מיליון.

נפתלי בנט: אלא מה?

נפתלי בנט: במקביל התווספו ארגוני נוער והתווספו חניכים בכלל ארגוני הנוער – אגב, זה דבר מבורך כשלעצמו.

נפתלי בנט: אני אישית מאוד מאוד מאמין בארגוני הנוער.

נפתלי בנט: האפקט שלהם מול ההשקעה – זה נדיר מאוד במחוזותינו, כל ארגוני הנוער – באמת, מה שקרה בפועל זה ש"איגי" קיבלו פחות כסף, וזה לא בסדר.

נפתלי בנט: אני קיימתי את הצד שלי, אבל בדרך זה הגיע פשוט ליותר אנשים.

נפתלי בנט: כמו שאתם יודעים, משרד החינוך מחויב לכל דין ולשוויון מול כלל הארגונים, ולכן אנחנו מתקצבים לפי הדוחות שמוגשים, וזה מה שקרה ל"איגי".

נפתלי בנט: מה אנחנו עושים עכשיו?

נפתלי בנט: אנחנו יושבים אתם.

נפתלי בנט: בימים האחרונים הצענו להם שלוש הצעות טקטיות לפתור כרגע את הבעיה, עד שנביא פתרון יותר כולל.

נפתלי בנט: אלה הצעות ראויות, אבל מסיבות כאלה ואחרות הם עוד לא קיבלו את ההצעות האלה.

נפתלי בנט: אנחנו עובדים אתם, ממש מול הארגון עצמו.

נפתלי בנט: אגב, הם לא הארגון היחיד של נוער גאה.

נפתלי בנט: אנחנו צריכים לטפל לא רק בהם.

נפתלי בנט: אנחנו מנסים עוד דרכים שבסוף הכסף יגיע אליהם, במקביל לבניית שאיפה – אנחנו שואפים לבנות תקנה.

נפתלי בנט: אני רק אקרא את זה: אנחנו שואפים והנחיתי את גורמי המקצוע לנסות לתקן תקנת תקציב מיוחדת, נפרדת, לתמיכה בארגונים בנושא, ואם התיקון יסתיים זה יעזור קדימה.

נפתלי בנט: לסיכום אחורנית, אנחנו עובדים מולם כרגע – – –

נחמן שי: תכין תקנה מיוחדת, אתה אומר?

נפתלי בנט: אנחנו מנסים, כן.

נפתלי בנט: זה לא יהיה ייחודי ל"איגי" אגב, זה יהיה לכל ארגוני הלהט"בים.

נפתלי בנט: לסיכום, הבטחתי וקידמתי מדיניות בנושא, הקציתי כמעט פי-שניים לארגוני הנוער, כפי שהבטחתי.

נפתלי בנט: לצערי או לשמחתי – לשמחתי ארגוני הנוער גדלו, ולצערי בסוף, בקצה, הם לא קיבלו את הסכום שהם ציפו לו, ואני מנסה לפתור גם טקטית וגם לאורך זמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלות נוספות – מיכל רוזין, נחמן שי ואיציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן השר יתייחס.

מיכל רוזין: תודה, השר.

מיכל רוזין: כמי שניהלה עמותה חמש שנים, אני מכירה היטב את סוגיית מבחני התמיכה והחלוקות, וברור לי מה קרה.

מיכל רוזין: אני חושבת שניתן למצוא, ואנחנו מכירים דרכים אחרות שבהן עמותות נכנסו לבסיס התקציב וגם קיבלו תקציב לא בדרך של מבחן תמיכות.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שיש דרכים נוספות, ואני אכן מקווה שזה ייפתר בהקדם.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול לגבי התוכנית החינוכית, שגם עליה התחייבת והצהרת בערב הרצח: מדוע לא הוכנה עד היום תוכנית חינוכית, או לפחות בשנת הלימודים הזאת היא עדיין לא מופעלת, ולא פרסמתם חוזר מנכ"ל שמסדיר את חיי התלמיד הגאה במסגרת בית-הספר מכוח תיקון 4 לחוק זכויות התלמיד, שמדבר על איסור אפליה על רקע זהות מגדרית.

מיכל רוזין: אלה דברים שלא קשורים רק לתקצוב אלא באמת, בפועל, בסופו של דבר אנחנו יודעים שהתלמיד הגאה סובל לא פעם מאלימות, מבריונות, מיחס לא אוהד.

מיכל רוזין: הצעת חוק שלי ושל חבר הכנסת מוטי יוגב כרגע בערר ותקועה, מכיוון שאנחנו ביקשנו שכל המורים יעברו הכשרה בנושא הזה על מנת שידעו איך באמת לפנות, איך לקבל פנייה של ילד כזה, איך להגן על ילד כזה, לזהות מצוקות.

מיכל רוזין: לצערי הרב, מערכת החינוך לא נדרשת מספיק מהר לתוכניות האלה, ולפחות דוגמה אחת שאני מכירה – בתי-ספר שמביאים את "חושן", למשל, להדרכה, נקראים לשיחה בעירייה על כך שהם הביאו את "חושן" להדרכה בתוך בית-הספר.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לך, השר.

נחמן שי: אם תצליח להכין תקנה מיוחדת יכול להיות שזה יסייע ל"איגי".

נחמן שי: אין לי ספק ש"איגי" – אומנם היא לצורך העניין תנועת נוער, וזה נכנס לאותה קבוצה – –

נפתלי בנט: ארגון.

נפתלי בנט: ארגון נוער.

נחמן שי: ארגון נוער, סליחה.

נחמן שי: – – אבל בסופו של דבר הפעילות שלה היא בעלת אופי שונה והמעמד שלה שונה, והיא היחידה, היא באמת יחידה.

נחמן שי: אין עוד ארגונים שעומדים במקום של "איגי".

נחמן שי: אבל אני באמת הייתי רוצה לשמוע ממך, דרך הנושא התקציבי, על הגישה הכללית של המשרד שלך, על הגישה החינוכית כלפיהם, על האפשרות שלהם לפעול בבתי-ספר, על תוכנית פעולה משותפת שדובר עליה אתם.

נחמן שי: אני יודע שזה לא נושא קל, ויכול להיות שהוא שנוי במחלוקת גם בתוך הבית הזה וגם בציבור, אבל עדיין אני חושב שבשבוע שבו אנחנו מציינים את היום הבין-לאומי לזכויות האדם, וגם בכנסת, חשוב לתת לכל אחד ואחת בחברה הישראלית את המקום שלה, ואני חושב שמערכת החינוך היא אולי המקום הכי נכון כדי להכין את החברה הישראלית כולה לקבל את האחר ואת השונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: אדוני השר, אני מכיר אותך ואני יודע במידה די גדולה של ודאות שההתחייבות שנתת אז נעשתה בלי גרם אחד של ציניות ומכל הלב.

איציק שמולי: אבל באותה נשימה אני חושב שכאשר אנחנו מסתכלים מה קרה מאז הרצח, שלא לדבר על מה שהיה לפני, מידת הגזענות וההומופוביה והטירוף בחברה הישראלית – הממדים רק עלו, ולכן חייבים למצוא ביחד דרך לממש את ההתחייבות הזאת.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד שמח על מה שאמרת לגבי התקנה התקציבית.

איציק שמולי: רציתי אולי להציע את זה, ואני מאוד מאוד שמח שאתם בוחנים את זה.

איציק שמולי: אבל צריך להבין, אדוני השר, יש כרגע בעיה קשה מאוד, בעיקר בפריפריה – אני אומר, חיפה ובאר-שבע, שלא לדבר על מה שקורה בפריפריה של הפריפריה – עם בני-נוער במצוקה, שעל רקע הזהות שלהם ואורח החיים שלהם פשוט מותקפים, ואין להם כתובת, ושליש מהפעילות הברוכה הזאת הולכת להיחתך.

איציק שמולי: אז אני מאוד מבקש ממך, באמת, לבחון לעומק ומהר את העניין הזה של התקנה התקציבית, ואנחנו כמובן כאן בכנסת נשמח להיות לעזר בכל עניין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר החינוך, נא התייחסותך.

נפתלי בנט: תודה.

נפתלי בנט: אני חושב שאנחנו פה באמת כולנו במקרה הזה באותה סירה.

נפתלי בנט: בהחלט יש ילדים עם מצוקות מאוד קשות, ועלי לא מקובל כשר החינוך שילד ייפגע או שיעליבו אותו בכל צורה שהיא בגלל נטייתו המינית או מכל סיבה אחרת – בגלל דתו, צבעו, המין שלו; זה לא רלוונטי.

נפתלי בנט: כל ילד הוא עולם ומלואו, ובלי קשר לעמדות הלכתיות, עמדות כאלה.

נפתלי בנט: זו ספירה אחרת, והדבר ברור.

נפתלי בנט: היו פה שאלות מסוימות שחורגות מהשאילתה המקורית, אז אני לא אתן את התשובות, אבל ביחס ל"איגי" כן חשוב לי לומר, איציק, כבר הצענו להם שלוש אפשרויות מעשיות, מיידיות.

נפתלי בנט: אני לא רוצה לדבר פה יותר מדי.

נפתלי בנט: יש הבעיה אחורה, וקדימה.

נפתלי בנט: הבעיה אחורה – שוב, אני לוקח את זה על עצמי.

נפתלי בנט: באמת דקה אחרי – לא דקה, אבל כמו שהתחייבתי, הגדלתי את התקציב.

נפתלי בנט: עשיתי את זה, אבל בסוף זו אחריות שלי.

נפתלי בנט: זה לא צריך לעניין אותם שאחרי כן זה גדל – וזה נפלא; זו לא בעיה שלהם, ולכן, הם באמת במצוקה תקציבית שגורמת חיתוך פעילות.

נפתלי בנט: אני נחוש לפתור את זה, הופך עולם, האמינו לי; גם המנכ"לית.

נפתלי בנט: אני מקווה שאולי מצאנו דרך נוספת, והיא תהיה.

נפתלי בנט: בסוף גם הם צריכים.

נפתלי בנט: גם שלוש הדרכים הקודמות – אני אשמח אחר כך לספר לכם – הן דרכים טובות, אבל משיקולים שלהם – אני לא קוסם, ואני מציע: א' – לא; ב' – לא; ג' – לא.

נפתלי בנט: אני אשמח לפרוס את זה בפניכם.

נפתלי בנט: זהו.

נפתלי בנט: ואנחנו בהחלט בוחנים יצירת תקנה מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט על תשובתו ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הפנים משולם נהרי לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 272 מאת חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: שימוש בנוסחת גדיש.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אני מאוד מברך על השיח הזה, אבל לא באמצע המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: אדוני סגן השר, היושב-ראש, שר הפנים מינה ועדה לבחינת שימוש צודק יותר בנוסחת גדיש לחלוקת מענקי האיזון והבטיח לפרסם את הדוח בקרוב, כלומר לפני אישור התקציב, אבל טרם עשה זאת.

באסל גטאס: רצוני לשאול: מתי יפורסם הדוח?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהמשך להחלטת השר, מונה ב-24 ביולי 2016 צוות לבחינת מענק האיזון.

משולם נהרי: הצוות החל את עבודתו וערך כמה פגישות, ובהן שתי פגישות שאליהן הוזמנו נציגי קבוצות מייצגות של הרשויות המקומיות להציג את עמדתן בנוגע למענק האיזון.

משולם נהרי: נכון להיום, הצוות נמצא בעיצומם של בדיקה וניתוח מקצועי של נוסחת גדיש הקיימת ושל הטענות שהועלו לצורך גיבוש המלצות סופיות לשר.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת באסל גטאס, וגם – טוב, אני אאפשר, מכיוון ששלושה הצביעו בו זמנית, אז חברי הכנסת יוסף ג'בארין – לא, דהאמשה נכנס לי לראש ולא יכול לצאת – – –

יוסף ג'בארין: יש דמיון.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עבד אל חכים חאג' יחיא, יוסף ג'בארין ואוסאמה סעדי ישאלו את השאלות הנוספות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

באסל גטאס: קודם כול אני רוצה לברך את ראשי הרשויות הערביות שיושבים אתנו כאן ביציע, מר וליד אבו ליל, מר עלי עסלי ומר יאסר עומר, והמומחים המלווים אותם.

באסל גטאס: כידוע, אדוני סגן השר, העניין הוא לא מהיום.

באסל גטאס: אני שאלתי את השר בדיוני ועדת הכספים, והוא לא ענה לי בתשובה הרשמית, עכשיו, המתחמקת הזו; הוא אמר שיפרסם את מסקנות הוועדה, ולקראת סוף השנה הייתה הבטחה במרומז שזה יהיה לפני סוף דיוני התקציב.

באסל גטאס: אתה יודע שהיום, בימים אלה, אנחנו – אנחנו, ראשי הרשויות הנמצאים כאן, וכל הסיעה המשותפת – עובדים קשה כדי להגדיל את מענקי האיזון, ויש כבר מאבק על עוד 200–300 מיליון שקלים לבסיס התקציב של הסעיף הזה.

באסל גטאס: אז להתחמק ולהגיד שזה יפורסם ועובדים ומנתחים – אתם יורים לנו ולעצמכם ברגל, כי כל מה שאנחנו היום מנסים לסכם עם האוצר יעמוד על כרעי תרנגולת כשאין גישה ברורה ובטוחה איך יחלקו, על-פי אינדיקטורים יותר צודקים, בשימוש בנוסחת גדיש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – יוסף ג'בארין, ואחריו – אוסאמה סעדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד סגן השר, מענק האיזון בא לאזן בין ההוצאות המינימליות של הרשויות לבין ההכנסות העצמיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב באוכלוסייה הערבית – אם נחזור שני עשורים אחורה, רוב הרשויות נכנסו לתוכניות הבראה ואפילו היו ועדות קרואות, כי מענק האיזון לא הספיק להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנתונים נמצאים במשרד הפנים, והבדיקות – כמה זמן צריך כדי לעשות את הבדיקות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש תמימות דעים – גם בתוך משרד האוצר גם בתוך משרד הפנים, לפני הקמת הוועדה הזו – שהאוכלוסייה הערבית מקופחת בכחצי מיליארד שקל בשנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אין ההכנסות העצמיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שמשרד הפנים ידאג שתהיה תוספת של הכנסות עצמיות על-ידי אזורי תעשייה ואזורי מסחר ליישובים הערביים, או שייתן להם את המגיע להם בנוסחה שתיתן סל שירותים ממוצע, שכל רשות תוכל לעמוד בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד סגן השר, נוסף על סוגיית מענקי האיזון, שבטח אתה מודע לאפליה שהיא גורמת ליישובים הערביים וליישובים במעמד סוציו-אקונומי נמוך, יש הסוגיה של קרן הארנונה הממשלתית.

יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים היום שיותר מ-99% מהארנונה הממשלתית – ביישובים יהודיים.

יוסף ג'בארין: היישובים הערביים כמעט לא מקבלים כלום.

יוסף ג'בארין: מה קורה בעניין הזה?

יוסף ג'בארין: והאם משרד הפנים עדיין מקדם את היוזמה החדשה של הקמת הקרן?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, גם אני מצטרף לברכות לראשי העיריות והמועצות, בהן ראש העירייה שלי – עראבה – עלי אסלי, וליד אבו ליל ויאסר עומר, וגם רואה-החשבון עלא גנטוס, שהוא מלווה את העניין הזה של מענקי איזון ושל ועדת גדיש.

אוסאמה סעדי: אני לא הבנתי, אדוני סגן השר: בסוף, איפה זה עומד, העניין הזה של הוועדה?

אוסאמה סעדי: הרי אתה אמרת ביוני; האם היא לקראת סיום?

אוסאמה סעדי: מן הראוי היה שהדיונים שלה יסתיימו לפני סוף השנה, שהרי אנחנו עכשיו דנים בתקציב.

אוסאמה סעדי: בנוסף, רציתי לשאול: הייתי בכמה פגישות עם כבוד השר דרעי בעניין הארנונה ומבצע הארנונה.

אוסאמה סעדי: הוא אמר לי שזה אמור להתחיל בתחילת ינואר.

אוסאמה סעדי: האם אתה יודע באיזה שלב זה עומד?

אוסאמה סעדי: ומתי זה אמור להתחיל?

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, סגן שר הפנים.

משולם נהרי: אני לא שמעתי שהוועדה צריכה לסיים את עבודתה לפני אישור התקציב.

משולם נהרי: זו ההערכה שלך, חבר הכנסת באסל, ש"קרוב" זה לפני התקציב.

משולם נהרי: אבל בואו לא נתייחס אל זה – – –

באסל גטאס: השר אמר.

משולם נהרי: אני גם מצטרף לברכות, מברך את ראשי הרשויות הערביות שהגיעו.

משולם נהרי: ברוכים הבאים, אהלן וסהלן.

יוסף ג'בארין: חשוב הכסף, לא רק ברכות.

משולם נהרי: תאמין לי – וזה מיותר להגיד, ומי שצריך להעיד על כך ומי שצריך לומר את זה, זה אתם, חברי הכנסת הערבים, שמייצגים את המגזר הערבי – שיש לכם היום שר, שהתפללתם כל הזמן שיהיה שר כזה שדואג למגזר הערבי.

משולם נהרי: בואו נחזור לנושא.

משולם נהרי: נוסחת גדיש, כפי שהיא קיימת כיום, אתם עצמכם אומרים שיש פה עיוותים וצריך לשנות וצריך לבדוק.

משולם נהרי: השר לא חיכה שיגידו לו את זה, אלא הקים ועדה, מפני שהוא חושב שכך צריך להיות: לבדוק ולבחון את הדברים לעומקם.

משולם נהרי: אתם מסכימים אתי שוועדה – כדאי שהדברים באמת ייבחנו לעומק וייתנו מענים אמיתיים ופתרונות, ולא רק שוועדה הביאה מסקנות שאי-אפשר אחר כך ליישם אותן.

משולם נהרי: לכן הוועדה הזו, לשר חשוב מאוד שהיא באמת תמצה את הדיון.

משולם נהרי: אבל מה לעשות, מה שהלב חושק הזמן עושק.

משולם נהרי: זה גם תלוי בזמן.

משולם נהרי: יש עדיין הרבה מטלות למשרד.

משולם נהרי: המשרד לקח על עצמו הרבה הרבה מטלות שקשורות גם למגזר הערבי.

משולם נהרי: לפתח ולהשקיע.

משולם נהרי: אתם יודעים שזה לא קשור לאוצר עכשיו, אם כן יהיה, לא יהיה.

משולם נהרי: בסופו של דבר השר הוא זה שיוביל, הוא זה שנלחם על זה והוא זה שעומד ומבטיח שהכסף הזה יבוא ויהיה בתקציב.

משולם נהרי: כך אני מאמין.

משולם נהרי: אז בואו נמתין.

משולם נהרי: אני מקווה שזה יהיה בקרוב, אבל הוועדה יושבת ממש עכשיו ודנה בנושאים הללו, ולפחות שהתוצאות באמת יהיו טובות.

משולם נהרי: במה שקשור לקרן – הנושא הזה מתקדם.

משולם נהרי: אני לא יודע – אני, למשל, לא יודע על כך שהמגזר הערבי יהיה מקופח בנושא הזה.

משולם נהרי: אבל בואו נקווה שלא.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לשאילתה מס' 270.

יצחק וקנין: אני מזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן לעלות לדוכן.

יצחק וקנין: הוא ישיב על שאילתה של חבר הכנסת יואב בן צור בנושא: חיילת ששירתה במחסום נשלחה למחבוש כי לקחה סופגנייה מחב"דניק.

יצחק וקנין: שאלה חזקה מאוד.

אלי בן-דהן: השאלה אם הייתה כשרה, הסופגנייה.

יצחק וקנין: אנחנו בחנוכה, כנראה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, סגני השרים, פורסם כי חיילת ששירתה במחסום נשלחה לשבעה ימי מחבוש כיוון שלקחה מחב"דניק סופגנייה ותעודת הלוחם שלה נשללה.

יואב בן צור: רצוני לשאול: 1.

יואב בן צור: האם נכון הדבר?

יואב בן צור: 2.

יואב בן צור: אם כן – האם השופטים ששפטו את החיילת מעולם לא קיבלו סופגנייה בתקופת שירותם?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: ישיב אדוני סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, להלן תשובת צה"ל על השאלה: החיילת לא נשפטה בגין אירוע נקודתי בודד, כפי שמוצג בשאלה.

אלי בן-דהן: בעניינה של החיילת המדוברת, ששירתה כמאבחנת ביטחונית צבאית במעברים באזור יהודה ושומרון, התנהלה חקירה במצ"ח, ועם סיומה הועברו ממצאיה לבחינת הפרקליטות הצבאית.

אלי בן-דהן: מתוך החקירה עלה כי בכמה הזדמנויות קיבלה החיילת מזון מאזרחים – הן ישראלים והן פלסטינים – שהגיעו לבידוק במעברים שבהם שירתה, וזאת בזמן שהייתה במשמרת אבטחה.

אלי בן-דהן: הדבר מנוגד לנוהלי השגרה של יחידת החיילת, שאותם היא הכירה היטב.

אלי בן-דהן: לאור האמור, ניתנה הוראה להעמיד את החיילת לדין משמעתי בפני מפקדיה בגין עבירה של אי-קיום הוראות המחייבות בצבא וכו'.

אלי בן-דהן: החיילת נשפטה ונידונה לשבעה ימי מחבוש על-ידי מפקדיה.

אלי בן-דהן: לאחר ריצוי עונשה הוחלט לפסול את מקצועה כמאבחנת ביטחונית ולהעבירה לשיבוץ מחדש.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, החיילת נשפטה בגין מכלול סיבות ולא בגין אירוע נקודתי כמו שהוצג בכתבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יואב בן צור, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין תוכל לשאול גם.

יואב בן צור: אדוני כבוד היושב-ראש, אדוני סגן השר, בריאיון ברשת ב' עם כרמלה מנשה, היא מספרת שלחיילת קוראים קורל והיא שירתה במשטרה הצבאית והאירוע היה במעבר מכבים.

יואב בן צור: אני חושב, שוב, שהחיילת היה לה תיק חקירה בנושא אחר והוא נסגר, ומה שהיא נשפטה עליו זה היה בקבלת הסופגנייה.

יואב בן צור: אני לא רוצה שיובן מזה שאני דוגל בשירות נשים בצה"ל.

יואב בן צור: הרבנות הראשית לדורותיה אסרה את שירות החיילות, ואנחנו נשארים בעמדה הזאת.

יואב בן צור: אבל אף-על-פי-כן, לגופו של עניין, מדובר פה בליקוי מאורות.

יואב בן צור: החיילת כן נשפטה על הנושא של הסופגנייה או דברי מאכל אחרים שהיא קיבלה.

יואב בן צור: מובן שהסופגנייה הייתה, לדעתנו ולפי הסיפור של האם והבת – במרכז.

יואב בן צור: כך פורסם בתקשורת.

יואב בן צור: אני חושב לגופו של עניין, שמדובר בליקוי מאורות.

יואב בן צור: זה אולי חלק מהדרת הדת בצה"ל.

יואב בן צור: יכול להיות שסופגניות, לפי שר הבריאות, זה דבר לא בריא, אבל אני לא בא מהצד הזה.

יואב בן צור: הוא אמר גם ששתיים אפשר, וכנראה שמדובר היה בסופגנייה אחת – אז זה בסדר, מבחינתנו.

יואב בן צור: אני רוצה להבין: צה"ל, ששופט חיילת על אכילת סופגנייה, יכול מחר לשפוט חייל שהלך לשמוע קול שופר.

יואב בן צור: מה ההבדל?

יואב בן צור: באותה מידה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: אני מודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: קשה להתחרות בהתפלפלות של חבר הכנסת בן צור – הוא נגד שירות, הוא בעד סופגניות.

מיכל רוזין: הלכתי לאיבוד – אחת, שתיים, בשבוע, ביום – הלכתי לאיבוד.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול בכל זאת, להרחיב את השאלה.

מיכל רוזין: אני לא מכירה את המקרה הספציפי הזה.

מיכל רוזין: אני כן רוצה לשאול שאלה, מכיוון שגם הרמטכ"ל התייחס בישיבות סגורות של ועדת החוץ והביטחון לכל הנושא של עמותות שנכנסות לתוך בסיסי צה"ל; שיש טקסים בתוך בסיסי צה"ל, שיש אנשים פרטיים שתורמים ומקיימים טקסי בני-מצווה ובנות-מצווה, הכנסת ספר תורה לבסיסי צה"ל.

מיכל רוזין: הרמטכ"ל התחייב שלכל הדבר הזה יהיו נהלים ברורים, פקודות ברורות, מתי אפשר ומתי אי-אפשר.

מיכל רוזין: לכן אני שואלת גם לגבי חב"ד.

מיכל רוזין: התבשרנו, דרך אגב, בוועדה, שגם חברי כנסת חרגו בעניין הזה.

מיכל רוזין: גם לגבי חב"ד השאלה: אנחנו לקראת חנוכה, האם מותר להם להיכנס לבסיסי צה"ל?

מיכל רוזין: מי מאשר להם להיכנס לבסיס צה"ל?

מיכל רוזין: האם זו החלטה אישית של מפקד הבסיס או שזו החלטה מערכתית של הצבא?

מיכל רוזין: אשמח לשמוע, שבוע לפני חנוכה.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

אלי בן-דהן: טוב.

אלי בן-דהן: אשיב על דברי חברי חבר הכנסת בן צור.

אלי בן-דהן: עם כל הכבוד, השווית בין מצווה דאורייתא לבין דבר שהוא אפילו לא מנהג.

אלי בן-דהן: יש מקום לעשות את ההבחנה.

אלי בן-דהן: זה כרגע פלפול הלכתי, עוד מעט נדבר על הפלפול המעשי.

מיכל רוזין: תגיד לו משהו על שירות בנות אולי, אם אתה כבר מתפלפל.

אלי בן-דהן: כן, רק דקה.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, חבר הכנסת בן צור, מדובר בחיילת שלצערנו, אני אומר, היה לה כבר עבר, בזמנו הואשמה בכמה האשמות.

אלי בן-דהן: וגם – – –

יואב בן צור: היא יצאה זכאית.

אלי בן-דהן: רגע, רגע, רגע.

אלי בן-דהן: לא.

אלי בן-דהן: – – – וגם בהאשמה הספציפית הזאת של קבלת דברי מאכל מאזרחים, הן פלסטינים והן ישראלים, היא הוזהרה בעניין הזה.

אלי בן-דהן: ולצערנו הרב, כיוון שהיא חרגה, אז אתה יודע, לפעמים יש קש ששובר את גב הגמל, אבל צריך להסתכל על כל העבר שהיה לעניין הזה.

אלי בן-דהן: אני חושב שצה"ל יודע להבחין בין סופגנייה לבין תקיעת שופר, ואני לא רואה כל מניעה שחיילי צה"ל יקבלו סופגניות.

אלי בן-דהן: כיוון שגם חיילי צה"ל עושים הרבה כושר וריצה, אז סופגנייה אחת או שתיים לא יפגעו בבריאות – –

מיכל רוזין: ביום או בשבוע?

אלי בן-דהן: ביום, ביום, ביום.

מיכל רוזין: ביום?

מיכל רוזין: וואי וואי וואי.

אלי בן-דהן: ביום, בוודאי.

אלי בן-דהן: – – ולא בכשירות המבצעית שלהם, אני מבטיח לכם.

יואב בן צור: אז מותר לקבל סופגנייה או אסור?

אלי בן-דהן: ודאי שמותר.

אלי בן-דהן: לא צריך להגזים, רבותי, תלוי בתפקיד.

יגאל גואטה: אבל ליצמן לא מרשה.

אלי בן-דהן: אני מזכיר לך, יש הבדל גדול – ואת זה אני רוצה לענות גם לחברת הכנסת רוזין – יש הבדל גדול בין חיילים שנמצאים בתוך מחנה בשגרה לבין מי שנמצאת בתפקיד שבו היא צריכה כרגע לאבחן, האם עובר כאן מחבל או לא.

אלי בן-דהן: מי שנמצא במשמרת, הדרישות ממנו הן דרישות הרבה יותר גדולות, כי הוא צריך לתת תשומת לב מרובה, האם מי שעובר במעבר הזה יש עמו אפשרויות סיכון או לא? וזה היה המצב, ולכן הייתה ההתייחסות כלפי אותה חיילת.

אלי בן-דהן: יש נהלים ברורים מאוד מאוד לגבי הכנסת ספר תורה.

אלי בן-דהן: יצאה פקודה מסודרת מאוד לגבי טקסים, מה מותר ואיך מותר ובאילו אופנים.

אלי בן-דהן: ואני חושב שהדברים האלה כרגע – – –

מיכל רוזין: לגבי הסופגניות של חב"ד בחנוכה.

אלי בן-דהן: אענה.

אלי בן-דהן: – – – כרגע הדברים נשמרים בצורה ראויה.

אלי בן-דהן: לגבי הכנסת סופגניות – אז כל מחנה, תלוי בשלבים שבו נמצאים החיילים, האם הם נמצאים כרגע בשגרה, בהפסקה?

אלי בן-דהן: בכל בסיס המפקד יכול להחליט האם הוא מאשר הכנסת סופגניות או לא.

אלי בן-דהן: זו בסופו של דבר באמת לא בעיה מערכתית.

אלי בן-דהן: זה גם לא טקס שלוקח זמן, מכניסים ארגז ויוצאים החוצה.

אלי בן-דהן: זה כל העניין.

אלי בן-דהן: אני חושב שבסופו של דבר צריך לזכור – – –

מיכל רוזין: זה לא נכון, הם לא הכניסו סופגניות ויצאו החוצה.

מיכל רוזין: הם עשו פעילות.

אלי בן-דהן: רגע, רגע.

אלי בן-דהן: – – – צריך לזכור שחיילי צה"ל הם חיילים של הצבא של עם ישראל, מדינת ישראל, וכולנו שמחים – –

מיכל רוזין: שהצבא יקנה להם סופגניות, בשמחה.

אלי בן-דהן: – – כולנו שמחים בחג החנוכה.

אלי בן-דהן: בוודאי אם נביא קצת אור ושמחה לחיילים שלא נמצאים בביתם, ולא יכולים ליהנות מהסופגנייה של האימא אלא מסופגנייה קנויה של מי שיביא, אז בוודאי נשמח בכך.

אלי בן-דהן: כמובן, כשהדבר נעשה אך ורק בתיאום עם מפקד הבסיס שמאפשר את זה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הביטחון, תודה לשואלים.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3347/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – בחינת סבירות פעולות מבטח, העברת נטל ועיצום כספי), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שרן השכל וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: אני מבקש ששרת המשפטים – צריכה להשיב – תגיע.

יצחק וקנין: או שבעצם היא לא רוצה להשיב, אז אנחנו – – –

שרן השכל: להמתין עם זה?

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: זה בתמיכת ממשלה, זה לא מחויב.

איתן ברושי: ככה הם מנהלים את ועדת שרים לחקיקה.

איתן ברושי: אין להם שום יחס למה שקורה פה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, הממשלה לא חייבת להשיב אם היא מסכימה להצעת החוק.

איתן ברושי: היא חייבת רק להתייחס יותר ברצינות.

יצחק וקנין: אנחנו יכולים לשמוע את הצעת החוק ולהצביע עליה, אם לא תהיה שרה.

יצחק וקנין: אבל אני חושב שמן הראוי שהשרה תהיה פה.

איתן ברושי: גם אני חושב.

שרן השכל: טוב, נתחיל.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

שרן השכל: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת, דמיינו לעצמכם סיטואציה: אדם משלם על פוליסת ביטוח מזה שנים מספר.

שרן השכל: לקוח טוב, משלם בזמן את כל הפרמיות, מעולם לא תבע את הפוליסה ומעולם לא היו לו טענות.

שרן השכל: כמו כל אחד מאתנו, גם הוא קיווה שלעולם לא יחווה מקרה שבו הוא ייאלץ להשתמש בביטוח הזה, כי כשמשתמשים בביטוח סימן שמשהו רע קרה.

שרן השכל: ככה זה עם ביטוח, משלמים בתקווה שלא יהיה צורך להשתמש.

שרן השכל: אבל מה לעשות, לאדם הנחמד הזה קרה משהו שבגללו היה צריך להפעיל את הביטוח הזה: תאונה אישית, פריצה, תאונת דרכים, אירוע רפואי, נזק למבנה, וכמו שראינו לפני שבוע אולי גם שרפה.

שרן השכל: כל דבר שאנשים מבטחים כעניין שבשגרה.

שרן השכל: וכשהאדם הזה הגיע אל חברת הביטוח, עם כל ההוכחות לכך שהוא זכאי לתשלום סכום הביטוח, הוא מקבל תשובה אוטומטית: אינך זכאי.

שרן השכל: אבל אותו איש רציני וטוב, שילם את דמי הביטוח במשך שנים.

שרן השכל: הוא לא מתייאש.

שרן השכל: יש אחרים שאין להם כסף לעורך-דין טוב שיעזור, או שהתייאשו ופשוט משלמים עם שארית כספם על הליך רפואי מציל חיים או על שיפוץ הבית.

שרן השכל: האזרח שהחליט לתבוע את חברת הביטוח – גם הוא בטוח שעמד בכל התנאים והקריטריונים, והוא בטוח שאם יפנה לבית-משפט, בתוך זמן סביר הוא יראה את הכסף.

שרן השכל: כשהוא מגיע לבית-המשפט הוא נדהם לגלות מולו סוללה של עורכי-דין משופשפים, שכל מטרתם היא אחת:

שרן השכל: למנוע ממנו לקבל את מה שהוא זכאי לו בדין.

שרן השכל: ואין לי טענות לעורכי-הדין, הם עושים את עבודתם בעבור הלקוח שלהם.

שרן השכל: אבל אותו מבוטח שניצב פתאום במלחמה שאליה לא התכוון להגיע, מול גוף עתיר משאבים – שאמור היה להיות בעל-הברית שלו – ומול צבא שאין לו סיכוי להביס.

שרן השכל: והדיונים נמשכים, ומסמכים מוגשים, והמועדים נדחים, ומר ישראלי שלנו כבר הוציא סכומים נכבדים על הייצוג המשפטי שלו, ושילם ריבית על הלוואה שהוא נאלץ לקחת לכיסוי אוברדרפט שאליו נקלע, בגלל תאונה מצערת, שהביטוח לא מוכן לפצות אותו עליה.

שרן השכל: ממש חד-גדיא.

שרן השכל: וזה, חברות וחברי הכנסת, בדיוק מה שחברות הביטוח גורמות למבוטחים שלהן: מסכת טרטורים בלתי נגמרת.

שרן השכל: בעצם, באיזה שלב היא כן נגמרת.

שרן השכל: היא נגמרת כשמבוטח מסכים לוותר על חלק מהסכום שמגיע לו, רק כדי לקבל משהו ולהמשיך בחייו; או שהיא נגמרת בזה שבית-המשפט פוסק לטובת המבוטח, אך סכום הריבית שמוצמד לתביעה הוא כל כך מזערי, שלמעשה לפעמים יוצא שכרו בהפסדו.

שרן השכל: את זה הצעת החוק שמונחת לפנינו היום באה לתקן.

שרן השכל: וכדי שתבינו את הסיפור טוב יותר, איך הסיפור האחד הזה מייצג תופעה רחבה, אציג לכם נתונים מספר: לדוגמה, מעל לשליש מתביעות הביטוח של ביטוח סיעודי מגיעות לבית-משפט.

שרן השכל: המשמעות היא שכל תביעה שלישית נדחית על-ידי חברות הביטוח בגין סיבה כזו או אחרת.

שרן השכל: לפי פרסום של עיתונים כלכליים, רק 18% מהתביעות בבית-משפט נדחות על-ידי השופטים.

שרן השכל: זה אומר שבית-המשפט מוצא כי כמעט 48% מהתביעות מוצדקות – ובסוף מקבלים את הכסף – ויותר מ-30% מהתביעות מגיעות לפשרה לפני הכרעת הדין.

שרן השכל: שיהיה ברור, זכותן של חברות הביטוח לא לשלם למי שלא עמד בתנאי הפוליסה.

שרן השכל: אבל המציאות היא לא כזאת, יש יותר מדי מקרים של התעמרות של חברות הביטוח במבוטחים שלהן.

שרן השכל: במקרים רבים – רבים מדי – חברות הביטוח פועלות בשיטת "מצליח".

שרן השכל: הן דוחות את התביעות על הסף, כופות על המבוטחים לתבוע את מה שמגיע להם, בתקווה שבסופו של דבר הלקוח שלהן, המבוטח, יתייאש ויסכים לפיצוי נמוך מזה שמגיע לו.

שרן השכל: אתם יודעים?

שרן השכל: זה לא סוד שביותר מ-30% זה גם מצליח – לחברות הביטוח, לא למבוטח.

שרן השכל: החוק שלפנינו נועד לאכוף על חברות הביטוח את חובת תום-הלב בדרך של הרתעה וענישה.

שרן השכל: כמו כן, חובת ההוכחה תחול על חברות הביטוח.

שרן השכל: יש כאן קביעה של סטנדרטים.

שרן השכל: סטנדרטים להגינות; סטנדרטים שיכולים להיבחן משפטית.

שרן השכל: אזרח לא יצטרך להוכיח אלא חברות הביטוח תצטרכנה להוכיח שפעלו בתום לב במקרים האלה.

שרן השכל: נטל ההוכחה ייפול על הגוף החזק.

שרן השכל: במידה שייקבע שחברת הביטוח נהגה שלא בתום לב, הריבית שהיא תיאלץ לשלם תעמוד על 20%, ולא עד 3%, כמו שנהוג היום.

שרן השכל: אני בטוחה שיש כאן גם כמה חברי כנסת שבוודאי שמעו טיעונים הפוסלים את החוק, בעיקר מצד כל מיני לוביסטים.

שרן השכל: אומרים שזה יפגע ברווחי חברות הביטוח ואולי יעלה את מחירי הפוליסות.

שרן השכל: שמעתי גם את הטענות האלה.

שרן השכל: ודווקא בגלל הטענה הזאת החוק כל כך נחוץ, כי אם הדרך של חברות הביטוח לעשות רווחים היא להתנהג בחוסר הוגנות או בחוסר תום לב, או חמור מכך, אם התנאי של חברות הביטוח להישאר רווחיות הוא התנהגות של חוסר הוגנות וחוסר תום לב, אז עצם הטיעון הזה כורת את הענף של אמינות והגינות שעליו נשענות חברות הביטוח.

שרן השכל: כי מ׳ ירצה לעשות ביטוח אצל חברה שמעידה שהיא לא מרוויחה מספיק אם היא לא נוהגת בחוסר תום לב?

שרן השכל: ברור לי שגם חברות הביטוח יודעות שאמון הציבור הוא נכס חשוב ומשמעותי בתחרות על כיסם של המבוטחים.

שרן השכל: יותר מזה, כל חברה הרי שואפת להגדיל את קהל לקוחותיה.

שרן השכל: זה ברור מאליו.

שרן השכל: כך שאולי יש גם בכך תמריץ להתנהגות נאותה, וחברות הביטוח יוכלו להתחרות ביניהן גם על בסיס האמינות וההוגנות וההגינות שבהן הן נוהגות עם ציבור לקוחותיהן.

שרן השכל: ולכן, חברת ביטוח שנוהגת בתום לב כלפי לקוחותיה, שנוהגת בהגינות, שמטפלת בלקוחות שלה באופן מקצועי ואמין כדבר שבשגרה, חברת ביטוח כזאת אינה צריכה לחשוש מהחוק הזה.

שרן השכל: חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת תיטיב עם ציבור המבוטחים, ולא פחות, היא נותנת כוח לאזרח, כוח מול חברות חזקות ועמידות.

שרן השכל: היא נותנת פיצוי הולם למי שסבל מהן.

שרן השכל: אני מבקשת מכם לתמוך בהצעת החוק הזאת.

שרן השכל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יצחק וקנין: תעלה שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד ותשיב על הצעת החוק.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון), של חברת הכנסת שרן השכל ואחרים, מבקשת להנחות את בתי-המשפט לבחון את התנהגות חברות הביטוח במבחן אובייקטיבי בלבד בתביעת מבוטח בגין היעדר תשלומי תגמולי ביטוח במועד.

איילת שקד: בהתאם להצעה, כאשר בית-משפט בוחן אם חברת הביטוח נמנעה מתשלום תגמולי הביטוח בחוסר תום לב, הוא יבחן זאת מעיניו של מבטח סביר.

איילת שקד: עוד מוצע להגדיל את סכום הריבית העונשית שבית-המשפט יפסוק כנגד מבטח שנמנע בחוסר תום לב לשלם למבוטח את תגמולי הביטוח שלא היו שנויים במחלוקת.

איילת שקד: בנוסף, מוצע להסמיך את המפקח על הביטוח להשית עיצום כספי על מבטח שהפר את חובתו לשלם את תגמולי הביטוח בהתאם להוראות החוק.

איילת שקד: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית וקבעה כי לאחר מכן ההצעה תמתין להצעת חוק ממשלתית או לתקנות משרד האוצר, ובטרם קריאה ראשונה תשוב לוועדת השרים.

איילת שקד: בסדר?

איילת שקד: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שרן השכל, מסכימה לתנאי שהוצג בפנייך?

שרן השכל: כן.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – בחינת סבירות פעולות מבטח, העברת נטל ועיצום כספי), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שרן השכל.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – בחינת סבירות פעולות מבטח, העברת נטל ועיצום כספי), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 40 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה – אני מוסיף לפרוטוקול את קולם של חבר הכנסת אוסאמה סעדי וסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן – גם ביקש להוסיף, או שהספקת להצביע?

יצחק וקנין: לפרוטוקול, זה לא משנה, גם בני בגין – לפרוטוקול.

יצחק וקנין: ההצעה עברה בקריאה טרומית, ותועבר להכנתה לקריאה ראשונה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/634/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה בעבירת הסתה לגזענות שנעברה בידי עובד ציבור), התשע"ה–2015 – הצעת חוק של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, עשר דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת הנכבדים, כבוד השרים, איילת שקד שרת המשפטים, סופה לנדבר שרת העלייה והקליטה והשר ארדן, השר לביטחון פנים, אני חושב שהתגייסותכם מעידה שאכן החוק חשוב ויש לתמוך בחוק.

עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, אפשר לומר בשתי מילים, אני מעלה את החוק הזה על החמרת הענישה.

עבדאללה אבו מערוף: יש חוק מ-1997, ואין דבר יותר טוב מלהצביע.

עבדאללה אבו מערוף: מה שאבסורד, שהממשלה, לצערי, לא אישרה.

עבדאללה אבו מערוף: מה יותר טוב מלמנוע את התופעות של הגזענות, ואנחנו כבית-מחוקקים נשמש דוגמה – לא רק להעניש אלא גם להרתיע – וניתן מסר חינוכי-תרבותי לציבור כדי למגר את התופעה הזאת ואת האמירות האלה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון, יש שיגידו שיש ענישה והענישה הזאת מספיקה ואולי החמרת הענישה לא תרתיע, אבל אני חושב שהחמרת הענישה תרתיע.

עבדאללה אבו מערוף: אני מציע גם שהפירוש של האמירות הגזעניות הנאמרות – הבירור יהיה בצורה האובייקטיבית והנכונה, שיפרש כל אמירות שהן, גם אמירות דתיות שהן בסוגיות האמירות הגזעניות שפוגעות ברגשי אדם וכבודו.

עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, בזמן האחרון הן רבות.

עבדאללה אבו מערוף: יכול להיות שבמקרה ההצעה הזאת באה עכשיו בצל מה שיש.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו חיים בשיא של אמירות גזעניות, מדירות, מסיתות.

עבדאללה אבו מערוף: יכול להיות שזה בא במקרה, אבל טוב שזה בא במקרה, שאנחנו, גם בזמן הקשה הזה, כולנו, אכן ניתן את המסר התרבותי-החינוכי ונשמש דוגמה, שמעובד ציבור אסור שתצאנה אמירות גזעניות שהן סכנה לשלום הציבור בכלל וליחסים בין כל האזרחים, לא חשוב מה מוצאם ומה דתם.

עבדאללה אבו מערוף: ההצעה היא פשוטה מאוד: הענישה שכיום היא חמש שנים – אם עובד ציבור עבר עבירה שהיא בגדר גזענות, ענישתו חמש שנים, ואני מציע שהענישה תהיה שבע שנים.

עבדאללה אבו מערוף: את העבירה הזאת עונשה שנה, להעלות אותו לשנתיים.

עבדאללה אבו מערוף: מוצע גם שהמינימום שעובד ציבור, אם הוא הסית לגזענות, המינימום יהיה מוגדר ולא יפחת מרבע מהעונש המקסימלי שישנו לעבירה זו.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שרוב חברי הכנסת הם אנשים שאכן יהיו דוגמה לא להסית והם בעד האמירות האלה שאני מציע בחוק.

עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, אני יכול לפרט על החוק עוד יותר ולהגיד מה המסר החינוכי-התרבותי – אבל אני חושב שכל מילה מיותרת – שאנחנו נילחם בתופעת הגזענות ובאמירות הגזעניות.

עבדאללה אבו מערוף: הן חייבות להיות חד-משמעיות.

עבדאללה אבו מערוף: מהבית הזה צריך לצאת מסר עכשיו, בתנאים האלה הקשים, שאנחנו אכן אחראים לשלום הציבור בכלל, ליחסים נורמטיביים, אנושיים, תרבותיים.

עבדאללה אבו מערוף: נקרא לציבור ונקרא לאזרחים, וככה צריך להיות.

עבדאללה אבו מערוף: ומי שיש לו מחשבות והוא מסית לגזענות, אכן יקבל את העונש המתאים לו, ואכן זה ירתיע.

עבדאללה אבו מערוף: אני פונה לכל חברי הכנסת אכן לתמוך בתיקון הזה, אף שהממשלה, לצערי הרב, לא תמכה בזה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נשמע את הנימוקים של שרת המשפטים, אבל אני חושב שהנימוקים לא יצדיקו למה הממשלה לא תומכת ולמה כל חבר כנסת לא יתמוך בחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן עוד פעם אני פונה לכולם שיתמכו בחוק החשוב הזה – האנושי, החברתי, התרבותי – כמחוקקים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: שרת המשפטים תשיב.

קריאה: איפה השרה?

יצחק וקנין: נמצאת, השרה פה.

יצחק וקנין: תכף היא תגיע ותשיב להצעת החוק.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, השרה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יושב-ראש הקואליציה, תתחיל לגייס את הקואליציה, בבקשה.

יצחק וקנין: גברתי השרה, יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן – חבר הכנסת דוד ביטן, תקשיב לי רגע אחד.

יצחק וקנין: אני לא יודע אם אתה יודע – יש זמן מוקצב לשר ולכן צריך להביא את זה בחשבון.

דוד ביטן: אה, לא ידעתי.

יצחק וקנין: גברתי השרה, גם אם תצטרכי עוד דקה, אאפשר לך.

איילת שקד: הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה בעבירת הסתה לגזענות שנעברה בידי עובד ציבור), של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף ואחרים, מבקשת להרחיב את העבירה של הסתה לגזענות בחוק העונשין ולקבוע כי הכוונה המיוחדת הנדרשת בעבירה זו – מטרה להסית לגזענות – לא תחול על פרסום ציטוט מתוך כתבי דת וספרי תפילה.

איילת שקד: די בכך שתוכן הפרסום יסית לגזענות ויתקיים מבחן הסתברותי של אפשרות ממשית שהפרסום יביא לעשיית מעשה של גזענות.

איילת שקד: עוד מוצע לקבוע נסיבה מחמירה שעונשה שבע שנות מאסר כאשר העבירות של הסתה לגזענות או לאלימות נעברו בידי עובד ציבור ועונש מזערי של רבע העונש המרבי.

איילת שקד: נוסף על כך מוצע לקבוע הוראות הנוגעות למתן אישור היועץ המשפטי לממשלה להגשת כתב-אישום בעבירה זו.

איילת שקד: הממשלה מתנגדת להצעה מהטעמים הבאים: לגבי הרחבת העבירה של פרסום הסתה לגזענות בנוגע לכתבי דת – אין מקום להרחיב את העבירה של הסתה לגזענות, שהיא עבירת ביטוי, דווקא כאשר מדובר בפרשנות לכתבי דת או בכתבי דת.

איילת שקד: סוגיית הפרסומים בתחום הדתי ומורכבות העיסוק בה, הן בחקיקה והן באכיפה, מחייבות איזון וזהירות יתרה.

איילת שקד: הסעיף הקיים מאפשר הגשת כתבי אישום בגין פרסום פרשנות לכתבי דת בנסיבות המצדיקות זאת, כלומר, כשהדבר נעשה מתוך מטרה להסית לגזענות, וכתבי אישום כאלה אף מוגשים במקרים המתאימים.

איילת שקד: בנוגע להחמרה בענישה וקביעת עונש מינימום כאשר מדובר בפרסום הסתה לגזענות או לאלימות בידי עובד ציבור – העונשים המרביים הקיימים בצד העבירות של הסתה לגזענות והסתה לאלימות – חמש שנות מאסר – הם עונשים חמורים, המאפשרים לתת ביטוי הולם גם לנסיבות החמורות שבהן העבירה מבוצעת בידי עובד ציבור.

איילת שקד: כיום, ניצול לרעה של כוחו או מעמדו של הנאשם הוא שיקול לחומרה בקביעת מתחם העונש ההולם, כך שכאשר עובד ציבור מנצל את מעמדו לבצע עבירות של הסתה לאלימות או לגזענות, בית-המשפט ממילא יתחשב בנסיבה זו.

איילת שקד: הוראות הקובעות עונש מזערי הן נדירות והשימוש בהן נעשה במשורה, הן מאחר שיעילותן מוגבלת והן על מנת לאפשר שיקול דעת שיפוטי במסגרת העונש המרבי.

איילת שקד: באשר להגבלות המוצעות בנוגע לאישור היועץ המשפטי לממשלה – אין מקום לקבוע את ההגבלות המוצעות בהצעת החוק הנוגעות למועד להגשת כתב-אישום, חובת הנמקה ומסירת העתק לחשוד.

איילת שקד: ההגבלות המוצעות אינן קיימות ביחס להסדרים הרבים בחקיקה שבהם נדרש אישור היועץ המשפטי לממשלה.

איילת שקד: יתרה מזו, הדרישה לאישור יועץ להגשת כתב-אישום בעבירות אלה נועדה לוודא את המדיניות האחידה באכיפת העבירות והזהירות שבה מדיניות זו צריכה להתבצע.

איילת שקד: בנוגע להסדר זה, היועץ המשפטי לממשלה בחר שלא להאציל את סמכותו להגיש כתב-אישום בעבירות אלה.

איילת שקד: גם בכך יש להצביע על מורכבותן של עבירות אלה, המצריכה בחינה מעמיקה, שמטבע הדברים אינה יכולה להתבצע במגבלת הזמן שהוצעה.

איילת שקד: נוכח האמור לעיל, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

איילת שקד: חברי חברי הקואליציה, אתם מוכנים לשבת?

יצחק וקנין: היא לקחה את המושכות.

יצחק וקנין: גברתי השרה, יש לך עוד חמש דקות אפשרות לדבר.

איילת שקד: אני רוצה לדבר רגע במסגרת הצעת החוק הזאת על הזהירות שיש לנקוט כאשר מחליטים להגיש כתב-אישום על הסתה, והעובדה – שהיום זה נמצא בידיים של היועץ המשפטי לממשלה ושרק היועץ המשפטי לממשלה הוא זה שיכול לקבוע את זה.

איילת שקד: אני חושבת שזה דבר חשוב, כי אנחנו צריכים להיזהר שלא לחצות את הרף ולהגיע למקום של סתימת פיות או משטרת מחשבות.

איילת שקד: הגבול בין חופש הביטוי לחופש השיסוי הוא גבול דק ולא ברור, ובמדינה דמוקרטית ויציבה כמו שלנו צריך להיזהר מלהפעיל את הסמכות הפלילית ולהפעיל את הסמכות של חקירה והגשת כתב-אישום על אנשים שמביעים את דעתם, גם אם בצורה פרובוקטיבית, או על רבנים או קאדים או אנשי דת או על אמנים כאלה ואחרים.

איילת שקד: מדינה דמוקרטית וחזקה כמו שלנו יכולה להכיל חופש ביטוי ויכולה להכיל גם דברים שנראים לדעתנו על הגבול האפור.

איילת שקד: לכן, אני חושבת שהעובדה שהיום רק היועץ המשפטי לממשלה – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

איילת שקד: תראה, הגבול כשלעצמו הוא מטושטש.

איילת שקד: זה קשה מאוד – – –

עבדאללה אבו מערוף: צריך להבהיר אותו.

איילת שקד: קשה מאוד להגדיר אותו.

עבדאללה אבו מערוף: להבהיר, מלשון הבהרה.

איילת שקד: גם להבהיר אותו זה מורכב.

איילת שקד: תשמע, כשיש היצירה הזאת של האמנית מ"בצלאל", זה תחום אפור; קשה להגביל את זה, קשה להבהיר את זה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם, אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: סדרנים.

איילת שקד: בגלל זה אני חושבת שהעובדה שהיום לא כל תובע יכול להחליט להעמיד אנשים לדין על הסתה היא דבר נכון, כי אני חיה במדינה שאני רוצה שאנשים יוכלו לדבר בה בחופשיות ואנשים לא יצטרכו לפחד מהגשת כתבי אישום על איזה דבר פרובוקטיבי שהם עושים.

איילת שקד: ההצעה שלך מדברת על אנשי דת.

איילת שקד: היא צרה במובן הזה.

איילת שקד: אני מדברת עכשיו במובן רחב יותר.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

איילת שקד: אבל זה קשה.

איילת שקד: מה שאתה מבקש לעשות – להגדיר את הגבול באופן ברור, זה פעולה שהיא קשה מאוד לביצוע.

איילת שקד: נוכח האמור לעיל, אני מבקשת שהכנסת תתנגד להצעת החוק.

איילת שקד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, יש לך אפשרות – עוד שלוש דקות.

יצחק וקנין: אם לא, אני עובר להצבעה.

עבדאללה אבו מערוף: הצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה בעבירת הסתה לגזענות שנעברה בידי עובד הציבור), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, קריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 54 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה בעבירת הסתה לגזענות שנעברה בידי עובד הציבור), התשע"ה–2015, נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 26 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/895/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הספקת החשמל (הוראת שעה) (תיקון – הארכת תוקף), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: ישיב שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אדוני, שר התשתיות יובל שטייניץ – אדוני, שר התשתיות יובל שטייניץ, חשוב לי שתשמע אותי.

איימן עודה: תודה רבה לך.

איימן עודה: כי אתה עוד מעט תענה.

איימן עודה: חשוב לי שתשמע אותי.

איימן עודה: אדוני השר, הנושא הוא אספקת חשמל למרות עניין טופס 4.

איימן עודה: אנשים בונים בניין, מקבלים את כל השירותים, לרבות מים, ביוב וכל השירותים העירוניים, חוץ מדבר אחד ויחיד שהוא חיבור חשמל.

איימן עודה: דווקא חיבור חשמל הוא זה שיכול לפגוע בטיחותית באנשים.

איימן עודה: אנחנו מכירים מקרים שבהם אנשים נהרגו בגלל שחשמל חובר בצורה לא חוקית.

איימן עודה: הנושא הזה עבר, טלאי על טלאי, מאז שנות ה-80.

איימן עודה: כולם זוכרים את צו שחל המפורסם, כולם זוכרים את ההחלטה המינהלית של פואד בן-אליעזר, כולם זוכרים את חוק הספקת החשמל משנת 1996, שנתן הוראת שעה להארכה של שנתיים לאנשים שלא חוברו לחשמל כדין, לפי חוק תכנון ובנייה, 1965.

איימן עודה: כולם מכירים את הסעיף ההוא, 157א רבתי, הנוגע לחיבור בתים לחשמל לפי טופס 4 וגם את ההסתייגות לסעיף קטן (ח)(1) שמדבר על כך שיש לשר הפנים זכות להעביר, לספק חשמל, בשני תנאים: שתוכנית הופקדה אך טרם אושרה, וגם שהרשות המקומית תומכת.

איימן עודה: אחרי זה יש החלטה של השר כחלון, אכרם חסון, (אומר בערבית: לגבי ואדי אל-פאש.

איימן עודה: ) זו החלטה ספציפית לשכונה הזאת, ואני שמח שיש התקדמות רצינית בנושא.

איימן עודה: אך גם בהצעה הזו בסעיף קטן (ד) כתוב שמי שיש נגדו צו שיפוטי או מינהלי תלוי ועומד בבית-המשפט אז לא מחברים אותו לחשמל כדין.

איימן עודה: אני וחברי לסיעה המשותפת, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עבד אל חכים חאג' יחיא וגם משתתף אתנו אכרם חסון מסיעת כולנו, ישבנו עם המשנה ליועץ המשפטי קמיניץ, וניסינו לקדם.

איימן עודה: בפעם הראשונה אחרי שהעברנו את ההצעה של קמיניץ למומחים אצלנו, לרבות המרכז הערבי לתכנון אלטרנטיבי, החזירו לנו תשובה שההצעה הזו פותרת את הבעיה ל-10% מהבתים.

איימן עודה: אך ורק.

איימן עודה: ישבנו עוד פעם עם ארז קמיניץ, המשנה ליועץ המשפטי, עשינו עוד התקדמות של כמה אחוזים, ועוד ישיבה שלישית, עד שקיבלנו חוות דעת מהמרכז הערבי לתכנון אלטרנטיבי שההצעה האחרונה פותרת אך ורק 20% מהבעיות.

איימן עודה: עכשיו, אני שואל למה אנחנו צריכים להמשיך ללכת סחור סחור אחרי הסוגיה הזו מאז שנות ה-80 עד עכשיו.

איימן עודה: מה זאת אומרת: מי שיש נגדו צו שיפוטי או מינהלי תלוי ועומד בבית-המשפט, אי-אפשר לחבר אותו?

איימן עודה: כלומר, אתה נותן ביד ואתה לוקח ביד, כי פשוט מאוד, כמעט אין אנשים שבנו בצורה לא חוקית, בצורה הרשמית הפורמלית, שאין נגדם צו שיפוטי.

איימן עודה: ברוב המקרים זה מגיע לזה שמתחילים בצו מינהלי; אחרי יומיים-שלושה – בית-משפט, אז זה צו שיפוטי קבוע.

איימן עודה: אז איך אפשר להגיד שאתה בעד אבל מי שיש נגדו צו אתה לא מחבר אותו?

איימן עודה: כלומר, אתה לא עשית כלום.

איימן עודה: אני אומר את זה בעיקר בגלל הבעיה הבטיחותית, מפני שזה פיקוח נפש.

איימן עודה: מפני שצריך לפתור את הבעיה הזו.

איימן עודה: מה גם שכל הגורמים מסכימים.

איימן עודה: זה טוב לאנשים עצמם, זה טוב לחברת החשמל, שתומכת במתווה הזה.

איימן עודה: אז למה רק הממשלה מתנגדת?

איימן עודה: אדוני השר, אני מציע לך לא להתנגד.

איימן עודה: אני מציע לך: אולי נמשיך בניסיונות שלנו לשבועיים, שלושה שבועות.

איימן עודה: אולי נצליח להגיע למתווה מוסכם כי זה דבר שרק ייטיב עם האזרחים, לרבות המוחלשים.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: יעלה וישיב על הצעת החוק שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, השר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: אדוני השר, בהתאם לתקנון, עשר דקות לרשותך.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת איימן עודה הנכבד, להצעה הזו יש שני היבטים: יש לה היבטים של חשמל והספקת חשמל – ואני יכול להגיד שאני, כשר האנרגיה שאחראי גם לנושא החשמל, מבחינת הספקת החשמל והבטיחות, אין לי בעיה עם החיבורים האלה – אבל יש לה גם ההיבטים של שמירה על חוקי הבינוי וחוקי התכנון והבנייה.

יובל שטייניץ: שם יש לנו בעיה גדולה במדינת ישראל, כי בסוף, בסוף – – –

דוד ביטן: – – –

יצחק וקנין: יכול לדבר עד עשר דקות.

דוד ביטן: לדיון הזה – – – זמן כפול.

יצחק וקנין: זה בעייתי.

יובל שטייניץ: לא, יכול להיות שבסוף אולי לא תהיה הצבעה; אולי נציע פה לקיים איזו הידברות בלי מחויבות מאף צד.

יובל שטייניץ: על כל פנים, איימן, מבחינת היבטי התכנון והבנייה, אין ספק שבמדינה כזו קטנה, אם אנשים בונים ללא רישיון וללא אישורים, בסוף כולם – כל אזרחי ישראל, ובמיוחד במקומות שבהם בונים שכונות ובניינים ללא תכנון – כולם יוצאים נפגעים, והנפגעים העיקריים הם גם דור העתיד, כי אנחנו יוצרים מדינה או יישובים שאי-אפשר לחיות בהם.

יובל שטייניץ: הבעיה נפוצה בעיקר – לא רק אבל בעיקר – במגזר הערבי, אבל היא בעיה של כל מדינת ישראל וביתר שאת של תושבי המגזר הערבי.

יובל שטייניץ: בנייה ללא תכנון, מי שסובלים ממנה בסוף אלה האזרחים והתושבים.

יובל שטייניץ: עיר שנבנית ללא תכנון זו עיר שלא טוב לחיות בה, שהעתיד שלה קשה, לוט בערפל.

יובל שטייניץ: לכן אני חושב שלכולנו במדינת ישראל יש אינטרס לשמור על חוקי התכנון והבנייה ולמנוע בנייה פראית, פיראטית, בלתי חוקית.

יובל שטייניץ: בראש ובראשונה יש פה אינטרס לאזרחים ערביי ישראל, כי שם הפגיעות ביכולת להקים יישובים מאורגנים, מסודרים, עם איכות חיים, גבוהות יותר.

יובל שטייניץ: לכן, אם אני מסתכל על זה מנקודת מבט צרה של שר אנרגיה, אמרתי לכם גם באופן פרטי וביושר: לי, וגם לחברת החשמל, אין בעיה עם הדבר הזה.

יובל שטייניץ: אבל אנחנו לא לבד.

יובל שטייניץ: אנחנו ממשלה.

יובל שטייניץ: והממשלה החליטה בישיבת ועדת השרים להתנגד להצעה הזו בגלל היבטים של תכנון ובנייה.

יובל שטייניץ: לכן, אני קודם אקרא התייחסות קצרה, ואחר כך, אולי, אני אציע הצעה.

יובל שטייניץ: קודם כול, לגבי הצעת החוק שבנדון, המבקשת להאריך עד 31 במאי 2017 את תוקפה של הוראת שעה שניתנה ב-1996, ושבעצם כבר נגמרה – פג התוקף שלה מזמן, לפני שנים – שעניינה אספקת חשמל למבנים אשר נבנו ללא היתרי בנייה.

יובל שטייניץ: זאת כדי לספק פתרון לבעיה של יישובים ומבנים רבים אשר אינם מחוברים לרשת החשמל.

יובל שטייניץ: חוק התכנון והבנייה קובע – לא חוק משק החשמל – חוק התכנון והבנייה קובע כי מבנים שנבנו ללא היתרי בנייה לא יחוברו לתשתיות חשמל, מים וטלפון.

יובל שטייניץ: זרועות השלטון פועלות כמקשה אחת, ואין זה ראוי כי רשות אחת תתעלם מאי-חוקיות הבנייה ותספק תשתיות ציבוריות למבנה.

יובל שטייניץ: על אף האמור לעיל ועל מנת לספק פתרון, בשנת 1996 חוקקה הוראת שעה שנועדה לתת מענה לכמות מבנים ספציפית.

יובל שטייניץ: מאז הוארכה הוראת השעה כמה פעמים – עד לשנת 2007, ל-31 במאי 2007; בעצם, עשר שנים.

יובל שטייניץ: עם זאת, כמו שציינת, בהוראות חוק התכנון והבנייה יש הסמכה לשר האוצר לקבוע בצו, לאחר התייעצות עם הוועדה המחוזית הנוגעת בדבר, כי הוראות הסעיף לא יחולו בשטח מסוים, אם נתקיימו שני תנאים: השטח כלול בתוכנית שהופקדה המתירה את הבנייה בו; והרשות המאשרת, רשות הרישוי, חיוותה דעתה כי לאחר אישור התוכנית לא תהיה מניעה לקבל היתרי בנייה בשטח האמור.

יובל שטייניץ: בתנאים כאלה יכול שר האוצר, גם היום, לאשר חיבור לחשמל של מבנים מסוימים באזורים שעומדים בתנאים הללו.

אחמד טיבי: אדוני השר, אתה יכול להתייחס לעמונה – – –

יוסף ג'בארין: פה יש חשמל – – –

יובל שטייניץ: אתה רוצה להכניס פוליטיקה?

אחמד טיבי: לא – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – אדוני.

יובל שטייניץ: אוקיי.

ג'מאל זחאלקה: חשמל ופוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: חשמל.

ג'מאל זחאלקה: חשמל לעמונה – איך?

קריאה: יש חשמל – – –

יובל שטייניץ: מה?

יוסף ג'בארין: יש חשמל בעמונה – – –

קריאה: – – –

קריאה: לא – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: שאלה לגיטימית.

מיקי לוי: שאלה לגיטימית.

מיקי לוי: שאלה לגיטימית.

קריאה: זה משטר צבאי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – זה לא היה – – –

אחמד טיבי: גם תשובה – –

יובל שטייניץ: אוקיי.

אחמד טיבי: – – אני לא יודע היא תשובה.

יובל שטייניץ: רגע.

יובל שטייניץ: שנייה.

יובל שטייניץ: לאור האמור לעיל – קטעת את חוט קריאתי.

יובל שטייניץ: אני לא יכול להגיד מחשבתי, כי אני קורא.

אחמד טיבי: אתה קוהרנטי.

יובל שטייניץ: מה?

אחמד טיבי: אתה קוהרנטי – – –

יובל שטייניץ: בדרך כלל.

יובל שטייניץ: משתדל לפחות להיות.

יובל שטייניץ: לאור האמור לעיל, משכבר קיים בחוק מנגנון המאפשר חיבור מבנים ללא היתר לחשמל, במקרים חריגים שעונים על התנאים, על-ידי אישור או החלטה של שר האוצר, אשר כולל את מנגנוני האיזון הראויים כפי שנקבע במתווה משנת 2014 – מנגנונים שחסרים בהצעת החוק – הממשלה החליטה להתנגד להצעה.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני מוסיף ואומר כך: עם כל ההתנגדות להצעה, אני מבין היטב מאיפה באה ההצעה הזאת.

יובל שטייניץ: יש אכן בעיה, שכרגע אין לה פתרון, וייתכן שאפשר למצוא לה פתרון חלקי.

יובל שטייניץ: ולכן, לאחר ששמעתי את הסיפה של דבריך, בלי שום מחויבות מצדי – כי אני לא יודע אם יימצא פתרון – ובלי שום מחויבות מצדך; אם אתה מוכן לא להעלות את זה להצבעה ולתת לנו עוד כחודש – נניח, עד סוף ינואר – לשיג ולשיח, ואולי כן יעלה בידנו להגיע לאילו הסכמות, לאיזו פשרה, לאיזה משהו שגם הממשלה תרגיש שנוח לעבוד אתו – שאפשר להעביר אותו – אז אני אשמח שנימנע עכשיו מהצבעה וניתן לעצמנו, נניח עד סוף חודש ינואר הקרוב, לשוחח עוד פעם – –

חיים כץ: – – –

יובל שטייניץ: – – בין הצדדים ולראות אם אפשר – – –

חיים כץ: הוא מוכן.

יובל שטייניץ: מה?

חיים כץ: הוא אומר שהוא – – – מוכן – – – תשובה.

יצחק וקנין: אדוני – – –

יובל שטייניץ: אם הוא מוכן, אז זה טוב ויפה.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת איימן עודה, אם אתה מסכים, אז ברור שבפעם הבאה, כשזה יגיע, כשאתה תרצה להעלות את זה – תהיה הצבעה בלבד, ללא תשובת שר.

יובל שטייניץ: המציע מסכים?

איימן עודה: מסכים.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: אז – – –

יצחק וקנין: כי תשובה כבר ניתנה לך היום, ואז הסיכום יהיה בפעם הבאה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: אז רגע – – –

יצחק וקנין: יש הסכמה שההצבעה תהיה במועד אחר שייקבע – – –

יובל שטייניץ: יש לי עוד שלוש דקות, נכון?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: זה ודאי.

יצחק וקנין: אתה תמיד יכול לנצל את הזמן.

יובל שטייניץ: כן.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: אז יושב ראש הקואליציה דוד ביטן אמר לי – הוא תמיד מדבר באנדרסטייטמנט – אז הוא אמר לי: זה לא יגרום מבחינתי נזק כלשהו אם תמצה את הזמן שניתן לך לדבר מעל הדוכן.

יצחק וקנין: הוא התכוון אם יש הצבעה, אז ודאי שצריך – אבל – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: אני לא יודע.

יובל שטייניץ: אינני רואה אותו כאן.

יצחק וקנין: – – יש מצווה לא לחסום שור בדישו.

יובל שטייניץ: אינני רואה אותו כאן.

אחמד טיבי: – – –

יובל שטייניץ: מה?

אחמד טיבי: אם יש לך – – – עמונה – – –

זאב בנימין בגין: בואו נתקדם בסדר-היום.

יובל שטייניץ: אני, תרשה לי, אני מקווה שבעמונה יימצא פתרון: פתרון אנושי, פתרון ציוני, פתרון נכון.

יובל שטייניץ: אנחנו, כולם, עובדים על זה.

יובל שטייניץ: כולנו לא רוצים לראות מאות פצועים ופינוי אלים.

אחמד טיבי: מה הקשר בין – – –

זאב בנימין בגין: – – – היושב-ראש – – –

יובל שטייניץ: מה?

זאב בנימין בגין: בדוח – – – סיכמנו – – – להכשיר בדיעבד אלפי – – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת, ד"ר בני בגין – – –

זאב בנימין בגין: צריך לחבר, צריך לחבר את הדברים.

יובל שטייניץ: אני אשמח גם לשוחח אתך בנושא.

יובל שטייניץ: איימן עודה הסכים; הציע בעצם ואני הסכמתי, או אני הצעתי והוא הסכים – –

זאב בנימין בגין: אמרתי: צריך לחבר את החלטות הממשלה.

יובל שטייניץ: – – זה לא משנה מי הציע – שניתן לעצמנו עד סוף חודש ינואר לאיזושהי הידברות.

יובל שטייניץ: הידברות זה תמיד טוב; לפעמים מצליחה, לפעמים לא מצליחה, אבל תמיד שווה לנסות להידבר.

יובל שטייניץ: לכן, אדוני היושב-ראש, לא אנצל את שארית הזמן, ואני מודה לך מאוד.

יצחק וקנין: תודה לשר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: אם כן, הצבעה במועד אחר.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2533/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך ממלכתי התיישבותי), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן ברושי, שכבר על הדוכן.

יצחק וקנין: עשר דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני מעלה היום להצבעה ולאישור את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך ממלכתי התיישבותי), התשע"ו–2016, לאחר שביום ראשון האחרון דחתה ועדת השרים לענייני חקיקה פעם נוספת – בשלושה חודשים הפעם – את הדיון בעניין הזה.

איתן ברושי: בתאריך 20 במרס השנה דחתה אותה ועדה את ההחלטה בחצי שנה.

איתן ברושי: גם הפעם, כמו אז, ללא שום נימוק וללא שום הסבר.

איתן ברושי: שר החינוך וצוות משרדו לא מצאו לנכון עד הבוקר לגבש החלטה ועמדה לגבי הצעת החוק הזו, שהיא ללא עלות תקציבית וללא תקנים נוספים, אך עם הרבה מאוד משמעויות ועם חיוניות ותרומה חשובה.

איתן ברושי: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, השרים: יש משהו מוזר ולא מובן בהתנהלות של ועדת השרים לחקיקה.

איתן ברושי: יש בה מרכיב של יהירות והתנשאות.

איתן ברושי: אולי מרוב שנים בשלטון, שכחתם שגם אתם הייתם פעם אופוזיציה.

איתן ברושי: בחינוך ההתיישבותי לומדים כיום 100,000 תלמידים, 75,000 בני המרחב הכפרי וקרוב ל-25,000 שלומדים בכפרי-הנוער ובפנימיות.

איתן ברושי: למינהל לחינוך התיישבותי ולעליית הנוער מסורת חינוכית ארוכת שנים וייחודית של תפיסה ודרך שבמרכזן הדגשת הממד הערכי בחינוך והעדפתו על פני הממד ההישגי והתחרותי; הדגשת השירות לחברה ולעם, הדגשת הזיקה לארץ, לסביבה הפיזית, לנוף, לטבע, לחקלאות, לאקולוגיה ולסביבה הקהילתית – הקיבוץ, המושב, המועצה האזורית, כפרי-הנוער, וכל זאת, ללא ויתור על קידום החניכים ומיצוי מרב יכולתם בתחום הלימודי.

איתן ברושי: הייחודיות מתבטאת גם בדרכי העבודה החינוכית, הבנויות על יחסים אישיים קרובים ומעורבות עמוקה של כל דרגי המערכת החינוכית.

איתן ברושי: המינהל מטפל במיוחד בבתי-ספר אזוריים שש-שנתיים, ביישובים הכפריים, ובבתי-הספר הפנימייתיים, וכך הוא נותן שירות מקצועי למסגרות שהמערכת הכללית לא תמיד מכירה בצרכים המיוחדים שלהן ומביא לידי ביטוי את תפיסותיהן ודרך עבודתן השונה.

איתן ברושי: מערכת החינוך ההתיישבותי אמונה על הפעלה ופיתוח של כפרי-הנוער, המקיימים התמחות ייחודית ונותנים פתרונות חינוכיים פנימייתיים בקרב אוכלוסיות ייעודיות, מרביתן מהפריפריה החברתית והגיאוגרפית, אוכלוסיות בתהליכי עלייה וקליטה וילדים ובני-נוער במצבי סיכון, זאת בחתירה לצמצום פערים חברתיים, חינוכיים וכלכליים במדינת ישראל כולה.

איתן ברושי: כפרי-הנוער מהווים לעתים מוצא חינוכי אחרון לילדים שלא מצאו את מקומם במסגרת המקומית.

איתן ברושי: מדובר בכור ההיתוך המשמעותי היום בישראל, המתייחס לכלל הנוער ממגזרי החברה השונים: נוער יהודי וערבי, דתי וחילוני, בני העיר ובני הכפר.

איתן ברושי: מערכת זאת פיתחה בעשרות שנות קיומה דרכי עבודה חינוכיות מיוחדות, שהוכיחו עצמן הן בהישגי הבוגרים והן בתקינות העבודה השוטפת, כאשר גורמי הסיכון בה רבים לאין שיעור בהשוואה למוסדות לימוד יומיים רגילים.

איתן ברושי: גוף זה נטל על עצמו במשך כל שנות קיומו חלק פעיל ואחריות ברורה לעיצוב דמותה של החברה הישראלית, בייחוד בתקופה שאפשר לומר שיש התפתחות מואצת של החברה בישראל.

איתן ברושי: השינוי בהיקף ובמאפייני גלי ההגירה והיווצרותם של צרכים חברתיים חדשים, המציבים בפני החברה הישראלית אתגרים חדשים, הם עוד סיבה לחיזוק החינוך ההתיישבותי.

איתן ברושי: תיקון החוק ויישומו בפועל אינם כרוכים בעלות תקציבית.

איתן ברושי: מינהל החינוך ההתיישבותי במשרד החינוך קיים ופועל זה עשרות שנים, ועל כן אין צורך בהקמת גוף ייעודי חדש ליישום החוק ואין צורך בתוספת תקנים.

איתן ברושי: 33 חברי וחברות כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה הכירו בחשיבות התיקון וחתמו על החוק.

איתן ברושי: החוק הזה מציע לעגן במפורש בחקיקה את החינוך הממלכתי ההתיישבותי, כך שלמוסדות החינוך ההתיישבותי יהיו אותן מטרות העומדות בבסיס החינוך הממלכתי, בתוספת הכרה בחשיבות החיבור העמוק לקרקע ולסביבה, לחקלאות ולעבודה ולערכי התרומה לקהילה, בוודאי בשנים האלה.

איתן ברושי: כמעט מדי שנה – ואני אומר לכם, אני לא יודע מי פה מהחינוך; איפה שר החינוך?

מאיר פרוש: אני לא שר, סגן שר.

איתן ברושי: סגן שר.

איתן ברושי: אתה חתום על החוק הזה, אם אני לא טועה.

איתן ברושי: מה שאני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, כל שנה, אבל כל שנה – נכון, לא השנה – האוצר הציע לפרק את המחוז ולסגור את החינוך ההתיישבותי.

איתן ברושי: החינוך ההתיישבותי הוא לא רק אוטובוס צהוב, הוא הרבה יותר מזה.

איתן ברושי: מה שמפתיע הוא איך שר חינוך מהבית היהודי מציע לסגור את החינוך ההתיישבותי.

איתן ברושי: שר החינוך שלנו התפאר בעבר בחינוך הממלכתי-דתי, והמליץ בעבר לכל ההורים להעביר את ילדיהם לזרם הזה; הוא גם דואג לתקצב בהתאם את הזרם הדתי הממלכתי.

איתן ברושי: גם החברים החרדים מתגאים במערכת החינוך שלהם ובכוללים, ונלחמים על התקצוב שלהם.

איתן ברושי: בנט והחרדים מבינים היטב שייחודיות החינוך שלהם קריטית להמשך קיומם.

איתן ברושי: אני לא מבין למה הם מתקשים להבין את זה גם לגבי החינוך ההתיישבותי, שהוא תנאי להמשך קיומה של ההתיישבות בכל רחבי המדינה.

איתן ברושי: טיפוח ההתיישבות והערכים שלה זה אינטרס לאומי – זה לא רק יעד של ההתיישבות.

איתן ברושי: הבית היהודי, אשר חרדים כל כך לעתיד ההתיישבות בכל גבעה ותחת כל עץ רענן, מהים עד הירדן, מפקירים ומזניחים את ההתיישבות ואת החקלאות בגבולות שביניהם.

איתן ברושי: אין ברירה אלא לומר בצער שאנחנו מרגישים קושי גדול עם הממשלה הזאת, גם בחקלאות, גם בהתיישבות, וגם ההתנגדות לחוק הזה היא לא אחראית ולא מובנת.

איתן ברושי: אני הייתי ראש מועצה בעמק-יזרעאל, ובתחום האחריות שלי היה בית-ספר בנהלל יחד עם כפר-נוער עם משק חקלאי – 1,000 תלמידים מהאזור וכ-250 מהפנימייה.

איתן ברושי: הרמטכ"ל ושר הביטחון לשעבר שאול מופז סיפר לי יותר מפעם אחת בעת שכיהנתי בתפקיד שאילו לא הגיע לבית-הספר בנהלל, הוא לא היה מגיע לצנחנים ולאן שהוא הגיע.

איתן ברושי: נהלל – המושב הראשון בישראל.

איתן ברושי: אנחנו מכירים גם דוגמאות אחרות: רץ המרתון שייצג אותנו באולימפיאדה האחרונה בריו דה-ז'נירו התחנך בפנימיית הנוער בן-שמן.

איתן ברושי: כך הוא סיפר על תחילת דרכו באתלטיקה: "הפנימייה נרשמה לאליפות בתי-הספר למירוצי שדה.

איתן ברושי: כל בית-ספר היה אמור לשלוח שישה נציגים.

איתן ברושי: לבן-שמן היה חסר אחד, ואז פנו אלי.

איתן ברושי: לא בניתי על התחרות, אבל להפתעתי סיימתי במקום השמיני מבין 70 ועוד בלי אימונים.

איתן ברושי: היום, כשאני חושב על מה שעברתי, ברור לי שאם לא הייתי במקרה מגיע לבן-שמן לא הייתי אתלט".

איתן ברושי: בגיל 16 עזב רפאל אוזן את מקום הולדתו בחבל שמפיין שבצרפת ועלה לישראל עם ארגון נעל"ה – נוער עולה לפני ההורים.

איתן ברושי: בצבא הוא שירת כקצין ביחידה 8200.

איתן ברושי: הוא מכר את חברת "בילגארד", שאותה הקים, ב-30 מיליון דולר, ונבחר בשנת 2015 לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים במדינה על-ידי העיתון "דה-מרקר".

איתן ברושי: בחודש מרס האחרון הגיע בנט לביקור בכפר-הנוער כפר-גלים והתרשם מההישגים.

איתן ברושי: הוא אומנם התרשם ושיבח, אבל להצעת החוק שלי, שאמורה לספק יציבות וודאות לכפר-הנוער, הוא מתנגד.

איתן ברושי: בנט שיבח באוזני לא פעם את החינוך ההתיישבותי והבטיח לדאוג לו – ואני מניח שהוא דואג לו – אבל הוא גם יודע עד כמה דינמית ומשתנה המפה הפוליטית בישראל.

איתן ברושי: הוא לא יהיה שר חינוך לנצח, גם אם לפעמים הוא אומר שהוא רוצה.

איתן ברושי: דווקא עכשיו, כשהוא אומר שהוא תומך, מה מפריע לו לקבל את ההחלטה ולחוקק את החוק חוץ מאשר שיקולים לא ענייניים?

איתן ברושי: בנט הוא חלק מממשלה שהוא יודע שלא תמיד היא יציבה.

איתן ברושי: אז משבחים ומאדירים, אך ברמת הביצוע דואגים בעיקר לפלח מצומצם באוכלוסייה.

איתן ברושי: אני קורא לכם לתמוך בחוק הזה, כי זה דבר נכון לעשות למען כולם.

איתן ברושי: שמעתי שמתלבטים ברשימה המשותפת; יש רבים שלומדים בבתי-ספר ובפנימיות גם מהמקומות שאתם באים מהם.

איתן ברושי: לאישור של החוק יש חשיבות גדולה.

איתן ברושי: ממשלה שתומכת בהתיישבות מחויבת לתמיכה בחינוך ההתיישבותי, שהוא תנאי להמשך קיומה של ההתיישבות, שהוא תורם לערכי החברה, להמשך קיומה ועתידה של ההתיישבות ולביטחון של המדינה כולה.

איתן ברושי: מוסדות החינוך של המינהל לחינוך התיישבותי מהווים את אחד מכורי ההיתוך החשובים בחברה הישראלית, ובד בבד מנחילים ערכים שהם סלע קיומה של החברה – חיבור שורשי לקרקע ולסביבה, תרומה לחברה ולקהילה, זיקה עמוקה לחקלאות ולערך העבודה, פיזור אוכלוסייה וקליטת עלייה.

איתן ברושי: היציבות שיקנה העיגון בחוק תאפשר לחינוך ההתיישבותי להתחזק, לגדול ולקלוט אליו עוד תלמידים המעוניינים בו ושאינם בני המרחב הכפרי.

איתן ברושי: זה יאפשר לפתוח את השורות ולהרחיב את המסגרות, ולכן זה כל כך חשוב.

איתן ברושי: ההתיישבות היא יסוד קיומה וביטחונה של המדינה.

איתן ברושי: אם שר החינוך ומערכת החינוך טוענים שהחינוך הוא מרכיב חשוב לעתידה של המדינה ולביטחונה, ראוי שידעו שהדבר נכון לא פחות גם להתיישבות שבשמה הם לא פעם מדברים, ואפילו מאיימים במשבר ממשלתי.

איתן ברושי: שר החינוך, על 40 משפחות הוא מוכן לעשות משבר; על 100,000 תלמידים הוא מתקשה אפילו לשבת כאן באולם.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איתן ברושי: אני מסיים במשפט אחד.

איתן ברושי: ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בראשות חבר הכנסת מרגי, ב-1 בנובמבר 2016, הביעה הערכה כלפי החינוך ההתיישבותי וקראה למשרד החינוך לשמור על המשך קיום מינהל לחינוך התיישבותי.

איתן ברושי: אישור החוק ואופן הליך העברתו ייעשו בשיתוף פעולה מלא עם הממשלה, ולאחר קבלתו בקריאה טרומית, כל מהלך והיבט בחוק, כמו גם סוג ההליך, יבוצע ויהיה על דעת הממשלה.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר החינוך חבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע איתן ברושי, הצעת החוק שכרגע הציג בפני חברי הכנסת חבר הכנסת ברושי נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 11 בדצמבר 2016.

מאיר פרוש: להפתעתי, החלטת ועדת השרים הייתה לדחות את הדיון בהצעת החוק בשלושה חודשים.

מאיר פרוש: ולמה אני אומר "להפתעתי"?

מאיר פרוש: כי בדרך כלל היא דוחה לגמרי.

מאיר פרוש: הפעם היא דחתה את זה בשלושה חודשים; היא הציעה.

מאיר פרוש: מאחר שחבר הכנסת ברושי בחר להעלות את ההצעה הזאת לדיון ולהצבעה במליאה על אף החלטה זאת, עמדת הממשלה היא להתנגד לה.

מאיר פרוש: הצעת החוק של חבר הכנסת ברושי מבקשת לעגן בחקיקה את החינוך הממלכתי ההתיישבותי כך שלמוסדות החינוך ההתיישבותי יהיו אותן מטרות העומדות בבסיס החינוך הממלכתי, בתוספת הכרה בחשיבות החיבור העמוק לקרקע ולסביבה, לחקלאות ולעבודה ולערכי תרומה לחברה ולקהילה.

מאיר פרוש: מדברי ההסבר להצעת החוק עולה כי מטרות החוק הן המשך קיומו של החינוך ההתיישבותי, לרבות החינוך ההתיישבותי הפנימייתי, כמסגרת ייחודית וחיונית, עיגון חשיבותו של החינוך ההתיישבותי והפנימייתי בחוק חינוך ממלכתי והבטחת המשך קיומו של המינהל לחינוך התיישבותי ופנימייתי כמחוז ייחודי המתמחה במתן מענה לאוכלוסיות הפריפריה, לתלמידים עולים ולבני-נוער בסיכון.

מאיר פרוש: הצעת החוק של חבר הכנסת ברושי מבקשת גם להקים מועצה לחינוך ממלכתי התיישבותי אשר מספר חבריה לא יפחת מ-15, שהשר ייוועץ בה, באותה מועצה, טרם קבלת החלטות בעניינו של החינוך ההתיישבותי, וגם מבקשת לייחד את החינוך ההתיישבותי כזרם, בדומה לייחוד החינוך הממלכתי-דתי בחוק חינוך ממלכתי.

מאיר פרוש: על-פי חוות הדעת המשפטית שהתקבלה בעניין, הצעת החוק אינה ברורה דייה, והמטרות המנויות בה ביחס לחינוך ההתיישבותי הן חלק ממטרות החינוך הממלכתי ממילא.

מאיר פרוש: זאת ועוד, לא ברורים יעדי הצעת החוק, דהיינו לא ברור מהצעת החוק מה הן מטרותיה, האם תלמיד יוכל ללמוד במוסדות החינוך ההתיישבותי או הפנימייתי לבקשתו, האם תתאפשר בחירה בין המוסדות ועוד.

מאיר פרוש: כמו כן, נכון להיום, המינהל לחינוך התיישבותי פועל כיחידת סמך במשרד החינוך, כך שלא ברורה הבקשה להקנות לו מעמד ייחודי, שממילא ניתן לו.

מאיר פרוש: לכן, אני שוב משתמש בדברי בתחילת הנאום, ואני שואל את חבר הכנסת ברושי – חבר הכנסת ברושי, אתה שואל אותי, מטבע הדברים – אתה לטעמך ודאי חושב כך – שוועדת שרים, כאשר היא מקבלת הצעת חוק מהסוג הזה, היא מציעה לדחות.

מאיר פרוש: זה בדרך כלל.

מאיר פרוש: במקרה שלך ההצעה היא לדחות את זה בשלושה חודשים.

מאיר פרוש: אתה לא מסכים בשום אופן – – –

איתן ברושי: במרס דחו בחצי שנה.

איתן ברושי: אני מציע לדחות בשבועיים.

איתן ברושי: תגידו פעם אחת כן או לא, אל תמרחו אותנו.

איתן ברושי: אני רוצה להגיב.

יצחק וקנין: יש לך אפשרות, אחרי שהוא ירד, שלוש דקות.

מאיר פרוש: הרי אם, נניח, בחירות בפתח, ואתה רוצה להוכיח לבוחרים שפה בכנסת דחו הצעת חוק שלך – הבנתי.

מאיר פרוש: אבל הבחירות אינן בפתח, ואתה תגיב – נו, אז מה?

מאיר פרוש: ואם תראה לכולם?

מאיר פרוש: הרי יהיה פה רוב שידחה את זה, כי הקואליציה תדחה את זה.

מאיר פרוש: לפעמים יכול להיות שאתה תפסיד.

מאיר פרוש: שלושה חודשים – אתה עדיין במושב החורף, כי בדרך הזאת לא נותר לי אלא רק להציע שהכנסת והקואליציה ידחו את ההצעה.

מאיר פרוש: אבל אני חייב לומר לך, שמאחר שדיברת בדבריך גם על הציבור החרדי, שהציבור החרדי נאבק על התקציב של הציבור שלו – אני חייב שחברי הכנסת יזכרו, שוב – אני מתאר לעצמי שאתה יודע את זה: המוסדות של החינוך החרדי מתוקצבים בדרך כלל ב-75%, חלקם ב-65%, חלקם גם ב-55%, אם בכלל.

מאיר פרוש: כי לטעמנו – ואני אומר את זה כאיש יהדות התורה – כמה שאומרים שיש למוסדות 55% – השאלה ממה.

מאיר פרוש: לא בטוח שיש לנו את ה-55%.

מאיר פרוש: הדבר הזה הוא בכלל לא ברור.

מאיר פרוש: זה שאנחנו נאבקים, זה כי יש דברים – אתה צריך לדעת שבקואליציה הקודמת, לפני כשנתיים, כאשר סיעת לפיד הייתה בממשלה, היא בעצמה הייתה זו שגם המעט שמקבל הציבור החרדי – היא מנעה גם את זה ממנו, כך שאנחנו צריכים להיאבק.

מאיר פרוש: יש דברים – למשל, שעות שילוב לתלמידי העל-יסודי במגזר החרדי זה דבר שלפי החוק צריכים לקבל, אבל עד לפני שנה לא קיבלו את זה, דברים לפי החוק.

מאיר פרוש: לכן, אתה רואה שהחרדים נאבקים על דברים שהחוק מחייב.

מאיר פרוש: אני גם רוצה לומר לך, הזכרת את החינוך ההתיישבותי שמונה כ-100,000 תלמידים; המחוז החרדי מונה יותר מ-400,000 תלמידים, ועדיין אין לו הפריבילגיה הזאת.

מאיר פרוש: לכן, מאחר שחבר הכנסת ברושי לא מקבל את ההצעה, אני מבקש מחברי הקואליציה לדחות את הצעת החוק שלו.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר חבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני סגן שר החינוך, כדאי להסיר את המסכות, כדאי להוריד את המסכות בתשובות שיש בהן יהירות והתנשאות של ועדת שרים לחקיקה.

איתן ברושי: כל שנה, אבל כל שנה, כולל בשנת תקציב 2015–2016, האוצר הציע לבטל את החינוך ההתיישבותי.

איתן ברושי: הוא הציע את זה בחוק ההסדרים.

איתן ברושי: השנה לא.

איתן ברושי: שר החינוך יודע שמה שאני אומר נכון פעמיים: שכל שנה הציעו, והשנה לא.

איתן ברושי: אי-אפשר לסמוך על זה שכל שנה יקום פקיד תורן ויציע לסגור מערכת כל כך חשובה.

איתן ברושי: אני לא מסכים להצעת סגן השר לדחות בשלושה חודשים, כי דחו את זה כבר בחצי שנה.

איתן ברושי: ואם כן – מהו הנימוק לדחות?

איתן ברושי: על מה לוותר?

איתן ברושי: כבר הייתי יכול להגיש את ההצעה עוד פעם.

איתן ברושי: אבל אולי אתם תשקלו באמת את העניין.

איתן ברושי: אילו הייתי חושב ששוקלים; אילו הייתי חושב שלא שולחים עוזרי שרים לוועדת שרים לחקיקה ומחליטים שם כלאחר יד מה כן ומה לא.

איתן ברושי: אני זוכר שבנט היה מנכ"ל מועצת יש"ע – אני הייתי עוזר שר הביטחון; מעולם לא הייתה התייחסות כזאת של התנשאות ושל זלזול.

איתן ברושי: יש איזה גבול.

איתן ברושי: יש לנו חברי כנסת שהם לא בממשלה, אבל יש להם יכולת וניסיון לא פחות מאשר לשרים; יש להם יכולת ביצוע לא פחות מאשר לקואליציה.

איתן ברושי: מה זאת ההתייחסות הזאת?

איתן ברושי: מה זאת קלות הדעת הזאת?

איתן ברושי: זה לא הגיוני, במיוחד כשדנים באמת בדברים בסיסיים של המדינה.

איתן ברושי: זה לא חינוך של הקואליציה, האופוזיציה; זה חינוך של מדינת ישראל.

איתן ברושי: יש מקום לאשר את זה.

איתן ברושי: אדוני הסגן, אני מסכים לדחות בשבוע-שבועיים.

איתן ברושי: אין מקום לדחות בשלושה חודשים.

איתן ברושי: תצביעו נגד.

איתן ברושי: אדוני סגן השר, נראה קואליציה ימנית מצביעה נגד החינוך ההתיישבותי, כולל החינוך בכל רחבי מדינת ישראל, לכל המגזרים.

איתן ברושי: תצביעו, נראה את הפרצופים שלכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך ממלכתי התיישבותי), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן ברושי וקבוצת חברי הכנסת – הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך ממלכתי התיישבותי), התשע"ו–2016, נתקבלה.

יצחק וקנין: 53 מתנגדים, 25 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2894/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק המוהלים, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלעזר שטרן – חבר הכנסת אלעזר שטרן, עשר דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: אדוני השר צחי הנגבי, יושב-ראש הוועדה לחקר פרשת ילדי תימן, הכנסת הזאת והממשלה שלך דואגות לך להקים ועדה לחקר העוול לתינוקות יוצאי אתיופיה, שהרבנות הראשית הופכת אותם לבובות בניסיון להתאמן.

אלעזר שטרן: על מה שש"ס קמה, על הבלים שפעם עשו אפליה בתוך החברה הישראלית – עושים היום כלפי יוצאי אתיופיה, והארץ שקטה.

אלעזר שטרן: מה באה ההצעה הזאת לומר?

אלעזר שטרן: דבר פשוט: שיוקם צוות של שלושה אנשים, נציגי הרבנות הראשית, המשרד לשירותי דת ומשרד הבריאות, שיפקח, אבל גם את זה ועדת השרים דחתה.

אלעזר שטרן: גם כשהכוח נשאר אצל הרבנות והמשרד לשירותי דת – דחו.

אלעזר שטרן: צריכים להגיד פה תודה לאוריה אלקיים, שהאיר את עינינו על העוול הזה והביא את התחקיר בשידור חי.

אלעזר שטרן: אנחנו הזמנו לוועדות גם את נציגי הרבנות, והם צחקקו.

אלעזר שטרן: איזה עונש קיבלה הרבנות?

אלעזר שטרן: שר החינוך, אתה יוצא?

אלעזר שטרן: אז אני אגיד ככה: חברי סגן השר בן-דהן, לא יודע למה נשארת.

אלעזר שטרן: הנושא של בריתות, של זהות יהדות, פעם היה נושא של המפד"ל, של הבית היהודי, וזה היה מסעיר את הדעות; עכשיו כאילו הזנחתם את זה.

אלעזר שטרן: מאז שאתם בית חרד"לי, כאילו כל הנושא של זהותה היהודית של מדינת ישראל לא מעניין.

אלעזר שטרן: מילא שכולם יוצאים החוצה, אני מבין את זה, הם לא באו לזה.

אלעזר שטרן: אבל אתם?

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר על זה משהו.

אלעזר שטרן: הרב אסולין קיבל עונש, שתדע, שלוש שנים הרחקה מלחנוך מוהלים; לא מלעשות – מלחנוך מוהלים שלוש שנים, וגם את זה הרבנות הראשית לא מפרסמת.

אלעזר שטרן: עכשיו אולי אנחנו כבר צריכים להבין את זה: לציבור במדינת ישראל נמאס מהיהדות שמיוצגת בבניין הזה.

אלעזר שטרן: הם כבר לא יכולים.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים שהם אומרים את דברם ברגליים.

אלעזר שטרן: מה זה נקרא, אומרים דברם ברגליים?

אלעזר שטרן: הם פשוט לא מתחתנים ברבנות.

אלעזר שטרן: למה שאחרי זה היא תהיה עגונה, והרב הראשי הראשון לציון – להבדיל מאבא שלו – יתעלל בה, יבטל גט או אישור שהיא קיבלה, כשאף אחד לא ביקש ממנו לדון בזה והוא לא דיין?

אלעזר שטרן: למה הוא נבחר?

אלעזר שטרן: מפני ששרת המשפטים היום של הבית החרד"לי, כשהיא הייתה יושבת-ראש הסיעה של הבית שעוד חשבנו שהוא בית יהודי, הטילה וטו על צירוף נשים לגוף הבוחר של הרבנות הראשית.

אלעזר שטרן: שמעתם?

אלעזר שטרן: הטילה וטו על צירוף נשים לגוף הבוחר.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: אולי היה נבחר רב שלא היה מנסה לפסול היתר עגונה.

אלעזר שטרן: אני שואל את השר אזולאי, אולי על הנכדים שלך יתאמנו?

אלעזר שטרן: למה שלא ייקחו את הנכדים של שרי הממשלה הזאת, שמתעסקים כל היום עם עמונה, ונגיד שעליהם מתאמנים בבריתות.

אלעזר שטרן: נראה אתכם גיבורים.

אלעזר שטרן: אם זאת היהדות, אם צריך, תעשו את זה.

אלעזר שטרן: אבל יכול להיות שמה שצריכים לעשות זה להקים את ועדת המומחים או את הוועדה מטעם הרבנות בעמונה.

אלעזר שטרן: אולי אם היינו מקימים ועדה שתפקח על הבריתות בעמונה, אז הבית הזה היה מתעסק עם זה והבית החרד"לי גם היה אכפת לו.

אלעזר שטרן: שר החינוך היה מתעסק בזה ושרת המשפטים הייתה – כי זה עמונה.

אלעזר שטרן: אבל ככה, אלה תינוקות של יוצאי אתיופיה, אז מה אכפת להם?

אלעזר שטרן: על הילדים שלהם מתאמנים?

אלעזר שטרן: על התינוקות שלהם לא מתאמנים.

אלעזר שטרן: שינסה מוהל לא מנוסה ללכת ולהגיד: אני התאמנתי עליו.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני אומר לכם שחברי הכנסת מש"ס, מיהדות התורה, בטח מהבית היהודי, יודעים שאני צודק.

אלעזר שטרן: מה ביקשנו?

אלעזר שטרן: מה ביקשנו?

עבדאללה אבו מערוף: גם אנחנו יודעים שאתה צודק.

אלעזר שטרן: ביקשנו להקים ועדה של שלושה אנשים.

אלעזר שטרן: אחד ימנה השר לשירותי דת, אחד תמנה הרבנות ואחד שר הבריאות – רופא.

אורלי לוי אבקסיס: למה לא?

אלעזר שטרן: למה לא?

אלעזר שטרן: כי לא על התינוקות שלהם מתאמנים, אז שימשיך להיות החושך הזה.

אלעזר שטרן: הם כבר התייאשו מזה שאנשים פה מתבוללים.

אלעזר שטרן: זה לא אכפת להם, הם רק רואים.

אלעזר שטרן: הם יודעים שעשרות אחוזים פחות מתחתנים ברבנות.

אלעזר שטרן: של מי היה צריך להיות האתגר הזה?

אלעזר שטרן: לא של החרדים – הם מסודרים, זה גם פחות מעניין אותם; של כל מי שאכפת לו מזהותה היהודית של מדינת ישראל, שעל זה קם הבית החרד"לי, כשהוא היה המפד"ל, הפועל המזרחי, לפני שהוא נהיה הבית החרד"לי.

אלעזר שטרן: אבל מאז, רק עמונה.

אלעזר שטרן: זה שפחות אנשים עושים ברית מילה, זה לא מעניין אותם.

אלעזר שטרן: אני אומר לך את זה מתוך עדויות בבתי-חולים, של רופאים דתיים, שאומרים שיותר ויותר תינוקות שהם רואים הם לא נימולים.

אלעזר שטרן: למה הם לא נימולים?

אלעזר שטרן: לא משנה מה ההסבר.

אלעזר שטרן: גם אני אומר לכם כאן, שאם אני אדע שבשביל למול נכד שלי יתאמנו על תינוק יוצא אתיופיה – שלא יעשו לו ברית מילה.

אלעזר שטרן: זאת היהדות שלי; זאת היהדות שלא עושה הבדל בין צבע לצבע ושיש לה דברים יותר חשובים.

אלעזר שטרן: אבל, חברי סגן השר בן-דהן – שקט.

אלעזר שטרן: שמעתי אתכם.

אלעזר שטרן: שרת המשפטים של הבית החרד"לי, שהטילה וטו על צירוף נשים – אני אומר את זה עוד פעם – והביאה לבחירת הרב הזה, שהוא לא דיין, שהוא פוסל גיורים או התרות של הרב לביא, שהוא גאון.

אלעזר שטרן: מה זה השקט שלכם?

אלעזר שטרן: איזה אתנן קיבלתם?

אלעזר שטרן: הזזת הבתים בעמונה עומדת על זה?

אלעזר שטרן: באמת?

יצחק וקנין: אדוני, אני לא מוכן להמשיך לשמוע את הזלזול שלך ברב הראשי.

אלעזר שטרן: אז אתה – – –

יצחק וקנין: אתה תדבר כמו שצריך.

אלעזר שטרן: אני מזלזל ברב ראשי בישראל – – –

יצחק וקנין: אל תנסה לזלזל ברב הראשי ותגיד שהוא לא דיין וכן דיין.

אלעזר שטרן: אני מזלזל ברב ראשי בישראל – – –

יצחק וקנין: הוא תלמיד חכם ממדרגה ראשונה.

יצחק וקנין: יש גבול למה שאתה יכול לדבר.

אלעזר שטרן: אני מזלזל ברב ראשי בישראל – – –

יצחק וקנין: שמעתי, אתה לא תזלזל.

אלעזר שטרן: אתה תיתן לי לדבר, שמעתי אותך.

אלעזר שטרן: שמעתי אותך, חברי.

יצחק וקנין: ידידי, יש גבול לזלזול שלך ברב ראשי, יש גבול.

אלעזר שטרן: אני מדבר על עובדות.

אלעזר שטרן: הוא לא דיין.

אלעזר שטרן: מה אמרתי?

אלעזר שטרן: אמרתי שהוא לא דיין – – –

אורן אסף חזן: תוריד אותו למטה, תוריד אותו למטה.

יצחק וקנין: אדוני, שב במקומך, שב.

אלעזר שטרן: אמרתי שהוא מעז לבטל גט אישור שנתן הרב לביא, שהוא דיין.

יצחק וקנין: אל תזלזל בידע שלו.

אלעזר שטרן: אני מדבר על עובדות.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: הוא לא דיין, כן דיין.

אלעזר שטרן: אני מדבר על עובדות.

אלעזר שטרן: אני מדבר על עובדות, הוא לא דיין.

אלעזר שטרן: אתה חושב שהיה יכול להיות נשיא בית-המשפט העליון שהוא לא שופט?

אלעזר שטרן: אתה חושב?

אלעזר שטרן: ואנחנו היינו מתייחסים לזה ברצינות?

אלעזר שטרן: מישהו היה נותן יד לזה?

אלעזר שטרן: אבל הרבנות, אם אנחנו רוצים לשמור על מעמדה, אם אנחנו רוצים לשמור על מעמדו של הראשון לציון – – –

יצחק וקנין: לפי השקפת עולמך, לפי השקפת עולמך.

אלעזר שטרן: אתה חושב שהרב עובדיה יוסף – –

יצחק וקנין: אתה רוצה, אתה רוצה – – –

אלעזר שטרן: – – זכר צדיק לברכה, היה פוסל עגונה ככה?

יצחק וקנין: תקשיב.

יצחק וקנין: אם תוכל לעשות דברים על-פי ההסכמים הקואליציוניים שלך או על-פי הרוב שלך, תעשה אותם, זה הכול.

יצחק וקנין: נגיד, אני אומר לך, במחילה – –

יצחק וקנין: זאת השקפת עולמך.

אלעזר שטרן: – – שהרב עובדיה, לדעתי, כשהוא רואה התעללות בעגונות הוא מתהפך בקברו, ואתם נותנים לזה גיבוי.

אלעזר שטרן: ואתה אומר לי "אל תזלזל"?

אלעזר שטרן: מה, אני אמרתי מילת גנאי?

אורן אסף חזן: – – –

אלעזר שטרן: אני ציינתי עובדות.

אלעזר שטרן: הוא דיין, הרב יוסף, תגיד לי?

יצחק וקנין: הוא יותר מדיין.

אלעזר שטרן: לא יותר.

יצחק וקנין: הוא יותר מדיין בידיעה שלו.

אלעזר שטרן: הוא לא יותר.

אלעזר שטרן: שאלתי אם יש לו כושר לדיינות.

אלעזר שטרן: אנחנו מכירים את המבחנים, כן או לא?

אלעזר שטרן: אני לא שואל אם חברי יהדות התורה הולכים לרבנות הראשית להתייעץ; ברור שלא.

אלעזר שטרן: אז אם הם ממלכתיים, ואם הם נבחרו בתוך תהליך של הבניין הזה, שיכבדו את הבניין הזה.

משה גפני: מה אתה מדבר שטויות?

משה גפני: מה אתה מדבר שטויות?

אלעזר שטרן: חברי חבר הכנסת גפני, אתה לא הולך להתייעץ עם הרב הראשי על שום פסיקה הלכתית.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים, אתה לא סומך לא על הכשרות שלו, לא על הגיורים שלו, לא על הנישואים שלו.

אלעזר שטרן: אתה עושה את זה לבד, ואני מכבד את זה, לא אמרתי לך כלום.

משה גפני: אתה מדבר שטויות, שטויות.

אלעזר שטרן: גם אני לא הולך אליו.

אלעזר שטרן: כשזה ככה נראה, גם אני לא הולך אליו.

משה גפני: אתה מדבר שטויות.

משה גפני: ההסכם שלנו על הגיור היה בהסתמך על הרב הראשי.

משה גפני: אל תדבר שטויות, אל תדבר בשמנו.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד משהו, כיוון שהזמן שלי מסתיים.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד משהו.

משה גפני: אני לא הייתי מעז לדבר על שופט מה שאתה מדבר על רב ראשי.

אלעזר שטרן: אני חושב שאותה התייחסות לברית המילה – – –

יצחק וקנין: אני רוצה לראות שמישהו היה מעז לדבר על שופט בית-המשפט העליון כמו שאתה דיברת על הרב הראשי.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: מדברים, לצערי, יותר גרוע – – –

יצחק וקנין: תעשה טובה, תעשה טובה.

אלעזר שטרן: – – – מדברים יותר גרוע, אבל הוא הוכשר.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: לך תכיר את השרים, את שרת המשפטים, את שר התיירות.

חיים כץ: על השופט בדימוס – – –

יצחק וקנין: השופט בדימוס.

יצחק וקנין: אבל יש לו לשון משתלחת, מה לעשות.

יצחק וקנין: מזלזל.

אורן אסף חזן: מוסר כפול.

אלעזר שטרן: רבנות בעיני זה דבר חשוב.

אלעזר שטרן: רבנים זה דבר מכובד.

יצחק וקנין: אל תזלזל באף אחד, כמו שאתה לא רוצה שיזלזלו בך.

אלעזר שטרן: יהדותה של מדינת ישראל חשובה לכולנו, אבל כשרב אחד פוסל התרת עגונה של רב אחר, הוא פוגע ברבנות, הוא פוגע ביהדות.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אלעזר שטרן: כשעושים ניסויים על תינוקות יוצאי אתיופיה – –

יצחק וקנין: תודה.

אלעזר שטרן: – – פוגעים בי, פוגעים ביהדות שלי, פוגעים ביהדותה של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

אלעזר שטרן: זה מה שאתם שעושים, זה מה שעושה הממשלה הזאת בגיבוי שהיא נותנת לא להעביר את הצעת החוק הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: ישיב השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

משה גפני: אני בחיים לא הייתי מדבר על שופט כמו שהוא מדבר על רב ראשי.

יצחק וקנין: ישיב השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

משה גפני: אני בחיים לא מדבר על שופט מה שהוא מדבר על – – –

אלעזר שטרן: הוא לא שופט.

קריאות: – – –

איציק שמולי: גפני, ראית את התחקיר?

איציק שמולי: זה לא קשור להשקפת עולם.

יצחק וקנין: מה שייך התחקיר לזלזול ברב הראשי?

יצחק וקנין: מה שייך התחקיר לזלזול ברב הראשי?

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, האמינו לי, אפשר לזלזל בכל דבר.

איציק שמולי: רבנות רצינית הייתה הופכת את השולחן על הדבר הזה.

איציק שמולי: אני לא מזלזל ברבנות.

יצחק וקנין: אז שאף אחד לא יזלזל ברב הראשי, כמו שאני לא חושב שצריך לזלזל בשופטים – – –

איציק שמולי: אני לא מבין כלום ברבנות, אבל רבנות ראשית הייתה צריכה להפוך את השולחן על הדבר הזה.

איציק שמולי: אני מבין ברבנות, אני מבין בבני-אדם.

איציק שמולי: הרבנות הייתה צריכה להפוך את השולחן על התחקיר הזה, והיא לא עושה את זה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת שטרן, ראשית, אני רוצה למחות על דברי הבלע שלך כנגד הרב הראשי לישראל, נשיא בית-הדין הגדול.

דוד אזולאי: מי אתה שתקבע אם הוא דיין או לא דיין?

דוד אזולאי: אתה האדם האחרון שיכול לקבוע אם הוא דיין או לא דיין.

דוד אזולאי: אתה בסך הכול – –

אלעזר שטרן: המדינה קבעה שהוא דיין.

דוד אזולאי: – – מנסה באמירות שלך להצדיק את קיומך ברשימת יש עתיד.

דוד אזולאי: זה מה שאתה עושה.

דוד אזולאי: ואת זה – אתה הולך עם הקו הזה לאורך כל הדרך.

דוד אזולאי: אינני מבין מה קשורה הצעת חוק המוהלים שאתה מעלה כרגע לסיפור של הגיורים או לסיפור של אותו מוהל – מה הקשר בין הדברים האלה?

אלעזר שטרן: הסיפור – – –

דוד אזולאי: אתה עומד כאן, על הדוכן, ואתה אומר דברים שאינם אמת.

אלעזר שטרן: אחד, תגיד לי.

אלעזר שטרן: אחד.

דוד אזולאי: כאשר שמעתי על המקרה של אותו מוהל שעשה מעשה שלא ייעשה, מייד דרשתי להשעות אותו.

דוד אזולאי: יש ועדה – – –

אלעזר שטרן: מאיפה להשעות?

דוד אזולאי: מהעבודה שלו.

אלעזר שטרן: לא נכון – – –

דוד אזולאי: אתה אומר לא נכון.

אלעזר שטרן: הוא – – – לא – – –

דוד אזולאי: זה במסגרת הדמגוגיה שלך שאתה אומר דברים שאתה לא יודע.

דוד אזולאי: אבל מה לעשות, אתה רק מדבר.

דוד אזולאי: הוועדה בדקה את כל הנושאים האלה.

דוד אזולאי: הוועדה עדיין לא הגיעה למסקנה, ואני מודיע לך, ברגע שהוועדה תסיים את עבודתה – ולא תוציא אתה חלקי דברים מדיוני הוועדה, מהדלפות הוועדה – אנחנו נפרסם את זה כאן.

דוד אזולאי: צריך גם לזכור דבר אחד, ואת זה אתה לא אומר לציבור.

דוד אזולאי: האיש הזה, אותו מוהל, התבטא בצורה מכוערת, שאני גיניתי בכל דרך, אבל אף אחד לא דיבר על המקצועיות שלו.

דוד אזולאי: לא סתם הוא מדריך מוהלים, כי הוא באמת איש מקצוע.

דוד אזולאי: לכן, הוא ייענש על כך.

דוד אזולאי: אני לא מתכוון לעבור לסדר-היום על מה שהוא אמר.

דוד אזולאי: על מה שהוא אמר – אני רואה את הדברים האלה בחומרה.

דוד אזולאי: חבל מאוד שהוועדה עדיין לא סיימה את עבודתה, והדלפות מתוך הוועדה אתה כבר דואג להוציא.

אלעזר שטרן: עכשיו יצאה הודעה, אני ראיתי אותה.

דוד אזולאי: אני עוד לא ראיתי אותה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק מבקשת להסדיר בחוק את העיסוק של המוהלים, כך שלא יעסוק אדם בעריכת בריתות מילה אלא אם כן הוא רופא או מוהל מורשה, וכי תקום ועדה לפיקוח על עבודות המוהלים שתקבע תנאי סף, תכשיר מוהלים, תברר תלונות ותטיל סנקציות כנגד המוהלים.

דוד אזולאי: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, כבר פועלת היום ועדה בין-משרדית לפיקוח על המוהלים ועבודתם.

דוד אזולאי: בוועדה חברים – אתה שומע, חבר הכנסת שטרן?

דוד אזולאי: בוועדה חברים – אתה לא יודע.

אלעזר שטרן: אני יודע אותם.

דוד אזולאי: אתה לא יודע.

דוד אזולאי: אתה עומד כאן ואומר דברים שאינך בקי בהם ואתה לא יודע.

אלעזר שטרן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת שטרן, יש לך עוד שלוש דקות אחר כך.

אלעזר שטרן: הוא שואל אותי.

יצחק וקנין: אבל אתה לא יכול כל רגע להפריע לו.

יצחק וקנין: תעלה לשלוש דקות.

יצחק וקנין: תענה אחר כך.

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני – – –

דוד אזולאי: בוועדה חברים נציגי משרד הבריאות והרבנות הראשית לישראל.

דוד אזולאי: הוועדה מופקדת על ההיבטים ההלכתיים, הרפואיים והמקצועיים, וגם על ההיבטים האתיים.

דוד אזולאי: הוועדה בוחנת ומסמיכה מוהלים, מקבלת ובודקת תלונות כנגדם, קובעת סטנדרטים לעריכת בריתות, מקיימת ימי רענון ועיון למוהלים ועוד.

דוד אזולאי: הוועדה מעודדת את הציבור לפנות אך ורק למוהל מורשה ומוסמך מטעמה.

דוד אזולאי: הוועדה פועלת באופן סדיר, ובמידת הצורך ננקטים על-ידיה סנקציות כנגד מוהלים שהפרו את הנהלים.

דוד אזולאי: מכל הסיבות שהסברתי, הרבנות הראשית סבורה כי אין מקום להסדרה חקיקתית של הנושא מכמה סיבות, ואני רוצה לפרט.

דוד אזולאי: לפי נתוני משרד הבריאות כפי שנמסרו לנו, שיעור הסיבוכים מכלל הבריתות שנערכות בישראל הוא זעיר ביותר.

דוד אזולאי: רק לסבר את האוזן, מדובר ממש בכמה סיבוכים בודדים – מתוך יותר מ-65,000 בריתות שנערכות מדי שנה בשנה בישראל.

דוד אזולאי: לכן, בנסיבות הללו, נראה כי אין שום הצדקה להסדרה של הנושא בחקיקה, וגם אם תהיה הסדרה כזו, ספק אם היא תועיל, בוודאי הסדרה שתבוא על-ידי חבר כנסת שטרן – שפוגע בנשיא בית-הדין הגדול, שפוגע ברבנות, ובכל הזדמנות הוא משתלח – ודאי שלא נקבל אותה, נדחה אותה.

דוד אזולאי: ולכן, אני קורא לחברי חברי הכנסת להתנגד להצעת החוק הזאת.

דוד אזולאי: תודה רבה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שטרן, שלוש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: תודה, אדוני השר.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד פה שני דברים: אני לא דיברתי על הרב יוסף באופן אישי.

יצחק וקנין: מה לא באופן אישי?

יצחק וקנין: אתה אמרת דברים ברורים נגדו.

אלעזר שטרן: תעצור את השעון.

יצחק וקנין: אני אתן לך כמה זמן שאתה רוצה.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: אבל אמרת דברים ברורים נגדו.

אלעזר שטרן: מאה אחוז.

יצחק וקנין: זלזלת זלזול שאי-אפשר לתאר אותו אפילו.

אלעזר שטרן: אמרתי שאני מזלזל, ואני מזלזל ברב שפוסל התרתה של עגונה.

יצחק וקנין: אתה מדבר באופן ברור.

אלעזר שטרן: אני מזלזל ברב שפוסל התרה של עגונה על-ידי דיין כמו הרב לביא.

אלעזר שטרן: הנה, זה לפרוטוקול.

אלעזר שטרן: אבל אם אתם כבר שואלים אותי מי מזלזל ברבנות הראשית, אני אומר לכם.

אלעזר שטרן: מי שמזלזל זה קודם כול שרת המשפטים, שמנעה בהיותה יושבת-ראש הסיעה של הבית החרד"לי צירוף נשים לגוף הבוחר.

אלעזר שטרן: זה זלזול ברבנות הראשית לישראל.

אלעזר שטרן: רבנים שלא רוצים שנשים יבחרו אותם – שלא תתפלא שרת המשפטים, שהייתה מש"קית חינוך בגולני, תפקיד מכובד מאוד, שאחרי זה אומרים שהיא כיבסה בגדים, ובישלה, שבשביל זה מותר לחיילות להתגייס – זה מה שאומר הראשון לציון שנבחר בחסותה.

יגאל גואטה: מי אתה בכלל – – –

אלעזר שטרן: בנות בצבא יבשלו ויכבסו בגדים.

אלעזר שטרן: אז מי מזלזל ברבנות הראשית?

אלעזר שטרן: מי ששותק כשהוא אומר ככה?

אלעזר שטרן: או מי שכמוני שנלחם כשהוא אומר ככה?

אלעזר שטרן: לא בו, אלא ביהדותה של מדינת ישראל שכאילו מיוצגת על-ידיו.

אלעזר שטרן: אז עכשיו תגידו לי מי חייל?

אלעזר שטרן: מי לוחם על זהותה היהודית של מדינת ישראל?

אלעזר שטרן: מי ששותק?

אלעזר שטרן: מי שנותן יד להתבוללות?

אלעזר שטרן: מי שנותן לניסיונות ברית מילה על יוצאי אתיופיה?

אלעזר שטרן: מי שהופך את הכשרות לשחיתות, או מי שעומד פה?

אלעזר שטרן: וחברי, גם מסיעת ש"ס, תשפטו את הדברים שלי.

יגאל גואטה: – – –

אלעזר שטרן: כבוד התורה הוא לא רק מינויים.

אלעזר שטרן: כבוד התורה הוא מה שיוצא לנו מהפה.

אלעזר שטרן: כבוד התורה הוא "חביב אדם שנברא בצלם".

אלעזר שטרן: כל אדם בישראל וגם בעולם נברא בצלם.

אלעזר שטרן: ועכשיו הממשלה הזאת, ששותקת נוכח הפחד הזה של הרבנות – מה כבר הצענו?

אלעזר שטרן: שאתם תמנו את הוועדה אבל תיתנו לה כוח.

אלעזר שטרן: שהעולים האלה – לא משנה אם מיוצאי אתיופיה עכשיו או פעם אחרת מחבר המדינות – לא יהיו שפני הניסיון של הבריתות שלנו.

אלעזר שטרן: זה חילול הקודש, זה זלזול ביהדות.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: ואני יכול לדבר פה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהדברים – אני אומר לכם את האמת.

אלעזר שטרן: החשש היחיד שלי הוא שכאשר האמת הזאת תצא לאור, פחות אנשים יעשו בריתות מילה.

אלעזר שטרן: ואני הרי לא רוצה את זה, אבל זה מה שאתם עושים.

אלעזר שטרן: פחות מתגיירים, פחות מתחתנים ברבנות, פחות עושים ברית מילה.

אלעזר שטרן: ככה תחשבו על מה יהיה בעוד 50 שנה, כשכבר לא תהיה סבתא ניצולת שואה, אבא שבא על קליפת אגוז ממרוקו, או על חמור מתימן.

אלעזר שטרן: מי יהיה אכפת לו מהיהדות שלנו?

אלעזר שטרן: לא יהיה אכפת.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק המוהלים, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלעזר שטרן, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 50 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק המוהלים, התשע"ו–2016, נתקבלה.

יצחק וקנין: 50 מתנגדים, 28 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2432/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק תרומת זרע, התשע"ו–2016, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת, קריאה טרומית.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, עשר דקות לרשותך.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי חברי הכנסת, ההצעה שאני מבקשת לפרוס לפניכם מבקשת להסדיר את תרומות הזרע במדינת ישראל.

עליזה לביא: מעטים יודעים על כך, ומעטים עוד יותר מדברים על כך, ומעטים מכירים את הסוגיה המאוד-מאוד מורכבת הזאת, אבל בישראל מתנהל ג'ונגל מוחלט סביב אחת הסוגיות הרגישות והמורכבות ביותר.

עליזה לביא: שוק תרומות הזרע בישראל הוא שוק פרוץ, שסובל מהיעדר הסדרה ומהיעדר פיקוח.

עליזה לביא: המצב הזה פה במדינת ישראל מביא להרבה מאוד בעיות, והעיקרית בהן היא סכנה ממשית של גילוי עריות, בצד סיכונים בריאותיים, בעיות אתיות, הלכתיות, שיקולים כלכליים זרים.

עליזה לביא: אבל בישראל מתנהל ג'ונגל, ג'ונגל, ג'ונגל.

עליזה לביא: חסר לנו מידע מאוד מהותי ומאוד בסיסי, למשל מה מספר הילדים שנולדו עד היום מתרומת זרע; מהו מספר הילדים שנולדו לכל תורם; בכמה בנקים שונים עשוי אדם לתרום, ומה ההסתברות למפגש אקראי בין אחים שחולקים אותו אבא בלי לדעת שזה אבא שלהם.

עליזה לביא: בישראל היום יותר ויותר נשים יולדות באמצעות תרומת זרע, אם אימהות יחידניות, אם נשואות, להט"ביות, נשים דתיות, נשים חילוניות.

עליזה לביא: יותר נשים יולדות מתרומת זרע במדינת ישראל, ובהחלט, המצב של אח או אחות באותו גן, באותו בית-ספר, קורה ויקרה בהסתברות גבוהה יותר במדינת ישראל.

עליזה לביא: אני מבקשת להדגיש: לא מדובר כאן על שוק של פירות וירקות, בגדים או מוצרי חשמל; מדובר פה בילדים.

עליזה לביא: ילדים שנולדים, ולמדינת ישראל אין שום אינדיקציה לדעת כמה מהם אחאים, כלומר אחים למחצה, מאותו אבא, בנים לאותו הורה ביולוגי.

עליזה לביא: לא מדובר כאן רק בכשל ברמה הלאומית, האתית והרפואית; זה זלזול מתמשך ובלתי נתפס באימהות ובילדים.

עליזה לביא: על-פי המצב הקיים, החוק הקיים, תרומה לכמה בנקים במדינת ישראל אסורה, אך בפועל אין שום גוף שמאחד את כל בנקי הזרע במדינת ישראל ואוכף את האיסור הזה.

עליזה לביא: ישראל היא בין המדינות היחידות שעדיין לא הסדירו את נושא תרומות הזרע בחקיקה מסודרת, בניגוד למרבית המדינות המערביות.

עליזה לביא: אני מניחה שחלק גדול מהעניין הזה נובע מעצימת עיניים: לא, זה לא קורה כאן, אצלנו.

עליזה לביא: ובמקום שבו המדינה לא ממלאת את התפקיד שלה ואת החובה הכל-כך בסיסית, מתארגנת – אדוני היושב-ראש, אפשר קצת שקט?

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אנא מכם.

עליזה לביא: – – – מתארגנת החברה האזרחית לקחת אחריות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שטרן, אתה מפריע לחברתך לסיעה.

עליזה לביא: זה נושא שצריך לעניין גם אותך, חברי חבר הכנסת שטרן.

עליזה לביא: אתה צודק בכל מה שאמרת, אבל הנושא הזה של אי-הסדרה – אימהות לוקחות אחריות על החיים שלהן ושל הילדים שלהן, ומתאגדות למצוא אחאים, וכיום הן כבר מונות 1,000 אימהות, ומספרן רק עולה, ונוספות אליהן קבוצות מקבילות במגזר הדתי ובמגזר החרדי.

עליזה לביא: והן אוספות את הנתונים; הן לא מחכות למדינה, שלא מעוניינת לדעת על אודותיהן, שבכלל קורית פעילות כזאת, ובעבודת נמלים, עבודת קודש, מצליבות מידע ומאתרות אחאים, והפלא ופלא, הן מוצאות התאמות זו אחר זו.

עליזה לביא: וזה ממש קורה.

עליזה לביא: בוקר אחד מגלים שני הורים בפתח-תקווה ששני הילדים שלהם, שני אחים, הולכים לאותו גן יחד; ועוד הצליחה אימא אחת למצוא חמישה אחאים מאותו אב, חמישה, ואחד מהם לומד עם הבן שלה באותו גן, והפך להיות החבר הכי טוב; ונוית מגלה שילד מהשכונה דומה לבן שלה, והוא בעצם אח שלו; ובמקרה נוסף שני אחאים משחקים יחד באותו חוג ובאותן מסגרות לימוד.

עליזה לביא: כי ככה זה – מדינת ישראל היא מדינה קטנה, שמתנהלת בבלגן מאוד מאוד גדול, וההסתברות של האחאים למפגש כזה זה עם זה וזו עם זה קיימת ומתרחשת בפועל.

עליזה לביא: זה לא חשש תיאורטי, חברי היקרים; זה קורה וזה יקרה, ואנחנו צריכים לעצור את זה, ולמצוא מסגרת, כמו במדינות מתוקנות, מדינות שמצאו את המסגרת הנכונה ואת הרגולטור.

עליזה לביא: ומבקר המדינה כבר כותב על זה, וועדה קובעת, ושום דבר לא קורה במדינת ישראל.

עליזה לביא: ובאופן דומה מוצאות האימהות, שהאבות – שאסור להם לעשות את זה – נודדים בין הבנקים השונים, אם מיוזמתם ואם להשלמה של מלאי, שמנהלי בנקים מבטיחים תרומה כזאת או אחרת אבל אין בנמצא, אז הם פונים שוב ומבקשים את התרומה מאותו אחד.

עליזה לביא: וקורה מקרה שאימא אחת שקונה זרע של תורם בתל-השומר שמה לב שפרטי התרומה של נתרמת אחרת מבנק "אסף הרופא" זהים לחלוטין, הפרטים, למעט המוצא של עדת התורם.

עליזה לביא: ולאחר תהליך מורכב של בדיקות, שכוללות דנ"א ובדיקת מידע – שהיא עושה באופן פרטי ויזום, כי היא רוצה לדאוג לילד שלה; בדיקת המידע באמצעות צו בית-משפט, בלי לפרט ולהלאות בפרטים – מתברר שזה אותו תורם בדיוק שתרם בשני הבנקים.

עליזה לביא: אז בהתאמות כאלה ובהצלבה כזאת ובעבודת הקודש של האימהות האלה אנחנו מגלים שבשני בנקים שונים זה אותו תורם, רק שכל פעם הוא משנה את הנתונים.

עליזה לביא: אבל אף אחד לא בודק, אז אין בכלל ספק שיש עוד מקרים שכאלה.

עליזה לביא: ורק בקבוצה למציאת אחאים, שאני פוגשת אותה ועובדת אתה, יש למעלה מ-1,000 ילדים, והם כאילו קבוצה קטנה, אבל פרט לה יש קבוצות נוספות, וזה בלי לדבר על כל אותם ילדים מתרומות שעליהם אנחנו בכלל לא יודעים.

עליזה לביא: ובתוך כל הסיפור יש מי שמרוויח, וזה עסק כלכלי, ונוח לו, כי בנק הזרע – אולי כמו כל בנק וגוף עם שורת רווח – לא טרוד מטבע הדברים בסוגיות רגשיות, מוסריות, הלכתיות, שעשויות להביא להבנה שבעצם צריך פה להתעורר, שהעניין פה זה תרומות שנולדים מהן ילדים.

עליזה לביא: וכך קורה שבנקים במדינת ישראל יכולים להשתמש בתרומה ולשכפל אותה לכמה תרומות, ובנקים סוחרים, הם סוחרים בכך, ויש תרומות שאנחנו יודעים שהולכות ונסחרות בין הבנקים השונים, ואם למישהו חסר הוא פונה לבנק האחר, וזה משלים לו.

עליזה לביא: בקיצור, קל מאוד להבין איך קורה הבלגן הזה פה במדינת ישראל.

עליזה לביא: וחייבת להיות חקיקה, וחייבת להיות הסדרה.

עליזה לביא: מדינה מתוקנת לא יכולה להתנהל ברשלנות שכזאת, ודאי כשזה מגיע לילדים ולילדות.

עליזה לביא: עברתי כברת דרך עם הצעת החוק, ופעלתי בשיתוף פעולה גם עם האימהות מהמגזרים ומהקבוצות, ולמדנו את הנושא, וקיימתי קשר שוטף עם נציגי משרד הבריאות ועם הייעוץ המשפטי של משרד הבריאות, במטרה לעבוד עליה יחד.

עליזה לביא: כי באמת לא מדובר פה בסוגיה שאמורה להיות בסביבה כלשהי ומעוררת מחלוקת כלשהי.

עליזה לביא: לבסוף – ואני חייבת לציין שזה באיחור רב – מונח תזכיר החוק הממשלתי שמניח שר הבריאות ומשרד הבריאות; מניחים תזכיר חוק ממשלתי, ואני אומרת בכנות כאן:

עליזה לביא: הייתי מאוד שמחה להצטרף ולקדם את תזכיר החוק הממשלתי, והתייעצתי הרבה מאוד גם עם האימהות וגם עם קבוצות באוכלוסייה, וגם עם צוות המשרד של שר הבריאות.

עליזה לביא: אבל, לצערי, בתזכיר החוק המוצע חסרים מרכיבים משמעותיים מכדי שנוכל להתעלם מהם.

עליזה לביא: השימוש בסטטוס של נישואים על מנת להבחין בין נתרמות רווקות לנתרמות שאינן רווקות הוא מחיקה מוחלטת של קבוצות באוכלוסייה בישראל.

עליזה לביא: השימוש בנישואים כקו פרשת מים, שרק לנשואים מותר, כאשר נשים שאינן נשואות, יחידניות, כאלה שלא יכולות להתחתן בישראל – כשבמו-ידינו אנחנו יותר ויותר, נשים וגברים, מונעים מהם להתחתן באמצעות הדין הדתי כי אנחנו לא מכירים ביהדות שלהן או שלא מאפשרים להן להתגייר.

עליזה לביא: אז מצד אחד מקשים עליהם, ומצד שני תזכיר חוק ממשלתי מביא לכך ששימוש בבנק הזרע יתאפשר רק למי שיתחתן בדין הדתי.

עליזה לביא: בעצם זה אומר שאנחנו עושים פה חוק מפלה.

עליזה לביא: ובתזכיר החוק הממשלתי הזה, לצערי, אני לא יכולה לתמוך.

עליזה לביא: ואם עושים עבודה ומתקנים כשל עמוק כל כך, שצריך לתקן אותו, שדוח מפורט של מבקר המדינה בא ואומר שחייבים לתקן, כבר לפני כמה שנים, ותזכיר חוק ממשלתי בא ודואג רק לאוכלוסייה אחת במדינת ישראל – אז אני אומרת כאן, מעל הבמה, שאם התזכיר יתוקן באופן שהוא לא יפלה בין אוכלוסיות וייתן מענה למלוא הבעיה הקיימת במדינת ישראל, אני אתמוך בו מעל כל במה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

עליזה לביא: ואני מקווה שכמו שעבדתי בשנה וחצי האחרונות מול משרד הבריאות, גם כאן נוכל, מול תזכיר החוק הממשלתי, לתקן את האבסורד הבלתי-נתפס הזה של כשל בשוק תרומות הזרע במדינת ישראל.

עליזה לביא: ההצעה שאני מביאה היא הצעה מאוד מאוד מאוד רחבה, מקיפה ונותנת מענה בשורה של סוגיות רגישות, וביניהן עיגון הנהלים הקיימים בחקיקה ראשית על מנת לוודא שהכול יתנהל כשורה ויאפשר לכולן ולכולם באמת להשתמש בשוק המסודר, שיהיה מסודר, של בנק הזרע במדינת ישראל, ולהצטרף אחת ולתמיד למדינות מתוקנות, דמוקרטיות, שיש בהן הסדרה ורגולציה עקבית ושוויונית לנושא המאוד-מאוד-מאוד בעייתי, בטח במדינה שהיא גם יהודית וגם דמוקרטית.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: ישיב שר הבריאות – אדוני שר החינוך ישיב במקום שר הבריאות.

יצחק וקנין: השר נפתלי בנט, אדוני, עשר דקות לרשותך.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בנקי הזרע בישראל פועלים היטב, זה שנים רבות, בהתאם להוראות שפורסמו בנוהל משרד הבריאות.

נפתלי בנט: עם זאת, עלינו לנהוג בזהירות רבה בהסדרת נושא חשוב זה, שכן הוא נוגע בסוגיות מורכבות ורגישות ביותר, כגון תרומות זרע, שימוש בזרע של נפטר, הקפאת זרע לפני טיפולים רפואיים קשים, מניעת נישואי אח ואחות שנולדו כתוצאה משימוש בתרומת זרע ועוד.

נפתלי בנט: אנו רואים חשיבות רבה בקידום חקיקה בנושא זה, ולכן לפני שבועות מספר הפיץ משרד הבריאות תזכיר חוק המסדיר את כל ההוראות הנוגעות לבנקי הזרע בישראל.

נפתלי בנט: התזכיר נכתב בהתייעצות ועל דעת המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים, לרבות משרד המשפטים, משרד הפנים, משרד הרווחה והרבנות הראשית.

נפתלי בנט: במשרד הבריאות עמלים כעת על הכנת נוסח הצעת חוק בנקי הזרע לשם הבאתה לוועדת שרים לחקיקה ולקריאה ראשונה, יחד עם הרבנות הראשית.

נפתלי בנט: הצעת החוק של חברת הכנסת עליזה לביא, שהונחה בפניכם, אינה עולה בקנה אחד עם העקרונות המהותיים שהותוו בתזכיר החוק שהפיץ המשרד ושהוסכמו על-ידי כל המשרדים שהזכרתי.

נפתלי בנט: כך, למשל, הצעת החוק של חברת הכנסת לביא אינה כוללת מנגנונים כלשהם להבטחת המידע הרגיש המצוי בבנקי הזרע ולא מתייחסת לשאלת השימוש בזרע נפטרים ואין בה הוראות לגבי אפשרותם.

נפתלי בנט: בשל כל האמור, בהתחשב בקידום הצעת החוק הממשלתית בנושא ובהתאם להחלטת הממשלה, אבקש מחברי הכנסת להתנגד להצעת החוק.

נפתלי בנט: ביטן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ביטן, השר פונה אליך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, השר פונה אליך.

נפתלי בנט: בסדר?

אלי בן-דהן: תדבר על עמונה גם.

דוד ביטן: קצת עמונה.

נפתלי בנט: עד שהחברים מתכנסים, אני רוצה טיפה להאיר אור – על חינוך?

נפתלי בנט: על פרשת השבוע, מה אתה בוחר?

מאיר כהן: חינוך.

נפתלי בנט: חינוך ופרשת שבוע, הא בהא תליא.

נפתלי בנט: אני רוצה דווקא מכאן לשבח את קודמי בתפקיד.

נפתלי בנט: אחד האתגרים הגדולים שלנו היום הוא להכין מיליוני תלמידים לעולם שיהיה מאוד מאוד שונה.

עליזה לביא: אדוני – – – אתה עונה על ההצעה.

עליזה לביא: מקריא משהו.

עליזה לביא: זה כל כך מעליב, זה כל כך לא שייך.

נפתלי בנט: כן, אבל זה המצב.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה?

נפתלי בנט: למה את יורה על שליח?

נפתלי בנט: אני דווקא מדבר עכשיו על – – –

עליזה לביא: – – –

נפתלי בנט: אבל בגדול מה שהוא אמר פה – בזמן שהקראתי, הבנתי – הוא אומר: כוונותייך רצויות אבל דרכך אינה.

עליזה לביא: אדוני, יותר בנות דתיות היום יולדות מתרומת זרע – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, יש לך עוד שלוש דקות אחר כך לנמק עוד פעם.

יצחק וקנין: אולי תשכנעי אותם.

עליזה לביא: אבל, אדוני, זה לא פייר.

עליזה לביא: זה זלזול בחברי הכנסת.

עליזה לביא: יש פה אדם מקצועי.

יצחק וקנין: תאמרי את הדברים בשלוש דקות.

עליזה לביא: כן, אבל, אדוני, זה ממש מביך.

עליזה לביא: כך לא צריך להתנהל בכנסת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

עליזה לביא: מה?

עליזה לביא: למה זה צריך להיות בצורה כל כך מעליבה?

עליזה לביא: אדוני, יש לך הזדמנות גם לעזור לציבור של בנות דתיות, שיותר ויותר יולדות – –

יצחק וקנין: תודה, חברת הכנסת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: – – מתרומת זרע – – –

יצחק וקנין: באמת, את רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

עליזה לביא: מה זה לקרוא אותי לסדר?

עליזה לביא: שר מקצועי יוצא החוצה ושר שלא מבין – – –

יצחק וקנין: יש לך עוד שלוש דקות להגיד את כל הדברים שאת אומרת, וישמעו אותך אפילו.

נפתלי בנט: אז לבקשת חבר הכנסת מאיר כהן, אני אדבר על חינוך, וחינוך בצפון.

נפתלי בנט: לא סוד שהממשלה מתכוונת להביא תוכנית מיוחדת לצפון, אבל העניין לוקח קצת זמן, אז החלטתי לא לחכות.

נפתלי בנט: לפני שבועיים יצאתי לדרך עם תוכנית ייחודית לצפון בחצי מיליארד שקלים שהם תוספתיים, כלומר הם לא לסמן דברים שכבר קיימים, אלא גירדנו.

נפתלי בנט: מרכיבי התוכנית, וזה מיוחד לצפון: המרכיב הראשון הוא מרכיב של העצמה משמעותית במתמטיקה, מדעים ואנגלית.

נפתלי בנט: פשוט בתוספות של שעות, במורים ובתמרוצים מיוחדים.

נפתלי בנט: המרכיב השני – כל ילד בכיתה ד' וה' בכל רחבי הצפון יקבל חוג ב-10 שקלים לחודש.

נפתלי בנט: זה ייכנס לתוקף בצורה מלאה החל בשנת הלימודים הבאה, אבל בהדרגה כבר ממרס הקרוב.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר החינוך, השר נפתלי בנט.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, שלוש דקות נוספות לרשותך.

עליזה לביא: אדוני שר החינוך, אני מאוד מעריכה את החברות שלך עם השר ליצמן ואת זה שאתה עולה ועונה במקומו כי כנראה לא נוח לו ולא נעים, אבל הסוגיה הזאת היא סוגיה שמעסיקה גם את האנשים שקרובים אליך.

עליזה לביא: יש היום בציבור הדתי, בציבור הדתי-לאומי, בציבור החרד"לי, שאתה מייצג אותו, יותר נשים שיולדות מתרומות זרע.

עליזה לביא: הנושא הזה לא מוסדר.

עליזה לביא: זה לא נושא של דתיים וחילונים.

עליזה לביא: זה נושא של נשים וגברים במדינת ישראל.

עליזה לביא: וצריך לתקן את זה.

עליזה לביא: ואומר דוח מבקר המדינה כבר לפני כמה שנים שיש פה מציאות שהיא מציאות נוראית, גם בהיבט היהודי, ואתם אמונים על הנושא היהודי וההסדרה.

עליזה לביא: יש פה רישום שנעשה על-ידי נשים שמבינות שהמדינה לא סופרת אותן – ואתם בכלל לא מקשיבים.

עליזה לביא: ואז, באמת אחרי עבודה של שנה וחצי מול משרד הבריאות וניסיון לעבוד ביחד, בסופו של דבר מונח תזכיר חוק ממשלתי, אדוני היושב-ראש, שלא מכיל את כל האוכלוסייה במדינת ישראל, ובא ועושה איפה ואיפה בכמה מישורים.

עליזה לביא: מתעלם לגמרי מהעובדה שיותר נשים הן אימהות יחידניות שיולדות ילדים.

עליזה לביא: אי-אפשר להמשיך ולעצום עיניים.

עליזה לביא: תפסיקו לברוח מהמציאות.

עליזה לביא: תכירו בה.

עליזה לביא: די, די, די למשטור פה במדינת ישראל, גם בהיבט הדתי וגם בהיבט האזרחי.

עליזה לביא: יש פה חבירה ותלכיד איום ונורא שחלק מהעוולות שנעשות, בדוגמת החוק הזה, זה להביא ב-2017 תזכיר חוק ממשלתי שהוא לא שוויוני.

עליזה לביא: חוק שעושה אפליה בין אוכלוסיות לאוכלוסיות, שלא עומד בשום מבחן, לא מוסרי, לא יהודי, לא יעמוד בפני בג"ץ.

עליזה לביא: למה לעשות את מלאכת העוועים הזאת?

עליזה לביא: בזבוז של כספי ציבור גם במשרד הבריאות ובטח גם כאן, בכנסת ישראל.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, הכנסת לא יכולה להמשיך לחוקק חוקים שמפלים, וצריך לתקן את זה.

עליזה לביא: ואני מצטערת שזאת המציאות כאן, בכנסת ישראל.

עליזה לביא: צריך להסדיר את נושא תרומות הזרע.

עליזה לביא: אולי לשר הבריאות לא נעים לדבר על זה והוא שולח את השר בנט לדבר במקומו, אבל זאת לא בושה.

עליזה לביא: וגם זוגות חרדים מקבלים תרומות זרע, ויש היום גם הסדרה הלכתית של הנושא.

עליזה לביא: זה נושא של אנשים ושל בני-אדם ושל משפחות.

עליזה לביא: לבוא להמשיך לעצום את העיניים, כמו שאתם עושים בנושאים רבים, זה לא יעזור.

עליזה לביא: אתם חוטאים גם כלפי היהדות שלכם וגם כלפי המוסריות שלכם, ובטח ובטח כלפי השוויון.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, כנסת ישראל צריכה לחוקק חוקים שוויוניים, ואני מבקשת מכם לתמוך בהצעת החוק שלי.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק תרומת זרע, התשע"ו–2016, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק תרומת זרע, התשע"ו–2016, נתקבלה.

יצחק וקנין: 49 מתנגדים, 22 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2806/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הלוואות למיגון דירות באזורי קו העימות, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת חיים ילין וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: מוצמדת לה, בוודאי, הצעתו של חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, יש לך עשר דקות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב גם ינמק, בשלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-1992 חוקק חוק שמחייב כל מי שבונה יחידת דיור חדשה לבנות ממ"ד.

חיים ילין: לפני כ-15 שנה, פחות או יותר, חוקק עוד חוק, שכל מי שמרחיב את דירתו מעבר ל-12 מטרים, חייב גם הוא לבנות ממ"ד.

חיים ילין: עד כאן הכול טוב.

חיים ילין: אלא מה, שעד 1992 חיו במדינת ישראל אנשים, אנשים יקרים מאוד, שאין להם מיגון בבתים.

חיים ילין: אלה העובדות היום.

חיים ילין: עובדה שנייה – בשנת 2000 מתפוצץ הפצמ"ר הראשון, פצצת מרגמה, בנחל-עוז.

חיים ילין: פואד, זיכרונו לברכה, שר הביטחון, ממגן את נחל-עוז בממ"דים, יחד עם משרד השיכון.

חיים ילין: חצי משרד השיכון, חצי משרד הביטחון.

חיים ילין: וראו איזה פלא, ב"עופרת יצוקה" היישוב היחידי שהיה ממוגן ונשאר במקום ושרד את ההפגזות, ואפילו פסיק לא קרה להם – קיבוץ נחל-עוז.

חיים ילין: לאחר מכן הגיע אולמרט ואמר: לא נמגן עצמנו לדעת, אבל קבע שממגנים 4.5 קילומטרים מגבול רצועת-עזה.

חיים ילין: ראש הממשלה בנימין נתניהו, בשנת 2011, מקבל החלטה גורלית.

חיים ילין: הוא אומר, ובצדק, שצריך למגן את כל הבתים עד לקו של 7 קילומטרים.

חיים ילין: וכך, לפני כשנה, שר השיכון, ראש הממשלה, שר האוצר, מוזמנים לטקס סיום המיגון.

חיים ילין: 10,000 בתים מוגנו בעוטף-עזה על חשבון ממשלת ישראל.

חיים ילין: אלה הנתונים וכך אני רוצה להציג אותם.

חיים ילין: דבר נוסף שכולכם צריכים לדעת – ביום ראשון ממשלת ישראל מקבלת החלטה: תמיכה בעוטף-עזה.

חיים ילין: זו הזדמנות להגיד מילה טובה לממשלת ישראל, למרות שיש לי הרבה מאוד ביקורת עליה, אבל על הדברים הטובים שהיא עושה צריך לברך.

חיים ילין: ואני מברך את הממשלה על ההחלטה.

חיים ילין: אלא מה, ביום שלישי יש דוח מבקר המדינה בוועדה של קארין אלהרר, ושם מציגים פערי מיגון אדירים.

חיים ילין: תראו, חברים, אני אגיד לכם משהו, אין לי ספק שהמיגון הטוב ביותר למדינת ישראל זה א.

חיים ילין: הרתעה, ב.

חיים ילין: הסכם שלום, כי כשיש לך הסכם שלום אז אתה לא צריך בכלל למגן את עצמך.

חיים ילין: אבל עד שהשלום יגיע, עד שהשכנים שלנו יבינו שהם לא יכולים בכוח, ועד ש- ועד ש-, יש לנו אחריות כלפי אזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: דרך אגב, לצורך העניין זה גם יהודים, גם ערבים, גם דרוזים, כי הטיל לא מבחין בכלל.

חיים ילין: הוא לא מבחין בכלל איפה הוא הולך ליפול.

חיים ילין: לכן בא החוק.

חיים ילין: החוק, מה הוא אומר?

חיים ילין: מתוך דוח מבקר המדינה: 7 קילומטר ומעלה מרצועת-עזה, אין מיגון בכלל.

חיים ילין: הצפון לא ממוגן בכלל.

חיים ילין: כל המיגון שיש שם הוא לא תקני.

חיים ילין: מקלטים – שימו לב, מקלטים, מקלטי צינור ממלחמת ששת הימים – לא תקינים.

חיים ילין: איך אפשר לבלות שם ימים?

חיים ילין: ובעצם יש שורה ארוכה מאוד של פערי מיגון בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: אני חושב שהגיע הזמן לבוא ולהגיד – אני לא רוצה את החוק הזה, אבל אני מחויב לאזרחי מדינת ישראל שיהיה להם מיגון.

חיים ילין: אם הממשלה לא עושה את זה, מישהו צריך לעשות את זה.

חיים ילין: מישהו צריך להכריח.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני אומר לך, אני לא מצליח להבין את הסיפור הזה.

חיים ילין: אנחנו באים לחוקק במקומות שממשלת ישראל צריכה לקחת אחריות.

חיים ילין: אני חייב להגיד לכם, כל המיגון בעוטף-עזה הוא בכלל לא בחוק.

חיים ילין: בכלל לא הייתה חקיקה לנושא.

חיים ילין: זאת החלטת ממשלה.

חיים ילין: למה ממשלת ישראל לא מקבלת החלטה למגן את הצפון ואזורים שנמצאים ליד קו עימות?

חיים ילין: לא ברור לי.

חיים ילין: ואז אנחנו מגיעים ומביאים את החוק.

חיים ילין: אין לנו דרך אחרת אלא להכריח את ממשלת ישראל או לקבל החלטה או לקבל את החוק.

חיים ילין: אבל לא.

חיים ילין: חברים יקרים, ברור לי לחלוטין שלפי משמעת קואליציונית אתם תהיו נגד.

חיים ילין: אבל איך אפשר להיות נגד?

חיים ילין: איך אפשר להיות נגד מיגון של תושבי מדינת ישראל?

חיים ילין: מה החוק אומר?

חיים ילין: הוא אומר דבר כזה: משרד השיכון, בכל מקרה, לכל בית חדש שנבנה הוא נותן 10,000 שקל כמענק לבניית הממ"ד.

חיים ילין: אנחנו אומרים שאותם 10,000 שקל ימשיכו להתקיים לכל הבתים שנבנו לפני 1992 וחייבים מיגון.

חיים ילין: דרך אגב, רובם הם אנשים קשי-יום, ורובם מאוכלוסיות חלשות, וגם זקנות, שלא יכולות לרוץ לממ"ד.

חיים ילין: הם חייבים לישון בתוך הממ"ד, והוא חייב להיות תקני.

חיים ילין: ואז באה הפאזה השנייה.

חיים ילין: מכיוון שיש מענק של 10,000 שקל, אז נותנים הון עצמי, שזה גם חלק מהערבות שנותנים לבנק.

חיים ילין: מקבלים בערבות מדינה הלוואה של 100,000 שקל לבנות את הממ"ד בריבית אפס, אבל ערבות מדינה.

חיים ילין: כשפורסים את זה ל-30 שנה, גם קשי-יום יכולים לשלם 200–300 שקל.

חיים ילין: הם יכולים לעשות את זה, במאמץ, כי זה חשוב.

חיים ילין: זאת אומרת, אני מביא חוק שיש בו גם אחריות לאזרח לשלם, אבל גם לממשלה.

חיים ילין: אבל תצביעו נגד.

חיים ילין: איך ייתכן שתהיו נגד, וגם לא תביאו אלטרנטיבה?

חיים ילין: עכשיו אני אגלה לכם את הסוד, וחשוב לי שתדעו את זה.

חיים ילין: אני בקשר עם רשות חירום לאומית, עם משרד הביטחון, עם כל מי שאחראי במדינת ישראל לעורף.

חיים ילין: והם אומרים לי: חיים, משרד השיכון עושה סקר והם באמת רוצים לבדוק עכשיו מה צריך לעשות.

חיים ילין: אמרתי: כמה זמן צריך?

חיים ילין: אמרו לי: בין שישה חודשים לשנה.

חיים ילין: אוקיי.

חיים ילין: אני אומר לכם, כבר עברה יותר משנה.

חיים ילין: עברה יותר משנה, אז אני מביא את החוק, לעורר פה.

חיים ילין: הם רוצים את המיגון.

חיים ילין: משרד הביטחון רוצה את המיגון.

חיים ילין: תקשיבו, זה מגוחך, בן-אדם באופוזיציה הולך להילחם למען משרד הביטחון שיקבל את המיגון שהוא צריך.

חיים ילין: תגידו, זה לא נראה לכם הזוי לגמרי הדבר הזה?

חיים ילין: פשוט הזוי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, קטונתי.

חיים ילין: באמת אני אומר לכם את זה.

חיים ילין: זה חוק שהוא לא חוק פוליטי.

חיים ילין: בכלל, באמת.

חיים ילין: תאמין לי, אני לא יודע אפילו איך להסביר את זה.

חיים ילין: הוא חוק שגם אם יבואו ויגידו לי: חיים, תקשיב, יש שיטה אחרת, או: אנחנו רוצים דבר אחר – מקובל עלי, אני מסיר מייד, אין לי שום בעיה.

חיים ילין: אבל הוא חוק שאם אני אעשה הצבעה שמית – כל אחד מהקואליציה פה, זה מביך אותו.

חיים ילין: תגידו, אנחנו רוצים את המשחק הזה פה בכנסת או שאנחנו באמת רוצים להגן על אזרחי מדינת ישראל?

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני כנראה הולך ללמוד הרבה בכנסת ישראל, אבל יותר מזה – אני הולך ללמוד על נפש האדם, על הערכים של האדם, ואני הולך ללמוד מה החשיבות של אזרחי מדינת ישראל בעיני אותם אנשים שהיום הולכים להצביע נגד.

חיים ילין: ואתה יודע מה, הם הולכים להצביע נגד ואפילו לא יודעים למה נגד.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3054/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, וגם הוא ינמק את הצעת חוק זכאות למענק להוספת מרחב מוגן דירתי ומרחב מוגן קומתי ביישובים סמוכים לגבול (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: ישיב במשולב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

אורלי לוי אבקסיס: אין הצבעה?

קריאות: – – –

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: ממש לפני שבוע עמדתי כאן והצעתי את חוק הגדר, חוק גדר הביטחון, שמטרתה הייתה לאטום את יהודה ושומרון בגדר בשביל למנוע פגיעה בעורף הרך של מדינת ישראל – חוק פשוט, חוק שאמור להיות בקונסנזוס – –

שלי יחימוביץ': קונסנזואלי.

עמר בר-לב: – – קונסנזואלי – תודה, שלי – ומשום מה הקואליציה התנגדה לחוק הזה.

עמר בר-לב: השבוע אני מביא לפני הבית הזה הצעת חוק אחרת, אבל המטרה שלה זהה: להביא לשיפור מרכיב הביטחון של אזרחי ישראל, ושוב, להגן על העורף הרך, על העורף האזרחי.

עמר בר-לב: הפעם אלו האזרחים, התושבים, שחיים בעיקר לאורך גבול הצפון, אלה שבמשך שנים נמצאו ונמצאים תחת איום הרקטות והירי מלבנון – מי כמוך, אדוני היושב-ראש, מכיר את זה – אלה שעושים מעשה ציוני יומיומי בעצם התיישבותם בצפון.

עמר בר-לב: זה צפון שהיה בעבר תחת איום והתקפה של פצמ"רים ורקטות, אזור שנמצא היום תחת איום גבוה מאוד, גדול מאוד, מה"חיזבאללה" בצפון.

עמר בר-לב: ההצעה הזאת פשוטה ועניינית.

עמר בר-לב: מטרתה לעודד בעלי דירות שנבנו לפני החלת חובת בניית מרחב מוגן דירתי במסגרת חוק ההתגוננות האזרחית משנת 1992 להוסיף מרחב מוגן לדירתם – מה שנקרא חדר ביטחון.

עמר בר-לב: לפי ההצעה, לאותם אזרחים שיעמדו בקריטריונים יוצע מענק של 20,000 שקל.

עמר בר-לב: בדרך כלל מדובר באוכלוסיות חלשות – לא כולן, אבל בדרך כלל באוכלוסיות חלשות – כי מדובר במבנים ותיקים, וחלקם אפילו ישנים, של למעלה מ-25 שנה.

עמר בר-לב: נראה שאין עיתוי יותר מתאים להעלות את הצעת החוק הזאת, מכיוון שלפני ימים אחדים פרסם מבקר המדינה את הדוח החריף שמתח ביקורת מאוד קשה על הליקויים בהיערכות העורף במדינת ישראל.

עמר בר-לב: הדוח קבע כי 2 מיליוני אזרחים במדינת ישראל – כן, 2 מיליוני אזרחים – יהיו ללא מיגון סביר בעת התקפת טילים ורקטות, כשעיקר הסכנה הוא התקפה כזאת מהצפון.

עמר בר-לב: לפי בדיקה של פיקוד העורף שנערכה בשנת 2014, ל-32% מבתי-האב שנמצאים בטווח של עד 15 ק"מ מגבול לבנון אין מיגון סמוך למקום מגוריהם.

עמר בר-לב: ואני שואל: מה צריך יותר מזה כדי לעורר את הממשלה הזאת לפעול?

עמר בר-לב: אני קורא לממשלה הזאת לפעול, לאשר את הצעת החוק הזאת ולאפשר לתושבים – –

יצחק וקנין: תודה.

עמר בר-לב: – – לתושבי הצפון, למגן את בתיהם בעלות סבירה יחסית במדינת ישראל.

עמר בר-לב: זה בנפשנו.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן על שתי הצעות החוק במשולב.

יצחק וקנין: כאמור, אדוני יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, יש בקשה להצבעה שמית רק על החוק הראשון.

דוד ביטן: בסדר.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: המבין יבין.

דוד ביטן: – – –

יצחק וקנין: הצבעה אלקטרונית.

דוד ביטן: אבל אנשים יצאו.

יצחק וקנין: בשביל זה אמרתי שיש בקשה רק על החוק הראשון – הצבעה שמית.

דוד ביטן: אני מבקש גם על השני, כרגע.

יצחק וקנין: אתה יכול לבקש.

יצחק וקנין: זה משהו אחר.

יצחק וקנין: הם ביקשו על החוק הראשון.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, עשר דקות לרשותך.

דוד ביטן: ביקשתי גם על השני.

קריאה: – – –

דוד ביטן: לא צריך.

דוד ביטן: אני רק שם.

יצחק וקנין: ממשלה?

דוד ביטן: ממשלה, כן.

חיים ילין: ביטן, אני לא עושה את זה בשביל שיאכלו צהריים.

חיים ילין: אני עושה בשביל להביך אתכם?

חיים ילין: זה נראה לי צחוק שאני צריך להילחם למען אזרחי מדינת ישראל.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אנשים יהיו בהצבעה.

חיים ילין: אין פה כסף – – –

דוד ביטן: אתה יודע למה אנחנו נגד פה.

חיים ילין: לא.

חיים ילין: ביטן, עזוב באמת.

חיים ילין: לפני שנה – – – משרד הביטחון שולח אותי, כמו ששלח אותי גם על המכשול בעוטף-עזה להביא כסף.

חיים ילין: נו, בחייאת.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי חברי הכנסת חיים ילין ועמר בר-לב, אתם לא מתפרצים אבל נכנסים לדלת פתוחה לחלוטין.

יצחק כהן: א.

יצחק כהן: אני מאוד מסכים למה שאמרת, חיים, שהמיגון הטוב ביותר זה השלום.

יצחק כהן: "לא מצא הקדוש-ברוך-הוא כלי מחזיק ברכה – – – אלא השלום, שנאמר" – רבי יצחק?

יצחק כהן: איציק?

יצחק כהן: – – –

זוהיר בהלול: זה המשפט המנצח.

זוהיר בהלול: זה לא תלוי בנו.

קריאה: – – –

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: יאללה.

זוהיר בהלול: תרים את הכפפה.

יצחק כהן: "לא מצא הקדוש-ברוך-הוא כלי מחזיק ברכה אלא השלום, שנאמר: 'להנחיל אהבי יש ואצרתיהם'" – – איציק, תעזור לי.

יצחק וקנין: "אמלא".

יצחק כהן: – – "'אמלא'".

יצחק כהן: זה כלי מחזיק ברכה.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת השרים טרם קיבלה עמדה לגבי הצעות החוק, זאת אומרת, זה לא נדחה על הסף, אבל פשוט – לחכות שיתקבלו העמדות של כל המשרדים הנוגעים בדבר.

יצחק כהן: אתם מתעקשים שזה יעלה להצבעה היום.

יצחק כהן: לדעתי, זו טעות.

יצחק כהן: בהיעדר עמדה, התקנון, באופן אוטומטי, גורם לכך שהוועדה תתנגד.

יצחק כהן: זה סוג של ברירת מחדל.

עמר בר-לב: כמה זמן צריכים?

יצחק כהן: תשמע, זה רח"ל, זה משרד הביטחון, זה המשרד לביטחון הפנים, זה ועדת השרים – תכף אפרט.

יצחק כהן: עצה טובה – – –

איל בן ראובן: לכן שמו הצעת חוק שנדחתה.

יצחק כהן: יש כמה שכבות.

יצחק כהן: אתה מכיר את זה, עמר.

יצחק כהן: אני הייתי מציע הצעה טובה: תהפכו את זה להצעה לסדר-היום, נעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון ונמשיך את הדיון שם, אלא אם כן אתם רוצים שתהיה הצבעה.

מיקי לוי: – – – להעביר לחוץ וביטחון.

יצחק כהן: בואו נהפוך את זה להצעה לסדר-היום ונעביר לוועדת חוץ וביטחון.

יצחק כהן: חבל שזה ייפול, זו הצעה טובה.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו תאשרו אותה אחרי – – –

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, אני – – –

יצחק כהן: לא, זה – אורלי, אורלי – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, בכל מקרה, לחיים ילין שמורה האפשרות לדבר שלוש דקות.

חיים ילין: לדבר?

יצחק וקנין: אחרי שהוא יסיים, אתה יכול שלוש דקות.

יצחק וקנין: אין שום בעיה.

יצחק כהן: חיים ועמר, לדעתי – הצעה טובה.

יצחק כהן: מסכימים?

חיים ילין: מה?

חיים ילין: לא, לא, לא.

חיים ילין: מה פתאום.

יצחק כהן: חבל שזה ייפול.

יצחק כהן: חבל.

יצחק כהן: חצי שנה – – – חבל.

חיים ילין: אבל לפני שנה אמרתם לי אותו דבר.

יצחק כהן: אתה רוצה לאכול את הענבים או לריב עם השומר?

חיים ילין: מה?

חיים ילין: אני רוצה להגן על אזרחי מדינת ישראל, לא רוצה לאכול.

יצחק כהן: זהו.

יצחק כהן: אתה רוצה להגן או שאתה רוצה – –

חיים ילין: אני רוצה להגן.

יצחק כהן: – – להביך אותנו?

יצחק כהן: זה לא מביך אותנו.

חיים ילין: אבל זה מביך.

יצחק כהן: לא מביך.

יצחק כהן: אמרתי – – –

חיים ילין: אוקיי.

יצחק כהן: אבל אם אתה רוצה באמת דיון מעמיק – איפה אבי דיכטר?

יצחק כהן: – נעביר את זה לאבי.

חיים ילין: אין פה לא דיכטר ולא שר השיכון.

חיים ילין: אין פה אף אחד.

חיים ילין: אתה בן-אדם מאוד מכובד.

חיים ילין: סגרת אתי כבר כמה דילים.

חיים ילין: אבל הדיל הזה – מדובר על חיי אדם, לא מדובר על משהו אחר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ילין, מאחר שהממשלה החליטה שהאוצר משיב לך על הצעת החוק – – –

חיים ילין: תמשיך, תמשיך.

חיים ילין: אני אענה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק כהן: על כל פנים, ההצעה המונחת על השולחן – עמר וחיים.

יצחק כהן: חיים, תסתכל עלי.

חיים ילין: לא.

חיים ילין: אני – – –

יצחק כהן: אה, אוקיי.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אם אלה הם פני הדברים – ואני מקווה שהם כן יקבלו את ההצעה – מציעים בחוק לקבוע כי המדינה תעניק מענקים לבניית פתרונות מיגון דירות בסך 10,000 ש"ח, וכן תעמיד הלוואות בהיקף של 100,000 ש"ח לכל בעל דירה אשר מתגורר באזורי קו העימות.

יצחק כהן: אדוני, אתה ודאי מכיר את החלטת הממשלה 2025 – אני זוכר שעמלת עליה קשות כתושב קו העימות – שעניינה תוכנית רב-שנתית לפיתוח הדרום, שהטילה על המנהל הכללי של משרד הבינוי ועל ראש רשות החירום הלאומית, רח"ל, בתיאום עם החשבת הכללית והממונה על התקציבים, לגבש תוכנית להסרת חסמים ולקיצור הליכים במטרה להקל על בניית ממ"דים ופתרונות אחרים בבתי-מגורים.

יצחק כהן: תוכנית זו, אדוני היושב-ראש, נדונה בין המשרדים ונמצאת בהליכי גיבוש.

יצחק כהן: זה מה שאני אומר לעמר ולחיים.

איל בן ראובן: רק לגבי הצפון?

יצחק כהן: זה מתייחס גם לצפון.

איל בן ראובן: הצפון הוא הבעיה – – –

יצחק כהן: לא, ההחלטה היא 2025, אבל אפשר להתחיל מזה.

יצחק כהן: אפשר גם להתחיל מהצפון – – – הנה, אומרים לכם מעל הדוכן הזה.

יצחק כהן: עבודה – – – גם במיגון של הצפון.

יובל שטייניץ: יש הצבעה?

יובל שטייניץ: אין הצבעה?

יצחק כהן: בבקשה?

קריאה: – – –

יצחק כהן: – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: הממשלה מגבשת תהליכים ואנחנו מגבשים רוב.

יצחק כהן: לאור זאת, אדוני היושב-ראש, לא נראה שנכון לקדם הצעת חוק שאינה עולה בהכרח בקנה אחד עם הסכמות הוועדה המתגבשות ובטרם מוצו הדיונים בין משרדי הממשלה הרלוונטיים בנושא.

יצחק כהן: מעבר לאמור, הרי שהצעת החוק קובעת כי המענקים וההלוואות יינתנו לכל בעל דירה באזורי קו העימות, ללא קשר ליכולתו הכלכלית של בעל הדירה, וכן ללא קשר לרמת התועלת הכלכלית שהוא ישיא מהרחבת הדירה באמצעות תוספת פתרון המיגון.

יצחק כהן: לא סביר, אדוני היושב-ראש, להקצות מענקים והלוואות מסובסדות לאוכלוסיות חזקות ולא סביר להקצות מענקים בהיקפים אחידים ללא בחינה של התועלת הכלכלית לבעל הדירה עצמו.

יצחק וקנין: אדוני, ממילא יש הצבעה שמית, אז זה לא מעלה ולא מוריד כמה זמן – –

יצחק כהן: בנוסף, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק כהן: – – תדבר.

יצחק כהן: בנוסף, בהצעת החוק מבוקש להקצות הלוואות בהיקפים של 100,000 ש"ח לכל בעל דירה.

יצחק כהן: עם זאת, קיימים פתרונות מיגון אשר העלות שלהם נמוכה מסכום זה.

יצחק כהן: בהתאם לכך, לא נכון לקבוע סכום אחיד לכל ההלוואות.

יצחק כהן: נוח לי לדבר אתך, אדוני היושב-ראש, כי אתה לא רק יושב-ראש הוועדה כרגע, אלא גם תושב יערה בצפון – –

יצחק וקנין: קו העימות.

יצחק כהן: – – ואתה מכיר את הנושא הזה יותר מקרוב.

יצחק כהן: חברי חברי הכנסת, להצעת החוק עלות תקציבית משמעותית, אשר עשויה להגיע לעשרות-מיליוני ש"ח.

יהודה גליק: דיכטר פה.

יצחק כהן: חיים, עמר, דיכטר פה.

יצחק כהן: לא בטוח שהעלות מול התועלת בהצעת החוק הזאת עולה בקנה אחד עם מסקנות הוועדה המתגבשות.

יצחק כהן: אשר על כן, אני מציע למגישים, חיים ועמר, להפוך את זה להצעה לסדר-היום ולהעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון.

יצחק כהן: אני מצפה לשמוע את העמדה שלהם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, מציע לך סגן שר האוצר – – –

חיים ילין: אני אענה.

חיים ילין: אני אענה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: תודה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: חיים, דיכטר פה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לחיים ילין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, גם לך אאפשר שלוש דקות, אם תרצה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תראו – –

יצחק וקנין: אני מאפס לך את השעון.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

חיים ילין: – – אני אומר את זה בכנות רבה, ואני חושב שכל מי שמכיר אותי יודע שאני לא יודע לשחק את המשחק הפוליטי הזה ולערבב.

חיים ילין: לפני שישה חודשים העליתי וביקשתי דיון על הכנת העורף.

חיים ילין: הכנת העורף ומוכנות העורף.

חיים ילין: זה, לפי אמירתו של שר הפנים.

חיים ילין: שר הפנים אמר: העורף לא מוכן.

חיים ילין: שישה חודשים.

חיים ילין: מה התקנון אומר, מר דיכטר?

חיים ילין: מה התקנון אומר לגבי דיון בוועדת החוץ והביטחון, לגבי דיון מהיר?

אבי דיכטר: אם חיים ילין מעלה את זה, צריך לעשות מייד.

חיים ילין: שנייה.

חיים ילין: עד היום, אני שישה חודשים מחכה.

חיים ילין: עכשיו אומרים לי – – –

אבי דיכטר: – – –

חיים ילין: אתה יכול לענות מה שאתה רוצה.

חיים ילין: כבוד סגן שר האוצר, סגן שר האוצר, שמעת מה שאמרתי?

חיים ילין: עכשיו אומרים לי: אל תצביע, נעלה את הנושא הזה לסדר-היום בוועדת החוץ והביטחון.

חיים ילין: מה אתם רוצים שאני אעשה עכשיו, בתוך כל הדבר הזה, כאשר אני כבר למוד ניסיון?

חיים ילין: בפערי תיווך בחקלאות אמרו לי: תקשיב, בתוך שלושה חודשים מביאים תקנות.

חיים ילין: הפילו את החוק, עברה שנה וחצי, עוד לא הביאו תקנות.

חיים ילין: להמשיך?

חיים ילין: וזה כולה בשנה וחצי שאני בכנסת.

חיים ילין: כל מה שהובטח – מרחו אותי.

חיים ילין: מה אתה רוצה שאני אעשה?

חיים ילין: תסלחו לי, אני מבקש להצביע.

חיים ילין: אבל אני רוצה לומר שחלק מהטיעונים שלך, סגן שר האוצר, הם לא נכונים.

חיים ילין: כתבו לך אותם, הם לא נכונים.

חיים ילין: אני אסביר למה.

יצחק כהן: אני כתבתי את זה.

חיים ילין: עשיתי 10,000 מיגונים בעוטף-עזה, יחד עם ראשי המועצות, אין פערים בין הממ"דים, אין פערים במחירים, אין שום פער בשום דבר.

חיים ילין: יוצאים למכרזים, משרד השיכון יודע לעשות את זה מצוין, הוא מתקתק, יש לו מינהלת מיגון שם.

חיים ילין: הוא יודע לעשות את זה מצוין, כל מה שצריך זה רצון טוב.

חיים ילין: פשוט להעביר את זה בטרומית, ואז נדון במה שאתם רוצים ואיך שאתם רוצים.

חיים ילין: אבל אתם לא רוצים את זה, אז מה אני יכול לעשות?

חיים ילין: יש לי אחריות כלפי אזרחי מדינת ישראל, כלפי האזרחים שחיים ליד עוטף-עזה, כלפי אזרחים שנמצאים בצפון.

חיים ילין: אני מאמין שגם לכם יש אחריות, רק שאתם מתמהמהים, מתמהמהים לחלוטין, וכל הזמן מנסים לעבור לסדר-היום עם הנושאים, כל הזמן אומרים: עוד חודש, עוד חודשיים, עוד שלושה חודשים.

חיים ילין: זה לא עובד.

חיים ילין: חבר הכנסת ביטן, האמן לי, אני אומר לך את זה עכשיו: לא כל דבר שמביאים מהאופוזיציה זה פוליטי, ולא כל דבר בא לנגח את הקואליציה.

חיים ילין: לא כל דבר.

דוד ביטן: נכון, צודק.

חיים ילין: מה שאני מביא היום, תאמין לי, זה רק למען אזרחי מדינת ישראל – ימין, שמאל, ערבים, צ'רקסים ודרוזים.

חיים ילין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, גם לך, שלוש דקות.

עמר בר-לב: תודה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהקואליציה הזאת והממשלה הזאת דוחות הצעות שמטרתן להבטיח את אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: קראנו את הדוח של מבקר מערכת הביטחון, שמעתי גם בוועדת הכספים את המנהל של רח"ל, שאומר שמעבר למשרד הביטחון יש גם אחריות למשרדים האחרים ולצערו – אני מצטט את מר טרייבר, מצטט אותו – לצערו, המשרדים האחרים לא עוסקים בזה.

עמר בר-לב: ולכן הדרך היחידה לחייב את הממשלה ואת הקואליציה לפעול למען מיגון אזרחי מדינת ישראל היא להעביר כאן חקיקה.

עמר בר-לב: אם לא, להראות שהממשלה הזאת והקואליציה הזאת יראו לאזרחי מדינת ישראל, בוודאי לאלה שיושבים בצפון וחיים בצפון, שהם בעדיפות משנית, בעצם הם בעדיפות אחרונה.

עמר בר-לב: ושוב, על מי אנחנו מדברים?

עמר בר-לב: אנחנו מדברים על האוכלוסיות החלשות ביותר.

עמר בר-לב: לא כולן, אבל חלקן הגדול הן האוכלוסיות החלשות ביותר, שגרות בבתים בני 60, ו-50 ו-30 שנה, ותוקף החוק שנכנס בשנת 1992, שמחייב ממ"ד, לא חל עליהם, ולכן אותם אנחנו רוצים למגן.

עמר בר-לב: חלקם אנשים שקשה להם לנוע, אנשים מבוגרים, חלקם נכים, וכל מקלט ציבורי לא מהווה פתרון אמיתי עבורם.

עמר בר-לב: ואנחנו מדברים על יישובים שנמצאים במרחק של מאות מטרים מהגבול, עד מרחק של כמה קילומטרים מהגבול.

עמר בר-לב: ולכן, כן, אני דורש כאן הצבעה.

עמר בר-לב: לצערי, אין לי אמון בקואליציה שרק תנסה למסמס את החוק הזה ותעביר את זה לדיון בוועדת החוץ והביטחון, וועדת החוץ והביטחון תמסמס את זה ותעביר את זה הלאה.

עמר בר-לב: כך זה לא ייראה.

עמר בר-לב: אני חושב שפרצופה האמיתי של הקואליציה הזאת צריך להיראות.

עמר בר-לב: צריך לראות שאתם מתנגדים, מתנגדים לאבטחת אזרחי ישראל החיים בצפון.

עמר בר-לב: ולכן אני דורש הצבעה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: ההצבעה היא שמית, בהתאם לבקשת המציעים.

יצחק וקנין: הצעת חוק הלוואות למיגון דירות באזורי קו העימות, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת חיים ילין וקבוצת חברי הכנסת – הצבעה שמית.

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח

ג'מאל זחאלקה: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: לא, כבר אי-אפשר לתקן.

ג'מאל זחאלקה: לפרוטוקול, נמנע – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – נמנע רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נמנעת

חמד עמאר: אני מבקש לקרוא שוב את השמות – לאלה שלא ענו.

ירדנה מלר–הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – נמנע מנואל טרכטנברג – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח איתן כבל – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – נגד

חמד עמאר: האם יש מישהו באולם שלא הצביע?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תמה ההצבעה.

חמד עמאר: 49 נגד, בעד – 27, שלושה נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה, והיא יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק זכאות למענק להוספת מרחב מוגן דירתי ומרחב מוגן קומתי ביישובים סמוכים לגבול (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

חמד עמאר: גם בהצבעה הזאת – איפה הממשלה?

חמד עמאר: ביקשתם שמית, נכון?

חמד עמאר: אבקש לעבור – – –

דוד ביטן: הצבעה שמית, הצבעה שמית.

קריאות: – – –

חמד עמאר: יושב-ראש הקואליציה, אתה רוצה הצבעה שמית?

חמד עמאר: בבקשה להקריא את השמות להצבעה שמית, להתחיל בהצבעה שמית.

מיקי לוי: אנחנו בעד, אנחנו בעד.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אני מבקש להתחיל בהצבעה השמית.

חמד עמאר: אבקש לא להפריע.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן כבל, שומעים אותך עד כאן.

חמד עמאר: התחלנו בהצבעה, תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

חמד עמאר: אני מבקש לקרוא את השמות של האנשים שלא נכחו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח איתן ברושי – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד יוסי יונה – אינו נוכח איתן כבל – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – נגד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת סתיו שפיר – אינה נוכחת

חמד עמאר: האם יש מישהו באולם שלא הצביע ורוצה להצביע?

חמד עמאר: תמה ההצבעה.

חמד עמאר: 48 נגד, 33 בעד.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה.

חמד עמאר: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: כרסום בדמוקרטיה, פגיעה בחופש הביטוי וסתימת פיות בחסות משרד החינוך

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא – הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: כרסום בדמוקרטיה, פגיעה בחופש הביטוי וסתימת פיות בחסות משרד החינוך, הצעה לסדר-היום מס' 5418 של חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל רוזין: מי עונה לי?

חמד עמאר: ישיב סגן השר יצחק כהן.

מיכל רוזין: יצחק כהן?

חמד עמאר: סגן השר פרוש ישיב, סגן שר החינוך.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, ביקשתי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית על כרסום הדמוקרטיה, פגיעה בחופש הביטוי וסתימת הפיות בחסות משרד החינוך, כי אנחנו, מאז תחילת כהונת הכנסת העשרים, מתוודעים למשרד חינוך משתיק, פוגעני ומכרסם ביסודות הדמוקרטיה הישראלית.

מיכל רוזין: אתם השתגעתם לגמרי.

מיכל רוזין: השתגעתם לגמרי – הנה, הגיע סגן השר, אולי כדאי שתקשיב לי, שתדע על מה אתה עונה: חמישה ימי מעצר-בית לילדה בת 18 שתלתה כרזה, אולי מוטעית, בוודאי לא קוראת לרצוח אף אחד.

מיכל רוזין: חמישה ימי מעצר, פתיחת חקירה על-ידי היועץ המשפטי לממשלה, כאשר על כל כך הרבה דברים מנהלים כל מיני בדיקות, ובוודאי לא פותחים בחקירות.

מיכל רוזין: קריאות שבר על התמונה ב"בצלאל".

מיכל רוזין: ממש מראים לנו מערכת של חינוך ותרבות ואקדמיה לתפארת, חופש ביטוי.

מיכל רוזין: כמו שאתם פועלים היום לספח קרקעות, לגנוב ולגזול קרקעות, ככה אתם מנסים לספח ולגנוב ולגזול את התודעה, ומשתמשים במשרד החינוך לעיוות הדעת וביטול חוש הביקורתיות של הילדים שלנו, של האקדמיה, של חופש הביטוי, של הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כי מאסתם בביקורת, כי קשה לכם לשמוע את האמת על הדרך הפוליטית שלכם; קשה לכם להתמודד עם הביקורת החברתית, האמנותית, התרבותית.

מיכל רוזין: ומה אתם עושים?

מיכל רוזין: פתאום אתם מאיימים לקצץ תקציבים לתיאטראות, לאקדמיה, לסתום פיות.

מיכל רוזין: אז נכון, אולי לא היה ראוי להציג את תמונת ראש הממשלה לצד חבל תלייה – בהחלט שלא – באופן שמרמז על קריאה אולי לפעולה; אני לא חושבת, הייתה פה ביקורת אמנותית.

מיכל רוזין: אבל התגובות החריפות, המשמיצות, המסיתות, האיומים מצד שר החינוך ושרת התרבות, יותר גרועים מהכרזה של הסטודנטית מ"בצלאל".

מיכל רוזין: מייד מקצצים תקציבים, מעלים תמרור אזהרה מעל מוסד אקדמי אמנותי חשוב, בגלל יצירה אחת בודדת שנתלתה באיזה מסדרון.

מיכל רוזין: ויום לאחר מכן, היועץ המשפטי מאשר לפתוח בחקירה באזהרה.

מיכל רוזין: איפה אתם כשרבני ערים מסיתים נגד נשים, נגד קהילת הלהט"ב, נגד הרפורמים, הקונסרבטיבים?

מיכל רוזין: איפה אתם נזעקים כשבבית-כנסת ברעננה תולים שלטי נאצה עם סכינים, לאיים על קהילת הרפורמים ועל רבנים עם שמותיהם?

מיכל רוזין: איפה אז פתאום אובד לכם חופש הביטוי?

מיכל רוזין: איפה אז ההסתה לאלימות?

מיכל רוזין: למה לא שומעים אתכם כשהדברים האלה קורים?

מיכל רוזין: אתם מנסים לייצר חופש ביטוי אך ורק בגבולות שמתאימים לכם, שנעים לכם על-פי תפיסתכם הפוליטית.

מיכל רוזין: לא פציתם פה כשעיתונאים זומנו לחקירה במשטרה; לא פציתם פה כשארגוני השמאל מושמצים ברשת ויש נגדם רדיפה ודה-לגיטימציה והסתה פרועה.

מיכל רוזין: נגד חברי וחברות כנסת מהשמאל – כל יום; תיכנסו לפייסבוק של אחד מאתנו ותראו את ההסתה וההשמצה נגדנו, את השוביניזם, את המיזוגיניה, את הדברים הנוראיים שכותבים לנו.

מיכל רוזין: על איזה חופש ביטוי בדיוק אתם מדברים ועל איזה חופש הסתה אתם מדברים, על נגד הסתה?

מיכל רוזין: כאשר זה נוח לכם, ההסתה מתקיימת.

מיכל רוזין: גם עכשיו, הפעילות, המעצר של אותו פעיל ימין שכתב חמשיר על הפינוי של עמונה, גם אותו עצרתם.

מיכל רוזין: מה קורה לכם?

מיכל רוזין: מה הפחד הזה מחופש הדעה, מחופש דעות, מלשמוע עמדות של אחרים?

מיכל רוזין: ההסתה שלכם, שמתחילה בראש הממשלה ונשמעת היטב במסדרונות הממשלה – במסדרונות הכנסת – ומשפיעה על דעת הקהל בציבור, היא ההסתה הגרועה ביותר, הקשה ביותר, היא זו ששומעים גם תלמידי ותלמידות ישראל.

מיכל רוזין: כן, היום כל ילד שומע, רואה חדשות, קורא עיתונים, שומעים את הדברים האלה בכל מקום, בפייסבוק.

מיכל רוזין: הכול מפורסם.

מיכל רוזין: הם שומעים את ראש הממשלה, את שרת המשפטים, את שר החינוך.

מיכל רוזין: הם שומעים את הדברים האלה.

מיכל רוזין: הם שומעים את שר הדתות מדבר על הרפורמים, הם שומעים את אמירות ההסתה האלה, את הרבנים, רבני הערים שלהם, שיוצאים ואומרים דברים כמו סוטים וחולים על קהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: השבוע הכריז שר החינוך שהוא פועל לגבש המלצות לכללי אתיקה למוסדות להשכלה גבוהה בנושא פעילות פוליטית ואקדמית.

מיכל רוזין: עוד ניסיון לחדור לתוך נבכי נשמתם של מרצים ומרצות במקום שבו אמור לפרוח החופש האקדמי, אמורה לפרוח הביקורת.

מיכל רוזין: זו המטרה באקדמיה: ויכוח, ביקורת, זירה רעיונית.

מיכל רוזין: אתמול היה יום המורה פה בכנסת.

מיכל רוזין: התגאיתי בכך שהבאתי את המורה שלי, המורה מהתיכון, היום הוא פרופסור, פרופסור דני סטטמן.

מיכל רוזין: הודיתי לו על זה שהוא היה מורה נדיר, יוצא דופן, כי הוא אפשר לי להאמין בעצמי; הוא אפשר לי לחקור ולשאול, ולמחות.

מיכל רוזין: זה מה שהופך מורה למורה לחיים.

מיכל רוזין: זה מה שהופך את האקדמיה למקום כל כך נפלא, שבו אפשר לעורר עמדות, דעות, להגיד הכול, לשאול הכול, לעורר ביקורת.

מיכל רוזין: אבל אנחנו כנראה, כנראה הממשלה שלנו לא רוצה שנהיה חברה חושבת, לא רוצה שנהיה חברה ביקורתית, שלא נשאל למה רוכשים צוללות – מי, איך וכמה, שלא נשאל שום שאלות על התנהלות של משרדי ממשלה, שלא נשאל שום שאלה על חוקים אנטי-חוקתיים, אנטי-דמוקרטיים, של גזלת אדמות; רוצים שנמשיך להאמין ולהגיד אמן לממשלה.

מיכל רוזין: ושר החינוך ממשיך ומפרסם שהוא מוציא חוזר מנכ"ל חדש שקובע כי לא תותר כניסת דוברים של ארגון "שוברים שתיקה" – בפעילותו לערער על עצם הלגיטימיות של גופים ממלכתיים כגון צה"ל ומערכת המשפט.

מיכל רוזין: אז קודם כול, "שוברים שתיקה" הוא ארגון של לוחמים ולוחמות, מפקדים בצבא שיצאו משירות קשה מאוד בשטחים הכבושים, משיטור אזרחי שהם לא חושבים שצה"ל צריך לבצע.

מיכל רוזין: יצאו ואמרו: עד כאן.

מיכל רוזין: אנחנו לא נגד צה"ל, אנחנו לא נגד הצבא, אנחנו לא נגד המדינה.

מיכל רוזין: אנחנו נגד מדיניות הממשלה, אנחנו נגד מדיניות הכיבוש, אנחנו נגד המדיניות ששולחת ילדים וילדות שלנו לשטחים לעשות פעולות נגד אוכלוסייה אזרחית.

מיכל רוזין: ומה ההיגיון?

מיכל רוזין: הרי במשך שנתיים מכניסים לבתי-הספר מפקדים מהצבא מכל החילות, אנשים שיבואו וידברו עם התלמידים לקראת הצבא, יכינו אותם.

מיכל רוזין: האם אנחנו לא רוצים שידברו אתם גם על ערכי מוסר, שידברו אתם מה נכון ולא נכון?

מיכל רוזין: לייצר ויכוח.

מיכל רוזין: הוויכוח הזה, דרך אגב, מתקיים.

מיכל רוזין: גם על אלאור אזריה הוא מתקיים בכיתות בתי-הספר, וזה בסדר, וטוב שכך.

מיכל רוזין: דרך אגב, לא בטוח שבזרמים מסוימים של החינוך אכן מקיימים את הוויכוח הזה.

מיכל רוזין: בזרמים מסוימים של החינוך שואלים שאלות קשות.

מיכל רוזין: אין לי ספק שבמערכת החינוך הממלכתית הציבורית בהחלט שואלים את השאלות.

מיכל רוזין: אני יודעת, כי הילדים שלי לומדים שם והם יכולים לשאול הכול, כמו שהילדים שלי יכולים לבוא הביתה ולשאול אותי שאלות קשות.

מיכל רוזין: הם לא חייבים להסכים עם עמדותי.

מיכל רוזין: אני אשמח מאוד שהם יסכימו עם עמדותי, חינכתי אותם לכך, אבל הם מאתגרים אותי ושואלים אותי שאלות קשות ודורשים ממני לטעון טיעונים ולהוכיח להם את עמדתי.

מיכל רוזין: וכך נכון לעשות גם במערכת החינוך.

מיכל רוזין: מערכת החינוך צריכה ללמד את הילדים, לא חומר, לא ידע.

מיכל רוזין: את זה גוגל עושה יותר טוב מכל מורֶה ומורָה במערכת החינוך.

מיכל רוזין: המורים של היום, המורות, צריכות ללמד לחקור, לחפש ידע, לחפש תשובות, לבקר, להתעקש.

מיכל רוזין: זה היתרון של מערכת החינוך.

מיכל רוזין: אבל שר החינוך שלנו לא רוצה את זה.

מיכל רוזין: שר החינוך גדל במערכת שמשתיקה דעות אחרות – הוא סיפר לי את זה בעצמו – שמשתיקה את האפשרות לשאול שאלות.

מיכל רוזין: אין שאלות במערכת החינוך שבה הוא גדל וצמח.

מיכל רוזין: מערכת החינוך הנכונה היא זו שמאפשרת לכל ילד לשאול שאלות, להתווכח גם עם המורה, להגיד למורה: אתה טועה, אני חושב שאתה טועה, אני חושב אחרת ממך.

מיכל רוזין: למצוא את הטיעונים להוכיח את זה למורה.

מיכל רוזין: אז במקום שנלמד את הילדים שלנו לציית, אם לרוח המפקד ואם לרב, צריך ללמד את הילדים שלנו לשאול שאלות, להיות חקרניים.

מיכל רוזין: ואנחנו – זו הדרך הנכונה לחקור, וזו הדרך שבה, בסופו של דבר, נקבל פה חברה בריאה, צודקת, הוגנת ודמוקרטית.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: עד עשר דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת המציעה מיכל רוזין, החלק הראשון או חלק הארי של דבריה התייחסו למעשה ב"בצלאל" והחלק האחרון בדבריה היה לגבי עצם ההצעה שהיא הגישה.

מאיר פרוש: אני אענה הפוך.

מאיר פרוש: אני אתייחס קודם כול לחלק האחרון שבדברייך ואחר כך אולי אתייחס למה שדיברת, למה שקרה ב"בצלאל".

מאיר פרוש: מערכת החינוך וגם המל"ג אינן עוסקות בסתימת פיות ובפגיעה בחופש הביטוי.

מאיר פרוש: ההפך הוא הנכון.

מאיר פרוש: אלה מוסדות המעודדים שיח אזרחי וחברתי בנושאים אקטואליים שנויים במחלוקת, המצויים על סדר-היום הציבורי – זוהי מהות הלמידה, המחקר, המעורבות החברתית והמצוינות – הן בעבור התלמיד במערכת החינוך והן בעבור הסטודנט במוסד להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: אוי לנו אם לא כך יהיה הדבר.

מאיר פרוש: מערכת החינוך וכך גם המל"ג והמוסדות להשכלה גבוהה רואים חשיבות בשיח ביקורתי המציג את מגוון הדעות ונעשה באופן הוגן ומכבד את כל הצדדים.

מאיר פרוש: שיח ביקורתי הוא אחת מאבני היסוד בחברה דמוקרטית וחיוני בחברה חופשית.

מאיר פרוש: יש בו כדי לעודד לפתיחות, לסובלנות, לדיאלוג ולחשיבה מעמיקה.

מאיר פרוש: על ערכים אלה המשרד לא חושב לוותר.

מאיר פרוש: עם זאת, בבואנו לעסוק בסוגיה זו, עלינו להבחין בין שיח תעמולתי ומפלגתי, כזה הקורא להסתה ועושה דה-לגיטימציה למוסדות המדינה הממלכתיים ובהם צה״ל ומערכת המשפט, לבין שיח פתוח שמהותו ליבון נושאים שנויים במחלוקת בין האוחזים בדעות מנוגדות.

מאיר פרוש: לכן אנחנו נדרשים לסוגיה.

מאיר פרוש: אני מבקש לחלק את דברי לשניים: החלק הראשון יעסוק בפעולות שננקטו עד כה במל"ג בהיבט זה, והחלק השני יתייחס לפעולות שננקטו במערכת החינוך.

מאיר פרוש: חלק א': בעקבות תלונות רבות שהגיעו לאחרונה אל שר החינוך ואל יושב-ראש המל"ג בדבר תופעות מתמשכות של חפיפה בין פעילות אקדמית לפעילות פוליטית באוניברסיטאות ובמכללות, החליט השר למנות את פרופסור אסא כשר לגבש ולנסח המלצות למל"ג בדבר עקרונות להתנהלות אתית ראויה של המוסדות להשכלה גבוהה בתחומי הממשקים בין פעילותם האקדמית ופעילות פוליטית, שיהיו מעין קוד אתי להתנהלות הראויה במקרים אלו.

מאיר פרוש: לשם כך התבקש פרופסור אסא כשר לפגוש את ראשי המוסדות להשכלה גבוהה, מרצים, ראשי הגופים של הסטודנטים בעבר ובהווה ובעלי תפקידים נוספים, דוגמת דיקני פקולטות למשפטים.

מאיר פרוש: עם גיבוש המלצותיו וקבלת ההחלטות הן יובאו לידיעת הציבור.

מאיר פרוש: יודגש כי כבר כיום, בהתאם לגילוי דעת שפרסמה המל"ג כבר ב-2010, בתקופה – לא, מרצ גם אז לא הייתה בקואליציה, אבל לא משנה – ב-2010, חלה על המוסדות להשכלה גבוהה האחריות למנוע ניסיונות של פוליטיזציה בחיים האקדמיים.

מאיר פרוש: אחריות זו נובעת מהמחויבות לחופש אקדמי, והיא חיונית לשמירה על אמון הציבור במערכת ההשכלה הגבוהה ובכל אחד ממוסדותיה.

מאיר פרוש: במקרים שבהם מוגשות תלונות בנושאים אלה, על המוסד לפעול לבדיקתן ולטיפול בהן, לפי הנדרש, בדרכים מתאימות.

מאיר פרוש: בתוקף תפקידה של המועצה להשכלה גבוהה, עליה לוודא שהמוסדות אכן נושאים כראוי באחריות המוטלת עליהם.

מאיר פרוש: המל"ג מקיימת דיאלוג עם המוסדות להשכלה הגבוהה בכל הנוגע ליישום האמור בגילוי הדעת ומסייעת להם בכך.

מאיר פרוש: יחד עם זאת, נמצא כי בפועל החלטה זו בלתי ניתנת להפעלה כמעט, שכן היא נעדרת אמות מידה וחסרת כל פירוט באשר למרכיבים השונים והסוגיות המורכבות העולות מיישומה, ולכן המשרד יצא למהלך הזה.

מאיר פרוש: יודגש: חופש הפעילות הפוליטית, כחלק מחופש הביטוי, הוא זכות יסוד של כל אזרח בישראל, ובכלל זה זכותו של כל מרצה וסטודנט, וכולנו שותפים לחובה לשמור על החופש האקדמי של כל מוסד אקדמי וכל מרצה.

מאיר פרוש: החופש האקדמי הנו ערך יסוד במחקר ובהוראה במוסדות להשכלה גבוהה, המבטיח את המצוינות, משרת את המחקר וההוראה וחיוני להיותה של ישראל חברה חופשית ודמוקרטית.

מיכל רוזין: – – – למה אתם מנסים לאיים עליהם?

מאיר פרוש: עם זאת, כפי שבא לידי ביטוי גם בהחלטות עבר של המל"ג – לא בתקופה שמרצ הייתה בקואליציה – יש למנוע מצב שבו סטודנטים או מרצים יסבלו מדחייה, השתקה, הדרה או אפליה בשל זהותם או בשל השקפותיהם האישיות, ובכלל זה עמדותיהם הפוליטיות.

מאיר פרוש: החופש האקדמי מחייב כל מוסד להשכלה גבוהה לחתור לחשוף בפני הסטודנטים מבט מקיף ככל האפשר של נתונים, תיאוריות, השקפות וטיעונים רלוונטיים בתחומי הידע או המקצוע שהם רוכשים במהלך לימודיהם.

מאיר פרוש: כולנו גם מחויבים לשמור על זכות הסטודנט ללמוד במוסד להשכלה גבוהה מבלי שיחויב להאזין להטפה פוליטית שאין לה דבר עם לימוד התחום המסוים או המקצוע שהוא מעוניין בו.

מאיר פרוש: באותו אופן, חובתנו לשמור גם על זכות הסטודנט להרחיב את השכלתו מבלי להיות נתון ללחץ פוליטי של המרצים.

מאיר פרוש: חלק ב': גם במערכת החינוך נמצא הצורך לחדד את ההנחיות באשר לקיום שיח חינוכי בנושאים שנויים במחלוקת, ובהתאם לזאת חודד לאחרונה חוזר המנכ"ל בנושא חינוך לדמוקרטיה ולאזרחות פעילה – חוזר העוסק בשיח החינוכי על נושאים השנויים במחלוקת – חוזר מנכ"ל תשע"ז, י"א בכסלו התשע"ז, 11 בדצמבר 2016.

מאיר פרוש: בחוזר נקבע כי יש חשיבות לעידוד המורים לנהל בכיתה שיח המתייחס לשאלות של זהות אישית, שיח אזרחי ושיח ערכי, על נושאים שנכון וראוי להגיע להסכמות לגביהם ועל הנושאים ששנויים במחלוקת ציבורית והמעוררים דילמות מוסריות; כל זאת, בתנאי ששיח זה אינו קורא להסתה, לגזענות, לאלימות או להדרה של קבוצות שונות בחברה הישראלית או לדה-לגיטימציה של המוסדות הממלכתיים של המדינה, כגון צה"ל ובתי-המשפט.

מאיר פרוש: בחוזר חודדה המחויבות של הדוברים בבתי-הספר – מורים וגופים חיצוניים – בפני תלמידים לעצם קיומה של מדינת ישראל ולחוק חינוך ממלכתי.

מאיר פרוש: זאת ועוד, לא תותר כניסתם של דוברים שעברו עבירה שיש עמה קלון או גוף הפועל בניגוד לחוקי מדינת ישראל או של גוף שיש בפעילותו לערער על עצם הלגיטימציה או על עצם הלגיטימיות של גופים ממלכתיים, כגון צבא ההגנה לישראל ובתי-המשפט.

מאיר פרוש: הסייגים שצוינו מהווים מסגרת לשיח ונועדו לייצר בהירות בנושא.

מאיר פרוש: נעשתה גם הבחנה בין ביקורת ודיון על מגוון דעות לבין דה-לגיטימציה, הסתה ואי-הלימה למטרות חוק חינוך ממלכתי, שאליו מחויבת מערכת החינוך על כל רבדיה.

מאיר פרוש: צר לי שדווקא חברת הכנסת רוזין בחרה לומר שספרי הלימוד בהבנת הנקרא, ספרות ומולדת – אולי הדברים האלה – הם מדברים על אג'נדה פוליטית.

מאיר פרוש: תהליך כתיבת ובדיקת ספרי הלימוד הוא תהליך מקצועי ונטול פניות, המותאם לתוכניות הלימודים.

מאיר פרוש: כמו כן, בהתייחס לטענות על אי-שוויון בתקצוב בין התלמידים, משרד החינוך מודע לכך שבעבר הייתה לקונה בהקצאת המשאבים.

מאיר פרוש: ועל כן, בהתאמה, יצא לתוכנית לתקצוב דיפרנציאלי בשעות ההוראה בחינוך היסודי ובחטיבות ביניים.

מאיר פרוש: אנו נמצאים כיום בשנה השלישית ליישום התוכנית, אשר תושלם בשנת הלימודים התשע"ט.

מאיר פרוש: יישום התוכנית יביא, בין היתר, לחלוקה שוויונית של משאבים וצמצום פערים.

מאיר פרוש: יחד עם זאת, יודגש שגם ביישום מלא של התוכנית ייתכן מצב שבו בתי-הספר בפיקוח ממ"ד יקבלו תקצוב גבוה יותר; זאת, מאחר שבין היתר הם קולטים אחוז גבוה יותר של עולים חדשים ומתוגמלים על כך בהתאם.

מאיר פרוש: בכל הנוגע לפערים בחטיבות עליונות, מונה צוות משותף למשרד החינוך ומשרד האוצר, שבוחן בימים אלה מודל להפעלה.

מאיר פרוש: הצוות ימסור את ההמלצות שלו עד סוף חודש מרס.

מאיר פרוש: הפעלת מודל תקצוב דיפרנציאלי בחטיבות העליונות יתרום גם הוא לחלוקה שוויונית של משאבים, תוך קידום בתי-ספר מרקע סוציו-אקונומי נמוך.

מאיר פרוש: לסיכום האמור, אני מבקש לציין שמערכת החינוך וגם המל"ג אינן פועלות בשום דרך לפגיעה בחופש הביטוי; ההפך הוא הנכון.

מאיר פרוש: מטרת התיקונים ושימת הסייגים היא לשם מניעת קיומו של שיח שהנו תעמולתי ומפלגתי וכזה הקורא להסתה, לאלימות ולהדרה ועושה דה-לגיטימציה למוסדות המדינה הממלכתיים.

מאיר פרוש: תוכניות הלימודים, גם הן נטולות כל אג'נדה פוליטית, והמשרד עומד על כך גם בשטף הצעות החוק הבאות מבית זה ומבקשות להתערב בתוכני הלימוד.

מאיר פרוש: מערכת החינוך בישראל וכן המל"ג ומוסדות ההשכלה הגבוהה הן המערכות של כלל התלמידים והסטודנטים בישראל על גוניהם, ואין בכוונתנו לשנות עובדה זו.

מאיר פרוש: אני חייב לומר שהבוקר היה לי ויכוח.

מאיר פרוש: היה לי ויכוח – בין כמה חברים, האם חברת הכנסת רוזין, שיש לה הצעה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא חופש הביטוי וסתימת פיות – האם היא תנצל את המקרה של "בצלאל" כדי, עם המקרה הזה, להוכיח שיש סתימת פיות, שיש ניסיון למנוע חופש ביטוי; והעובדה שהנה כבר היועץ המשפטי לממשלה כבר מיהר והסכים שתוגש תלונה ויחקרו את הנערה שתלתה את הכרזה.

מאיר פרוש: אני לא האמנתי שחברת הכנסת רוזין תיקח מקרה, שבמקרה ההפוך – הרי אנחנו יודעים שהיה כבר מקרה שראש ממשלה נרצח, ויש ויכוח גדול, ובעם יש כאלה שעד היום מתעקשים לומר שזו הייתה תוצאה של הסתה, מציבור מסוים.

מאיר פרוש: לא – ודאי שאנחנו יודעים שעשה אדם – – –

חמד עמאר: אדוני סגן השר, צריך לסיים.

חמד עמאר: אני נתתי לך כבר – – –

מאיר פרוש: איך אני יכול לסיים?

מאיר פרוש: אני רק עכשיו מתחיל.

חמד עמאר: לא.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: הזמן שלך מוגבל – –

מאיר פרוש: אבל – – –

חמד עמאר: – – לעשר דקות.

חמד עמאר: נתתי לך עשר דקות – – –

מאיר פרוש: עשר דקות דיברתי על הצעת – – –

חמד עמאר: אז – לא, לא.

חמד עמאר: צריך לסיים, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אני משתדל.

מאיר פרוש: נכון שיש כאלה שהם – אנחנו יודעים הרי שיש אדם אחד שעשה את המעשה הנורא הזה של רצח ראש ממשלה, אבל הוויכוח בעם הוא האם ציבור עמד מאחורי הדבר הזה או לא.

מאיר פרוש: עכשיו, ברגע שעומדים חברי כנסת ממה שקרוי שמאל, ורואים בעין לא טובה את עצם העובדה שקראו לחקירה אחת שלקחה תמונה של ראש ממשלה עם חבל תלייה, אני מתאר לעצמי מה היה קורה אם – – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: – – – מה היה קורה אם חלילה דבר כזה היה קורה והיו לוקחים – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: – – תמונה של ראש ממשלה – – –

מיכל רוזין: – – – את זה אתה לא מזכיר – – –

דוד ביטן: אתה יכול ללכת.

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: אבל אני רוצה לשאול אותה איך בכלל היא מעזה להגיע לכאן ולנצל את המקרה של "בצלאל" – –

מיכל רוזין: תדבר – – –

מאיר פרוש: – – שזו סתימת פיות.

מיכל רוזין: תדבר על ההיסטריה של השלטון.

מאיר פרוש: אני חושב שזה לא הוגן.

מיכל רוזין: תדבר על ההיסטריה של השלטון.

מאיר פרוש: הייתי מאוד רוצה להמשיך – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים – – –

מאיר פרוש: אבל לא – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: אני מפעיל את ההצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: מי בעד ונגד להעביר לוועדת הכנסת?

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת – 22 נגד – 47 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 22, נגד – 47.

חמד עמאר: ההצעה לסדר-היום יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת יואב קיש.

חמד עמאר: ההודעה מחייבת הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה ביום ו' בחשוון התשע"ז, 7 בנובמבר 2016, על פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, הידוע בכינויו חוק ההסדרים, והעברת פרק ח' כולו, העוסק במסים, לדיון בוועדת הכספים.

): ועדת הכנסת החליטה היום להציע לכנסת כי סימן ג' של פרק ח' האמור, שעניינו מיסוי חברי קיבוץ, יעבור לדיון בוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו בהצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכנסת – 62 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את פרק ח', סימן ג', בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, מוועדת הכספים לוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 62, נגד – 1, אין נמנעים.

חמד עמאר: הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלה.

חמד עמאר: סכנת סגירתו של מעון "רעות" לילדים בסיכון

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 5340, 5343 ו-5361: סכנת סגירתו של מעון "רעות" לילדים בסיכון.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סויד?

חמד עמאר: אינה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נחרדתי לשמוע – אדוני שר הרווחה, אם תיתן לי חצי דקה, לא יותר – –

חיים כץ: גם שעה.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אחר כך תמשיך – – –

חמד עמאר: אני לא נותן לו.

חמד עמאר: שלוש דקות.

מיקי לוי: – – אני מדבר בעניינים שקשורים במשרדך.

חיים כץ: – – –

מיקי לוי: אדוני שר הרווחה, שרים, חברי כנסת – –

חיים כץ: שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

מיקי לוי: אדוני שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

מיקי לוי: זה עוד קשה לנו, אדוני השר.

מיקי לוי: זה ארוך.

מיקי לוי: – – נחרדתי שוב לשמוע שעוד מעון "רעות" לילדים בסיכון עומד בפני סכנת סגירה, ונזעקתי לדוכן הזה כדי להעביר את רוע הגזירה מן הארץ.

מיקי לוי: המעון הזה – שבו מדובר – מעניק טיפול ל-24 ילדים בני שמונה עד 14.

מיקי לוי: אתם שומעים את זה?

מיקי לוי: שמונה עד 14.

מיקי לוי: זה המוצא האחרון של הילדים האלה, הנמצאים בסכנת הידרדרות לעבריינות או לאשפוז פסיכיאטרי.

מיקי לוי: חשוב שנבין כולנו: המעון הזה הוא רשת הביטחון האחרונה בעבור הילדים הללו.

מיקי לוי: אם המעון הזה ייסגר, הילדים הללו ימצאו את עצמם במסגרות של אשפוז בבית-חולים פסיכיאטרי או ישהו במוסד סגור לנוער.

מיקי לוי: זה פשוט להרוס להם את העתיד ואת החיים.

מיקי לוי: אני יושב בוועדת הכספים בשנתיים האחרונות ורואה איך מיליארדי שקלים עוברים מצד לצד ומיד ליד.

מיקי לוי: במקרים לא מועטים, הוצאות תקציביות הזויות.

מיקי לוי: כאן מדובר בסכומי כסף קטנים יחסית.

מיקי לוי: לא ייתכן שמוסד כזה ייסגר והילדים הללו יינזקו ויימחקו.

מיקי לוי: זה בלתי מתקבל על הדעת, והלב שלי כואב.

מיקי לוי: משרד הרווחה צריך להעביר, אדוני השר, לעמותת "אור שלום" את הכסף, אחרת המעון ייסגר.

מיקי לוי: הם כבר קיבלו את ההחלטה בלית ברירה.

מיקי לוי: זה אומר שיש החלטה לסגור את המעון הזה, ואותם ילדים ייזרקו לרחובות.

מיקי לוי: לפני שנה ניתנה התחייבות שלטונית מראשי משרד הרווחה שהסכומים המועברים פר-ילד לא ייפגעו, ועל סמך ההחלטה הזאת הוחלט שהמעון יישאר פתוח לפחות שלוש שנים נוספות.

מיקי לוי: בניגוד להבטחות, מכובדי שר הרווחה והשירותים החברתיים, קוצץ – כמו שאני מבין – התשלום לכל ילד ב-1,870 שקלים בחודש, וזה יגרום לגירעון של מיליון שקלים וחצי בשנה.

מיקי לוי: זה דבר בלתי אפשרי שיביא בתוך 90 יום לסגירתו.

מיקי לוי: בשנה שעברה אתה עמדת לימיני, אדוני שר הרווחה, ובהתערבותך האישית מנענו את סגירת המעון הזה.

מיקי לוי: צריך להבין שהוצאות התפעול של המעון גבוהות, והוועד המנהל של עמותת "אור שלום" מוסיף בעצמו תקציב של 700,000 שקל בשנה.

מיקי לוי: עם זאת, רוב תקציבו של המעון מבוסס על כספים המועברים ממשרד הרווחה וממשרד החינוך.

מיקי לוי: מכובדי השרים, אדוני השר, אני מבקש ממך ומכל חברי הכנסת מהקואליציה – מדברים כל הזמן גבוהה על השכבות החלשות – –

חמד עמאר: אני מבקש לסיים.

מיקי לוי: – – זה בדיוק המקום לקיים הבטחות.

מיקי לוי: אי-אפשר להשליך לפח את עתידם של 24 ילדים בסיכון.

מיקי לוי: אם איננו מסוגלים לדאוג שמעונות כאלה, שהם הסיכוי האחרון של ילדים בסיכון בישראל, יישארו פתוחים, אנחנו והחברה הישראלית כולה נמצאים בבעיה חמורה.

מיקי לוי: אני קורא לך, אדוני מכובדי, שר הרווחה, להיאבק כמו שאתה יודע להיאבק.

מיקי לוי: כשאתה רוצה משהו, אתה מצליח להשיג אותו; אני מכיר אותך כבר ארבע שנים.

מיקי לוי: אני מבקש ממך לבדוק את האפשרות להעביר מייד את הכסף ולמנוע את סגירתו של המעון הזה.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי?

חמד עמאר: אינה נוכחת.

חמד עמאר: ישיב שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פנימיית "רעות" היא מסגרת טיפולית כוללנית חוץ-ביתית המוגדרת כפנימייה פוסט-אשפוזית חשובה, ותיקה ומוערכת על-ידי שירות ילד ונוער במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: מתחנכים בה כ-24 ילדים בגיל שמונה עד 13.

חיים כץ: מדובר בנערים שסובלים מהפרעות רגשיות והתנהגותיות קשות.

חיים כץ: עמותת "אור שלום" מפעילה את הפנימייה.

חיים כץ: המשבר התחיל עם זכיית עמותת "אור שלום" במכרז להמשך הפעלת מעון "רעות".

חיים כץ: ההחזר של המשרד עומד על מקסימום.

חיים כץ: מיקומה של הפנימייה באזור מלחה בירושלים ושכר הדירה הגבוה שהם משלמים, נוסף על תחשיב לא נכון – כל אלה הביאו אותם לגירעון.

חיים כץ: יש לציין ש"אור שלום" מנסים כבר עשור למצוא מיקום חדש לפנימייה ללא הצלחה.

חיים כץ: בעקבות זאת, הם החליטו לא לממש את המכרז.

חיים כץ: התקיימו דיונים בניסיון לסייע בבניית תוכנית להמשך הסיוע ל"אור שלום" למשך שלוש שנים נוספות ולמצוא דרך לשמור להם את התעריף.

חיים כץ: במקביל, "אור שלום" התחייבו למצוא מקום חלופי.

חיים כץ: אולם המתווה לא קיבל אישור משפטי מהמשרד.

חיים כץ: מה לעשות, אנחנו עובדים אצל עורכי-הדין.

חיים כץ: אם אתה לא יודע את זה עד היום, אז הנה, אורלי, אמרתי לך – שידע שאנחנו עובדים אצל עורכי-הדין.

חיים כץ: הפעם, להבדיל מפעמים קודמות, משבר "רעות" הפך להיות חלק ממשבר תקציבי כולל של "אור שלום".

חיים כץ: נטל האשראי של העמותה, ריביות בהיקף של חצי מיליון שקל בשנה, הפעלת הנהלה של ארגון גדול שמתוקצבת על-ידי המשרד, בתוספת גירעון תקציבי מתמשך בהפעלת 21 מעונות-יום משפחתיים; וכן פער בין מספר הילדים השוהים בפועל במשפחות אומנה ובמסגרות אחרות לבין התשלומים שמעביר המשרד כפוף להודעות מאושרות בידי הרשויות המקומיות – הביאו את "אור שלום" להכריז על מצב חירום של הארגון כולו, המחזיק כ-1,400 ילדים באומנה במסגרות שונות.

חיים כץ: בעקבות משבר זה, עמותת "אור שלום" הוציאה למשפחות האומנה מכתבים שבהם נאמר שהעמותה לא תעביר להם את התשלומים המגיעים להן כהוצאות מיוחדות, לא תשלם למשפחות האומנה הטיפוליות ולא תפריש את ההטבות הסוציאליות לעובדים.

חיים כץ: הפרשת ההטבות הסוציאליות לעובדים – זו אינה פגיעה חדשה; התברר לנו שעמותת "אור שלום" בשנה האחרונה פגעה בתנאי העבודה של העובדים שלה ולא העבירה להם תשלומי פנסיה.

חיים כץ: העובדים הסוציאליים התארגנו לפעולה עם איגוד העובדים הסוציאליים.

חיים כץ: עמותת "אור שלום" ביקשה מהמשרד שתי בקשות סיוע: האחת, תשלום חובות בגין השמות שלא הועברו למשרד על-ידי המחלקות לשירותים חברתיים, בהיקף של 2 מיליון – –

אורלי לוי אבקסיס: איך אתה יכול לעשות השמות בלי המשרד?

חיים כץ: – – המחאת זכות מהמשרד בגובה 3–5 מיליון ש"ח כערבות לאשראי.

חיים כץ: המשרד חתם על ההשמות והעביר ל"אור שלום", ב-7 בדצמבר 2016, סך של 6 מיליון ש"ח, מהם 2 מיליון החזר חובות בגין השמות של הרשויות המקומיות, החזר הוצאות והחזר שכר דירה.

חיים כץ: לגבי המחאת זכות, נדרש אישור מהאוצר והחשבות, והוא טרם התקבל.

חיים כץ: לפני כשבועיים המשרד קיבל הודעה מעמותת "אור שלום", שהוועד המנהל של הארגון החליט על סגירת "אור שלום" בתוך 90 יום, כלומר, עד 1 במרס 2017.

חיים כץ: נעשו מאמצים על-ידי המשרד – אני לא רוצה להגיד לך פה, המנכ"ל שהלך לעולמו השקיע בזה ימים ולילות, וגם אתה לא רוצה שאני אתן תשלום על ילדים שאינם.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר – – – בין ההשמות להשמות בפועל?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה.

חיים כץ: המספרים, יש ילדים שהיו ועזבו, והם לא מדווחים ומקבלים כסף בשבילם.

אורלי לוי אבקסיס: זה כמו – – –

חיים כץ: לא יודע "כמו", את זה מישהו אחר כבר יבדוק.

אורלי לוי אבקסיס: ונגיד – – –

חיים כץ: רגע, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה אמור להיות בנפרד, לא חוסר – – –

חיים כץ: כן, אבל אני צריך – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון, אבל אתה – – –

חיים כץ: אבל אני לא מנהל את הארגון.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה אתה – – –

חיים כץ: אני לא מנהל את הארגון.

חיים כץ: אני לא משלם להם משכורות, אני לא מנהל את ההוצאות – אני לא עושה את זה.

מיקי לוי: אדוני השר, אין לי בעיה שלא – – – את העמותה.

חיים כץ: כן, אבל אם אין עמותה – אין כלום.

מיקי לוי: – – –

חיים כץ: תן לי לענות לך.

מיקי לוי: – – –

חיים כץ: תשמע, נכון, יש יותר, יש מיליון ו-400,000 – – –

מיקי לוי: אני פה רק בשביל 24 ילדים – – –

חיים כץ: – – – על דוח העוני.

מיקי לוי: הם ילכו לבית-חולים פסיכיאטרי.

חיים כץ: הם לא ילכו, ימצאו להם מקום.

מיקי לוי: זה מה שאני רוצה.

חיים כץ: – – – צריך אולי לפעמים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: – – – אולי לפעמים צריך ליצור שבר.

חיים כץ: תראה, אתה יודע מה היתרון שלי, שאני באתי למשרד?

חיים כץ: שאף אחד לא יכול לאיים עלי בשביתות.

חיים כץ: אני מבטיח, באיזה גוף שאני מנהל, כשתחתי ירצו לשבות, אני אדאג שאף עובד לא יפר שביתה.

חיים כץ: אם הוועד יחליט על שביתה, אני אדאג שאף עובד לא יפר שביתה, ושיהיה בשביתה כמה שהוא רוצה, כי זאת זכותו.

חיים כץ: אבל אני אדאג שהעסק יהיה מדווח ומסודר כמו שצריך.

חיים כץ: ואם אני משלם – תראה, אני בתקציב חסר; אני בתקציב חסר ואני בורר לאיזה אנשים אני עוזר בתקציב שלי.

חיים כץ: ואם אני נותן למישהו מה שלא מגיע לו, אני לוקח ממישהו אחר שכן מגיע לו, ואני לא שם.

חיים כץ: אם היה לי כסף כמו חול, ואללה – אני נותן.

חיים כץ: אבל אני מנהל את המשרד ב-8 מיליארד שקל.

חיים כץ: אתה יודע כמה אני צריך?

חיים כץ: 70.

חיים כץ: אתה צריך להבין את זה.

מיקי לוי: אני מבין את זה.

חיים כץ: אה, יפה.

קריאות: – – –

חיים כץ: יש לציין שעל-פי ההסכם, על "אור שלום" להודיע על סגירה חצי שנה מראש.

חיים כץ: הם הודיעו שהם סוגרים בתוך שלושה חודשים; הם צריכים להודיע חצי שנה מראש.

חיים כץ: מנכ"לית הארגון ציינה: זה תפקידו של הוועד המנהל להחליט.

חיים כץ: עד כה, טרם קיבלנו כל החלטה.

חיים כץ: זאת אומרת, אני לא יודע מה קורה אתם, לא יודע.

חיים כץ: להערכתנו, למעון "רעות" אין היתכנות כלכלית במקום הפיזי שבו הוא שוהה ובאופן שבו המסגרת פועלת: שכר דירה גבוה במסגרת קטנה עם עלויות תפעוליות גדולות.

חיים כץ: על שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים והמשרד למצוא פתרון לילדים.

חיים כץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: מה אתה מציע, אדוני השר?

חיים כץ: מה שהוא רוצה.

חיים כץ: אני חושב שאפשר להסתפק בהודעת השר.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: אם הוא אמר שהוא דואג ל-24 הילדים שם, זה מספק אותי.

חיים כץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, יופי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שאנחנו מסתפקים בתשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: יופי.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: כן, חבר הכנסת מיקי לוי אמר שהוא מסכים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה מסכים להסתפק בתשובת השר?

מיקי לוי: אמר השר: אני דואג ל-24 הילדים.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לראשונה בישראל: יהודים ניסו להפסיק תפילה בבית-כנסת תוך חילול שבת

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום הבאה – לראשונה בישראל: יהודים ניסו להפסיק תפילה בבית-כנסת תוך חילול שבת, הצעה מס' 5412.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, כבוד חברי הכנסת, נבלה נעשתה בישראל כאשר באו אנשים לבית-כנסת לא בשביל להתפלל אלא בשביל לעשות פרובוקציה.

ישראל אייכלר: זה קרה בעיר ערד – כנראה המשכו של הכותל המערבי, כנראה זו תהיה תופעה; באו בשבת עם טלפונים, לא בשביל להתפלל אלא כדי לעשות פרובוקציה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה למקד את כל דברי בערד, כי ערד עצמה היא רק סימפטום וסכנה שיכולה להתפשט בכל הארץ.

ישראל אייכלר: היה הייתה ראש עיר בערד שלא הייתה דתית – לא נציגה של מפלגה דתית, סליחה – והיא ייצגה ציבורים חילוניים, ושמה טלי פלוסקוב.

ישראל אייכלר: היום היא סגנית יושב-ראש הכנסת וחברת הכנסת; יש לנו הכבוד שהיא יושבת פה.

ישראל אייכלר: לא היה קל, והיא לא ויתרה על שום דבר, לא רק על זכויות של הציבור החילוני אלא גם על הצרכים של הציבור החרדי, כמו כל ראשי הערים, שיש אתם בעיות, אבל היא ידעה והבינה שהיא צריכה לכבד, כמו חבר הכנסת מאיר כהן מדימונה, שידע לכבד אנשים חרדים ואחרים, ורוב ראשי הערים יודעים את זה.

ישראל אייכלר: אבל בשנים האחרונות יש תופעה שראשי ערים לא רוצים חרדים בעריהם, עד כדי כך שגילה אתמול חבר הכנסת אלי כהן מכולנו, שבשנת 1997, אדוני היושב-ראש, בנו בארץ 17,000 דירות של שלושה חדרים; בשנת 2015 – רק 3,000 דירות של שלושה חדרים בכל רחבי הארץ.

ישראל אייכלר: הווי אומר שלא רק חרדים לא רוצים, לא רוצים אנשים שאין להם אפשרות לקנות דירות של ארבעה וחמישה חדרים.

חיים כץ: או שרוצים מעט ילדים.

ישראל אייכלר: או מעט ילדים, כמו שאומר שר הרווחה.

ישראל אייכלר: בכל אופן, הציבור החרדי הכי סובל מזה.

ישראל אייכלר: אבל מה שהיה בערד הוא הרבה יותר חמור.

ישראל אייכלר: ראש העיר הנבחר עתה היה מוכן לשבת לשיחות קואליציוניות, אף שבזמן הבחירות הוא עלה על גל של אנטי-חרדיות קשה מאוד.

ישראל אייכלר: אבל הוא ישב עם הנציגים החרדים, ודובר על קואליציה, והייתה אפילו הצעה שגם אם הם לא נכנסים לקואליציה, הם יקבלו את תנאי החינוך ובתי-הכנסת שלהם.

ישראל אייכלר: והוא אמר, ויש לנו פה עד, השר, הרב ליצמן – אני מקווה שהוא גם ידבר – הוא אמר לו: אבל תתחייב שחרדים לא באים יותר.

ישראל אייכלר: וזה דבר חמור ביותר.

ישראל אייכלר: תארו לעצמכם שראש עיר יאמר: אני לא רוצה אזרחים ערבים בעיר שלי, או אזרחים רוסים בעיר שלי.

ישראל אייכלר: אני גרתי באשדוד.

ישראל אייכלר: לפני 39 שנים באנו, חסידי גור וחסידי בעלז, וראשי הערים אמרו:

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים אתכם – היו שם גם אנשים שלא רצו, אבל לא עלה על הדעת שהם יגידו שהם לא רוצים.

ישראל אייכלר: להפך, הם רצו חרדים, והם הביאו גם הרבה עולים מרוסיה, וכולם חיים בשלום.

ישראל אייכלר: חסידי גור בערד, באשדוד ובכל מקום לא עושים פרובוקציות, והם אנשים שלא עושים הפגנות אלימות, והם אנשים שמשתפים פעולה; לא רק משתפים פעולה: בונים בתי-חולים, בונים חדרי מיון קדמיים, ולא רק מפני שהשר ליצמן הוא שר הבריאות, וגם מכון דיאליזה.

ישראל אייכלר: את היית, ראשת העיר לשעבר, כשהיה העניין של שדה-בריר.

ישראל אייכלר: לכל תושבי ערד נשקפה סכנה, וליצמן עמד ראשון שם, כך שאין פה עניין של אנשים שמפריעים לאחרים או רוצים להשתלט על עיר.

ישראל אייכלר: ראש העיר הזה הוציא צווי הריסה לסוכות, דבר שלא היה בהיסטוריה כמעט.

ישראל אייכלר: מספרים בהיסטוריה שבית-המשפט פסק שעד שבעה ימים צריך להרוס את הסוכה; פה בית-המשפט נתן 15 יום.

ישראל אייכלר: יש סיפור – אני רוצה שהרב ליצמן יאשר את זה או לא – העוזר של הרב ליצמן טוען, והוא אישר את זה היום באוזני, שכאשר הוא ניסה להגיע להסכם עם ראש העיר, אמר לו יאיר לפיד בעצמו, יושב-ראש יש עתיד: טרפדתי לכם את ההסכם עם הבוס שלך.

ישראל אייכלר: לכן, אדוני היושב-ראש, אני בא ואומר – הסיפור של ערד הוא סיפור כאוב וצריך לסדר אותו.

ישראל אייכלר: אני מקווה שיסדירו אותו, ואני רוצה לשבח את חבר הכנסת מאיר כהן, שאמר שהוא רוצה להיכנס לעניין הזה.

ישראל אייכלר: אבל התופעה הזאת, שראשי ערים מסיתים המונים נגד ציבורים חרדיים – זה דבר חמור ביותר.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להרחיק לכת עד למדינות שכנות – מה קורה כשיוצרים מלחמות דת בין תושבים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש שהמליאה תדון בעניין הזה.

ישראל אייכלר: אם השר יבקש ועדה, אז אני ארצה את ועדת הפנים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבריאות, חברי חברי הכנסת, אני מזועזע ממה ששמעתי על מה שקרה בערד.

דוד אזולאי: לאן הגענו?

דוד אזולאי: איך קורה מצב שאין גבול להתפרעות?

דוד אזולאי: להיכנס לתוך בית-כנסת, מקום של קדושה, מקום של הפרדה מחיי העולם הזה והתחברות לקודש, לבזות אנשים שבאו להתפלל בבית-הכנסת.

דוד אזולאי: אותם אנשים שלא העזו – להיכנס לבית-הכנסת ולכבד, ונכנסים כולם בדחילו ורחימו למקום של קודש, כאן העזו ועשו מעשה שלא ייעשה.

דוד אזולאי: להיכנס לתוך בית-כנסת שאנשים מתפללים בו, ילדים שוהים בו, שבאו להתפלל עם ההורים, לראות מעשה נורא ואיום – רבותי, זה לא בא ביום אחד; זה תהליך הולך ומתמשך.

דוד אזולאי: כאשר אותו ראש העיר העז ובא וסילק את העירוב בעיר – ואני מנהל אתו דין ודברים למעלה משנה לבוא ולהחזיר את העירוב.

דוד אזולאי: הוא דורש היתרי בנייה, דורש כל מיני המצאות על מנת לפגוע בעשיית העירוב.

דוד אזולאי: אז מה הפלא שראש עיר כזה מרשה לעצמו לפגוע בדבר הקדוש ביותר לעם ישראל?

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד את זה, היות שיושבים כאן באולם כרגע ראשי ערים, ואני מכיר ומוקיר את פעולותיהם של חלק גדול מראשי העיר במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אנחנו במשרד לשירותי דת משקיעים המון כסף במבני דת, ואני יודע שחלק גדול מראשי הערים לא רק שעוזרים לנו אלא הם שותפים בבניית בתי-כנסת ומקוואות, ואכפת להם שיהיה עוד בית-כנסת ועוד מקווה בעיר.

דוד אזולאי: אבל כאשר אדם כזה קם ונותן גושפנקה להתפרעות בתוך בית-כנסת, מורי ורבותי, זה צריך להדאיג את כולנו.

דוד אזולאי: הדבר היותר-מדאיג – כשזה מתחיל בכותל, כאשר נשים נכנסות בצורה מחוצפת, בערמומיות, לתוך הכותל, ומבזות את הדבר הקדוש ביותר – את ספרי התורה, מכניסים אותם כדי לבזות; בסופו של דבר מגיעים גם לערד, עיר בדרום, עיר שקטה.

דוד אזולאי: ביקרתי במקום הזה, אני מכיר את הציבור הזה.

דוד אזולאי: הלוואי, הלוואי.

דוד אזולאי: ואנחנו יודעים מה הקהילה הקדושה הזאת שבאה לערד – איזו תרומה איכותית יש לה לעיר, כאשר – מי מגיע למקומות האלה?

דוד אזולאי: מי מוכן בכזאת מסירות נפש לעזוב את ירושלים, לעזוב את בני-ברק, לעזוב את אשדוד, ולבוא לגור בערד, עם כל הקושי שבדבר?

דוד אזולאי: אבל מגיעים.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: כי זאת מסירות נפש; זאת התיישבות אמיתית של ארץ-ישראל, שכל אחד רוצה לראות אותה.

דוד אזולאי: אם אני מדבר על התיישבות, זה אותם אנשים שגרים בפריפריה, אם בצפון, אם בדרום.

דוד אזולאי: הם מגיעים למקומות האלה.

דוד אזולאי: על כך אנחנו צריכים להודות.

דוד אזולאי: אבל, אדוני היושב-ראש, כאשר פוגעים בילד יהודי חרדי שלומד בתלמוד-תורה, ולאו דווקא פגיעה פיזית; כאשר יהודי בעל חזות חרדית הולך ברחוב ופוגעים בו – אחר כך מגיעים לכותל ומבזים את המקום הקדוש.

דוד אזולאי: הגדילו לעשות כאשר נכנסו לתוך מקדש מעט.

דוד אזולאי: אני אומר לכם, חברי, זאת שערורייה.

דוד אזולאי: אם דבר כזה היה קורה באירופה הנאורה, אנחנו כאן היינו זועקים לשמים והיינו אומרים שזאת אנטישמיות.

דוד אזולאי: אבל כשזה קורה אצלנו, זה בסדר; זה חרדים, זה אזרחים סוג ב'.

דוד אזולאי: אפשר לפגוע בהם, אפשר לבזות אותם – לא נורא, לא קרה כלום.

דוד אזולאי: אבל הדבר הזה, לצערי הרב, פגע פגיעה קשה.

דוד אזולאי: אני, במסגרת הכאב שלי, פניתי לשר לביטחון פנים.

דוד אזולאי: אני אומר לכם את האמת, אני לא יודע מה הזכות שנפלה בחלקי להשיב על זה.

דוד אזולאי: מי שהיה צריך להשיב זה השר לביטחון פנים.

דוד אזולאי: אני שואל: איפה המשטרה?

דוד אזולאי: כאשר קורה דבר כזה – למה לא ראינו אותם?

דוד אזולאי: למה המשטרה לא נכנסה ובדקה מי הם האנשים הפורעים האלה שצריך לעצור אותם?

דוד אזולאי: פניתי לשר לביטחון פנים השבוע במכתב.

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה – אני לא צריך תשובה; אני צריך מעשים.

דוד אזולאי: אני צריך שייתן הנחיה לאנשים שלו באזור שיפעלו.

דוד אזולאי: אני אקריא לכם את המכתב.

דוד אזולאי: המכתב שלי מתחיל קשה: שומו שמים, הזדעז

דוד אזולאי: עי ארץ על חילול הקודש, כאשר קבוצת פורעים נבערים מדעת העזו לדרוך ברגל גסה על מפתן בית-מקדש מעט, הלוא הוא בית-הכנסת, ובעזות מצח שאין לה תקדים במדינת היהודים נכנסו וביזו את השכינה ובעטו בכל הקדוש לעם היהודי, תוך פגיעה קשה ברגשותיהם של רוב העם היושב בציון.

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה – לסיום אני כותב:

דוד אזולאי: כולי תקווה שגורמי אכיפת החוק שעליהם אדוני השר לביטחון פנים אמון יעשו כל אשר לאל ידם כדי להשיב את השקט לעיר הדרומית, שידעה ימים יפים ושקטים יותר, ולהימנע מתקריות מיותרות, אשר לא תורמות לשיח האחדות והשלום בעיר.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את נוכחותה של ראש העיר לשעבר של העיר ערד.

דוד אזולאי: במסגרת תפקידי הקודמים ביקרתי אצלך וראיתי את ההתנהלות; ראיתי מה הייתה התרומה שלך לעיר, ואני בטוח שגם היום יש לך מה לתרום.

דוד אזולאי: אני מציע שכאישה שהייתה ראש עיר וכמי שיושבת כאן בקואליציה הזאת, יחד עם ידידי חבר הכנסת מאיר כהן – שגם הוא ראש עיר מהפריפריה, ואתם מכירים פריפריה, כמה מסירות נפש, אנשים שעזבו את כל הטוב שבעולם כדי לגור במקומות האלה – טוב שתיכנסו בעובי הקורה, והאנשים שם – יירגעו הרוחות.

דוד אזולאי: במיוחד שתהיה פנייה לראש העיר, כי אני חושב שיש לו תרומה.

דוד אזולאי: אני אומר לכם את האמת, אני לא מכיר אותו, אבל עצם העובדה – כשאני פניתי אליו וביקשתי ממנו לפעול להחזיר את העירוב, שבשביל יהודי, כשאין עירוב בשבת, יש לזה השלכות קשות; הוא לא יכול לצאת מחוץ לבית ולקחת אתו – שום דבר הוא לא יכול לקחת אתו.

דוד אזולאי: דבר שהוא עשה – וביקשתי ממנו, פניתי אליו בכל דרך – –

קריאה: – – –

דוד אזולאי: כן, הנוכחי.

דוד אזולאי: – – ולצערי הרב, לא רק שלא זכיתי לפתרון – אפילו לא למענה.

דוד אזולאי: עם איש כזה הכול אפשר שיקרה.

דוד אזולאי: לכן, אני מצפה גם מהמשטרה שתפעל, אבל אני חושב שתפקידנו כאנשי ציבור, יותר מהמשטרה – צריך לפעול כדי להרגיע את הרוחות, כי למטבע יש שני צדדים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

חמד עמאר: בשם הממשלה ישיב גם השר יעקב ליצמן.

חמד עמאר: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה שקרה בערד בשבת זה לא סתם רק בגלל ערד; זה לא עניין של המאבק הפוליטי שם.

יעקב ליצמן: אני אומר מילה אחת גם על המאבק הפוליטי, היות שהייתי נוגע בדבר, הייתי מעורב בזה אישית.

יעקב ליצמן: שמעתי את ראש העיר מדבר בכלי התקשורת כל מיני שטויות ושקרים, אז אני אתקן כמה דברים על מה שקרה.

יעקב ליצמן: אבל קודם כול אני רוצה לומר לידידי מאיר כהן שיושב כאן:

יעקב ליצמן: ברור לך שמה שקרה בליל שבת – מחר זה בחדרה, מחרתיים זה בגדרה; יכול להיות בקריית-היובל בירושלים.

יעקב ליצמן: יבוא מישהו, לא מוצא חן בעיניו שיש בית-כנסת, הוא יארגן 20 איש – לא צריך יותר – ייכנסו במשך התפילה, יתחילו להפעיל טלפונים, יתחילו להביא משרוקיות, יתחילו לשיר כל מיני שירים באמצע.

יעקב ליצמן: זאת קדושת בית-כנסת שאתם ידעתם, שההורים שלכם ידעו?

יעקב ליצמן: ברור לכם שלא, אבל זה מה שקרה.

יעקב ליצמן: יש לך בעיה עם בית-כנסת, תלך לבית-משפט, אבל מה לעשות, הוא הסית את בית-המשפט על בית-הכנסת.

יעקב ליצמן: הוא הוציא צו פינוי, בית-משפט לא אישר את זה, הוא נגד זה.

יעקב ליצמן: אז אם לא הולך בזה – מתחילים בכוח, מכניסים.

יעקב ליצמן: בכוח, זה דין אחר לגמרי; פוליטי, אני אסתדר אתו.

יעקב ליצמן: אני מאשר כל מילה שהרב אייכלר אמר כאן שהוא אמר לי בפגישה הראשונה, ואתה יודע את זה, מאיר כהן.

יעקב ליצמן: אתה יודע את זה ממקור ראשון, שהוא אמר לי: לא רוצה יותר חרדים בערד.

יעקב ליצמן: מה שיש, יש, לא רוצה יותר.

יעקב ליצמן: הוא מנסה לגמגם בימים האחרונים שזה לא נכון, ואתה יודע שזה אמת, ניסית לתווך.

יעקב ליצמן: ולכן, אני אגיד לכם עוד דבר.

יעקב ליצמן: אתה היית ראש עיר, נכון?

יעקב ליצמן: אתה יודע שבסוכות האחרון, בחג, ראש העיר הזה הוציא צווי הריסה נגד הסוכות.

יעקב ליצמן: השופטים, מה לעשות, רבותי, קיבלו את צו ההריסה, הלכו לבית-משפט, נתנו לו 15 יום.

מאיר כהן: נגמר החג.

יעקב ליצמן: בטח, נו, אז יותר חכמים ממנו.

יעקב ליצמן: אתה מבין לבד מההחלטה הזאת מה פירוש הדבר הזה.

יעקב ליצמן: הם לא הבינו את זה.

יעקב ליצמן: בא היועץ המשפטי של העיר, של ערד, לא פחות ולא יותר, הוא אומר על בית-כנסת שזה סכנה לציבור, שלום הציבור – סכנת שלום הציבור.

יעקב ליצמן: יש לי התצהיר בכיס כאן.

יעקב ליצמן: אם אתם רוצים, אני יכול להקריא לכם גם כן.

יעקב ליצמן: איפה אנחנו נמצאים?

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על זה שהוא לא רצה לתת כיתות חינוך, אני לא מדבר על כל מה שהוא עשה נגדנו, בזה אני יודע להסתדר לבד; תאמין לי, אני יודע להסתדר לבד.

יעקב ליצמן: קיבלנו את כיתות החינוך כי שר החינוך ומנכ"לית משרד החינוך החליטו: חינוך שווה לכולם.

יעקב ליצמן: ואתם יודעים שהוא לא רצה לתת לנו גני-ילדים, והכריחו במשרד החינוך לבנות חדשים, כך שיש לו 17 גני-ילדים ריקים בעיר – 17 גני-ילדים ריקים, כי יש לו הגירה שלילית.

יעקב ליצמן: אין לו מה לעשות אתם.

יעקב ליצמן: הוא מכניס כל מיני דברים, מוזיקה, וכל מיני שטויות, העיקר לא לתת למי שצריך גני-ילדים.

יעקב ליצמן: ואנחנו שנה שלמה התגלגלנו במדרגות, בכל מיני מקומות בעיר, והרסנו חינוך של שנה שלמה בעיר.

יעקב ליצמן: פוליטיקה, פוליטיקה – בואו נתמודד עם פוליטיקה בכנסת.

יעקב ליצמן: בעירייה אל תכניס אותי לקואליציה, לא צריך טובות, לא ביקשתי גם.

יעקב ליצמן: אמרתי לו: אתה רוצה, קואליציה; לא רוצה, אופוזיציה.

יעקב ליצמן: אבל תן מה שמגיע – חינוך.

יעקב ליצמן: לא מגיע לילד, ילדה, בגיל ארבע, גן-ילדים?

יעקב ליצמן: חינוך מיוחד לא קיבלו.

יעקב ליצמן: איפה אנחנו נמצאים, בסדום, בעמורה?

יעקב ליצמן: איפה אנחנו נמצאים?

יעקב ליצמן: זה היחס של ראש עיר?

יעקב ליצמן: יש לי שם 1,200 משפחות; לא מגיע להן חינוך?

יעקב ליצמן: ואתה יודע שאם לא המשפחות האלו, זו הייתה מזמן עיר הבירה של הסודאנים.

יעקב ליצמן: אתה יודע את זה גם, ממקור ראשון, אתה בדרום.

יעקב ליצמן: אז אני שואל, רבותי, זה הגיע?

יעקב ליצמן: זה השכר שקיבלנו?

יעקב ליצמן: להיכנס לבית-כנסת באמצע התפילה, בלי בושה, נשים וגברים, מאורגן, עם הסעות מאורגנות.

יעקב ליצמן: הוא יכול להגיד עד מחרתיים שזה לא יש עתיד, אבל היו יש שני נציגים בעירייה שלו.

יעקב ליצמן: היו שני נציגים בעירייה שלו.

מאיר כהן: אז למה הוא הציג את זה?

יעקב ליצמן: אבל אני אתן לך תמונה שהיו.

יעקב ליצמן: הרי אנחנו לא מצלמים בשבת, אבל היו מצלמות שם, המשטרה שמה מצלמות שם, אני אביא לך תמונה.

יעקב ליצמן: יש גבול לצביעות.

יעקב ליצמן: יש גבול לנקמנות.

יעקב ליצמן: פוליטיקה – אתי, לא עם התושבים.

יעקב ליצמן: אתי, עם אייכלר, עם מי שאתה רוצה, עם דוד אזולאי.

יעקב ליצמן: אני בפוליטיקה, תכו בי כמה שאתם רוצים, אבל לא בילדים, לא באמצע תפילה, השם ישמור.

יעקב ליצמן: ולכן, אדוני, אני רוצה עוד להעיר דבר אחד, ובזה אני אסיים.

יעקב ליצמן: יושבת כאן ראשת העיר הקודמת.

יעקב ליצמן: היא – היו יחסים טובים.

יעקב ליצמן: גם, לא קיבלנו כל דבר שרצינו, אבל היו יחסים משותפים.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה להגיד לך כמה דברים שאני הבאתי לעיר ערד: חדר מיון קדמי, אני הקמתי שם.

יעקב ליצמן: הוא לא משלם את חלקו, מה שאני עושה עם כולם – כי יש לי שליש-שליש-שליש, שכל אחד צריך לשלם; את חלקו הוא לא רוצה לשלם, אני צריך לחפש פתרון.

יעקב ליצמן: את כביש 31 אני לחצתי שיעשו שם, ומרחיבים את הכביש.

יעקב ליצמן: 16 עמדות דיאליזה שבונים עכשיו, אנחנו, אני – כשאני אומר "אני", הכוונה גם לחסידי גור.

יעקב ליצמן: המאבק בשדה-בריר – ליצמן.

יעקב ליצמן: לא שמעתי אותם, כולם – לא שמעתי אותם.

יעקב ליצמן: יש לי עוד הרבה דברים להגיד לך על מה שעשינו.

יעקב ליצמן: לכן, אני חושב שאת הדבר הזה צריך להעמיד על סדר-היום.

יעקב ליצמן: אנחנו נבדוק בימים הקרובים.

יעקב ליצמן: זה לא עניין של ערד, את ערד תעזבו, אני לא מדבר לגבי ראש עיר.

יעקב ליצמן: אני מדבר כרגע על דבר נבלה שקרה בישראל: להיכנס באמצע התפילה לבית-כנסת, להפריע את תפילת הציבור – ואנחנו עד היום ידענו כאן בארץ, שזאת קדושה עליונה, בזה אף אחד לא נוגע, זה טבו.

יעקב ליצמן: היום זה היה בערד; אם אנחנו לא נגיב בחריפות, ואנחנו מתכוונים להגיב בחריפות, מחר זה יהיה במקום אחר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הבעת דעה – חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

חמד עמאר: דקה, בבקשה, ראש העיר ערד לשעבר.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, אני חייבת להגיד לכם שלא קל לי בדיון הזה.

טלי פלוסקוב: אני עד היום גרה בעיר ערד.

טלי פלוסקוב: אני מאוד אוהבת את העיר הזאת, יש לנו עיר נפלאה.

טלי פלוסקוב: יש אנשים מדהימים בעיר הזאת.

טלי פלוסקוב: באמת להרגיש ולשמוע על המלחמות בעיר הזאת – בחיים לא הייתי מאמינה שזה יכול להיות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת שתי התייחסויות.

טלי פלוסקוב: לגבי בית-הכנסת שמדברים עליו, זה בית-כנסת מרכזי אשכנזי בעיר.

טלי פלוסקוב: אני, כשהייתי ראש עיר אמרתי חד-משמעית: בית-הכנסת הזה לא יהיה, לא של חסידי גור, ולא של חב"דניקים – זה בית-הכנסת המרכזי.

טלי פלוסקוב: כל מי שרוצה להיכנס לבית-הכנסת הזה, מותר לו, וכך אני יודעת שגם היום מתנהגים, זה לא בית-כנסת של חסידי גור.

טלי פלוסקוב: הדבר השני, אני באמת רוצה להודות לשר ליצמן על שיתוף הפעולה שהיה לי ועל הדברים הנפלאים שהוא עשה לטובת העיר.

טלי פלוסקוב: את המאבק על שדה-בריר, לפי דעתי, אסור לשכוח, כי אף שר אחר לא קם באומץ לב כמו שקמת אתה, אדוני, ונתת לנו גב – לנו, זה לתושבי ערד – אין מישהו אחר.

טלי פלוסקוב: חדר מיון קדמי, היום אם אנחנו צריכים עזרה דחוף – זה בזכות ליצמן.

טלי פלוסקוב: היום בונים עמדות דיאליזה, ואני כל יום, כאשר אני מגיעה פעם אחת בשבוע הביתה ואני רואה עוד התקדמות, אני כל הזמן אומרת תודה לליצמן.

טלי פלוסקוב: למה אני מספרת את זה?

טלי פלוסקוב: כי אני מאוד מאמינה שבדרך של שלום, ולא בדרך המלחמה, אפשר להשיג הרבה יותר מאשר ללכת ולריב אחד עם השני.

טלי פלוסקוב: ולכן, אני אשמח להיענות לקריאתו של השר לשירותי דת חבר הכנסת אזולאי.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה על ההירתמות של מאיר כהן ידידי, שבאמת, היינו ביחד ראשי רשויות באותה תקופה, ואתה יודע, מאיר, בדיוק מה קורה בערד, אתה יודע את זה.

טלי פלוסקוב: יש היום הרבה אנשים בערד שמתגעגעים לתקופה ההיא.

טלי פלוסקוב: בואו נשב ביחד, נדבר.

טלי פלוסקוב: בוא נראה איך אפשר להרגיע את הרוחות.

טלי פלוסקוב: ואני לא מבינה למה אני צריכה, כשאני נוסעת לארצות-הברית, להרגיש שם יותר יהודייה מאשר אני מרגישה כאן במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר ליצמן, אני רוצה להודות לך, כי אתה טרחת היום וישבת עם תושב ערד, עם רון קליינמן, כי אתה הבנת שאין דרך אלא להידבר.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר חסידי גור זכאים לחיות איפה שהם בוחרים לחיות, ותושבי ערד היקרים גם צריכים לחיות בשלום, בשלווה ובנחת ולקבל את כל השירותים, כמו שחברתי טלי פלוסקוב דיברה על כך.

איילת נחמיאס ורבין: זה באמת מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ביקרתי לא מזמן בערד.

איילת נחמיאס ורבין: מערכות היחסים המורכבות שם בהחלט מעיבות על איכות החיים של כולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה נורא ואיום שבתי-כנסת – נקרא לזה, בוא נאמר שאיכשהו הדת נקלעת לקרב היריות האנושי הזה, בתוך הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שהדת פה חייבת לשמש בתפקיד של המרגיע, התפקיד האמוני של מי שמרגיע ושל מי שמפשר, ואני באמת רוצה להודות לך על כך.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם מקווה שתעמוד בהבטחה שלך להסיר את השלטים הלא-ראויים שנתלו בעיר, ואני באמת מודה לך על הקשב שלך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אדוני השר, מה אתה מציע?

חמד עמאר: השר מציע ועדת פנים.

חמד עמאר: אז נעבור להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 13.

חמד עמאר: אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: ההצעה לסדר-היום עוברת לוועדת הפנים.

חמד עמאר: דוח משרד הבריאות: פערי בריאות עצומים בין הפריפריה למרכז – בפריפריה מתים יותר

חמד עמאר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: דוח משרד הבריאות: פערי בריאות עצומים בין הפריפריה למרכז – בפריפריה מתים יותר, מס' 5345, 5379, 5380, 5396, 5400, 5407 ו-5427.

חמד עמאר: חבר הכנסת שמולי.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, השבוע פורסמו הנתונים בדבר הפערים הגדולים מאוד בתוך מערכת הבריאות שלנו בין המרכז לפריפריה, בין אלה שיש להם לאלה שאין להם.

איציק שמולי: כשאתה עובר על הנתונים, נתון אחרי נתון אחרי נתון – א.

איציק שמולי: אפשר להזדעזע, וב.

איציק שמולי: אתה מזהה שתי בעיות עיקריות שעוברות כחוט השני: אחת, ביחס לכל מדינה אחרת במערב, בטח במדינות שיש בהן ביטוח אוניברסלי לאזרחים בתחום הבריאות, מדינת ישראל נמצאת במקם רע מאוד, והעתיד לא מזמן לנו טובות.

איציק שמולי: האחרת, כפי שאמרתי, האי-שוויון בתחומים רבים מדי במערכת הבריאות שלנו, פשוט בחלק מהתחומים הולך וגדל, וגם בתחומים שהוא לא גדל אנחנו עדיין לא מצליחים לצמצם אותו באופן ניכר.

איציק שמולי: הנתונים הם באמת מכעיסים וקשים, ברמה אחת בהשוואה למדינות המערב.

איציק שמולי: קחו למשל את הסיפור של הרופאים.

איציק שמולי: במדינת ישראל קצת יותר משלושה רופאים ל-1,000 איש במדינת ישראל, לעומת 3.5 רופאים במדינות המערב.

איציק שמולי: הסיפור של הפערים מתלבש על זה – בתל-אביב למעלה מחמישה רופאים, בצפון – פחות מחצי.

איציק שמולי: מצב האחיות חמור יותר: בישראל 4.9 אחיות ל-1,000 איש, לעומת 9.5 במדינות המערב.

איציק שמולי: כשמסתכלים על הפערים, בחיפה ובתל-אביב: פי-שניים מבדרום.

איציק שמולי: לא אלאה בנתונים, אבל כך גם הסיפור במיטות האשפוז, במיטות טיפול נמרץ, בעמדות הניתוח, הרפואה הדחופה.

איציק שמולי: המדד היחיד שבו הפריפריה מובילה – מה זה מובילה, אורלי?

איציק שמולי: בענק – על פני המרכז זה תמותת התינוקות.

איציק שמולי: ואלה פערים בלתי מתקבלים על הדעת, שאסור להשלים אתם.

איציק שמולי: ותושבי הפריפריה לא צריכים, לא את הגרפים ולא את הנתונים שלנו כדי לדעת את זה.

איציק שמולי: הם הזקנים במסדרון, הם החולים שמתיישבים בתורים ארוכים לרופאים מקצועיים שלא קיימים, הם התושבים שנוסעים מרחקים ארוכים מדי כדי לקבל שירות, הם אלה שמתים יותר בגלל תנאים בלתי נסבלים.

איציק שמולי: ומילים לא יפתרו את המצב; רק מעשים.

איציק שמולי: הפתרונות על השולחן.

איציק שמולי: גם ההנחה של משרד הבריאות, שמדובר בפערים שמגיעים מחוץ למערכת הבריאות, זו הנחה שהיא נכונה בחלק מסוים – אכן הפערים מגיעים מבחוץ, אבל לא תמיד גם מערכת הבריאות היא זו שמצליחה לצמצם את הפערים הללו.

מאיר כהן: חבר הכנסת שמולי, אולי תסביר את המשפט האחרון?

מאיר כהן: מה זאת אומרת, שמגיעים מבחוץ?

איציק שמולי: העמדה של משרד הבריאות – ובצדק מסוים – אומרת שמשרד הבריאות אינו זה שיוצר את הפערים; הוא פועל בסביבה של פערים חברתיים שהם גדולים ממילא, ומשרד הבריאות הוא זה שמצמצם אותם.

איציק שמולי: אז אני אומר שהחלק הראשון, שזו הסביבה, הוא נכון; החלק השני לא תמיד נכון.

איציק שמולי: הפערים הללו נובעים קודם כול מהקצאה לאומית לקויה של המשאבים, והדבר הזה נובע מכך שיש לנו במערכת הבריאות שלנו אומנם חוק ביטוח בריאות ממלכתי, אבל הגורמים השונים יודעים לשחק עם הזמינות ועם הנגישות של השירותים.

איציק שמולי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, בשנים האחרונות יש מגמות מדאיגות ומסוכנות, שחותרות תחת היסודות של מערכת הבריאות שלנו כמערכת שוויונית שדוגלת בצדק וסולידריות, חותרות ומערערות את ערכיה ומאיימות על המשך תפקודה באופן שהכרנו.

איציק שמולי: המגמות הללו הן מסוכנות ופוגעות באוכלוסייה, ואסור להתעלם מהן.

איציק שמולי: מערכת בריאות הדוגלת בשוויון אינה יכולה להשלים עם מצב שבו שירותי הבריאות יינתנו על-פי יכולת התשלום ולא על-פי הצורך הרפואי.

איציק שמולי: המערכת לא יכולה להשלים עם פערים גדולים מדי בין מרכז לפריפריה.

איציק שמולי: מערכת בריאות – אדוני היושב-ראש, לסיכום – ששואפת לשפר את בריאות האוכלוסייה, לא יכולה להתעלם מזמני המתנה ארוכים מדי, משחיקה של תשתיות גדולה מדי, בעיקר כשזה קורה בפריפריה.

איציק שמולי: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להעביר את הדיון לוועדת העבודה והרווחה – להמשך הדיון.

איציק שמולי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יגאל גואטה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, האורחים הנכבדים ביציע, ביום חמישי התפרסם דוח של משרד הבריאות על הפערים והאי-שוויון בנושא הבריאות.

יגאל גואטה: מי שיקרא את הדוח אמור באמת להזדעזע.

יגאל גואטה: ברור שזה כואב, אבל, לצערי הרב, זה לא מפתיע ועדיין לא מזעזע אותנו מספיק.

יגאל גואטה: אני עומד פה אחת לחודש ומדבר על האי-שוויון, על כך שהפריפריה מופלית לרעה, אבל מתברר שיש תחום אחד שבו הפריפריה עולה דווקא על ערי המרכז – וזה בשיעור התמותה.

יגאל גואטה: מה לעשות, זה הדבר היחיד שהפריפריה עולה בו על המרכז, לצערנו הרב.

יגאל גואטה: כן, רבותי, אם זה לא היה עצוב, היינו גם צוחקים מזה, אבל מסקנות הדוח של משרד הבריאות הן שיש חוסר שוויון בבריאות, ובשל כך בפריפריה מתים יותר.

יגאל גואטה: אני חוזר על זה שוב: בפריפריה מתים יותר.

יגאל גואטה: שוב: בפריפריה מתים יותר.

יגאל גואטה: וזה עדיין לא מזעזע.

יגאל גואטה: אנחנו גם מחייכים.

מאיר כהן: גם צעירים יותר.

יגאל גואטה: צעירים יותר.

יגאל גואטה: יותר אנשים ויותר צעירים.

יגאל גואטה: זה באמת מזעזע.

יגאל גואטה: הרי באופן נורמלי היה צריך עכשיו לסגור את הכנסת הזאת, לעצור הכול ולומר: הלו, אנשים מתים פה ברחובות – בואו נפתור את הבעיה, ואחרי זה נמשיך עם כל השאר.

יגאל גואטה: אז אחרי שאנחנו כבר יודעים שהפריפריה מופלית לרעה בחינוך, בהשכלה, ברווחה ובתעסוקה, עכשיו מתברר שגם בבריאות, ומה עוד צריך לקרות כדי שנזדעזע?

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, איך זה קורה?

יגאל גואטה: האם רק הפריפריה היא אהובה במיוחד על מלאך המוות?

יגאל גואטה: אני מניח שלא.

מאיר כהן: ממש לא.

יגאל גואטה: אני אומר – זה לא יכול להיות.

יגאל גואטה: זה תלוי בנו.

יגאל גואטה: זה לא באמת מלאך המוות.

יגאל גואטה: אז איך בכל זאת זה קורה?

יגאל גואטה: אני רוצה להביא בפניכם דוגמה שלדעתי היא ללא ספק אחד מהגורמים לתוצאה העגומה הזו.

יגאל גואטה: בשנת 2011 המדינה הבטיחה מענק של 300,000 שקלים לכל רופא מתמחה שיעבור לפריפריה עד לשנת 2020.

יגאל גואטה: לאחרונה התברר כי המענק אינו כלול בתקציב הקרוב, ולכן רופאים מתמחים שירצו לעבור לפריפריה לא יזכו למענק זה.

יגאל גואטה: המענקים הביאו לכך שמאות רופאים עברו לפריפריה והעלו בצורה משמעותית את רמת הרפואה הציבורית בפריפריה – עדיין לא מספיק, אבל הם שינו את הכיוון והעניקו תקווה רבה לתושבי הפריפריה.

יגאל גואטה: זה היה דבר מבורך.

יגאל גואטה: זה לא רק העלאת רמת מוסדות הרפואה, אלא גם האמירה שהפריפריה היא לא בן חורג.

יגאל גואטה: והנה, טרם הספקנו להרגיש על בשרנו – תרתי משמע – את השינוי ההולך ומתחולל, אנחנו מתבשרים על הפסקת תקצוב המענקים הללו.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – בתקציב שעבר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שנצליח גם בתקציב של עכשיו.

יגאל גואטה: את יודעת שאני מראש אתך בדברים האלה וחייל של הציבור הזה.

יגאל גואטה: – – ההחלטה האומללה על ביטול המענקים כמובן תביא אותנו למצב נורא ואיום.

יגאל גואטה: אם כעת, כאשר הרופאים הטובים עדיין שם, אנחנו עוד לא רואים שהגענו למצב האופטימלי, מי יודע מה יקרה בעוד שנה ושנתיים, כאשר הרופאים הללו ינטשו את הפריפריה לטובת המרכז?

יגאל גואטה: לסיום, אני קורא לשר האוצר ולשר הבריאות, ששניהם אנשים שאינם חשודים, חס ושלום, בהתנכרות לחלשים, ועושים רבות למען הציבור הזה, להיחלץ חושים ולשים קץ לחרפה הזו, שיש לה גם השלכות של פיקוח נפש.

יגאל גואטה: ולך, אדוני השר, אין ספק שלאכול סופגניות זה מסוכן וזה מגדיל את התחלואה, על זה אין חולקין.

יגאל גואטה: אבל תאר לעצמך מה יקרה לתושב פריפריה שגם יאכל סופגנייה, לאיזה מצב הוא יגיע.

יגאל גואטה: מי יטפל בו?

יגאל גואטה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין.

יגאל גואטה: מצחיק, הא?

יגאל גואטה: אנשים מתים ואנחנו צוחקים.

יעקב ליצמן: יגאל, למה לא הבאת סופגנייה?

יגאל גואטה: אני גמרתי.

יגאל גואטה: בגללך הפסקתי.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אגיד לך מה מאפיין את אנשי הפריפריה.

חיים ילין: פשוט הם לא קוטרים, הם מקבלים את העולם כמו שהוא והם לא יודעים שאפשר לעשות אותו אחרת.

חיים ילין: זה הכול, זה כל הסיפור.

חיים ילין: ואפשר לעשות אותו הרבה יותר טוב, תאמינו לי.

חיים ילין: למה אפשר לעשות אותו הרבה יותר טוב?

חיים ילין: כי זה לא רק אתה, כבוד השר.

חיים ילין: זה לא רק שר הבריאות.

חיים ילין: הכותרת היא באמת: תמותה רבה יותר, באחוזים, בפריפריה מול המרכז, אבל זה לא רק שם; זה בדיור וזה בתחבורה וזה באסטרטגיה בכלל, איך מסתכלים על הפריפריה.

חיים ילין: עכשיו תסתכלו, כל הדוברים הם מהפריפריה, למעט חבר הכנסת שמולי שהוא מהפריפריה החברתית.

חיים ילין: שימו לב.

חיים ילין: בסוף, למה אנחנו מגיעים?

חיים ילין: אנחנו מגיעים למה שאנחנו תמיד אומרים: השכבה החלשה היא זאת שצריכה את העזרה.

חיים ילין: אני אשאל אותך שאלה, ובבקשה ממך אל תתחיל לי עכשיו עם מה עשה יאיר לפיד ומה עשו יש עתיד, כי לא נגמור עם זה.

חיים ילין: זאת תמיד התשובה שלכם על המצב היום.

חיים ילין: זה לא עובד ככה.

חיים ילין: אז אני, לפני שאתה תגיד, אני כבר אומר לך, בסדר?

חיים ילין: אני אומר לך עכשיו: זאת אסטרטגיה לגבי הפריפריה.

חיים ילין: היא שכבתית, היא נוגעת לדיון עקרוני, מה אנחנו רוצים בפריפריה כשכל המדינה רוצה את מרכז הארץ.

חיים ילין: במקום לתת הטבות, כמו שנאמר פה, לרופאים; במקום לתת הטבות בכלל לאנשים שיגיעו לשם, גם בדיור – והערה, שר הבריאות היקר, אני לא השתמשתי בפרוטקציה שיש לי כי אני אזרח כמו כל אחד, אבל כשחברה שלי מתקשרת ואומרת לי: קיבלתי תור ל-MRI בסורוקה אחרי שנה ואתה מבטיח שלושה חודשים – שלושה חודשים, שיתקשרו אפילו ללשכה – אחד הדברים החשובים, ואני אומר את זה כראש רשות לשעבר: כשנתת הוראה, תוודא שזה קורה באמת.

חיים ילין: תבדוק את זה.

חיים ילין: זאת הסוגיה של הפריפריה.

חיים ילין: ככה זה עובד.

חיים ילין: לא מקטרים, הם לא ירימו אליך טלפון.

חיים ילין: אני אשמע את הדיון אבל אני לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: הם מקטרים, אבל אף אחד לא שומע אותם.

אורלי לוי אבקסיס: הם מקטרים.

אורלי לוי אבקסיס: לא שומעים אותם ולא מקשיבים להם.

חיים ילין: ברגע שלא שומעים אותם אז זה לא משנה אם הם מקטרים או לא מקטרים.

חיים ילין: באופי שלהם הם לא כאלה.

חיים ילין: וכשאני שומע את הסיפורים של נשים והורים שצריכים לקחת את הילדים שלהם למרכז כי זה המקום היחיד שבו הם יכולים לקבל טיפול, והם נוסעים שלוש שעות וחצי הלוך, שלוש שעות וחצי חזור, לי באופן אישי כואב הלב.

חיים ילין: ואני אומר לך, במרכז גרים הרבה, משלמים הרבה.

חיים ילין: בפריפריה משלמים הרבה ולא מקבלים את השירות שמגיע להם.

חיים ילין: צריך פעם אחת לעשות את זה.

חיים ילין: לסיכום, לדרום הובטחו 100 מיטות בסורוקה, הן לא הגיעו.

חיים ילין: הובטח בית-חולים חדש.

טלי פלוסקוב: 108 מיטות.

חיים ילין: 108 מיטות, תודה.

חיים ילין: אנחנו מחכים.

חיים ילין: אלה הפערים.

חיים ילין: באמת יש רצון טוב, באמת רוצים, אבל בסוף זה כמו החקיקה – אות מתה.

חיים ילין: באים, כותבים, עושים "וי" על החקיקה, ובסוף מי בודק באמת שזה קורה?

חיים ילין: בפעם הראשונה אני אומר את זה: אין פה חקיקה; יש פה ניהול של ממשלה לאורך שנים, היא צריכה לבוא ולסגור את הפערים.

חיים ילין: זה הכול.

חיים ילין: דרך אגב, אנחנו גם אחראים לזה.

חיים ילין: גם אנחנו.

יגאל גואטה: לא "אנחנו גם"; "אנחנו רק".

חיים ילין: אנחנו אחראים לזה, אבל ברגע שמגיעה הקואליציה ואומרת: עד לפה, זאת שיטה.

חיים ילין: אז אי-אפשר לעשות שום דבר עם זה.

חיים ילין: זאת השיטה.

חיים ילין: את זה צריך לפרק.

חיים ילין: צריך לנהל וצריך להביא את הפריפריה למצב שמצמצמים פערים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: חיים, אתה אלוף בזה.

חיים ילין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יגאל גואטה: במה, בלפרק את הקואליציה?

חיים ילין: לא, בלהצביע בעד החלשים.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב בראש, תודה רבה לך, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשנת 2014 יצא דוח ועדת אפק שחקרה את הבעיות בשירותי הבריאות בדרום, אך זה לא יושם ולא תוקצב.

אורלי לוי אבקסיס: לאחרונה יצא דוח גרוטו שבחן את שירותי הבריאות בצפון.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שבוע יצא דוח חדש: האי-שוויון בשירותי הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, הגיע הזמן להגיד חד וחלק: די לדוחות, די לוועדות, די להמלצות.

אורלי לוי אבקסיס: מאסנו בדיבורים באוויר.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן לתקצב.

אורלי לוי אבקסיס: בעוד שבוע אנחנו נצביע כאן על תקציב דו-שנתי.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן שהממשלה הזו כולה – כי זה אינטרס לאומי; לא רק שר הבריאות, זה לא אינטרס רק של שר הבריאות – הגיע הזמן שהממשלה כולה תתגייס לנושא הזה ותדאג לשוויון במערכת הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הבריאות, בדוח האחרון, כותב על פעילותו: מיפוי פערים, מדיניות מודעת עוני, ייצוג הולם.

אורלי לוי אבקסיס: מה חסר?

אורלי לוי אבקסיס: שוב: תקצוב.

אורלי לוי אבקסיס: תקנים לכוח-אדם, לציוד רפואי, לשירותים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מדברים כאן על צדק חלוקתי, למרות שאני אוהבת לדבר על צדק חלוקתי; פה כבר מדובר על עניין של חיים ומוות, איכות ואורך חיים ושיעורי תמותה.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שהילדים שלנו בפריפריה שווים פחות.

אורלי לוי אבקסיס: כי אחרת, איך תסבירו את זה שתינוקות בפריפריה, אחוז התמותה שלהם הוא פי-שניים מאשר במרכז?

אורלי לוי אבקסיס: תסבירו לי.

אורלי לוי אבקסיס: מה, הגנים שלנו פחות חזקים בפריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: הם מאוד מתחזקים כאשר אנחנו מגיעים למרכז?

אורלי לוי אבקסיס: אז כמי שהייתה עכבר העיר ועכבר הכפר, אני יכולה לומר לכם: חוויתי מזה וחוויתי מזה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר הבנות הגדולות שלי זכו להיוולד במרכז, אם הייתי צריכה שירות רפואי, וזה לא משנה באיזו שעה של היום, הכול היה נגיש לי וברמה הגבוהה ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר עברתי צפונה ילדתי שני ילדים נוספים בצפון, וראיתי את הפערים הלכה למעשה באופן אישי.

אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על כך שאם צריך לקפוץ בלילה אז מטרטרים אותך כי אין מוקד רפואה דחופה בבית-שאן.

אורלי לוי אבקסיס: ואז צריך לנסוע לעפולה, אבל לא לבית-חולים עפולה; אתה צריך לנסוע קודם כול ל"ביקורופא".

אורלי לוי אבקסיס: ואז, ב"ביקורופא", אתה פוגש את כל החיילים שצריכים גימ"לים ואז הם מגיעים ל"ביקורופא".

אורלי לוי אבקסיס: אתה פוגש את כל האזרחים האחרים שמגיעים להם שירותי בריאות מכל הקופות האחרות, הם מגיעים ל"ביקורופא".

אורלי לוי אבקסיס: ואני בזבזתי עם הילד שלי ארבע שעות שהיו חשובות מאוד, כי חתך שאתה לא תופר בזמן – יש זמן, יש חלון הזדמנויות.

אורלי לוי אבקסיס: ארבע שעות בזבזנו ב"ביקורופא", ובסוף שלחו אותנו לבית-חולים.

אורלי לוי אבקסיס: לילה שלם בילינו במוקדי שירותי בריאות, ובסוף הגענו לבית-חולים.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה תרם?

אורלי לוי אבקסיס: לא יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לכם מה זה תרם.

אורלי לוי אבקסיס: אולי הקופות, ככה, ניסו לחסוך על הגב שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: והתוצאה היא אחת – הילדים משלמים את המחיר.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה לומר עוד פעם לאדוני השר, הרי לא ייתכן שהפריפריה מסבסדת את המרכז, גם בתשלומים הנוספים לשירותי בריאות בכל השב"נים.

אורלי לוי אבקסיס: יודע אדוני השר שרוב האוכלוסייה בפריפריה משלמת שירותי בריאות נוספים אך לא נהנית מהשירותים הללו, מאחר שהקופות לא מפתחות כראוי את השירותים הללו, את כל הפארה-רפואי, את כל אותן הטבות שהביטוחים המשלימים – ומפחידים אותנו שאם לא יהיו לנו לא נוכל לקבל את השירותים הללו; אז יש לנו ביטוחים מושלמים אך אין לנו יכולת לממש אותם, אלא אם כן ניסע למרכז.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי, זה לא בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים לדאוג למנגנון פיקוח, שהקופות באמת עושות עם הכספים הללו שירותים ומפתחות שירותים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר עוד כמה דברים, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להסביר לכם שבמחוז תל-אביב יש פי-24 מיטות שיקום מאשר במחוז הצפון ופי-4.5 מאשר במחוז הדרום.

אורלי לוי אבקסיס: מה, תושבים בצפון לא צריכים שיקום?

אורלי לוי אבקסיס: ילדים – אם ילד, חלילה וחס, טובע בכינרת, ידעתם שאי-אפשר להעביר אותו לבית-חולים פוריה, שזה בית-החולים הכי קרוב, כי אין שם טיפול נמרץ ילדים?

אורלי לוי אבקסיס: אז הילד הזה, שחלילה וחס טבע בכינרת, תחשבו כמה זמן יקר נגזל ממנו עד שהוא יגיע לבית-חולים שיכול לתת גם שירותים של טיפול נמרץ ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי בבית-חולים פוריה בערב גאלה לגיוס כספים.

אורלי לוי אבקסיס: היכולת לגייס כספים היא קטסטרופלית, בעיקר בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: לא מצליחים לגייס את הכספים, ואדוני השר, משרד הבריאות לא נותן מספיק.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני מדברת על טיפול נמרץ ילדים, זה חיים או מוות.

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר, אנחנו באים ודורשים, הן משר הבריאות והן משר האוצר, לבוא ולהחזיר את המענקים למתמחים בפריפריה, אך לא פחות חשוב מזה – מענקים למומחים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: חסרים מומחים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אם יהיו לנו מתמחים ולא יהיו לנו מומחים, מי יכשיר את הדור הבא?

אורלי לוי אבקסיס: ואיך אנחנו יכולים להבטיח שתהיה רפואה הוגנת ואיכותית אם לא יהיו לנו לא מומחים ולא מתמחים?

אורלי לוי אבקסיס: בנהריה לבד חסרים 75 רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו לי, איך פותרים את זה אם מבטלים את התמריצים לרופאים בפריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

חמד עמאר: שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני זוכרת שאחד הנאומים הראשונים שלי בכנסת היה על ההתנסות שלי בלהיות מלווה של אנשים מאוד קרובים ללבי, שאהבתי, שהערכתי, במחלתם בבתי-חולים.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את הסבל הזה של למצוא מיטה, ולמצוא מומחה, ולמצוא מישהו שיכול באמת לעשות את העבודה לאדם שסובל, במצב של מחלה, והרבה פעמים מחלה קשה מאוד.

עאידה תומא סלימאן: אז העליתי את זה – וכמובן, לכל אחד מאתנו יש סיפור כזה או אחר; יש לו סיפור על כמה זמן היה צריך לחכות עד שהגיע התור שלו, ועד כמה היה צריך להיטרטר למקום מאוד מרוחק ממקום המגורים שלו.

עאידה תומא סלימאן: אבל תנסו לחשוב על זה: אני אישה ערבייה, כלומר לא רק פריפריה גיאוגרפית, אלא על-פי רוב גם פריפריה סוציו-אקונומית, וגם גרה בעכו, שנחשבת לאחד המקומות שמאוד מסוכן לחיות בהם.

עאידה תומא סלימאן: הרי חיפה ועכו יש בהן תחלואת סרטן מהגבוהות ביותר במדינה.

עאידה תומא סלימאן: היום אני גם מגלה שמבחינת שיעור התמותה, גם עכו נמצאת במקום גבוה ברשימה בשיעורי התמותה.

עאידה תומא סלימאן: מבחינת השירותים, מדובר על בית-חולים בנהריה, על המחסור שקיים שם.

עאידה תומא סלימאן: אז אני כאילו גזרתי על עצמי, אני, האזרח הפשוט, גזרתי על עצמי לחיות פחות ולחיות באיכות חיים פחותה רק בגלל שבחרתי או נולדתי להיות בפריפריה והסכמתי לחיות בעיר מסוימת במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: לא מתקבל על הדעת שתמותת התינוקות הערבים היא פי-שלושה מתמותת התינוקות היהודים.

עאידה תומא סלימאן: למה זה ככה?

עאידה תומא סלימאן: אפשר לדבר גם על מצב הבריאות ושירותי הבריאות לילדים, אבל אם הם תינוקות, אז כן מדובר על רמת שירותי הבריאות לאימהות שלהם ועד כמה שירותי הבריאות מונגשים לאימהות, שמעבירות להם, כנראה.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שהתחלואה במחלות כרוניות גבוהה מאוד בקרב האוכלוסייה הערבית – כי שליש מהאזרחים הערבים שהם מעל גיל 21, יש להם לפחות מחלה כרונית אחת.

עאידה תומא סלימאן: שליש מהאנשים.

עאידה תומא סלימאן: ושליש מאלה שחולים במחלות כרוניות לא יכלו לקנות תרופות לפי המרשם הרפואי הקבוע שלהם בגלל מצב סוציו-אקונומי.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לדבר על מיטות ומחסור במיטות, מחסור בכוח-אדם, מחסור באנשים במקצועות הפארה-רפואיים, ואני יודעת שכבוד השר עושה כדי לשפר את המצב.

עאידה תומא סלימאן: אבל, לצערי הרב, אי-אפשר לנסות לשפר תוך כדי, בלי מהפכה אמיתית שתאפשר לסגור פערים בצורה מיידית.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר יעקב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פערים בבריאות ובשירותי בריאות בין פריפריה גיאוגרפית וחברתית למרכז אכן קיימים בישראל.

יעקב ליצמן: לא זו בלבד שמשרד הבריאות מודע לכך, אלא הוא שמפרסם מעקב שנתי, מזה שבע שנים, על פערי בריאות, על מנת לנטר אחר הבעיה ולמלא את תפקידו בשיקוף הנתונים לציבור.

יעקב ליצמן: כפי שחברי הנכבדים יודעים, ישנם פערים בשירותי בריאות הנמצאים בתחום האחריות של המשרד.

יעקב ליצמן: אלה כוללים פערים בתשומות, דוגמת מיטות, כוח-אדם ומכשור רפואי.

יעקב ליצמן: בנושא זה עדיין קיימים פערים בין הפריפריה הגיאוגרפית למרכז, אך בעיון מעמיק בדוח תוכלו להבחין בשינויים הבאים: א.

יעקב ליצמן: שיעור רופאים לנפש: שיפור במחוזות צפון ודרום מהשנים 2006–2008, בממוצע תלת-שנתי, לשנים 2013–2015, מ-1.6 ו-2.1 ל-2.3 ו-3.1, בהתאמה.

יעקב ליצמן: כלומר, חל שיפור אבסולוטי וצמצום מסוים של הפער היחסי; ב.

יעקב ליצמן: שיעור האחיות לנפש: שיפור משמעותי במחוז הצפון ושיפור קל בדרום, עלייה מ-3.7 ו-3.2 בשנים 2008–2010, בממוצע תלת-שנתי, ל-4.4 ו-3.3 בשנים 2013–2015, בהתאמה.

יעקב ליצמן: כלומר, חל גם כאן שיפור אבסולוטי וצמצום של הפער היחסי; ג.

יעקב ליצמן: מיטות אשפוז: אין שינויים משמעותיים לאורך השנים.

יעקב ליצמן: ביחס לשיעור מיטות כלליות, הוספת מיטות בבית-החולים החדש, "אסותא" אשדוד, צפויה להגדיל את שיעור המיטות בדרום.

יעקב ליצמן: שם אנחנו פותחים, בעזרת השם, בעוד חצי שנה בית-חולים חדש, ויהיו שם בערך 350 או 360 מיטות.

קריאה: איפה?

יעקב ליצמן: ב"אסותא".

מאיר כהן: באשדוד.

יעקב ליצמן: באשדוד, אמרתי.

יעקב ליצמן: עוד מעט נדבר על עוד דברים.

יעקב ליצמן: מבחינת מיטות ייעודיות – בתחום השיקום צפויה להיות הגדלה עם הקמת בית-החולים השיקומי בצפון, ועוד מעט אני אפרט לגביו; ד.

יעקב ליצמן: מכשור רפואי, מוקדי לילה, שיפוץ ובינוי: כידוע, הפריפריות הגיאוגרפיות תועדפו במכשור רפואי דוגמת MRI; הוקמו במימון משותף עם הקופות והרשויות המקומיות מוקדי לילה נוספים בפריפריה וניתנו תקציבים לבינוי ושיפוץ של מחלקות בפריפריה.

יעקב ליצמן: המשרד תכנן וביצע בשנים האחרונות פרויקטים בסכום של 859 מיליון שקלים בבתי-חולים ממשלתיים.

יעקב ליצמן: כמו כן הוא מימן השקעות בבתי-חולים של "שירותי בריאות כללית" בסכום של 275 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: בהתייחס לפערים בתוצאי בריאות – תוחלת חיים, תמותת תינוקות, סוכרת וכדומה – כפי שיודעים נכבדי, כאן נכנסים היבטים נוספים המשפיעים על הבריאות: הכנסה, השכלה, תעסוקה, תנאי חיים ועוד.

יעקב ליצמן: כדי לעשות מהפך ממש בפערים בבריאות, נדרשת עבודה בין-משרדית קבועה ומתוקצבת – מה שבעצם אמרו גם כאן.

יעקב ליצמן: בכוונתי להגיש לממשלה בזמן הקרוב תוכנית לחיזוק שירותי הבריאות בצפון, בהתאם להמלצות הוועדה המקצועית, ועדת גרוטו, שפעלה בנושא.

יעקב ליצמן: לסיום, משרדי ימשיך לקדם את צמצום האי-שוויון בבריאות באמצעות היחידה הייעודית הפועלת בנושא זה במשרד ובאמצעות יחידות המטה הנוספות.

יעקב ליצמן: פעילויות המשרד בנושא זה כללו וכוללות לעתיד תוכניות בתחום הרחבת טיפולי השיניים לשנתונים נוספים, הנחות בהשתתפות עצמית, שירותי תרגום לשפות, הכשרות לעובדים במערכת על עוני ואי-שוויון, תעדוף שכונות בתוך יישובים בתמיכות המשרד בקופות-חולים, שינוי בנוסחת ההקצאה לקופות ועוד.

יעקב ליצמן: אני רוצה לענות על כמה דברים שעלו בדיון.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: המענקים לרופאים – זה לא שזה הופסק.

יעקב ליצמן: היה הסכם לשנתיים, שלוש שנים.

יעקב ליצמן: בעצם היה יותר, אבל השתמשנו בכסף הזה בשנתיים שלו.

יעקב ליצמן: הייתה הצלחה אדירה ואני שמח על כך, ונגמר התקציב שהיה מיועד לכך.

יעקב ליצמן: שוחחתי עם שר האוצר, ואני בהחלט מעוניין מאוד להמשיך, וגם הוא אמר לי שהוא מסכים ושרוצים לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אבל יכול להיות שאני אעשה איזשהו שינוי, כי אני חושב שחשוב לי יותר רופאים בכירים בפריפריה.

יעקב ליצמן: רופאים יש – צריך רופאים בכירים יותר שייכנסו גם לקופת-חולים וגם לבתי-חולים.

יעקב ליצמן: לדעתי, זה חסר, ואני חושב שזו צריכה להיות המגמה.

יעקב ליצמן: אני שמח – נראה לי שאנחנו נעשה את זה.

חיים ילין: עצה קטנה – שהמענק יהיה פטור ממס.

חיים ילין: אם אתה רוצה בכירים ואנשים ותיקים – – –

יעקב ליצמן: אדוני לא היה בבוקר.

יעקב ליצמן: כשהייתי סגן השר, ניהלתי מאבק עיקש על זה ונכשלתי.

חיים ילין: אם הם לא רוצים, אז תכפיל את המענק.

יעקב ליצמן: אף אחד לא דיבר על זה כשעשו את זה, ואני אמרתי שמגיע להם פטור ממס.

יעקב ליצמן: לדעתי, זו המגמה שגם דובר עליה.

חיים ילין: אני יודע.

יעקב ליצמן: נטו, אף אחד לא דיבר.

יעקב ליצמן: ברוטו, לא יכלו בזמנו להעביר את זה.

חיים ילין: עכשיו אתה יכול.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד, רבותי, אם יגיעו בקרוב הרופאים החדשים – שנעשה את זה.

יעקב ליצמן: זה הזמן לעשות.

יעקב ליצמן: אני אתמוך בזה, כי אני חושב שזה נכון.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא – – – אני לא שותף.

יעקב ליצמן: MRI – אגיד לכם מה הבעיה.

יעקב ליצמן: התחלתי את הקדנציה הקודמת בתשעה מכשירי MRI.

יעקב ליצמן: עליתי ל-24, והשרה הקודמת הוסיפה עוד 24.

יעקב ליצמן: 21 ראיתי, וכיום זה 46 מכשירי MRI.

יעקב ליצמן: בעוד חודש זה עוד אחד או שניים.

יעקב ליצמן: בקיצור, זה 46.

יעקב ליצמן: רק מה?

יעקב ליצמן: – וזו הטענה שלי ובזה אני מתמקד כרגע – יש בתי-חולים שבהם ה-MRI עובד 24 שעות, וכך צריך להיות.

יעקב ליצמן: יש בתי-חולים – ואני לא רוצה לנקוב בשמות, וטיפלתי מול מנהלי בתי-החולים באופן בכללי – שעובדים רק עד 16:00-15:00.

יעקב ליצמן: זה עוול.

יעקב ליצמן: זה ממש עוול.

יעקב ליצמן: סוף-סוף יש MRI.

יעקב ליצמן: אז אחד הדברים שיקנו בתקציב הזה – בתקציב שאנחנו מאשרים – שיצטרכו לעבוד לשם קיצור התורים.

יעקב ליצמן: אנחנו נשים כסף – 24 שעות – כולם.

יעקב ליצמן: חייבים, ואין חוכמות.

יעקב ליצמן: זה השיפור.

מאיר כהן: טוב מאוד.

איציק שמולי: מאיזו סיבה הם לא מפעילים את זה?

איציק שמולי: בגלל הכסף של אנשי הצוות?

יעקב ליצמן: כסף, תקציב.

יעקב ליצמן: זה עולה להם כסף.

יעקב ליצמן: כוח-אדם – צריך להביא טכנאים ורופאים.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להיכנס.

עבדאללה אבו מערוף: לא רק חולי סרטן.

יעקב ליצמן: הסיבה?

יעקב ליצמן: זו הסיבה.

יעקב ליצמן: אני נוגע בעוד דבר, וזה לא שייך: גם קופות-חולים.

יעקב ליצמן: הן לא אוהבות לתת אישורים ל-MRI.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי MRI עולה פי-ארבעה מ-CT.

יעקב ליצמן: אבל מה לעשות, MRI היום זה צעצוע.

יעקב ליצמן: זה לא מה ש-MRI היה פעם.

יעקב ליצמן: ב-MRI המחיר ירד לאחרונה, בשנים האחרונות, בהרבה, וזה טוב.

יעקב ליצמן: לא מספיק.

יעקב ליצמן: אבל לא יכול להיות שהמחיר יהיה עילה לעכב בדיקת MRI.

יעקב ליצמן: מה הם עושים?

יעקב ליצמן: הם לוקחים את זה שבינתיים אין לך ברירה ואתה הולך ל-CT, וב-CT יש יותר קרינה וזה יותר מסוכן.

יעקב ליצמן: צריך למנוע את זה.

יעקב ליצמן: חברי הכנסת, הקמתי הרבה חדרי מיון קדמיים – קרוב ל-20.

יעקב ליצמן: נאלצתי לשנות.

יעקב ליצמן: עכשיו, בימים האחרונים, בשבועות האחרונים, בודקים את התקצוב של חדרי המיון.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: מתברר שתקצבנו את זה – לטענת הרשויות – בפחות מדי כסף.

יעקב ליצמן: זו הטענה שלהן.

יעקב ליצמן: אני לא בטוח.

יעקב ליצמן: אבל מצאנו שבמקומות מסוימים, בלי לפרט אילו מקומות – התנאי של חדרי מיון קדמיים זה לעבוד מ-19:00 עד 07:00 ולהיות פתוח כל הלילה, ולא קיימו את זה.

יעקב ליצמן: לכן נאלצנו להפסיק במקומות מסוימים, כי לא קיימו את התנאי.

יעקב ליצמן: אני לא צריך עד 23:00.

יעקב ליצמן: זה טוב, אבל זו לא המגמה.

יעקב ליצמן: המגמה, וזה התברר לי מעל לכל ספק – היא שעם חדרי המיון הקדמיים שהקמנו בצפון, התפוסה במיון ירדה דרמטית.

מאיר כהן: אדוני, אם יורשה לי להפריע לך.

יעקב ליצמן: כמה שאתה רוצה.

מאיר כהן: כאחד שהקים חדר מיון קדמי, אתה צודק במיליון אחוז.

מאיר כהן: אם לא מפעילים את זה כל הלילה, אין לזה משמעות.

חיים ילין: אין שום טעם.

יעקב ליצמן: אני מסכים אתך.

יעקב ליצמן: לכן, אנחנו כרגע – וזה תלוי בעוד מימון פה ושם – אני אגדיל.

יעקב ליצמן: אם זו הבעיה, אני אגדיל.

יעקב ליצמן: אני לא אתן דבר אחד: לרמות את משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אני לא אתן שמישהו יקבל כסף על השעות 19:00 עד 07:00 ויתברר לי שהוא פתוח עד 24:00-23:00.

יעקב ליצמן: זה התברר לי.

יעקב ליצמן: קראתי למקומות ההם ואנחנו נטפל גם בהם.

יעקב ליצמן: לפני כמה ימים הנחתי את אבן הפינה לשלושה חדרי ניתוח חדשים בפוריה – בפריפריה, בצפון.

יעקב ליצמן: באותה הזדמנות הודעתי שאנחנו הולכים לאשר להם 150 מיליון שקל בחמש השנים הבאות כדי להקים בית-חולים שיקומי בפוריה.

יעקב ליצמן: בצפון.

יעקב ליצמן: רדיותרפיה בצפת – עוד מעט זה יהיה פתוח.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד לכם, למשל, שיש רופאים בכירים שבאים פעם בשבוע לנתח בפוריה.

יעקב ליצמן: למשל, המנתח – אחד הבכירים בארץ בניתוחי לב – אודי רענני בא מדי יום שני – אם אני לא טועה ביום – ומנתח כל היום בפוריה.

יעקב ליצמן: זו דוגמה קלאסית, דוגמה למופת.

יעקב ליצמן: עכשיו, יש נושא של בריאות הנפש.

יעקב ליצמן: עשיתי רפורמה.

יעקב ליצמן: היא לא מושלמת, אבל אם לא הייתי מתחיל, לא היה כלום.

יעקב ליצמן: בפריפריה לא היה כלום לפני שעשיתי.

יעקב ליצמן: לפחות עכשיו פתחנו 64 מרכזים חדשים לבריאות הנפש – לא במרכז בעיקר, אלא בעיקר במקומות אחרים שנותנים מענה – אולי לא מלא, אני מודה.

יעקב ליצמן: מטפלים גם כן בזה – אבל בכל אופן יש איזה מענה.

יעקב ליצמן: אמבולנסים – לחצתי על מד"א שבמקומות מסוימים שרחוקים מבתי-חולים, במקום אמבולנס רגיל שיכניס נט"ן.

יעקב ליצמן: זה חשוב.

יעקב ליצמן: אגיד לכם יותר מזה: בבית-החולים יוספטל באילת לא היו צנתורי לב.

יעקב ליצמן: אני אמרתי: בלי צנתור לב זה לא בית-חולים.

איציק שמולי: נכון.

יעקב ליצמן: היום צנתור לב הוא הטיפול הראשוני.

יעקב ליצמן: צריך לפחות את השעות הראשונות בצנתור לב.

יעקב ליצמן: הצבנו מסוק מיוחד – ועדיין אין לי – עד שנסדר את זה – שמטפל בכל חולה שצריך צנתור.

יעקב ליצמן: אנחנו מביאים אותו מייד לסורוקה.

יעקב ליצמן: זה קצר, ולדעתי, עושים את זה תוך שעתיים, והמסוק שם.

יעקב ליצמן: זה עד שיהיה לי פתרון.

יעקב ליצמן: הפתרון צריך להיות מחלקת צנתור באילת.

יעקב ליצמן: אחרת, הוא לא בית-חולים.

יעקב ליצמן: זה פחות או יותר – כל הדברים האלה.

יעקב ליצמן: אני אומר שיש עוד הרבה מה לעשות.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה לסיים בדבר אחד, וזה אומר הרבה, ולא הכול: תוחלת החיים בארץ גבוהה, בין הכי גבוהות בעולם, זה מספר 3 או 4 – אני לא זוכר.

יעקב ליצמן: תוחלת החיים היא בין הכי גבוהות בעולם.

יעקב ליצמן: בפריפריה זה פחות – אם אני לא טועה, ארבע שנים או משהו כזה.

יעקב ליצמן: זה חמור.

יעקב ליצמן: שלא תטעו בי.

יעקב ליצמן: זה נורא ואיום.

יעקב ליצמן: אבל תוחלת החיים בפריפריה גם עכשיו טובה יותר, גבוהה יותר, מתוחלת החיים במרכזים באמריקה.

יעקב ליצמן: גם זה יותר טוב.

יעקב ליצמן: אבל אני לא מתנחם – – –

חיים ילין: – – – להציל את אמריקה – – –

יעקב ליצמן: בוא, בוא, אני לא מתנחם בזה ולא אומר לכם שזה לא צריך תיקון, אבל זה אומר שמערכת הבריאות בסך הכול טובה וצריך לשפר.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אם אתה רוצה להעביר את זה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני אשמח מאוד.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, יש למציעים הצעה אחרת?

מאיר כהן: אם לא, אנחנו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מאיר כהן: מה?

מאיר כהן: אתם מסתפקים במה שהשר אומר, או שנעביר – – –

דב חנין: לא, לא – – –

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים – – –

דב חנין: רגע, רגע – – –

יגאל גואטה: קודם מצביעים.

איציק שמולי: לא, לא.

איציק שמולי: אחרי, אחרי.

דב חנין: קודם – לפני ההצבעה.

מאיר כהן: עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

מאיר כהן: דקה לרשותך.

מאיר כהן: אחריו – עבד אל חכים חאג' יחיא ודב חנין.

מאיר כהן: בבקשה, דקה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר ליצמן, הסקירה, ומה שאמר כבוד השר ליצמן – זה הכול טוב ויפה מאוד, ואנחנו בוועדת העבודה כבר יותר משנה וחצי, מהתחלת הקדנציה הזאת, עוקבים, ולא רק עוקבים – מדברים ועושים הכול למען שיפור מערך הבריאות בכלל ובמיוחד בפריפריה.

עבדאללה אבו מערוף: הפערים הם עצומים.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נגענו בהרבה נקודות שהשר העלה, והכול נכון וטוב ויפה, ואני לא חולק בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, קודם כול, יש שם חריגות רבות.

עבדאללה אבו מערוף: העניין הוא שרופאים בכירים זה לא הכתובת לשיפור השירות הרפואי בפריפריה – בבתי-חולים בפריפריה ובכלל.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא הכתובת.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, הכסף שיושקע ברופאים בכירים ילך לשווא ולא ישפר כלום.

עבדאללה אבו מערוף: אני מדבר על זה בתור רופא וגם בתור רופא מקצועי ואחראי.

עבדאללה אבו מערוף: צריך להשאיר את המענקים למתמחים, משרות לאחיות.

עבדאללה אבו מערוף: שלושה מכוני CT מחיפה ועד הצפון – זה לא מספיק; MRI זו לא הבדיקה שעכשיו תעשה את המהפך.

מאיר כהן: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שצריך לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני פונה לשר לשבת עם אנשים שהם בשטח ולראות מה הולך.

עבדאללה אבו מערוף: הוא מבין את העניין.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אבו מערוף, הבעת דעה היא בדקה.

עבדאללה אבו מערוף: מתמחים – לא רופאים בכירים – אחיות ושלושה מכוני CT.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אנא הקפידו על זמן.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני, אנא הקפידו על דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הנושא הוא השיעור הגבוה של תמותת תינוקות באוכלוסייה הערבית במיוחד ובפריפריה בפרט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממוצע תמותת ילדים ערבים הוא פי-שלושה מהיהודים, אבל הוא פי-חמישה אצל הערבים בנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממוצע יכול גם להטעות, כי פי-חמישה זה יותר מ-11 תינוקות ל-1,000 בנגב שמתים מתחת לגיל שנה, וזה מאוד קשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיה היא בזה שאין מספיק מרפאות, המרחקים הגדולים מבתי-החולים והנגישות של הרפואה, ובמיוחד תחנות האם והתינוק או הילד, ואת זה אפשר לשפר וצריכים לשפר, אחרת המצב הזה יימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוספת עוד בית-חולים בלי לטפל באותם יישובים, במיוחד היישובים הבלתי-מוכרים – גם הם אזרחים שמגיע להם לקבל את השירות הרפואי.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין – אדוני, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שר הבריאות תיאר בפנינו את הדברים שנעשים – ונעשים דברים, ואני גם רוצה לומר ששר הבריאות אכן נאבק על כל שקל נוסף כדי לטפל בבעיות הבריאות בפריפריה וכדי לטפל בבעיות הבריאות בכלל.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, מצוקת הבריאות בפריפריה היא עצומה, והיא הצטברות של שנים רבות של דיאטה רצחנית שממנה מערכת הבריאות בכללותה סובלת.

דב חנין: גם תקציב המדינה הנוכחי הוא לא תקציב של השקעה מסיבית במערכת הבריאות הציבורית כמו שהיה צריך להיעשות.

דב חנין: וכשזה המצב, אדוני היושב-ראש, התוצאה היא שהפריפריה תמשיך להיות הרחק מאחור.

דב חנין: אבל גם במרכז הארץ מערכת הבריאות רחוקה מלהיות מה שהיא צריכה להיות לפי סטנדרטים מערביים של הקצבה לבריאות ציבורית.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, בבקשה.

מאיר כהן: דקה.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, חברי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לשים רגע את התלונות בצד ולשתף במה שהיה ב-24 השעות האחרונות בוועדת הכספים, ודווקא כן להביא בשורה.

אורן אסף חזן: וזה גם המקום לומר מילה טובה לשר הבריאות, שעדיין, עד היום עמל לפתור את הבעיות שהשאירו – או יותר נכון השאירה קודמתו בתפקיד.

אורן אסף חזן: אבל אתמול בשעה טובה הבאנו בשורה משותפת, בעזרת השם, 400 מיליון שקלים נוספים לקופות-החולים, תוך התחייבות של קופות-החולים שאת הכסף הזה הם ישקיעו בעיקר בפריפריה.

אורן אסף חזן: אז אפשר לשבת ולעמוד ולהתנהל פה כמו אופוזיציה, ולצעוק ולחפש לקנטר, ולפגוע ולהעליב, אבל אפשר גם לספר לציבור את האמת.

אורן אסף חזן: אתמול היו הישגים גדולים בוועדת הכספים – – –

איציק שמולי: אורן, הבעיות אמיתיות.

אורן אסף חזן: כמו שאמרתי, בעיות לא חסר.

אורן אסף חזן: בעיות לא חסר.

אורן אסף חזן: ואני פניתי אליך.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה?

אורן אסף חזן: אני אזכיר את זה פה.

אורן אסף חזן: אני כבר שלושה שבועות מגיע אליך ואומר לך: איציק, בוא תגיד לי אתה, בדברים שאתה מבין, איפה לבקש כסף ואיפה לדרוש.

אורן אסף חזן: ולא באתי אליך פעם אחת – באתי אליך פעמים רבות.

אורן אסף חזן: עד היום לא אמרת לי.

אורן אסף חזן: אבל בינתיים הלכתי ובדקתי, ובמקומות שאני מבין עשיתי, ובמצוקה הזאת של מערכת הבריאות הצלחנו להביא בשורה: האחת – ב-400 מיליון השקלים הנוספים.

אורן אסף חזן: הרפורמה לא תעבור בלי שזה ייכנס לתקציב; השנייה – בעניין המיטות הסיעודיות; ומעל הכול – בקשר שבין קופות-החולים לבתי-החולים, ואני מקווה שביחד נצליח להביא הישגים נוספים.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו נצביע עכשיו על הצעתו של השר להעביר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: בבקשה, אני מפעיל הצבעה.

מאיר כהן: להזכירכם, מי שבעד – אנחנו מעבירים את זה לוועדה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אם כך, ההצעה תעבור לוועדת העבודה והרווחה.

מאיר כהן: אנחנו מוסיפים את חבר הכנסת חאג' יחיא להצבעה.

יעקב ליצמן: אדוני, לא הספקתי להצביע.

מאיר כהן: אני מבקש להוסיף לפרוטוקול בהצבעה הקודמת גם את השר ליצמן.

מאיר כהן: צמרת המשטרה לא חתומה על הסדר ניגוד העניינים

מאיר כהן: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: צמרת המשטרה לא חתומה על הסדר ניגוד העניינים, מס' 5390, 5404, 5419, 5420 ו-5421.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: תודה לך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכבדי השר, אני לא צריכה לספר לכם, חברי חברי הכנסת, על חשיבות החתימה על הסדר ניגוד עניינים.

יעל גרמן: רק לפני זמן קצר שמענו, ואני חייבת לומר שיש חשש, ולכאורה, שחבר כנסת לשעבר היה נתון בניגוד עניינים כשהוא היה בכנסת, והוא העביר חוקים שהיטיבו עם מי שיש חשש לכאורה שנתן לו שוחד.

יעל גרמן: אני אומרת שיש חשש ולכאורה.

יעל גרמן: אבל שמענו על מקרים רבים באמת במהלך השנים האחרונות, שכאשר אדם נתון בניגוד עניינים, או כאשר הוא חייב למישהו שנתן לו תרומה, והוא חייב לו תמורה – אנחנו מגיעים למעשה לכל מעשי השחיתויות שאנחנו שומעים עליהם.

יעל גרמן: ולכן, הסכם ניגוד עניינים זה אחד הדברים הבסיסיים שכל אדם שנמצא בעמדה מכרעת, כל אדם שנמצא בעמדה שבה הוא יכול לקבוע גורלות, חייב להיות חתום עליו.

יעל גרמן: אני חייבת לומר שברור ומובן מאליו שאני, כשרה, הייתי חתומה על הסכם ניגוד עניינים.

יעל גרמן: דרך אגב, אני ממליצה שגם ראשי עיר יהיו חתומים על הסכם ניגוד עניינים.

יעל גרמן: אבל ברור ומובן שראשי המשטרה, הבכירים במשטרה, גם הם, הן על-פי הייעוץ המשפטי והן על-פי ההחלטות של המשטרה עצמה, צריכים להיות חתומים על הסכם ניגוד עניינים.

יעל גרמן: והנה, לפני זמן מה, ב-29 בספטמבר 2016, פנתה התנועה למשילות ודמוקרטיה למשטרת ישראל וביקשה, במסגרת בקשה על-פי חוק חופש המידע, לקבל את הסדרי ניגוד העניינים של צמרת המשטרה – מדרגת ניצב ומעלה.

יעל גרמן: והתברר ביום חמישי האחרון, לדברי המשטרה, כי בשל תקלה בבקרה לא הופצו שאלונים, ולכן, חברי, עד היום כל צמרת המשטרה מלבד המפכ"ל לא חתומה על הסדר ניגוד עניינים; כמובן, בניגוד לחוק ולפקודות המשטרה.

יעל גרמן: אז שוב, אין צורך לפרט, ובאמת תקצר היריעה מלבוא ולפרט את ניגוד העניינים שעלול להיות אם ניצבים במשטרה, אם בכירים במשטרה, לא יהיו מודעים בעצמם, כדי שלא ישגו, בשוגג, ולא יעסקו בעניינים שבהם עלול להיות באמת ניגוד עניינים.

יעל גרמן: ברור ומובן מאליו שכולם צריכים להיות חתומים על ההסכם הזה.

יעל גרמן: אני מבקשת לקיים דיון מהיר, להבין איך זה קרה שהמשטרה שכחה או לא שמה לב.

יעל גרמן: אבקש לדעת גם כיצד כאשר שאלו לגבי ניגוד עניינים ספציפי, של ניצב ריטמן, הייתה בהתחלה תשובה שלא רוצים להגיש את ההסכם, ולאחר מכן שלא יודעים היכן ההסכם, ולבסוף התברר שבכלל אין הסכם.

יעל גרמן: אני אבקש שאנחנו נברר את זה עבור היגיינה ציבורית.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: ועד שהוא יגיע, כמדומני שהיום קראתי כותרת שלפיה המפכ"ל מחייב את הקצינים הבכירים כבר להצהיר – הבוקר, כן.

יעל גרמן: רק שהם שכחו עד היום – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חנין.

יעל גרמן: עד היום זה נשכח.

מאיר כהן: שלוש דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: מי השר שמכבד אותנו בנוכחותו?

מאיר כהן: שר הרווחה נמצא.

דב חנין: שר הרווחה נמצא אתנו.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הפרשה הזאת, של קציני המשטרה ששכחו לחתום על הסדרים של ניגוד עניינים, היא פרשה מדאיגה, והציגה אותה היטב חברתי חברת הכנסת גרמן בפתיחת הדיון הזה.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שמשהו מאוד מאוד מדאיג ובעייתי קורה אצלנו בתחום ניגוד העניינים, והמסר הבעייתי בתחום הזה מגיע מפסגת הפירמידה.

דב חנין: המסר הבעייתי בתחום הזה מגיע מפסגת הפירמידה.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על ניגוד עניינים היום בכנסת, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים שלא להידרש לפרשה הקשה והמורכבת של התנהלותו של ראש הממשלה ושל התנהלותו של יועצו המשפטי, פרקליטו, בפרשת רכישת הצוללות מגרמניה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני אינני חוקר משטרה ואני לא מתכוון כאן לדבר כרגע על הצדדים הפליליים של הפרשה הזאת ועל סימני השאלה הפליליים שקיימים, לפחות לטעמי, סביב ההתנהלות בפרשה הזאת.

דב חנין: אני רוצה לדבר על המסר הציבורי.

דב חנין: איך אנחנו מצפים שהציבור יתייחס כאשר הוא שומע על עסקת צוללות שהצבא התנגד לקיומה, ששר הביטחון לא ידע עליה, שראש הממשלה התערב במלוא העוצמה כדי לקיים אותה, שבצד השני נמצאת חברה שכפי שאנחנו מבינים היא בבעלות חלקית של איראן, ומי שקידם את ההסכם הזה הוא אותו ראש ממשלה שכאן, מעל הדוכן הזה, בנה לעצמו קריירה מקידום חרם על איראן, בוודאי חרם על גורמים שיש להם קשרים עם המערכת הצבאית והביטחונית של איראן?

דב חנין: איך אתם רוצים שהציבור יבין את הדבר הזה?

דב חנין: ראש ממשלה שכאן, עוד לפני שנבחר לראשות הממשלה, קידם יוזמה בין-לאומית של חרם על איראן ושל חרם של עסקאות עם חברות שיש להן קשר עם המערכת הצבאית והביטחונית של איראן, הוא בעצמו לוחץ לקיומה של עסקת רכישת צוללות מחברה שהיא בבעלות איראנית חלקית?

דב חנין: אני, אגב, לא הבנתי עד הסוף אם ידעו או לא ידעו על הבעלות האיראנית החלקית.

דב חנין: בהתחלה אמרו שלא ידעו, אחר כך הודו שכן ידעו – ידעו על הבעלות האיראנית החלקית, ובכל זאת זה לא הפריע לקנות צוללות שהמטרה העיקרית שלהן היא לאפשר אופציה של מכה שנייה במקרה של עימות עם איראן.

דב חנין: כל הפרשה הזאת, אדוני היושב-ראש, מעוררת כל כך הרבה סימני שאלה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: – – ויש לנו – ובכך אני רוצה לסיים – רק התחלתה של תשובה אחת:

דב חנין: מי שייצג את החברה או את המתווך מטעם החברה בעסקה לרכישת הצוללות הוא אותו פרקליט שעובד בהתנדבות עבור ראש הממשלה.

מאיר כהן: תודה.

דב חנין: אם זה לא ניגוד עניינים, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע ניגוד עניינים מהו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח.

מאיר כהן: אין תשובת ממשלה, אז אנחנו נערוך הצבעה.

מאיר כהן: המציעים – להעביר להמשך דיון, או שאתם מסתפקים במה שאמרתם?

דב חנין: להעביר לוועדה לביקורת המדינה.

מאיר כהן: ועדה לביקורת המדינה – שאר המציעים.

מאיר כהן: ובכן, אנחנו נערוך הצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו מצביעים, מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: מי שבעד – הדיון עובר להמשך בוועדת הביקורת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

מאיר כהן: ארבעה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מאיר כהן: הנושא עובר לוועדת הביקורת.

מאיר כהן: אפליית המשכנתאות במגזר הבדואי ובמגזר החרדי

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום האלה: אפליית המשכנתאות במגזר הבדואי ובמגזר החרדי, מס' 5316, 5387, 5394, 5401, 5408, 5425 ו-5426.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת אורן אסף חזן, שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי, חברותי, חברי הכנסת, חיילים וחיילות יקרים ויקרות ביציע, ברוכים תהיו.

אורן אסף חזן: תראו, מאז כניסתי לכנסת הרבה פעמים תוקפים אותי, אומרים – אולי הוא גזען, אולי הוא שונא ערבים, אולי הוא שונא בדואים, אולי הוא שונא דרוזים, אולי הוא שונא את כולם בכלל.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כי אני נלחם על האינטרס שלנו.

אורן אסף חזן: אני נלחם על הזהות היהודית, אני נלחם על זה שחיילי וחיילות צה"ל לעולם לא יצעדו לבד, אני נלחם על הדגל, שאנחנו כל כך אוהבים ואמורים לכבד, אבל אני גם נלחם על הדרך שבה אנחנו פועלים.

אורן אסף חזן: אותנו, היהודים, לימדו שדרך ארץ קדמה לתורה, אנחנו חונכנו על ואהבת לרעך כמוך.

אורן אסף חזן: ובניגוד לאנשים שהגיעו לכנסת הזאת, חברי כנסת שנבחרו כדי לכבד ציבור – את הציבור ששלח אותם, הציבור הערבי, המגזר הלא-יהודי בישראל – הם לא עושים שום דבר חוץ מלחפש לתקוף את הממשלה, חוץ מלחפש להגיד כמה שאנחנו מדינת אפרטהייד, חוץ מלחפש ולהגיד כמה שהצבא, שהוא הצבא הכי מוסרי בעולם – כמה שהוא לא מוסרי.

אורן אסף חזן: בקיצור, חוץ מלספר סיפורים, שטויות וכל מיני פנטזיות דמיוניות, הם לא עושים פה שום דבר.

אורן אסף חזן: אבל אני לקחתי אחריות, כי אני הבנתי שהכיסא שלי בכנסת לא שייך רק לי, הוא שייך בראש ובראשונה לציבור בישראל, ואני חבר כנסת של כל הציבור – מימין ומשמאל, יהודים ולא-יהודים, שמאלנים, ובראש ימנים, ליכודניקים ואחרים.

אורן אסף חזן: ולכן, באחרונה, כשאני הבנתי את הבלוף של הרשימה הפלסטינית המשותפת, הבלוף שהם חוץ מלצעוק ולספר סיפורים על אותו עם דמיוני שלא קיים, העם הפלסטיני, הם לא עושים שום דבר לאלה שהם ערבים עם אזרחות ישראלית, החלטתי שאני אעשה; זה התחיל מזה שנסעתי לסח'נין, כיבדו אותי באצטדיון "דוחה".

אורן אסף חזן: אני אוהד "בית"ר ירושלים", אוהב מכל הלב, הגעתי לאצטדיון "דוחה" כדי לעזור להם לקבל תקציב מהמדינה לשקם את האצטדיון.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כי אני לא יכול לדרוש או לבקש שהם ירגישו חלק, אם אני לא נותן להם להרגיש חלק.

אורן אסף חזן: ואז הבנתי שאנחנו צועקים על המצוקה שיש לנו, שכל הזמן אנחנו אומרים: הבדואים גונבים לנו את הקרקעות בדרום – אבל רגע, חבר'ה, הבדואים הם גם בני-אדם, אם הם לא יגורו איפה שהם גרים היום, ולא ניתן להם אלטרנטיבה, אז איפה הם יגורו?

אורן אסף חזן: אז אני רוצה לתת להם פתרון.

אורן אסף חזן: ואז גיליתי שמדינת ישראל, זו שמתהדרת – ואני אומר את זה בגאווה – אני אוהב את המדינה שלי, אוהב אותה, היא של כולנו – מקשה עליהם.

אורן אסף חזן: אני מנסה להבין עד לרגע זה מי יוצר פה את הפלונטר, שמצד אחד אומרים שהבדואים גונבים את הקרקעות – ותכף נגיע גם לחרדים, ואני אגזול עוד שנייה מזמנך – ומצד שני, לא עוזרים להם למצוא פתרון לדיור.

מאיר כהן: תשתדל לא לחרוג.

אורן אסף חזן: חבר'ה, כמו שלנו יש מצוקת דיור, גם להם.

אורן אסף חזן: והיום אני מגלה שהבדואים לא יכולים לקבל משכנתאות.

אורן אסף חזן: אז אני דורש מהמדינה שתסביר למה בדואי שרוצה לפנות את הקרקע, לשחרר את האוהל ולבנות בית ולגור כמו כל זוג צעיר ולהרגיש חלק מהמדינה – ואני מזכיר, גם הם משרתים בצבא – לא יכול לקבל את העזרה שלנו.

אורן אסף חזן: ואני מקווה על הדבר הזה לקבל את העזרה ואת תשובת המדינה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – וגם לגבי אחי ואחיותי מהמגזר החרדי.

אורן אסף חזן: ומעל הכול, חבר'ה, אני אוהב אתכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: התחלת להיות כמו – – – "מתוקים" עוד לא אמרת – – –

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת יואב בן צור.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אדוני, שלוש דקות.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, החיילים ביציע, ברוכים הבאים.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מצוקת הדיור בציבור הכללי היא מהמפורסמות.

יואב בן צור: מחירי הדיור – ואנחנו עכשיו ממשיכים בכיוון של עלייה – כך שלצערי קניית דירה נהפכה לנחלת העשירים בלבד.

יואב בן צור: אבל גם אותם "עשירים", אותם אלה ששפר עליהם גורלם ומצליחים בדרך-לא-דרך לקנות דירה, לא היו מצליחים לעשות זאת לולא המשכנתאות.

יואב בן צור: אני נחשף לא אחת לזוגות צעירים שמתחייבים על משכנתאות של מיליון ש"ח ומעלה, מתוך מחשבה נכונה שעדיף לשלם משכנתה מאשר לשלם שכירות חודשית מופקעת – אבל גם משכנתה לא כל אחד יכול לקחת.

יואב בן צור: לבנקים יש תנאים ברורים לנטילת משכנתאות, כחלק ממזעור הסיכון הכללי של הבנק.

יואב בן צור: כך, למשל, הבנק נותן משכנתה רק בשיעור מסוים מערך הדירה – אם אני לא טועה, עד 70% מערך הדירה – כך גם הבנק מתייחס לגובה ההחזר החודשי, שלא יעלה משיעור מסוים מהכנסתו הכוללת של הלווה.

יואב בן צור: וזה בסדר, הבנק מבחינתו מחויב לבטח את עצמו מפני מצבים של חדלות פירעון.

יואב בן צור: אבל האוכלוסייה החרדית – ובפרט הזוגות הצעירים, כי בשנים הראשונות הגברים ברובם לומדים בכולל – אינה יכולה לעמוד בתנאי הבנק לקבלת משכנתה.

יואב בן צור: לא בגלל היעדר הכנסה מספקת, אלא גם בגלל שהמלגה החודשית שהאברך מקבל בכולל, הבנק לא מתייחס אליה כהכנסה בגלל שהיא בלי תלוש משכורת, כי זו מלגה ולא משכורת.

יואב בן צור: כך נוצר מצב שאדם שהכנסתו הכוללת עומדת בתנאי קבלת משכנתה, הוא יכול ומסוגל לעמוד בהחזר החודשי, הוא לא מקבל רק בגלל שההכנסה היא בלי תלוש שכר.

יואב בן צור: בעיה נוספת, לדעתי, שמאפיינת בכלל את כלל האוכלוסייה החלשה, לאו דווקא את הציבור החרדי אלא חלק ניכר מהזוגות הצעירים, היא גובה ההכנסה.

מאיר כהן: – – – שקל.

יואב בן צור: כן.

יואב בן צור: אני בהחלט מבין את הבנקים; הם, מבחינתם, צריכים להבטיח את עצמם שההלוואות ישולמו.

יואב בן צור: אבל אני חושב שאפשר לבחון חלופות ראויות יותר, שמחד גיסא יבטיחו את החזר ההלוואה ומאידך גיסא גם מי שמשתכר שכר לא גבוה או שיש לו הכנסות ואין לו תלוש משכורת, יוכל לקבל משכנתה.

יואב בן צור: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על אפליית המשכנתאות אצל כל החברה החלשה במדינת ישראל: החרדים, הבדואים, המוסלמים, הדרוזים – כל בני-המיעוטים בארץ.

אכרם חסון: הם, כמובן, חוסכים למדינה הכי הרבה: במקום שהמדינה תיתן יותר תקציבים, תעשה אפליה מתקנת ותשקיע באוכלוסייה החלשה כדי לפתח את הכלכלה הישראלית ולקדם אותה, הכול נעשה הפוך.

אכרם חסון: אני רוצה לעדכן אתכם בנתונים אחדים שחשוב שתשמעו אותם.

אכרם חסון: כמובן, במגזר היהודי – האזרחים, אנחנו לא מדברים על המוסדות שקיבלו משכנתאות – כיום הם 35%, לעומת 6% אצל בני-המיעוטים בארץ.

אכרם חסון: אחמד, 35% אצל אחינו היהודים לעומת 6% אצל בני המיעוטים – פי – – –

אחמד טיבי: – – –

אכרם חסון: כן.

אכרם חסון: אני אומר: אחינו היהודים – האזרחים הרגילים, לא המוסדות – שקיבלו משכנתאות הם 35%, לעומת 6% אצל בני-המיעוטים במדינת ישראל.

אכרם חסון: אחינו היהודים, אומדן היתרה הכוללת לסילוק המשכנתאות כיום היא 206 מיליארד שקל, לעומת 1.5 מיליארד שקל אצל בני-המיעוטים.

אכרם חסון: ואני כאן שואל: מדוע תושב רהט יכול לקבל משכנתה, אם נותנים לו – וגם במגזר הבדואי לא נותנים – נותנים לו מקסימום 30% והוא צריך להביא 70% מהבית, כאשר הוא במצב סוציו-אקונומי 2–3 מקסימום?

אכרם חסון: אם הוא עובר לבאר-שבע, מאפשרים לו 70% מהמשכנתה.

אכרם חסון: אם אנחנו הולכים לרמת-הגולן, לדרוזים ברמת-הגולן – – –

מאיר כהן: אבל מגרש ברהט עולה רבע מחיר ממגרש בבאר-שבע.

אכרם חסון: אז ייתנו לו 70% ממחיר המגרש.

אכרם חסון: אנחנו לא מדברים על מחיר המגרש, אנחנו מדברים על 70% מהמשכנתה שנותנים לו.

אכרם חסון: לדוגמה – – –

מאיר כהן: אם מגרש עולה בבאר–שבע מיליון שקל, ברהט – 150,000 שקל.

מאיר כהן: אז מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על ערך הבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש משמעות לערך הבית.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אומדן היתרה הממוצעת לסילוק משכנתה למשק-בית: אצל אחינו היהודים זה 420,000 שקל, ואצל הערבים או בני-המיעוטים זה 110,000 שקלים – אז גם שם פי-ארבעה.

אכרם חסון: אני שואל, איך ברמת-הגולן הדרוזים, או הדרוזים בגליל או בכרמל, או אצל כל ערביי ישראל יכולים לבנות בית ולהתקדם ולהתקיים?

אכרם חסון: אני אומר לכם איך: הכול הלוואות מהמשפחה ומהבנקים הרגילים, כי הבנקים למשכנתאות לא נותנים.

אכרם חסון: ולכן אנחנו במצב סוציו-אקונומי שבו אף פעם לא נמריא ונישאר עניים כל הזמן.

אכרם חסון: מה טוענים הבנקים?

אכרם חסון: קודם כול צריך להבין מה הבעיה שלנו.

אכרם חסון: הבעיה שלנו היא כפולה: בהרבה יישובים ערביים אין בנקים, ולכן אין תחרות והבנק יכול לגבות כל ריבית שהוא צריך, ואנחנו משלמים פי-שלושה או פי-ארבעה מכל אדם אחר שמקבל משכנתה.

אכרם חסון: דבר אחר, אומרים שהבנקים לא יכולים ליישם; ברגע שאדם לא מחזיר את המשכנתה לא יכולים ליישם את האדמה והבית; לא יכולים למכור אותו.

אכרם חסון: מה זה מעניין את הסבתא שלנו?

אכרם חסון: אנחנו לא אזרחים במדינת ישראל?

אכרם חסון: לא מגיע לנו זכויות כמו כל אזרח אחר?

אכרם חסון: מדוע המדינה נותנת משכנתאות, נותנת כסף מטעם בנק ישראל לבנקים?

אכרם חסון: כדי שאנחנו נקבל, כדי שאנחנו נהיה שווים.

מאיר כהן: תודה רבה.

אכרם חסון: לכן הצענו עכשיו חוק, בעזרת ידידי אלי כהן.

אכרם חסון: יהיה חוק כאן, ואני מקווה שכל חברי הבית יתמכו – –

מאיר כהן: אדוני, תודה רבה.

אכרם חסון: – – בחוק הזה, שכל מי שרוצה לקבל משכנתה, זה מחייב את הבנקים לתת לו 90% מעלות המשכנתה, או מעלות הבית, כדי שאנחנו נוכל באמת לתקן את העוול.

אכרם חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים כץ: אם הוא יכול להחזיר.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי – אדוני, בבקשה.

אכרם חסון: עד עכשיו אנחנו לא הסתדרנו, שהמדינה לא תסתדר.

ענת ברקו: זה טוב לכולם, לזוגות צעירים.

חיים כץ: אחמד, אם הוא אמר ש-90% המדינה תשלם, תגיד אתה 100% עכשיו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היה חשוב להביא את הנושא הזה אל סדר-היום ולכן הנשיאות אישרה אותו השבוע.

אחמד טיבי: אכן, לאוכלוסיות המוחלשות קשה לקבל משכנתה.

אחמד טיבי: הבנקים נוהגים איפה ואיפה בנושא הזה.

אחמד טיבי: אני מעלה את זה כי אני מקבל הרבה תלונות, גם מהאזרחים הבדואים בדרום.

חיים כץ: למה איפה ואיפה?

אחמד טיבי: כי כאשר אתה – – – אין להם.

אחמד טיבי: הרי ידוע שממוצע ההכנסה של בדואים בדרום הוא נמוך יותר מאשר במקומות אחרים, ולכן הסף הזה אצל הבנקים הוא רף גבוה, ואז אומרים להם: אי-אפשר.

אחמד טיבי: גם המספרים שניתנו, ש-35% מהיהודים מקבלים ורק 6% מהערבים מקבלים, אכרם, אומר דורשני.

אחמד טיבי: זה נקרא איפה ואיפה.

אחמד טיבי: לא רק שיש אפליה מראש, גם בהכנסה הממוצעת של כלל האזרחים, של יהודים ביחס לערבים, גם בעקבות זאת מוענשים המוחלשים – כאן, במקרה הזה, הערבים, הבדואים וגם החרדים, כמו שאמר חבר הכנסת בן צור – בעובדה שהם מסורבי משכנתה.

אחמד טיבי: בדרך כלל, ברהט, למשל, האזרח הערבי הבדואי מקבל 30% מהמשכנתה, ואומרים לו: תביא 70% מהבית; ואם הוא עובר לבאר-שבע הוא מקבל 70% משכנתה ורק 30% מהבית.

אחמד טיבי: אם זה לא איפה ואיפה, אז מה זה – אדוני השר שבטח יתפנה לשמוע את התשובה לשאלה שלו?

אחמד טיבי: אלה הם ההסברים למה זה איפה ואיפה.

אחמד טיבי: יש לעשות דווקא יותר לאוכלוסיות המוחלשות, כדי לבוא לקראתן ולתת להן אפשרות לקבל את המשכנתה.

יצחק כהן: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, סגן השר.

אחמד טיבי: היות שאמרת "תודה", אתה בטח מתכוון להצלחה שלנו בוועדת הכספים להעביר – – – חברת הכנסת מירב בן ארי, אני וברושי היו לנו הצעות חוק נפרדות בנושא נקודת זיכוי לסטודנטים שלומדים עד 1,700 שעות, כמו הנדסאים, נגרים, רתכים וכדומה.

אחמד טיבי: עבדנו קשה ומיזגנו את הצעות החוק – ואני רוצה להודות לחברת הכנסת בן ארי – לחוק ההסדרים.

אחמד טיבי: ואכן האנשים האלה יקבלו נקודת זכאות שלמה, ואני חושב שזה יחסוך להם אלפי שקלים.

אחמד טיבי: גם חבר כנסת ערבי, גם מהאופוזיציה, ובכל זאת מצליח להעביר משהו בחוק ההסדרים – – –

מאיר כהן: הישג, הישג.

יצחק כהן: – – – מילה טובה.

אחמד טיבי: אני אומר מילה טובה לכל מי שנענו למאמצים, גם של מירב, גם של ברושי, גם שלי ושל אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: אני שנים מנסה לקדם את זה, השנה – – –

יצחק כהן: אבל למה – – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: בגלל אגף התקציבים – –

יצחק כהן: אה, יפה.

אחמד טיבי: – – ושר האוצר, שמגיעה להם מילה טובה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חיים כץ: אתה עולה, לא אומר מילה לסגן השר.

אחמד טיבי: כאילו אמרתי – – –

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, הצטרפתי בנשיאות להצעה לסדר-היום.

חמד עמאר: ראיתי שההצעה לסדר-היום מדברת על המגזר הבדואי, והחרדי, שלא יכולים לקבל משכנתה.

חמד עמאר: אז אני רוצה גם להודיע לך, גם במגזר הדרוזי – יכול לקבל משכנתה רק עד 390,000 שקל.

חמד עמאר: שאלתי, ביררתי, למה אצל החרדי ואצל הבדואים לא.

חמד עמאר: אומרים: בגלל שאין להם נקודות זיכוי בעקבות שירות צבאי.

חמד עמאר: אבל הדרוזים משרתים בשירות צבאי.

חמד עמאר: אותו צעיר שמשתחרר מהצבא ורוצה לקבל משכנתה כדי לבנות את החיים שלו, אחרי שהוא מסתדר בעבודה, מתחתן, מתארס, הוא ואשתו עובדים – אפילו אם מרוויחים 50,000 שקל לחודש, לא יכולים לקבל משכנתה – –

מאיר כהן: יותר מ-390 – – –

חמד עמאר: – – יותר מ-390,000 שקל.

חמד עמאר: ואני רוצה לספר לכם, 390,000 שקל היום – דיברת על כך שבבאר-שבע עולה מגרש מיליון שקל – אצל הדרוזים עולה יותר, כי לא מוכרים קרקע פרטית.

חמד עמאר: יש לי קרקע פרטית.

חמד עמאר: אני שומר אותה לנכדים, לא לילדים, כי אני יודע מה הבעיה אם יש לך קרקע במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אז עם 390,000 שקל הוא לא יכול לקנות 300 מטר אצל הדרוזים כיום – 300 מטר – אפילו 200 מטר, כי עברנו את מיליון השקל לדונם אדמה במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: ואם נלך לחיילים משוחררים כיום, אני לא זוכר ששמעתי שיש חלוקה.

חמד עמאר: אני והשר לשעבר לפיד ממפלגתך, הגענו להסדר בבחירות הקודמות: סבסוד החלקות לחיילים משוחררים ב-90% בביטוח, 90% במחיר הקרקע.

חמד עמאר: הממשלה הזו אישרה את זה, אישרה את ההסכם, אבל יצאו במכרז בירכא בלי ה-90%.

חמד עמאר: ואתמול אני מקבל טלפונים בבוקר מוקדם.

חמד עמאר: אנשים שואלים אותי: היום פותחים את המכרז, אבל המחירים הם מחירים רגילים.

חמד עמאר: עוד יותר תרגיל – אפילו אם אחרוג, אספר לך על התרגיל שנעשה – חלקה לחיילים משוחררים פעם הייתה מתחלקת לחייל אחד.

חמד עמאר: אמרו: אין מספיק אדמות, נחלק לשני חיילים.

חיים כץ: איזה שטח?

חמד עמאר: אין שטח, אין מספיק שטח.

מאיר כהן: לא, מה הגודל?

חיים כץ: מה גודל המגרש?

חמד עמאר: 400 מטר.

חיים כץ: בסדר גמור.

חמד עמאר: מתחלקת לשניים – אין בעיה.

חמד עמאר: כשהגענו ל-90%, מה התרגיל המבריק היה?

חמד עמאר: שאותה חלקה מתחלקת לארבע יחידות דיור – ארבע יחידות דיור.

חמד עמאר: ואיך עושים ארבע?

חמד עמאר: אתה בונה אחד למטה, אם אתה רוצה, אתה צריך להביא מישהו שיקנה מעליך, ואם אתה לא מצליח להביא מישהו מעליך, אתה צריך לקנות את זה, ואתה קונה את זה במחיר מלא.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: ואז יצא שה-90% לא שווים כלום ולא יכולים לעזור לאותם צעירים.

חמד עמאר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה?

מאיר כהן: לא נמצא.

מאיר כהן: אם כך, נשמע את תשובת סגן השר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, המציעים הצעות דחופות לסדר-היום בעניין אפליית המשכנתאות במגזרים מוחלשים – כן, חביבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, נא להוסיף אותי.

מאיר כהן: בסדר.

יצחק כהן: אנחנו גם מקבלים בברכה את גזבר דימונה מר שמעון מזוז, שמכבד אותנו בנוכחותו.

יצחק כהן: חברי, הנחיות בנק ישראל לבנקים בנושאי המשכנתאות נועדו, בין השאר, להבטיח את יציבות הבנק.

יצחק כהן: לדוגמה: אין הלוואה – אין הלוואה – שתעלה על 75% משווי הדירה; לעומת זאת, הגנה על מבקשי המשכנתאות – לדוגמה: גובה מרבי של ההחזר לא יעלה על 50% מההכנסה – ד"ר טיבי עייף.

אחמד טיבי: אני מקשיב בעניין רב.

יצחק כהן: נוסף לכך, הבנק מחויב לבדוק היטב את יכולת ההחזר של מבקש ההלוואה ולהימנע ממתן הלוואה למי שיש יסוד סביר להניח – על סמך הכנסותיו בלבד – שיתקשה, או לא יוכל לעמוד בהחזרים החודשיים.

מאיר כהן: אדוני השר – סגן השר – –

חיים כץ: לפצל את ההלוואה – – –

מאיר כהן: – – בשנות ה-80 נתנו הלוואות, משכנתאות בפריפריה ב-90%, והייתה הלוואת מקום.

מאיר כהן: לא שמעתי על בנק שקרס.

מאיר כהן: מאז קרסו, אתה אומר.

חיים כץ: כמה הייתה האוכלוסייה?

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: אזרחים כן קרסו.

מאיר כהן: מה?

חיים כץ: כמה הייתה האוכלוסייה?

יצחק כהן: אזרחים כן קרסו.

מאיר כהן: כמו היום.

מאיר כהן: בעיירות הפיתוח – אותו הדבר.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: גדלנו קצת.

יצחק כהן: אז אני מכיר הרבה אזרחים שקרסו.

מאיר כהן: נניח ב-10%.

מאיר כהן: לא קרסו.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: אני מכיר.

יצחק כהן: אני טיפלתי – – –

מאיר כהן: הדירות לא הלכו ל– – –

חיים כץ: איציק, הבנקים גם לוקחים היום – הוא מחלק את המשכנתה לשלושה סוגי משכנתה: שליש צמוד פריים – –

יצחק כהן: נכון.

חיים כץ: – – שליש בריבית לא צמודה.

מאיר כהן: לא את המשכנתה, את הסכום.

יצחק כהן: בריבית משתנה.

חיים כץ: מה?

מאיר כהן: את הסכום של המשכנתה.

יצחק כהן: היו גם מענקים אז, אגב.

חיים כץ: בשביל לקחת פחות סיכונים.

מאיר כהן: כן.

חיים כץ: כי נכון שהפריים מינוס הוא הכי אטרקטיבי – –

מאיר כהן: כן.

חיים כץ: – – אבל אם קורה משהו, אנשים יקרסו.

חיים כץ: ואז הוא אומר: יהיה לך שליש לא צמוד, שליש צמוד למדד, לוקח את כל הבטוחות שלו מכל הכיוונים.

מאיר כהן: נכון מאוד.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

יצחק כהן: היו גם מענקים אז, אם אתה זוכר.

מאיר כהן: נכון.

יצחק כהן: זה עזר המון.

יצחק כהן: אבל טיפלתי בהרבה משפחות שקרסו.

מאיר כהן: מענק מקום.

יצחק כהן: לא, לא רק מענק מקום, גם מענק זוגות צעירים שצברו 1,400 נקודות.

יצחק כהן: זה היה.

יצחק כהן: אבל מחקרים שנעשו – תמיד כשהיו מענקים זה זרם לכיסיהם של – – – זה העלה את המחירים.

יצחק כהן: על כל פנים, כפי שאמרתי, הבנק מחויב לבדוק היטב את יכולת ההחזר של המבקש ולהימנע ממתן הלוואה למי שיש יסוד סביר להניח, על סמך ההכנסות שלו בלבד, שיתקשה או שלא יוכל לעמוד בהחזרים השוטפים.

יצחק כהן: משרד הבינוי והשיכון מעמיד משכנתאות לטובת רכישת דירה ראשונה, באומדן של 130,000 ש"ח בממוצע למשפחה, בריבית של 0.5% מהריבית הממוצעת במשק, ולא יותר מ-3%.

יצחק כהן: ההסכם בין המדינה לבנקים קובע שהאחריות של הבנקים לכספי המדינה זהה לאחריות של הבנק לכספיו.

חיים כץ: למה – – – 3%?

יצחק כהן: בבקשה?

חיים כץ: 3% זה לפני שנה, היית מקבל ריבית לא צמודה – –

יצחק כהן: בין 0.5% – – –

חיים כץ: – – ל-15 שנה ב-2.5%.

יצחק כהן: ב-0.5% מהריבית הממוצעת במשק, ולא יותר מ-3% – אתה מבין, יש את כל הטווח הזה.

חיים כץ: אני לא רוצה לסבך אותך.

יצחק כהן: ההסכם בין המדינה לבנקים קובע שהאחריות של הבנקים לכספי המדינה זהה לאחריות של הבנק לכספיו.

יצחק כהן: דהיינו, במקרה שהבנק מחליט לא להלוות מכספיו, חל עליו איסור להלוות מכספי המדינה.

יצחק כהן: ועל כן הבנק נדרש להקפיד בבדיקת יכולת ההחזר החודשי של מבקש ההלוואה, גם אם מבקש ההלוואה מעוניין לממש את זכותו מכספי המדינה בלבד.

יצחק כהן: פועל יוצא של האמור לעיל, שאכן ככל שמדובר באוכלוסייה מוחלשת, הסיכוי שלהם לקבל משכנתה, לצערי, מכספי הבנק או מכספי המדינה נמוך יותר, וללא אבחנה בין גזע, דת, מגזר או מגדר או לאום.

יצחק כהן: נוסף לכך, ככל שיש בעיה לשעבד את הדירה לטובת משכנתה בשל בעיות רישום הדירה, הבנק נמנע ממתן המשכנתה, ולצערנו הבעיה נפוצה במגזרי המיעוטים.

יצחק כהן: בכל אופן, חל איסור מפורש על הבנקים להפלות מבקשי הלוואות על רקע גזע, דת, לאום או אחר, והמבחנים היחידים הם כאמור שיעור המימון ושיעור ההחזר החודשי מההכנסה.

יצחק כהן: אם יש שניים בעלי אותם נתונים, ואחד מהם מקבל והאחר לא, אזי מדובר באפליה אשר יש לדווח עליה למפקחת על הבנקים והיא תטופל בחומרה מיידית.

יצחק כהן: אני מציע, אדוני היושב-ראש, או להסתפק בתשובה, או להעביר את זה – – –

קריאה: ועדת הכספים.

יצחק כהן: הוועדה למעמד האישה.

מאיר כהן: לא.

עאידה תומא סלימאן: הוועדה למעמד האישה.

יצחק כהן: אבל היא עמוסה, ראיתי שהיא עמוסה מאוד.

יצחק כהן: ראיתי ברשתות שאת נורא עמוסה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: מציעים, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני סגן השר מציע להעביר את זה – –

קריאה: פנים.

מאיר כהן: – – לוועדת הפנים?

יצחק כהן: ועדת הפנים.

מאיר כהן: ועדת הפנים.

מאיר כהן: אז לפני שנצביע – דעה נוספת.

מאיר כהן: חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: דקה.

מאיר כהן: תקפידו על הזמנים.

מאיר כהן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי, שיעור מקבלי משכנתה הוא 6% ביחס ליהודים, אבל הסכומים הם רק 3%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וההצעה לסדר-היום מדברת על הבדואים והחרדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתרכז יותר בבדואים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבדואים נמצאים ברובם במקומות שאפילו אם הם ירצו לקבל משכנתה הם לא יכולים לקבל, כי הם לא יכולים להוציא היתר בנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הבעיה של הבדואים, בעיקרון, היא לא רק שלא נותנים להם לקבל משכנתה, אלא לא נותנים להם את האפשרות לבנות את הבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן האפליה היא כפליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא של שיעור המחזירים והלא-מחזירים הוא מדיניות של הבנקים, שאין להם אפילו סניפים באותם מקומות שיהיו נגישים גם למי שירצה לקבל את המשכנתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן המצב הזה, להגיד – החוק במקום מסוים והיישום במקום אחר – צריך ליישם את החוק הזה ולא לחכות לאנשים שיגישו תלונות כדי ליישם אותו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: שכחתי – – –

מאיר כהן: לא, זהו.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה, ברשותכם.

מאיר כהן: תזכרו – הצעת סגן השר הייתה להעביר לוועדת הפנים.

מאיר כהן: אני מבקש לעבור להצבעה.

אחמד טיבי: – – – לפרוטוקול.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי שמצביע בעד – מעבירים לוועדת הפנים, המשך דיון.

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את נושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: טיבי, הרצון שלך להודות, אנחנו נכבד אותו.

אחמד טיבי: גם לסגן השר וגם ליושב-ראש ועדת הכספים גפני.

אחמד טיבי: האם הפרוטוקול – – –

מאיר כהן: יופי.

מאיר כהן: עשרה בעד.

מאיר כהן: הנושא עובר לוועדת הפנים.

מאיר כהן: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת האתיקה בעניין הגשת מסמכים מזויפים לוועדה בידי חבר הכנסת מיקי רוזנטל; וכן החלטת ועדת האתיקה בדבר נסיעות חברי הכנסת לחו"ל במימון גופים ציבוריים – רענון ודגשים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: פגיעה בזכויותיהם של עובדי קבלן המועסקים בידי המדינה

מאיר כהן: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: פגיעה בזכויותיהם של עובדי קבלן המועסקים בידי המדינה, מס' 5274, 5275, 5285, 5300 ו-5311.

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, מכת מדינה מכה בנו בשנים האחרונות, והיא המכה שלא הייתה כתובה בתורה אבל היא כתובה עמוק-עמוק במציאות הישראלית – מכת עבדי הקבלן.

דב חנין: עובדי קבלן נעשו מגפה בישראל מכיוון שזה מנגנון שמאפשר למעבידים להשתחרר מאחריות, להשתחרר מתשלומים, להשתחרר מחובות, והתוצאה היא עובדים שלפעמים עובדים באותה עבודה עצמה, שכם אל שכם עם עובד אחר, אבל מקבלים שכר פחות, התנאים שלהם פחות טובים, הזכויות הבסיסיות שלהם, אדוני היושב-ראש, נפגעות.

דב חנין: ועכשיו אנחנו קוראים דוח של אגף החשבת הכללית, שבפעם הראשונה מפרט את הפרת הזכויות בקרב עובדי הקבלן שמועסקים אצל זכיינים שנבחרו על-ידי המדינה, כי את זה צריך לדעת, אדוני היושב-ראש, כשאנחנו מדברים על המכה הזאת, של עבדות הקבלן, אנחנו צריכים להבין שחלק גדול מאוד מהצרה, חלק גדול מאוד מהבעיה, נמצא במגזר הציבורי.

דב חנין: אלה הם בעצם עובדי ציבור שאינם עובדים אצל הציבור אלא רק באופן טכני נמצאים אצל הציבור, אבל הם בעצם מועסקים על-ידי קבלנים.

דב חנין: מה אין לנו היום?

דב חנין: יש לנו מורי קבלן, ויש לנו אחיות קבלן, ויש לנו עובדות סוציאליות שהן עובדות קבלן, והדוח שמפרסם אגף החשבת הכללית באוצר מראה תמונה של פגיעה משמעותית בזכויות של עובדי הקבלן.

דב חנין: אנחנו, מתוך הנתונים, למדים ש-84% מעובדי הניקיון לא מקבלים את זכויותיהם; אנחנו מהדוח לומדים שמחצית מעובדי האבטחה לא מקבלים את זכויותיהם.

דב חנין: נמצא אתנו כאן שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, שבתוארו הקודם כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה של הכנסת – – –

חיים כץ: ביקשתי לענות במקום שר האוצר.

דב חנין: בסדר גמור, אני שמח.

דב חנין: זה מבטיח לנו תשובה יותר טובה, לדעתי.

דב חנין: – – – בתוארו הקודם כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה של הכנסת עשה מהלך גדול בכיוון של הטלת האחריות על מזמיני השירות.

דב חנין: המפתח הוא בהטלת האחריות על מזמיני השירות, כי אם מזמין השירות יודע שהוא בסופו של דבר יצטרך לתת את הדין אם העובד לא קיבל את מלוא שכרו, ואם העובד לא קיבל את מלוא זכויותיו, מזמין השירות לא יהיה לו כדאי ללכת בדרך העקיפה הזאת, והוא יתחיל ללכת בדרך המלך של העסקה ישירה.

דב חנין: המסר, בסופו של דבר, צריך להיות, עמיתי חברי הכנסת, שכל עובדי הציבור, כל עובדי המדינה, כל עובדי הרשויות המקומיות צריכים להיות באמת עובדי ציבור, צריכים להיות באמת עובדי מדינה, צריכים להיות באמת עובדי הרשויות המקומיות.

דב חנין: את המגפה הזאת של עבדות הקבלן צריך להתחיל מהמגזר הציבורי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

מאיר כהן: נכון?

מאיר כהן: הוא לא נמצא פה.

מאיר כהן: חבר הכנסת פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, לפעמים יש מחלה שאף אחד לא רוצה להודות בה, ובאמת, מדחיקים אותה.

עמיר פרץ: הבן-אדם חולה, אומר: אוקיי, אני לא מתייחס לבדיקות של הרופא, כי כל עוד הוא לא יודע באופן רשמי שהוא חולה, הוא יכול להשלות את עצמו – הנה, הכול יהיה בסדר.

עמיר פרץ: מה קרה?

עמיר פרץ: סוף-סוף האוצר מוציא דוח – מה הוא חושב על עבודת הקבלן בתוך משרדי הממשלה, לא מישהו אחר.

עמיר פרץ: ואז, מה מסתבר?

עמיר פרץ: שהמחלה הזאת, שכולנו ניסינו להתעלם ממנה, של הפערים החברתיים שנוצרים בעקבות עבודת הקבלן, נמצאת במצב הרבה יותר קשה.

עמיר פרץ: מה זאת אומרת הרבה יותר קשה?

עמיר פרץ: כי אם, בוא נאמר, האוצר לא היה מגלה – לא שיש הפחתת זכויות ושלא נותנים להם את כל מה שמגיע להם, ואולי בהסכם כזה ואחר עושים להם את ההבחנה; אלא מה שמגיע להם, מה שכבר כולם מסכימים שמגיע להם, גם זה נמצא שבדרך כזו או אחרת עושקים אותם, לוקחים מהם.

עמיר פרץ: אז אוקיי, אם עבירות על חוקי העבודה הן עבירות לכל דבר ועניין – כלומר הממשלה ביודעין מעסיקה עבריינים.

עמיר פרץ: לא רק שהיא מעסיקה עבריינים, היא גם גובה את דמי העמלה שלה, כי היא המרוויחה העיקרית מההעסקה הזאת.

עמיר פרץ: הממשלה שותפה לעבריינות ממוסדת שכל עוד היא לא ידעה עליה אז יכולנו לומר – אוקיי, הממשלה לא יודעת.

עמיר פרץ: אבל מרגע שהקמתם אגף מיוחד, מערכת ביקורת מיוחדת, וחושפים כאן כל כך הרבה עוולות, אני חושב, אדוני היושב-ראש, אין לי ספק שכבוד השר יסכים אתי, שהעבודה הקבלנית היא פצע פתוח, מדמם כל הזמן, בלב-לבה של המערכת החברתית בישראל; לא מדובר כאן רק על העניין של היציבות בעבודה, לא מדובר כאן – לא – רק על התעסוקה המאוד-מאוד חשובה שאנשים יכולים לבוא לבנק ולבקש הלוואה ומנהל הבנק יתייחס אליהם, כי אם אתה עובד קבלן, אומרים לך: חביבי, תחפש מישהו אחר, תביא לי ערבות.

מאיר כהן: נגמר, נגמר.

מאיר כהן: אם אתה עובד קבלן – נגמר.

עמיר פרץ: אם אני עובד קבלן – נגמר.

מאיר כהן: אין שום סיכוי שתקבל.

עמיר פרץ: אין שום סיכוי שתקבל הלוואה, נכון.

עמיר פרץ: ולכן אני חושב שיש פה באמת חטא על פשע, אבל, אדוני השר – כל עוד הממשלה לא ידעה, יכולנו להתווכח.

עמיר פרץ: היום הממשלה אומרת בעצמה – זה דוח רשמי של הממשלה.

עמיר פרץ: אני יודע את עמדתך.

עמיר פרץ: אני חושב, אדוני השר, שאתה צריך לתבוע בממשלה החלטה שאומרת שכל חברת כוח-אדם שתימצא עוברת על החוק, לא מקיימת את כל המחויבות שלה כלפי העובדים – תוציא אותה מהרשימה, שלא תוכל להתמודד יותר.

עמיר פרץ: אני כמובן לא אפסיק ולא אשקוט ולא אנוח עד שבחוק כל חברות הקבלן יהיו מחוץ לחוק, והעסקה קבלנית בישראל תהיה בלתי חוקית, כי העסקה קבלנית בישראל היא עבדות מודרנית, שהגיע הזמן שאנחנו נאמר:

עמיר פרץ: יום אחד בבית הזה יעבור חוק החירות בישראל.

עמיר פרץ: חוק החירות יהיה החופש של אותם מאות-אלפי אנשים שמשלמים מחיר כבד על לא עוול בכפם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחרי זה השר יענה.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת פריג'.

מאיר כהן: אתה יודע, עמיר, להפסיק אותך זה קשה.

מאיר כהן: להפסיק אותך קשה, כשאתה – – –.

מאיר כהן: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים נוכחים, שלום רב, למדתי מחברי היהודים – יש, ידידי, אמירה שאומרת: צדק צדק תרדוף.

עיסאווי פריג': לפני כל מערכת בחירות יש מושגים שפוליטיקאים, וידידי השר חיים כץ הוא אחד מאלו – יש לו כוונות טובות, אבל ברמת המעשים, סולם ההצלחה משתנה.

עיסאווי פריג': יש דברים טובים...

חיים כץ: תודה רבה.

עיסאווי פריג': לפני בחירות מתחילים להשתמש במושגים: צדק, שוויון חברתי, ומושגים שהאוזן – מה זה, כל כך נעימים לאוזן שאתה רוקד כשאתה שומע את הדברים.

עיסאווי פריג': אבל מה?

עיסאווי פריג': המטרה מקדשת את האמצעים.

עיסאווי פריג': מותר.

עיסאווי פריג': צדק צדק תרדוף, תשתמש.

עיסאווי פריג': הרי המילים לא עולות כסף.

עיסאווי פריג': איך בערבית אומרים?

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: הדיבורים, אין עליהם מכס.

עיסאווי פריג': ) וכאן, בדוכן הזה, שרים וחברי כנסת, הן מהקואליציה והן מהאופוזיציה – מי לא נגד תופעת הניצול ועובדי קבלן?

עיסאווי פריג': והשר הראשון שבהם.

עיסאווי פריג': אז מה?

עיסאווי פריג': כולם מדברים, כולם מגנים, כולם תוקפים, ובמבחן המעשה – שום דבר לא קורה.

מאיר כהן: (אומר בערבית: המילה "הלוואי" מעולם – – –)

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: המילה "הלוואי" מעולם לא בנתה בית) – וככה – (אומר בערבית: המילה "הלוואי" מעולם לא בנתה בית.

עיסאווי פריג': ) אתה רוצה?

עיסאווי פריג': רוצה.

עיסאווי פריג': אתה יושב בתפקיד, יושב על ההגה, ואתה חסר אונים.

עיסאווי פריג': חברים, בואו נשאל את עצמנו; אם הדג מסריח מהראש – ידידי וחברי עמיר פרץ לפני אמר משפט חכם: אם המדינה מובילה בהעסקת עובדי קבלן, מה יגיד הסקטור הפרטי?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, מה יגיד הסקטור הפרטי?

עיסאווי פריג': יגיד לך: המדינה עושה את זה, למה שאני לא אעשה את זה?

עיסאווי פריג': ודוח החשבת מראה את זה בבירור.

עיסאווי פריג': תבואו לכאן ותגידו לנו את ההישגים שלכם.

עיסאווי פריג': אני, כחבר כנסת בן לחברה הערבית, באים אלי אנשים: אני עובד בחברת x, אני עובד במשרד ככה.

עיסאווי פריג': אני מתפעל ומבסוט, ואללה, מצאת עבודה.

עיסאווי פריג': מביא לי את התלוש – 4,000 שקל.

עיסאווי פריג': אני אומר: וואלכ, זה לא יכול להיות.

עיסאווי פריג': 4.3 ומשהו, 4,000 שקל ואתה עובד במשרד?

עיסאווי פריג': כשאתה שומע את המשרד אתה אומר: אוהו, יפה.

עיסאווי פריג': יש צמצום פערים.

עיסאווי פריג': מתברר שכוח-אדם.

עיסאווי פריג': כוח-אדם.

עיסאווי פריג': עוד קצת כסף.

עיסאווי פריג': חברים, ואני מסיים – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – אני לא בא, ידידי השר, להגיד לך מה לעשות ואיך לעשות.

עיסאווי פריג': אתה מכיר את הנושא הזה עשרות שנים.

עיסאווי פריג': תעלה כאן ותביא בשורה.

עיסאווי פריג': תעלה כאן ותגיד: אני עושה הלכה למעשה, ולא כוונות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: תשובת השר, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למען האמת, מי שהיה צריך לענות פה זה סגן שר האוצר, ואני אמרתי לו: תן לי, אני אענה במקומך.

חיים כץ: אני לוקח את מה שכתבו לי, אני לא קורא ואני הופך את הדף, בסדר?

חיים כץ: אני בכנסת 18 שנה.

חיים כץ: החוק הראשון שנלחמנו עליו, עמיר פרץ ואנוכי, בסיעת עם אחד, במפלגת עם אחד, היה חוק עובדי הקבלן.

חיים כץ: סימנו לנו שישה חוקים ואמרנו שאחד מהם אנחנו רוצים להעביר.

חיים כץ: עמדנו פה והעברנו את הצעת החקיקה של עובדי הקבלן.

עמיר פרץ: השוואת תנאים.

חיים כץ: כן, כן, אחר כך – אמרנו שתוך שנתיים ייכנס למעגל העבודה.

חיים כץ: אחר כך ירדנו לתשעה חודשים.

חיים כץ: בהיותי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, עיסאווי פריג', עשינו את הצעד האמיתי.

חיים כץ: תשעה חודשים זה היה צעד טוב, ושילמנו עליו בתקציב בחוק ההסדרים.

חיים כץ: לאוצר אמרנו: תשעה חודשים ירידה משנתיים.

חיים כץ: שילמנו בדברים אחרים.

חיים כץ: עמיר, אני – שילמנו.

חיים כץ: אנחנו רצינו לעשות את זה.

חיים כץ: כשהייתי בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות עשינו את החוק לאכיפת דיני עבודה.

חיים כץ: באנו פעם ראשונה ואמרנו: אנחנו רוצים להטיל קנסות, בייחוד על עובדי המדינה, על כל מנכ"ל משרד ועל כל חשב משרד שיחתום על מכרז שלא יוכיח שהעובד מקבל לפחות שכר מינימום, דמי הבראה, קרן השתלמות.

חיים כץ: ואמרנו שעל כל עובד כזה החשב לא ישופה, ישלם קנס אישי של 14,400 שקל ויושעה מהעבודה.

חיים כץ: אתה לא רואה בממשלה כמעט מכרזי הפסד.

חיים כץ: אני נכנסתי לתפקיד, קיבלתי את תפקיד שר העבודה, וישבתי על התקנות של אכיפת דיני עבודה.

חיים כץ: זה היה לפני שבועיים.

חיים כץ: ואמרו לי – למה התקנות לוקחות כל כך הרבה זמן – הם אמרו לי: תשמע, אנחנו עובדים על זה כבר שלוש שנים.

חיים כץ: אמרתי: למה שלוש שנים?

חיים כץ: למה אתם לא עובדים בסטטיסטי?

חיים כץ: הוא אומר לי: כי אנחנו מפרקים את מחיר השעה, ואת ההבראה, ואת ההסעה, ואת הביגוד ואת הזה.

חיים כץ: אמרתי להם: תשמעו, נראה לי שאתם לא רציניים.

חיים כץ: קחו את המחיר הבסיסי של השעה – כמה זה?

חיים כץ: 27?

חיים כץ: שימו עליו 38% עלות מעסיק, שימו עליו רווח לחברה – 8%, %7, %7.5 – תק-תק-תק-תק – יצא 41 שקל.

חיים כץ: כמה יצא לכם בחשבון?

חיים כץ: 41.17 שקל.

חיים כץ: אמרתי להם: נראה לי שזה כמו שאתה לומד למבחן; אם אתה לומד שעה אתה מוציא ציון 95, ועוד שנתיים אתה לומד בשביל החמש נקודות.

חיים כץ: לא כדאי.

חיים כץ: תזיזו את זה.

חיים כץ: אבל הבעיה, עמיר, זה לא רק עובדי הקבלן במגזר הציבורי במדינת ישראל.

חיים כץ: עכשיו אנחנו בבטיחות, שנופלים אנשים מהגגות ונהרגים.

חיים כץ: כל יום נהרגים.

חיים כץ: יש 120 תקנים, ויש רק 102 איושים.

חיים כץ: אתה יודע למה?

חיים כץ: כי מהנדס מתקבל שם במתח דרגות 37–39.

חיים כץ: 37 זה 3,700 או 3,800 שקל.

חיים כץ: לא רוצים לבוא.

חיים כץ: כי 70% מעובדי המדינה במדינת ישראל לא מגיעים לשכר מינימום; מקבלים השלמת שכר לשכר מינימום.

חיים כץ: זאת אומרת, קובעים שהם הולכים להיות עניים.

חיים כץ: זה לא רק עובדי הקבלן.

חיים כץ: זה משרדי הממשלה.

חיים כץ: אני אומר לך שהם באים עם מתח דרגות – וזה מטורף – אתה היית יושב-ראש ההסתדרות, ואני הייתי ועד עובדים.

חיים כץ: דרך אגב, עיסאווי, בוועד שאני הייתי אין דור ב'.

חיים כץ: אני חושב שזה הוועד היחיד בארץ – אין עובדים דור ב'.

חיים כץ: לא הסכמתי.

חיים כץ: ואתה בא לעבודה במשרד ממשלתי וקובעים לך דרגה 37.

מאיר כהן: יש דור ג' היום.

חיים כץ: יש דור ד' בחברת החשמל.

חיים כץ: ד'.

חיים כץ: אצלי בתעשייה האווירית אין דור ב'.

חיים כץ: באו אלי, אמרו לי: ניתן לוותיקים 15%.

חיים כץ: אמרתי: לא רוצה שני סוגי אנשים.

חיים כץ: אין גם עובדי קבלן מעבר לתשעה חודשים.

חיים כץ: ב-business core אין עובד קבלן גם בחודש אחד.

עמיר פרץ: ואתה אומר שזה מתפקד.

חיים כץ: זה עובד יפה.

חיים כץ: בסדר, הם מרוויחים קצת פחות.

עמיר פרץ: לא נורא.

חיים כץ: בסדר, לא קרה כלום.

חיים כץ: 50,000 משפחות מתפרנסות מזה.

חיים כץ: ולא קרה כלום.

חיים כץ: ואז אני אומר לך, עיסאווי, מגיע בן-אדם לעבודה, והוא מקבל 4,000 שקל.

חיים כץ: ואחרי שנה הוא מקבל 4,200, ואחרי עוד שלוש שנים הוא מקבל 4,600, והוא מקבל 400 שקל השלמת הכנסה, ועד הפנסיה הוא לא מקבל אף דרגה יותר, ואי-אפשר לפטר אותו.

חיים כץ: מה אתה מצפה, שהוא יעבוד?

חיים כץ: הוא אומר לך: אני לא רוצה לעבוד, מה תעשה לי?

חיים כץ: אין לו שום אינסנטיב לעבוד.

חיים כץ: צריך לשנות את מבנה הדרגה.

חיים כץ: צריך.

חיים כץ: אני עובד עכשיו דרך המשרד לקבוע דרגה תחילית במגזר הציבורי – שכר מינימום.

חיים כץ: אין השלמת הכנסה.

חיים כץ: זה הזוי.

חיים כץ: מגיע בן-אדם לעבודה, והוא יודע שאחרי 40 שנות עבודה הוא יצא עם 4,200 או 4,300 שקל פנסיה, והוא הולך להיות נזקק.

חיים כץ: אז יש – משרד הביטחון אולי זה לא ככה, משרד האוצר אולי זה לא ככה.

חיים כץ: אני אומר לך, התחלתי לטפל בניצולי השואה, מה שמאיר ויאיר רצו להעביר למשרד הרווחה ולא העבירו.

חיים כץ: גם אצלי העובדים לא רוצים לעבור.

חיים כץ: אתה יודע למה?

חיים כץ: כי במשרד הרווחה הוא מרוויח חצי מבמשרד האוצר.

חיים כץ: הוא אומר: מה פתאום.

חיים כץ: אתה עושה צחוק?

חיים כץ: התופעה היא לא רק עובדי קבלן.

חיים כץ: כל העובדים במגזר הציבורי, ואני אומר לך, 70% או 80% – – –

מאיר כהן: הצלחת להעביר אותם?

חיים כץ: אני לא יודע אם אני רוצה, עכשיו.

חיים כץ: תקשיב, הם באו עם הניצולים – – –

מאיר כהן: אני מציע שתעביר אותם.

מאיר כהן: אנחנו לא הצלחנו.

מאיר כהן: אם תצליח – תבורך.

חיים כץ: תקשיב, אני לא יודע אם אני רוצה.

חיים כץ: כי – – –

מאיר כהן: כי הניצולים לא רוצים שזה יהיה – – –

חיים כץ: כי ישבנו בוועדה לביקורת המדינה, ואני אמרתי את מה שאמרתי, וקארין אלהרר קיבלה היום מכתב מעפרה רוס, ובמכתב היא אומרת: כן, אני יודעת, הוא צודק, אבל אנחנו מנצלים לצורך העניין את ניצולי השואה ולא נותנים להם את מה שמגיע, בשביל שזה – במילים אחרות זה מה שכתוב שם במכתב:

חיים כץ: כי המדינה לא משלמת 240 מיליון שקל למי שמגיע.

חיים כץ: ואמרתי: ואללה, הקרן זה איזה תשע שעות.

חיים כץ: שלוש שעות ייתנו מהאוצר אוטומטית ויריבו על שש שעות.

חיים כץ: תשמע, האינטרסים פה הם הזויים ובלתי מובנים.

מאיר כהן: כן.

חיים כץ: אם אנחנו נצליח – אני אומר לך, דרך אכיפת דיני עבודה – המדינה לא תעסיק עובדי קבלן.

חיים כץ: דרך אגב, עכשיו חתמתי על צו הרחבה לעובדי השמירה.

חיים כץ: 34 שקל לשעה.

חיים כץ: שמעת, דב?

דב חנין: כן.

חיים כץ: צו הרחבה – 34 שקל.

חיים כץ: השלב הבא: עובדי הניקיון.

חיים כץ: אם אנחנו נוציא את עובדי הניקיון ועובדי השמירה – המדינה לא תעסיק עובדי קבלן.

חיים כץ: אבל לא כדאי לבוא.

חיים כץ: אני אומר לך: במהנדסים, בבנייה – אף אחד לא רוצה לעבוד כעובד מדינה, וכולם באים עם חוזה אישי.

חיים כץ: אחרת, הוא לא קולט.

חיים כץ: כי אף מהנדס לא מוכן לבוא לעבוד ב-4,800 שקל.

חיים כץ: והתופעה היא הרבה יותר חמורה לעובדי הקבלן.

חיים כץ: הרבה יותר חמורה.

חיים כץ: אני מקווה שהמשרד שלי – מקווה – יניח את הצעת חוק לשכר תחילי, שכר מינימום.

חיים כץ: אני טוען שהעלות היא אפס, כי כולם מקבלים השלמה לשכר מינימום.

חיים כץ: אז יש פה ותק לשנה, או אין פה ותק לשנה, זה לא משנה.

חיים כץ: וזה יהיה צעד מדהים – – –

עמיר פרץ: והאוצר.

עמיר פרץ: האוצר מפחד להעלות לאחרים – – –

חיים כץ: זה יהיה צעד– –

עמיר פרץ: הלוואי.

חיים כץ: – –לחיסול התופעה הבזויה, הבזויה, של העסקת עובדי קבלן.

מאיר כהן: תודה.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חאג' יחיא ביקש דקה – מוותר.

עיסאווי פריג': מהפה שלך לאלוהים.

מאיר כהן: אם כן – –

עיסאווי פריג': ככה אומרים.

מאיר כהן: – – אדוני השר, מה אתה מציע?

חיים כץ: מה שהם רוצים.

מאיר כהן: מה שהם רוצים.

דב חנין: ועדת העבודה.

מאיר כהן: לא נצביע?

דב חנין: ועדת העבודה.

מאיר כהן: לוועדת העבודה.

מאיר כהן: אדוני?

חיים כץ: ועדת העבודה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מפעילים הצבעה.

מאיר כהן: מי שמצביע בעד – זה להמשיך את הדיון בוועדת העבודה.

עמיר פרץ: אנחנו במתח, דב.

דב חנין: איזו דרמה.

קריאה: – – – הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: 11 בעד, אין מתנגדים.

מאיר כהן: המשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

מאיר כהן: ההצעה לסדר-היום הבאה: דין-וחשבון של "לתת" קובע: שליש מהישראלים עניים; מס' 5416.

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת איציק שמולי, בוא, בבקשה.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הדוח הוא דוח נוקב וחמור, אבל הממשלה עושה משהו לא הוגן: היא שולחת את שר הרווחה, חיים כץ, שידבר על נושאים שאתה רגיש להם לא פחות מאתנו.

איציק שמולי: הבעיה היא לא בתפקוד של משרד הרווחה, כמובן.

איציק שמולי: הבעיה היא תשומת הלב שהממשלה הזאת נותנת לטיפול בנושאים כמו עוני, כמו אי-שוויון, כמו פערים במערכת הבריאות – דיברנו על זה כאן, במליאה, לפני שעה.

איציק שמולי: ואולי בגלל השנים האחרונות – המדיניות שהייתה בשנים האחרונות – מדיניות פסטיבלי העוני.

איציק שמולי: פעמיים בשנה, אדוני היושב-ראש, בדרך כלל בראש השנה ובפסח, מגיעים ומרעיפים איזה 50-40 מיליון שקל – לא מזלזל בזה, אבל בואו נזכור על מה אנחנו מדברים.

איציק שמולי: דוח אלאלוף קבע: כדי למגר את בעיית העוני במדינת ישראל צריך להוסיף 7 מיליארד שקל בבסיס.

איציק שמולי: איפה זה ואיפה מה שאנחנו עושים בשנים האחרונות?

איציק שמולי: גם הכנסת וגם הממשלה.

איציק שמולי: זה אפילו לא מתקרב, זה אפילו לא מגרד את זה.

איציק שמולי: והדוח הזה הוא חמור, אדוני היושב-ראש, לא כי הנתונים הם מפתיעים.

איציק שמולי: הנתונים – הם חוזרים על עצמם, שנה אחרי שנה אחרי שנה.

איציק שמולי: 2.5 מיליון אנשים עניים חיים בישראל, מהם כמיליון ילדים שחיים מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: שיעור העוני של אימהות חד הוריות – כ-36%.

איציק שמולי: עכשיו, אני יודע שבחלק מהנתונים יש שהטילו ספק.

איציק שמולי: אבל אני הסתכלתי גם על הדוחות של הביטוח הלאומי בשנים האחרונות, וזה לא ששם הצלנו למגר את ממדי העוני.

איציק שמולי: מה שמיוחד בדוח הזה של "לתת" זה שהוא נותן לנו איזושהי פרספקטיבה לא רק על מה שנקרא המספרים היבשים, הוא מדבר אתנו על ילדים, על מה הם אוכלים – ילדים רעבים, ילדים שנתמכים על-ידי המדינה – מה התפריט היומי שלהם.

איציק שמולי: כשאתה מסתכל על הנתון שאומר ש-67% מהילדים הללו אוכלים, אדוני היושב-ראש, או לחם עם ממרח, או פחמימות, אתה אומר לעצמך: כמה אטימות צריכה להיות במדינה אחת, שקוראת לעצמה מדינה נאורה, כן?

איציק שמולי: כדי לראות את הנתון הזה ולשמור על כזו שלוות נפש גם בתקציב הקרוב.

איציק שמולי: שלא לדבר על 11% מהילדים שלא אכלו במשך יום שלם.

איציק שמולי: גם בסיפור של מערכת הבריאות הדוח הזה לא מבשר טובות, כיוון ש-72% מנתמכי הסיוע במדינת ישראל מוותרים על תרופות.

איציק שמולי: 85% מהם מוותרים על טיפולי שיניים.

איציק שמולי: ואלו מספרים ואלו נתונים שאני חושב שמדינת ישראל, שהוקמה על בסיס הרעיון של הסולידריות החברתית – אף פעם לא היה קל להיות ישראלי, בטח לא לפני 50 ו-60 שנה, בשלבים הראשונים של הקמת המדינה.

איציק שמולי: אבל בימים שהיה פה קשה, היה ברור לאן הולכים, היה ברור לאיזה כיוון המדינה הולכת.

איציק שמולי: היה ברור שקשה עכשיו, אבל אולי מעבר לאופק יש איזשהו מחר שבו אנחנו נצליח לשפר את הדברים האלה.

איציק שמולי: וכאן, בחצר האחורית של עולם הרווחה והבריאות והחינוך במדינת ישראל, התפתחה איזושהי נורמה, שאנחנו פשוט מתרגלים למצב, וזה לא יכול להיות.

איציק שמולי: ואתם יודעים מה האבסורד?

איציק שמולי: שהכלכלה הישראלית היא כלכלה חזקה.

איציק שמולי: כשאתה פותח את הספרים של ה-OECD, ואתה מסתכל על נתוני המקרו של הכלכלה הישראלית, וכשעולה לפה, לדוכן הזה, ראש הממשלה, ומתאר את אותם פרמטרים: של אבטלה נמוכה, של צמיחה סבירה ואפילו טובה בשנים שאפילו היה בהן משבר עולמי – זו המדינה שמחזירה בקצב הגבוה ביותר את החוב הלאומי שלה.

איציק שמולי: זו מדינה שקוראים לה בארצות-הברית Start-up Nation.

איציק שמולי: אבל הסיפור של הכלכלה הישראלית הוא לא סיפור על הכלכלה הזאת; הסיפור של הכלכלה הישראלית הוא בעצם סיפור על שתי כלכלות.

איציק שמולי: מה זה שווה שיש לנו אבטלה נמוכה אם יש יותר ויותר ישראלים שיוצאים לשוק העבודה ולא מצליחים לסגור את החודש?

איציק שמולי: אמר פה שר הרווחה שאפילו במגזר הציבורי – חלק גדול מהעובדים, אולי 50%, נשענים על השלמה – נשענים על הבטחת הכנסה.

איציק שמולי: מה זה שווה שהתעסוקה – שאנחנו מציגים נתוני אבטלה נמוכים, אבל השכר החציוני במשק הוא 6,000 שקל, והאנשים בממשלה מספרים לנו ששוק התעסוקה מציל מעוני.

איציק שמולי: 30% מהשכירים במשק מחליפים כל שנה את מקום העבודה שלהם.

איציק שמולי: תחשבו מה זה עושה לשכר.

איציק שמולי: אז איפה אותה כלכלה מצליחה?

איציק שמולי: איפה היא משחקת תפקיד בחיים של רוב האזרחים העניים במדינה?

איציק שמולי: של רוב מעמד הביניים במדינה?

איציק שמולי: כי אחד הדברים החמורים בדוח הזה זה שהוא מצליח להראות את המדרון החלקלק, אדוני היושב-ראש, בין מעמד הביניים לבין השכבות החלשות.

איציק שמולי: מספיק שפעם אחת, חס וחלילה, נפלת לפיטורים, נפלת לאיזה בעיה רפואית, בן משפחה שלך נקלע למשבר, ואם נכנסת למטחנה הזאת של ההוצאה לפועל והביטוח הלאומי, זה כבר בוץ טובעני שלא תצא ממנו.

איציק שמולי: במקום נורמלי באים המוסדות של המדינה ומסייעים לאותם חלשים לצאת מהמעגלים הטובעניים האלה.

איציק שמולי: כאן, במדינת ישראל, בהוצאה לפועל – גובה החוב של הישראלים להוצאה לפועל הוא 65 מיליארד שקל.

איציק שמולי: אתם יודעים כמה אחוז מזה זה החוב המקורי שלהם?

איציק שמולי: 10%.

איציק שמולי: כל השאר זה ריבית ופיגורים והצמדות ואלוהים יודע מה.

איציק שמולי: רק כדי להשקיע את האנשים עוד יותר עמוק בבוץ.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: מה, העניים במדינת ישראל לא ראויים להזדמנות נוספת?

איציק שמולי: הפערים הללו לא ייתכנו במקום כל כך קטן כמו מדינת ישראל.

איציק שמולי: בין השכונה שלי, שכונת חיסכון ג' בלוד, לבין שכונה אחרת, שאני לא רוצה לנקוב בשמה, מפרידים רק 2 קילומטר.

איציק שמולי: אבל אם נולדת בצד הנכון של ה-2 קילומטר אתה תקבל קופת חיסכון ושירותי בריאות מונעים בקופת-החולים שלך, ותוכל לבחור מתוך רשימת חוגים.

איציק שמולי: אבל אם אתה גר בשכונה הזאת, בחיסכון ג', בתוך הבלוקים, אתה יכול להיות אחד מאותם 33% מהילדים במדינת ישראל שחיים מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: איזה רשימת חוגים ואיזה נעליים, כנראה אתה גם יוצא לעבוד.

איציק שמולי: כאילו המשפחה שלך לא יודעת את זה.

איציק שמולי: אבא שלך מסיט את המבט הצדה, אימא שלך בכלל מנקה חדרי מדרגות כל היום, והיא לא יודעת את זה אולי.

איציק שמולי: איפה.

איציק שמולי: בסופו של דבר, כשאנחנו מסתכלים על מה שקורה במדינת ישראל, ומדברים על העוני, המסר שלנו הוא אחד: עוני הוא לא גזירת גורל; עוני הוא תוצאה של מדיניות מכוונת ולא נכונה של חלוקת המשאבים.

איציק שמולי: אתם רוצים לדעת למה שיעורי העוני במדינת ישראל הם כל כך גבוהים?

איציק שמולי: תסתכלו על שוק התעסוקה שלנו; תסתכלו על תמהיל המיסוי שלנו; תסתכלו מה עושים לשירותים החברתיים הציבוריים שלנו – לבריאות, לרווחה, לחינוך.

איציק שמולי: במערכת החינוך, אדוני היושב-ראש, קורים דברים יפים; פרויקט של טאבלטים, עלא כיפאק.

איציק שמולי: איזה פתרון מצאה מערכת החינוך לילד שלהורים שלו אין 1,400 שקל כדי לממן טאבלט?

איציק שמולי: מביאים לו איזה מחשב מעפן מהחדר של השרת – מחשב של ימי "אנו באנו" עם המסך הגדול – ועכשיו כבר בכיתה ב' 40 ילדים בכיתה עושים ככה, והוא – כבר בכיתה ב' המערכת גורמת לו לחשוב שהוא שווה פחות, כי הוא יושב בכיתה בצד, ועובד על מחשב מימי "אנו באנו".

איציק שמולי: הדברים האלה לא צריכים לקרות במדינת ישראל.

איציק שמולי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני באמת חושב שכאשר מסתכלים לעתיד יש רק דרך אחת להתחיל לטפל באופן אמיתי בבעיה הזאת, וזה לא דרך פסטיבלי העוני בחגים – זה אך ורק אם נשנה ב-180 מעלות את המדיניות החברתית-כלכלית שלנו; מדיניות שתעצור את המנגנונים של ההפרטה הפראית, שתעצור את הריסוק של השירותים החברתיים ברווחה, בבריאות ובכל מקום, ובעיקר מדיניות שתתחיל להתייחס באופן רציני לבעיה הזאת, לאנשים השקופים-באמת הללו.

איציק שמולי: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, שיהיה דין לוד וקריית-שמונה ודימונה כדין עמונה.

איציק שמולי: על 40 בתים – ואללה, כל המדינה הזאת עומדת על הרגליים, כל הקואליציה, כל הממשלה – רצים כמו מטורפים בבית הזה.

איציק שמולי: תסתכל באיזה שקט יחסי מתקבל הנתון הזה של 2.5 מיליון אנשים – 2.5 מיליון אנשים – שחיים בישראל מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: תשובת השר, בבקשה.

עמיר פרץ: "דין דימונה כדין עמונה".

עמיר פרץ: יפה.

עמיר פרץ: כל הכבוד.

מאיר כהן: חרוז.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי שמולי, גם אני קראתי את הדוח הווירטואלי – –

עמיר פרץ: למה וירטואלי?

חיים כץ: וירטואלי.

עמיר פרץ: אלטרנטיבי.

חיים כץ: אלטרנטיבי.

חיים כץ: במקום לעשות את מה שעשית, אמרתי, אני רוצה ללמוד מה לא בסדר, ואיך אנחנו מצמצמים את הבעיה.

חיים כץ: לא עניין לבוא לפה ולתקוף – זה לא מעניין.

חיים כץ: אני מאמין שידיך נקיות, ואתה באמת רוצה לעזור.

חיים כץ: הסתכלתי בדוח הזה וראיתי שיש 187 קשישים – –

עמיר פרץ: אלף.

חיים כץ: – – – 187,000 קשישים, ואמרתי, אוקיי, מה מדד העוני ליחיד?

חיים כץ: וראיתי שזה 3,158 שקלים.

חיים כץ: הסתכלתי כמה מקבל יחיד בקצבת זיקנה והבטחת הכנסה, והוא מקבל 3,151 ש"ח.

קריאה: – – –

חיים כץ: 7 שקלים.

חיים כץ: זאת אומרת, אם היו לו עוד 8 שקלים, הוא לא היה מוגדר עני.

חיים כץ: ואם אנחנו נגמור את בעיית הקשישים – וזה ככה – אז דוח העוני ירד ב-7.5%.

חיים כץ: כי אתה מסתכל עליו, ואתה רואה שבאחוזים אנחנו יורדים ובנפשות אנחנו עולים.

מאיר כהן: אגב, הייתה תקופה כזאת שעשו את זה, לפני 20 שנה.

מאיר כהן: העלו בשקל את הקצבה והורידו את כולם.

חיים כץ: כשאני הייתי ילד צעיר, ועמיר פרץ היה יושב-ראש ההסתדרות, הפנסיות של כולם היו צמודות למדד.

חיים כץ: אז התמודדתי מול עמיר להסתדרות, וקיללו אותי.

חיים כץ: למה קיללו אותי?

חיים כץ: כי באתי למקום, וכשהמדד היה שלילי לא עדכנו את הפנסיות.

חיים כץ: הוא היה צריך לשלם משהו.

חיים כץ: נוסחת המדד הייתה שעד 0.5% לא נותנים כלום, ומעל 0.5% אינפלציה כן נותנים, אלא אם שולם משהו.

חיים כץ: ואז אמרנו שישלמו תוספת שכר של שקל אחד, ואם יש שקל אחד, השכר של כל הגמלאים יעודכן ב-0.5%.

חיים כץ: באנו לשם, ואני לא רוצה להתבטא איך אמרו לי – מה, אתה מסתלבט עלינו, אתה נותן לנו תוספת של שקל?

חיים כץ: השקל הזה היה בשביל לעדכן את שכר הגמלאים.

חיים כץ: אבל פה לא זה העניין.

חיים כץ: איך אנחנו פותרים פה את הבעיה?

חיים כץ: עכשיו, אני לא אומר בשביל להקניט – שלא תקפוץ עלי; אני יודע מה אני הולך להגיד במשפט הבא.

חיים כץ: עד 2002 הקצבאות היו צמודות לשכר חברי הכנסת.

חיים כץ: זאת אומרת, היו צמודות לשכר הממוצע במשק.

חיים כץ: ב-2002 הייתה הקפאת שכר עד 2005, ושם הצמידו אותן למדד.

חיים כץ: ברגע שהצמידו אותן למדד, וקו העוני צמוד לשכר הממוצע במשק, לעולם לא תצמיד את זה.

חיים כץ: זה היה פעם.

חיים כץ: אם היו מצמידים את הקצבאות – קו העוני צמוד לשכר הממוצע במשק.

חיים כץ: תראה את שכר השרים ושכר חברי הכנסת.

חיים כץ: שכר השרים בשלוש השנים האחרונות בגלל אינפלציה אפס לא עלה בשקל, שכר חברי הכנסת – ב-10%.

חיים כץ: זה לא אומר שאני אומר שהם מרוויחים יותר מדי; אני חושב שהם ראויים לשכר שהם מרוויחים.

חיים כץ: אבל כמו שאתה רואה את זה – אתה רואה את זה בדוח העוני.

חיים כץ: ביום שהצמידו את קו העוני לשכר הממוצע ואת הקצבאות למדד – לא תדביק לעולם.

עמיר פרץ: כן, אבל – –

חיים כץ: לא תדביק לעולם.

חיים כץ: תקשיב, יש לך 7.5% ירידה, עמיר, זה דרמטי.

עמיר פרץ: – – רק מה שחשוב לבדוק בכל מקרה, כמה אחוז מהשכר הממוצע במשק שווה אותה גמלה.

חיים כץ: תסביר.

עמיר פרץ: כי החוק קבע שבכל מקרה, לא משנה באיזו הצמדה, זה לא יפחת מ-15% מהשכר הממוצע במשק, ואז אנחנו דרשנו, בעם אחד, להעלות את זה ל-25%.

עמיר פרץ: כלומר, אתה צריך לקבוע רף מינימום.

חיים כץ: עמיר, אני רוצה שתבין – – –

עמיר פרץ: כמו ששכר המינימום הוא בכל מקרה לא פחות מ-47.5% או – – –

חיים כץ: כן, תראה איך אני מסתכל על הנתונים.

חיים כץ: כשאני מסתכל על הנתונים של הביטוח הלאומי והנתונים בדוח שיפורסם מחר, מחרתיים, שלושה ימים, והם לא רחוקים משם, אני מסתכל על הבעיה ואיך אני תוקף אותה ואיך אני מנצח אותה.

חיים כץ: ואני רואה שכמעט בכל הפרמטרים יש ירידה באחוזים של העניים, ויש עלייה במספר האנשים, בגלל העלייה בתוחלת החיים והילודה.

חיים כץ: ואז אני מסתכל על הקשישים, ואומר: איך אנחנו מנצחים במשחק הזה?

חיים כץ: כשאתה מסתכל על הפערים, 7 שקלים, 10 שקלים.

חיים כץ: אני אומר לך, קו העוני ליחיד הוא 3,158, ולזוג, שהוא המדד, ממנו זה הבנצ'מרק – 5,025.

חיים כץ: הדוח יפורסם, אתה תראה שאלה המספרים.

חיים כץ: ואתה מסתכל ואומר: אני כל כך קרוב, אז למה אני לא עושה את זה?

חיים כץ: ואז אתה מסתכל על השנים, ואני מנסה לראות את הפתרון.

חיים כץ: אני רוצה – לא לבוא ולהגיד הורדתי ב-0.1.

חיים כץ: אני אומר לך, אם אנחנו ב-662 מיליון שקל, באופן חד-פעמי, עד 2018, אנחנו מורידים את אחוז העוני בישראל ב-7.5%, 7.7%.

עמיר פרץ: אז זה מלאכותי, כי אתה צריך לשאול אם הקשיש יכול לחיות עם 3,000 שקל.

חיים כץ: זאת שאלה אחרת.

חיים כץ: עמיר, אתה מדבר אתי עכשיו על דבר אחר לגמרי.

חיים כץ: אם יש לו 3,159 שקל, הוא כבר לא עני, ואם יש לו 3,157, הוא מוגדר עני.

חיים כץ: פה השאלה אם הוא לא יכול לחיות – אנחנו מדברים על מספרים יבשים.

חיים כץ: פה אתה רוצה לדבר אתי על עומק העוני.

חיים כץ: עומק העוני זה פרשה אחרת.

מאיר כהן: – – – אני חקרתי את זה, בשנות ה-90 עשו את זה.

מאיר כהן: עשו את זה.

עמיר פרץ: כבוד שני השרים, השר לשעבר והשר עכשיו, אני אומר:

עמיר פרץ: תפקיד האוצר לעשות מניפולציות, להוסיף 10 שקלים, להוריד – –

חיים כץ: – – –

עמיר פרץ: – – תפקיד שר הרווחה למנוע את זה ממנו, כי אתה עוסק בעומק העוני, ולא – – –

חיים כץ: קודם כול, תפקידנו, תפקיד הכנסת הזאת, אם אנחנו מדברים על עניים, להצמיד את הקצבאות לשכר הממוצע במשק.

עמיר פרץ: אנחנו נתמוך בך.

חיים כץ: כי אחרת לא נדביק לעולם.

טלי פלוסקוב: למה אנחנו לא עושים את זה?

חיים כץ: כי אתמול ראיתי את זה.

חיים כץ: כשהתחילו להסביר לי את מדדי העוני, אמרתי: תביאו את החוקרים.

חיים כץ: תלמדו אותי, אני רוצה להבין.

חיים כץ: עשיתי דיון, אני רוצה להבין, כי הסתכלתי וראיתי 7 שקלים ליחיד, והסתכלתי על מספר הקשישים, ואמרתי: אני יודע להוריד את המספר ב-662 מיליון; אם אני מעלה את זה, הדוח עד שנת 2018, יש ירידה של 7.5% במספר העניים בישראל.

חיים כץ: דרמטי, נכון?

חיים כץ: ב-662 מיליון, לא יותר מדי.

מאיר כהן: ממוצע בדוח העוני.

חיים כץ: לא, זה לא יותר מדי.

חיים כץ: התחלתי להיכנס למחקר, גם אני חשבתי, אמרתי: עושים ממוצעים.

חיים כץ: לא עושים ממוצעים, הבנצ'מרק הוא שני אנשים, כי זוג פלוס שלושה, הם לא צריכים חמישה מטבחים בבית.

חיים כץ: יש המקדם, יש הכול, ואמרתי: איך אני פותר את העניין הזה?

חיים כץ: ואתמול ראיתי את זה, ואמרתי: ואללה, ואני הולך לעבוד על זה.

חיים כץ: כל הקצבאות, אם הן יהיו צמודות לשכר הממוצע במשק, לא לשכר הח"כים, בסדר?

חיים כץ: לשכר הממוצע במשק, זה ייתן מענה, ונראה ירידה בדוח העוני.

טלי פלוסקוב: חד-משמעית.

חיים כץ: קודם כול הירידה תהיה דרמטית, על כל הקשישים במיידית, כי אותם אני רואה.

חיים כץ: פה אני רואה מי קשיש, אני רואה את הגיל, אני יודע מי זוג.

חיים כץ: קודם כול, אין שם ילדים, בגיל 80 אין להם ילדים, מעל 80 אין להם ילדים, אני רואה את המצב, אני רואה מי יחיד, אני רואה מי בודד, אני יודע בדיוק כמה כסף עולה לי לשפר את המצב שלהם, ואני רואה גם 1979, לפי שנת לידה, ואני אומר שיש פה אופטימום, אנשים לא ילכו לעולמם.

חיים כץ: זאת אומרת, אני לוקח את המצב האופטימלי ואני אומר: ואקום, לא נפטרים, לא כלום – אני הולך במצב הזה, הפתרון, איציק שמולי: הצמדת הקצבאות תוריד דרמטית – דרמטית – את קו העוני, ואנחנו נרגיש פה טוב.

חיים כץ: עכשיו, בקטע של המזון, אני אומר לך, אני לא רוצה להגיד כלום על "לתת".

חיים כץ: מילה.

חיים כץ: עמותה שעובדת, ואני לא רוצה להגיד כלום.

חיים כץ: אנחנו בניסיון לתת 40 מיליון שקל ל-10,400 איש בתלושי מזון, שיקנו מה שהם רוצים בסופר, כל חודש 375 שקל, שווה ערך ל-400 שקל.

חיים כץ: רצינו לעשות את זה לחגים – תקעו אותנו.

עמיר פרץ: מי?

עמיר פרץ: "לתת"?

חיים כץ: "לתת", כן.

חיים כץ: תשמע, אינטרסים.

חיים כץ: ישבנו לפני שבוע על מכרז, אתמול הגענו – – –

עמיר פרץ: איך "לתת" יכולים לתקוע אותך?

חיים כץ: כי הם רצו מכרז.

חיים כץ: זה כסף שהקצבנו עם מצ'ינג לא של הרשויות, של תורמים, ואז הם אמרו שאנחנו הולכים לתת את זה למישהו בלי מכרז, הם רוצים מכרז, תקעו לנו את זה – על בעיה מכרזית, על בעיה מכרזית.

חיים כץ: אתמול הגענו להסכמות.

חיים כץ: להערכתי, בשלושה-ארבעה הימים הקרובים יצא מכרז – שבוע – שבוע, עשרה ימים, יוצא מכרז.

חיים כץ: להערכתי, 10,400 איש יקבלו 375 שקל מזון לחודש.

חיים כץ: הם לא יוכלו לקנות בזה קוניאק, הם לא יוכלו לקנות בזה סיגריות.

טלי פלוסקוב: מי האנשים האלה?

חיים כץ: אנשים מסומנים, כולם מפוזרים בארץ, כולם תחת – –

מאיר כהן: – – רווחה.

חיים כץ: – – תחת רווחה, אין שם שיוך מפלגתי.

טלי פלוסקוב: לא לזה התכוונתי.

חיים כץ: לשמחתי, גם אף אחד לא בן משפחה שלי שם, הכול בסדר.

חיים כץ: כשדיברו על ניצולי השואה, והחברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה אמרה שהיא נותנת ל-9,000 איש, אני שאלתי איך בררו אותם – איך בררו אותם, כי יש שם 65,000 שמקבלים קצבת הבטחת הכנסה – בניצולי השואה, איך בררו את ה-9,000?

חיים כץ: אפשר לשאול גם איך בררו את ה-10,000.

חיים כץ: אני מאמין שאלה שעשו את העבודה, עשו אותה בניקיון כפיים, ודבר אחד ברור לי, שכל אחד שהתקבל לזה הוא נזקק על אמת.

חיים כץ: אז יכול להיות שיש נזקק יותר ויש נזקק פחות, אבל כל אחד שיקבל את זה הוא נזקק על אמת.

חיים כץ: דרך אגב, בשנה הזאת אנחנו הוצאנו 224 מיליון ו-274,777 שקלים על ביטחון תזונתי.

חיים כץ: אבל זה, פה יהיה מהלך, אם אנחנו נוכל למנוע את החגיגות בחגים, של חלוקת החבילות, מאנשים – מעמידה בתור, וכל אחד יוכל להיכנס לסופר ולקנות את האוכל שלו, לא יותר מדי, אבל זה סדק בקיר שיוביל למהלך.

חיים כץ: אני מקווה שעניתי לך, תעשה עם זה מה שאתה רוצה.

חיים כץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אתם מסתפקים בתשובת השר, או שאתם רוצים להביא את זה לוועדה?

איציק שמולי: לוועדה.

מאיר כהן: לוועדה – בסדר, יש שתי הבעות דעה לפני שנצביע.

מאיר כהן: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

מאיר כהן: דקה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: אחרי שקיבלנו תשובה כזו מהשר, כל כך אכפתי לאנשים העניים, בכל אופן אני רוצה בדקה שיש לי להגיב על הדברים שקרו בשנה וחצי האחרונות; בכל אופן – העלאת שכר לחיילים, העלאת קצבאות לקשישים, תוספת סיוע לשכר דירה לזכאים לדיור ציבורי, תוכנית "חיסכון לכל ילד", הורדת מחיר הנסיעה בתחבורה ציבורית, עזרה לחד-הוריות עם ילדים, הורדת מחיר המים, פתיחת התחרות לתחומים שונים, כולל פתיחת אפשרות לייבוא, הכול כדי לצמצם פערים, הוספה לניצולי השואה – 1,400 שקל בחודש, תוספת מיליארדים לחינוך, תוספת מיליארדים לבריאות, הורדת מס הכנסה לשכירים – עכשיו דנים בזה בוועדת הכספים – ומס החברות, הטבות מס ליישובי הפריפריה, ואם היו לי עוד דקות, הייתי ממשיכה.

טלי פלוסקוב: יחד עם זה, רק דבר אחד – אני עומדת בראש ועדת משנה למעמד הקשיש, ושם אנחנו לא עושים מספיק, במיוחד לקשישים שאין להם קורת גג.

טלי פלוסקוב: שם אנחנו בפער מאוד מאוד גדול, ושם צריך לשים את הדגש.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין – הבעת דעה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, התשובה שלך באמת נגעה בנקודה מאוד חשובה, והיא ההיבט של הקצבאות.

דב חנין: אני רוצה להאיר את הנושא מזווית נוספת, וזאת המציאות ההולכת ומתרחבת של אנשים שבפועל הם עניים, למרות העובדה שהם עובדים; עובדים קשה, במשרות חלקיות, ולא מצליחים להתפרנס.

דב חנין: לפעמים הם פורמלית מעל קו העוני, לפעמים הם פורמלית מתחת לקו העוני, אבל בפועל, כך או כך הם עניים.

דב חנין: כדי להתמודד עם התופעה הזאת של העוני החדש, אנחנו צריכים שינוי רוחבי, שהוא לא רק בתחום המגרש של משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

דב חנין: אנחנו צריכים מהלך משמעותי של שינוי בשוק העבודה, ובמיוחד של העלאת שכר בדרגות הנמוכות.

דב חנין: השכר בדרגות הנמוכות בישראל נמוך מדי.

דב חנין: אני אומר את זה במיוחד על המגזר הציבורי; על עובדות סוציאליות, על פסיכולוגיות, על אחיות ואחיות בתי-ספר.

דב חנין: כל הנשים האלה – בדרך כלל נשים – והגברים האלה צריכים להשתכר שכר מכובד, וזאת הדרך להתמודד עם תופעת העובדים העניים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו נמשיך לדון בנושא בוועדת הרווחה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: ההצעה לסדר-היום תעבור לוועדת העבודה והרווחה.

מאיר כהן: "חוברת ההסתה" שחילקה התנועה הרפורמית בכנסת: עלילת דם נוסח תשע"ז

מאיר כהן: הצעה לסדר-היום הבאה: "חוברת ההסתה" שחילקה התנועה הרפורמית בכנסת: עלילת דם נוסח תשע"ז, מס' 5399.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, מכובדי חברי הכנסת, הגמרא מספרת על רבי אלעזר בן רבי שמעון, הבן של רבי שמעון בר יוחאי, שטמון במירון, שיום לפני שהוא נפטר הוא אמר לאשתו: אני מבקש ממך, אל תקברי אותי.

מיכאל מלכיאלי: תשאירי אותי בבית, תעלי את גופתי לעלייה, תשאירי אותי שם.

מיכאל מלכיאלי: אחרי 18 שנה, כשיום-יום אשתו עולה לעלייה לראות אם הגופה – הכול בסדר, היא רואה תולעת שיוצאת מאוזנו של רבי אלעזר, בנו של רבי שמעון בר יוחאי.

מיכאל מלכיאלי: היא התחילה לדאוג, האם עתה, אחרי 18 שנה, הגופה מתחילה להיכלות?

מיכאל מלכיאלי: בלילה רבי אלעזר מתגלה לאשתו ואומר לה: אל תדאגי, לפני זמן שמעתי זלזול בתלמיד חכם ולא מחיתי, ועתה קיבלתי את עונשי, תולעת שיוצאת מאוזני.

מיכאל מלכיאלי: הדברים אמורים כלפי דברי בלע, דברים קשים, שנאמרו כאן היום.

מיכאל מלכיאלי: ישבתי כאן, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ושמעתי חבר כנסת שמדבר – ומזלזל – נגד אחד מגדולי ישראל, הראשון לציון הרב יצחק יוסף.

מיכאל מלכיאלי: הוא אמר: אביו מתהפך בקברו.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לומר לו שאביו, שהוא מייסד התנועה שלנו, ראשון לציון, אחד מהמנהיגים הבולטים הרוחניים של עם ישראל במשך כל הדורות, נמצא למעלה, ליד כיסא הכבוד, ונהנה ומתענג לראות את הפסקים שלו חודרים בכל בית-מדרש.

מיכאל מלכיאלי: כשמרן הרב עובדיה נמצא למעלה, רואה את התנועה שלו משגשגת, רואה את משפחתו, תלמידיו, ממשיכים בדרכו, כנראה אחרים, שבחייו של מרן זלזלו בו, הם מתהפכים בקברם.

מיכאל מלכיאלי: אמרתי את הדברים בשביל לקיים מצוות מחאה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אני משער שהכותרת של ההצעה שלי גרמה לרבים אי-נוחות: "חוברת ההסתה" שחילקה התנועה הרפורמית בכנסת: עלילת דם נוסח תשע"ז.

מיכאל מלכיאלי: עלילת דם – זו האשמה חמורה.

מיכאל מלכיאלי: לא נוקטים את המילים האלה בכל יום.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה אעשה וזה בדיוק מה שקרה כאן לפני שבועיים מעל הדוכן הזה – במקום שאני עומד עמדה חברת כנסת ותיקה ומכובדת והאשימה את הציבור החרדי, לא פחות מהסתה – היא נקטה מילה חמורה יותר: אנטישמיות.

מיכאל מלכיאלי: תרשו לי לצטט את מה שנאמר כאן לפני שבועיים – ואני מצטט: אני סוקרת את כל דברי.

מיכאל מלכיאלי: יש כאן דוח.

מיכאל מלכיאלי: אני לא אציג אותו מעל בימת הכנסת כי זה אסור, אבל באמת קריקטורות אנטישמיות נגד התנועה הרפורמית.

מיכאל מלכיאלי: מציירים אותם ככלב, שיסלקו את ידם ממדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: דברים באמת קשים שנכתבים מפי רבנים בכירים, וכאמור, חברי הכנסת ונציגי ציבור ביהדות החרדית – סוף ציטוט.

מיכאל מלכיאלי: מי ששמע את הדברים האלה כאן במליאה, או קרא אחר כך בפרוטוקול, יכול לחשוב שאותה חברת כנסת נכבדה החזיקה איזה דוח סודי שכולל דברי הסתה, קריקטורות אנטישמיות, לא פחות.

מיכאל מלכיאלי: דברים קשים.

מיכאל מלכיאלי: רבותי חברי הכנסת, אני מודיע כאן בצורה ברורה ונחרצת: לא דובים ולא יער, לא הסתה ולא מקצת הסתה.

מיכאל מלכיאלי: חברת הכנסת החזיקה דוח, הוליכה את כולנו שולל, אחיזת עיניים – זה היה מצג שווא.

מיכאל מלכיאלי: אבל קודם לכן, תרשו לי הערה קטנה בשולי הדברים.

מיכאל מלכיאלי: חברת הכנסת נאמה את נאומה תוך שהיא מציגה חוק שהובא להצבעה, הצעת חוק השמירה על מקומות קדושים (תיקון – הבטחת פלורליזם דתי), התשע"ה.

מיכאל מלכיאלי: וראו זה פלא, השבוע הנחתי יחד עם חברי מסיעת ש"ס על שולחן הכנסת חוק דומה, אבל מהצד השני של המתרס.

מיכאל מלכיאלי: בעוד היא ביקשה באמצעות חוק לבצע שינויים במנהגי הכותל, אני וחברי מבקשים באמצעות חוק להנציח את המצב הקיים ולמנוע כל שינוי בקדושתו של הכותל.

מיכאל מלכיאלי: חוק מול חוק.

מיכאל מלכיאלי: הכנסת תביע את עמדתה בקרוב על החוק שלנו.

מיכאל מלכיאלי: לעת עתה היא כבר הביעה את עמדתה לגבי החוק שלה ברוב של 46 מול 20, והוא הוסר מסדר-היום.

מיכאל מלכיאלי: במאמר מוסגר, אני רוצה לומר לך, אדוני השר לשירותי דת, יפה השבת על אותה הצעה, שאיש מאתנו לא מונע מאף אחד או אחת להתפלל בכותל המערבי, והם שוב ושוב חוזרים על אותו שקר.

מיכאל מלכיאלי: כל שאנו מבקשים זה לנהוג לפי מנהג המקום ולא לפי החידושים של השנים האחרונות, כי חדש אסור מהתורה; כותל הוא בית-כנסת, ולא חס ושלום משהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: אבל לא זה הנושא, אלא הצביעות באותה אמירה.

מיכאל מלכיאלי: כאשר הודיע שר הפנים, יושב-ראש התנועה שלנו, על כוונתו לחוקק את חוק הכותל, החל נגדו "עליהום" ציבורי מכוער ומתוזמן מצד ראשי התנועה הרפורמית, בגיבוי אוטומטי של תומכיהם כאן בכנסת.

מיכאל מלכיאלי: לא ייתכן, טענו, לחוקק חוק על הכותל המערבי.

מיכאל מלכיאלי: אבל שבוע קודם אותם אנשים כן הביאו לכאן חוק.

מיכאל מלכיאלי: זו לא צביעות?

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, הצביעות התגלתה פעמיים, ביום רביעי שעבר; באותו נאום אמרה המציעה: אנחנו שומעים אמירות קשות מצד החרדים והאורתודוקסים.

מיכאל מלכיאלי: השר דרעי שייצג את ממשלת ישראל בביקורו בצרפת סירב לפגוש את נציגי הקהילה הרפורמית במסגרת פגישותיו עם הקהילה היהודית.

מיכאל מלכיאלי: וכאן, מעל דוכן הכנסת, אמר הרב דרעי: אני מוותר על היהדות הזאת, הם לא יהודים, זאת לא דת יהודית – סוף ציטוט.

מיכאל מלכיאלי: הבנו את הרעיון.

מיכאל מלכיאלי: מילים קשות הן הסתה, מילים, נכון, יכולות לרצוח.

מיכאל מלכיאלי: הבה נשמע מה אמרה אותה אחת בעצמה בהמשך: יש כאן דוח, אני לא אציג אותו מעל בימת הכנסת, כי זה אסור.

מיכאל מלכיאלי: קריקטורות אנטישמיות נגד התנועה הרפורמית.

מיכאל מלכיאלי: מציירים אותם ככלב, שיסלקו את ידם ממדינת ישראל – דברים קשים.

מיכאל מלכיאלי: היא מאשימה אותנו באנטישמיות.

מיכאל מלכיאלי: איך היא יכולה לטעון ולרטון נגד מילים בוטות, כשהיא בוטה לא פחות מזה?

מיכאל מלכיאלי: כך נהגה עמיתתה כשנאמה כאן בעניין המרכז הרפורמי ברעננה, ואני שב ומצטט: המשמעות של זה ששרים עומדים כאן ושוב ושוב אומרים אמירות כמו חורבן ליהדות, כמו שביום הכיפורים הרפורמים מביאים טרמפולינות לילדים ודוכני משקאות – אלה שקרים שהיו מפיצים פעם אנטישמים נגד היהודים.

מיכאל מלכיאלי: ושוב, עוד נציגת מרצ מאשימה שאנו, החרדים, כמו האנטישמיים של פעם.

מיכאל מלכיאלי: זו לא צביעות?

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אני אבקש לשוב לנושא הראשון – "חוברת ההסתה".

מיכאל מלכיאלי: הכוונה לחוברת שחילקה כאן בכנסת שליחת הרפורמים סמוך לדיון, עם הלוגו "המרכז הרפורמי לדת ומדינה – התנועה הרפורמית".

מיכאל מלכיאלי: ואני מודיע לכם, חברי, מדובר בעלילת דם.

מיכאל מלכיאלי: כל מה שיש בחוברת זה מאמרים מתוך עיתונים חרדיים, קריקטורות מתוך עיתון "יתד נאמן" ועוד.

מיכאל מלכיאלי: כן, מילים קשות היו שם; עמדתנו על הרפורמים – בוודאי.

מיכאל מלכיאלי: הרפורמים כונו שם: עבודה זרה במעטה מזויף, קרקס, נעצו טלפיים בחומה, ועוד, הכול במסגרת הסבירות והפולמוס.

מיכאל מלכיאלי: אם לזה ייקרא הסתה, אז הדוברת כאן, במליאה, שקראה לנו אנטישמים, זה מגה-מסיתות.

מיכאל מלכיאלי: מציירים אותם ככלב, זעקה אחת מהן.

מיכאל מלכיאלי: לא ברור לי אם היא לוקה בהבנה, בחוסר הבנה, או ביושרה.

מיכאל מלכיאלי: הכוונה לקריקטורה של יוני גרשטיין, שבה הוצגו הרפורמים כזאב טורף; לא כלב, אלא זאב המאיים על ציפורי נפשנו.

מיכאל מלכיאלי: כן, אנחנו לא מתביישים, זו הדעה שלנו, של עם ישראל, על הרפורמים, לא מהיום.

מיכאל מלכיאלי: זה כואב, כנראה, מרגיז, בוודאי, אבל מה לזה ולהסתה?

מיכאל מלכיאלי: מאמרים פתאום הפכו להסתה, וקריקטורה הופכת לקריקטורה אנטישמית.

מיכאל מלכיאלי: מבחינתנו, מדובר בשקר והולכת שולל, עלילת דם 2017.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, לסיום, מצאתי לנכון לנאום את הנאום הזה כדי שתהיה תשובת משקל לנאום ההסתה של שתי חברות הכנסת ממרצ, כדי ש"דברי הכנסת" יקבלו את האיזון הנכון.

מיכאל מלכיאלי: תרשה לי לסיים בציטוט מנאומה של אחת מאותן חברות כנסת שנהגו שלא ביושרה: שני ילדים שלי עשו בר-מצווה ב"בית דניאל" בתל-אביב.

מיכאל מלכיאלי: אבל כשהילד הבכור חזר לבית-הספר, המורה שאל את הילדים בכיתה, איך היה הבר-מצווה?

מיכאל מלכיאלי: מה ההתרשמות שלך מהבר-מצווה?

מיכאל מלכיאלי: והילד שלי סיפר שהוא עשה את בר-המצווה בבית-כנסת רפורמי.

מיכאל מלכיאלי: אז אמר לו המורה – אנחנו מדברים על בית-ספר חילוני, ממלכתי, לא דתי, לא רשת של ש"ס, ולא חרדי.

מיכאל מלכיאלי: אמר לו המורה: זה כאילו לא עשית בר-מצווה.

מיכאל מלכיאלי: זה, ידידי חבר הכנסת, מה שחושב הישראלי הממוצע על מעללי וכזבי הרפורמים בישראל.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני השר, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להצטרף לדברי חברי, לדברי המחאה שלו נגד דברי הבלע שנאמרו כאן היום בבוקר נגד הראשון לציון הרב הראשי לישראל הרב יצחק יוסף שליט"א.

דוד אזולאי: ההסתה הולכת ומתגברת במשך השנים, ולצערי, יש לא מעט אישי ציבור, גם בבית הזה, שנותנים לה גיבוי, וגם מלבים את הרוחות.

דוד אזולאי: אני מדבר כאן, כמובן, על ההסתה של הרפורמים ונציגיהם נגד היהדות, נגד כל דבר שבקדושה, נגד קודשי ישראל, כאילו אבות אבותינו לא מסרו את נפשם לשמור על המצוות ועל קודשי ישראל.

דוד אזולאי: כשהם מבזים כיום את התפילין, את ספרי התורה, את בית-הכנסת, את הכותל המערבי – אין להם קווים אדומים, הכול הם מרשים לעצמם, ובלבד לקבל כותרת, שהנה הרפורמים עשו ועשו.

דוד אזולאי: דווקא בימים אלו של חודש כסלו, כשאנחנו מתקרבים לחג החנוכה, אנחנו יודעים על מסירות נפש של עם ישראל בשביל לשמור את אותו פך שמן קטן, חתום על-ידי כוהן גדול, כדי להדליק את המנורה הקדושה בבית-המקדש, ועל כך אנחנו משמרים את השמן הזה מאז ועד היום, ודואגים שלא ייפגע, ולא יהיה טמא, שנוכל תמיד להאיר את המנורה הקדושה בבית-המקדש.

דוד אזולאי: ראינו את ההסתה שלהם, שגרמה למעשים ולביזוי בית-הכנסת והכותל, את התוצאות החמורות של ההסתה לא שמענו אותם אף פעם – לא הם ולא חבריהם – מגנים.

דוד אזולאי: וכך הדבר הזה נמשך, ולאט-לאט כאילו זה מובן מאליו שכך זה צריך להיות.

דוד אזולאי: ידידי, חבר הכנסת מלכיאלי, אני רוצה להגיד לך יישר כוח על שהעלית את הנושא על סדר-היום, ואני מקווה שתמשיך לעקוב אחרי זה.

דוד אזולאי: אני מחזק את ידיך, ואל תרפה מהעניין הזה.

דוד אזולאי: הנושא הזה הוא בנפשנו, הוא חשוב, וצריך להמשיך הלאה, להיות עקביים, ולא לתת לו לרדת מסדר-היום.

דוד אזולאי: מי שמסית נגד ציבור שלם באופן עקבי זה אותם רפורמים, אותם אנשים צבועים, ואני מסכים אתך שכבר היום, בגלל ההסתה שלהם, בחלק מהמקומות, לצערי הרב, לא מקבלים חרדים למקומות עבודה, לא רוצים להשכיר דירות לחרדים, לא מוכנים להקצות מבנים למקוואות ובתי-כנסת, העיקר שלא יבואו אותם יהודים חרדים.

דוד אזולאי: אז אני מסכים אתך, זוהי הסתה חמורה ופרועה.

דוד אזולאי: ההתנהגות שלהם, כפי שאמרת, היא של זאב טורף שאינו חס על דבר.

דוד אזולאי: הם רוצים לטרוף ממש כמו זאב.

דוד אזולאי: כל יונה וכבש שרק רוצים לחיות בשלום, הם רוצים לטרוף.

דוד אזולאי: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, העם לא רוצה את הזיוף.

דוד אזולאי: הם מציעים את הזיוף, אנחנו רוצים יהדות מקורית, יהדות מאז קבלת התורה בהר-סיני, ולא יעזור שום דבר.

דוד אזולאי: כאן, בארץ-ישראל, יש עם נהדר, שיודע לזהות זיוף מקילומטרים.

דוד אזולאי: פה אין לנו צורך בחוקות הגויים.

דוד אזולאי: יש לנו יהדות מדורי-דורות, ואנו לא מחדשים ביהדות דבר, ועל כך גאוותנו, ובזכות זה אנחנו שורדים מאז אברהם, יצחק ויעקב עד ימינו אנו.

דוד אזולאי: נשארנו עם לבדד ישכון, עם עִם אותה תורה שקיבלנו מאבות אבותינו על הר-סיני.

דוד אזולאי: זה המחבר את היהודי בקצה העולם האחד ליהודי בקצה העולם השני, ואת זה אף אחד לא יכול לנתק, וזהו סוד קיומו של עם ישראל מאז ועד היום.

דוד אזולאי: חברי חברי הכנסת, ככל שהרפורמים ירימו ראש, אנו נעצור אותם.

דוד אזולאי: נעשה הכול לא לתת להם דריסת רגל לשקרים ולזיוף שלהם.

דוד אזולאי: אסור לשנות את התורה ואת הכתוב בה.

דוד אזולאי: לא ניתן לקרר את האמבטיה שלנו, של העם.

דוד אזולאי: לא נכיר בהם כזרם ביהדות.

דוד אזולאי: נחוקק חוקים שיאמרו באופן ברור: בארץ-ישראל מתנהגים לפי תורת ישראל מדורי-דורות.

דוד אזולאי: תורה והלכה כבקשתך – לא כאן.

דוד אזולאי: אנו מחבקים באהבה כל יהודי ויהודייה שרוצים להתקרב ליהדות.

דוד אזולאי: אנחנו אוהבים אותם.

דוד אזולאי: כל יהודי ויהודי שטועים, אבל לא כאלה שרוצים לשנות את ההיסטוריה שלנו ולפגוע ביקר ובקדוש לעם ישראל מדורי-דורות.

דוד אזולאי: לא ניתן להם להמשיך לטעות ולהטעות את אלה שפשוט לא גדלו – אותם תינוקות שנשבו.

דוד אזולאי: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, מותר לנו, חובה עלינו להתגונן אם באים לתקוף את ליבת אמונתנו – הכול נעשה, וכך נמשיך, הכול במסגרת ההלכה, במסגרת החוק, ולא נפגע באף אחד.

דוד אזולאי: לא ניתן שקבוצה, גדולה ככל שתהיה, תשב בארצות-הברית ותנסה לנהל את חיי הדת במדינת ישראל ולשנות את ההלכה כאילו זו תוכנית כבקשתך.

דוד אזולאי: תשכחו מזה; עם ישראל בארץ-ישראל, מאז קבלת התורה, חיים ומתנהלים על-פי ההלכה למשה מסיני.

דוד אזולאי: זה כוחנו, זו דרכנו, זה מה שמחזיק אותנו לאורך כל השנים מאז קבלת התורה ועד ימינו אנו, ועד לביאת גואל צדק, במהרה בימינו.

דוד אזולאי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני השר.

מאיר כהן: גברתי, בבקשה.

מאיר כהן: מיכל בירן, הבעת דעה.

מאיר כהן: דקה לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אמרת, אדוני השר, סטייה ביהדות, או זרם ביהדות.

מיכל בירן: צר לי לבשר לך, אני מבינה שהמחשבה קשה לך מאוד, אבל יש ילדים שלך, או אחיינים שלך, שיכולים לעבור לגור בארצות-הברית, ויש אולי משפחה שלך שיכולה לחזור לארץ, ויש ילדים שלך או אחיינים שלך שיכולים לצאת בשאלה, ויש ילדים או אחיינים או קרובי משפחה שלי שיכולים להחליט לחיות את חייהם כחרדים.

מיכל בירן: זאת המשמעות של משפחה.

מיכל בירן: של ציר על הרצף.

מיכל בירן: בסוף זה מה שהופך אותי ואותך – אני רואה בנו אותה משפחה של יהודים.

מיכל בירן: כשאתה אומר שהם סטייה ביהדות, אתה יכול לומר את זה לעצמך, ושוב – אני לא רפורמית.

מיכל בירן: אני חילונית.

מיכל בירן: אני לא מסכימה לא אתכם ולא אתם.

מיכל בירן: אבל אני כן חושבת שהזכות של כל אדם ל"איש באמונתו יחיה" היא חשובה, ועליה אני מוכנה להיאבק.

קריאה: כתוב: "צדיק באמונתו יחיה".

מיכל בירן: וכן, אני נוכחת כאן, כשאתם לא מוכנים לשבת אתם באותו חדר ולהקשיב.

מיכל בירן: אל תסכימו – לא אומרת – זה לא האופן שבו אתם תופסים את המציאות – אל תסכימו – אבל לא להקשיב?

מיכל בירן: להפוך אנשים למצורעים?

מיכל בירן: אנשים מהעם שלכם?

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: הבעת דעה היא דקה.

מיכל בירן: זאת טעות.

מיכל בירן: ומילה אחרונה – אל תשכחו את זה: כשאתם תבקשו מאתנו לקבל איזושהי הדרה מגדרית, זה בסדר, כי זה היה תמיד ככה, כמו שאתם אמרתם לחרדים האשכנזים – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מיכל בירן: – – תשכחו מזה – הם רצו להחזיק אתכם במקום נמוך.

מיכל בירן: כשאתה אומר לי שאתה עושה את זה לי?

מיכל בירן: אז אני אומרת לך גם: תשכח מזה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אדוני המציע, אתה מציע להסתפק במה שהשר אמר?

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כך לא ניגש להצבעה.

מאיר כהן: אדוני סגן שר הפנים – שאילתות לשר הפנים.

מאיר כהן: אדוני סגן שר הפנים יעלה ויבוא בכבוד.

מאיר כהן: ראשון השואלים – חברת הכנסת שרן השכל?

מאיר כהן: אינה נוכחת.

מאיר כהן: חברת הכנסת ענת ברקו.

מאיר כהן: גברתי, בבקשה.

ענת ברקו: לפני כחודש חזרה משפחה ישראלית שמקורה בסח'נין מעיראק, לאחר שחברה לארגון הטרור "דאעש" והאב נפצע ונזקק לטיפול רפואי.

ענת ברקו: רצוני לשאול: מדוע משרד הפנים מאפשר את חזרתם של טרוריסטים אזרחי ישראל שחברו לארגון טרור?

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת השואלת, נכון למצב החוקי הקיים כיום, לא ניתן לשלול מאזרח ישראלי את הזכות להיכנס לישראל, בהתאם לסעיף 6 לחוק-יסוד: כבוד אדם וחירותו, שבו נקבע כדלקמן: יציאה מישראל וכניסה אליה: (א) כל אדם חופשי לצאת מישראל.

משולם נהרי: (ב) כל אזרח ישראלי הנמצא בחוץ-לארץ זכאי להיכנס לישראל.

משולם נהרי: עם זאת, יודגש כי שר הפנים מקדם תיקון חקיקה לחוק האזרחות – תיקון מס' 13 – והצגנו אותו פה – המרחיב את האפשרות לנהל הליך לשלילת אזרחותם של מי שאינם שוהים בישראל או שלא ניתן לאתרם.

משולם נהרי: כמו כן, תיקון החקיקה יאפשר לשר הפנים לבקש מבית-המשפט כי לא יותר לאותו אדם להיכנס לישראל עד למתן הכרעה בבקשה לביטול אזרחותו, אם יש בכניסתו לישראל סכנה ממשית לביטחון המדינה או לשלום הציבור.

משולם נהרי: ייתכן שתיקון החקיקה המוצע יאפשר לשר הפנים לפעול בנסיבות שונות כגון אלו המוזכרות בשאילתה, ובכך למנוע את כניסת האזרח לישראל ולפעול לשלילת אזרחותו בעודו בחוץ-לארץ.

משולם נהרי: תיקון חקיקה זה כבר עבר בקריאה ראשונה, והוא עתיד לעלות בקרוב בוועדת הפנים לקריאה שנייה ושלישית.

משולם נהרי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: כן, גברתי.

ענת ברקו: אדוני סגן השר, אני מודה לך על התשובה המנומקת.

ענת ברקו: המקרה הזה הוא בהחלט מקרה בוחן, כי גם האישה וגם שלושת הילדים וגם הבעל – שנזקק פשוט לפרוטזה ובגלל זה הוא חזר – האישה שימשה כתצפיתנית במוסול והאבא שימש כמאבטח.

ענת ברקו: כדי להחזיר את הילדים הם סיממו את הילדה.

ענת ברקו: אני מדברת גם על הזנחה הורית וגם על ייבוא אישי, מה שנקרא, של אידיאולוגיה רצחנית, ג'יהאדיסטית, סלפיסטית, לשטחי מדינת ישראל.

ענת ברקו: השאלה שלי אומרת בעצם, האם התיקון המוצע יטפל גם באנשים שייוותרו ללא אזרחות?

ענת ברקו: כי הבעיה כיום היא אנשים שיש להם אזרחות אחת – היא בעיה כלל-עולמית, ואני מתכוונת, ואני מעלה אותה גם בפורומים באירופה – – –

מאיר כהן: גברתי, תמקדי את השאלה.

ענת ברקו: האם אנשים שיש להם אזרחות אחת, ותישלל מהם אזרחותם מרחוק, כשהם בחו"ל, האם זה ייתן מענה – החוק המוצע על-ידיכם?

משולם נהרי: זה מופיע בתיקון לחקיקה, אפשרות לשלול מרחוק – כמובן, אם הוא לא נמצא, שיהיה אפשר להתחיל בהליך השלילה, כאשר יעמידו לרשותו עורך-דין שיוכל לייצג אותו גם אם הוא לא נמצא, ולאפשר שלילת אזרחותו.

משולם נהרי: הצעת החוק היא מנומקת מאוד, והיא מנסה לסגור מכל הכיוונים, אבל את יודעת שיש לנו גם בית-המשפט.

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: התופעה של כניסת אלפי מהגרי עבודה לישראל כתיירים שאינם חוזרים לארצם, ונשארים בארץ בניגוד לחוק כדי לעבוד, הפכה בחודשים האחרונים לשכיחה.

מיקי לוי: רצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: מה היא מדיניות משרד הפנים, המדינה, להתמודדות עם תופעת מהגרי העבודה השוהים פה שלא כחוק?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: מה ייעשה כדי להילחם בתופעת מהגרי העבודה הבלתי-חוקיים ממזרח-אירופה?

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: חבר הכנסת מיקי לוי, דווקא כי אני מעריך את השאלות שלך ואני יודע שהן יסודיות, אני ביקשתי ממש תשובה מפורטת, שאני גם רואה אותה ומלווה אותה.

משולם נהרי: אני רוצה להביא בפניך את התשובה.

משולם נהרי: ברשות האוכלוסין וההגירה יש מינהל אכיפה וזרים, שתפקידו לפעול לצמצום מספר השוהים בישראל שלא כחוק, בהתאם להוראות חוק הכניסה לישראל והחוק למניעת הסתננות.

משולם נהרי: לאחרונה חתמה מדינת ישראל על הסכמים למתן פטור מאשרת כניסה עם כמה מדינות מברית-המועצות לשעבר.

משולם נהרי: בעקבות זאת, בחודשים האחרונים אנו מתמודדים עם תופעה חדשה של הגירת עבודה ותיירות מקלט, אשר במסגרתה מגיעים מספר רב של אזרחים ממדינות הפטורות מאשרת כניסה לישראל – בעיקר ממדינות גאורגיה ואוקראינה.

משולם נהרי: אגב, אני נפגשתי עם השגריר של גאורגיה בנושא הזה.

משולם נהרי: כמובן, דעתי היא ברורה.

משולם נהרי: לפי התשובה אתה תבין את זה.

משולם נהרי: מייד עם כניסתם לישראל מגיעים נתינים אלה ישירות ליחידת הטיפול ומבקשי מקלט מדיני, ומגישים בקשה למקלט מדיני, כדי לעבוד בישראל בזמן ההמתנה לטיפול בבקשתם.

משולם נהרי: ברוב המוחלט של המקרים נתינים אלה מגיעים מתודרכים, ובפיהם יש טענות שונות שעל פני הדברים נחזות כמגלות עילה על-פי אמנת הפליטים.

משולם נהרי: לאחר תחקור קצר של אותם אנשים, עולה כי אין בסיס לטענותיהם.

משולם נהרי: במסגרת פעולות הרשות בהתמודדות עם תופעה זו, בראש ובראשונה נערכים תשאולים מקיפים – על-ידי קצין ביקורת הגבולות – לתיירים מהמדינות האלו, אשר מגיעים דרך מעבר הגבול בנתב"ג.

משולם נהרי: מטרת התשאולים היא לערוך בירור מקיף באשר לסיבת ההגעה לישראל והאם אכן מדובר בביקור קצר או שמא המטרה היא השתקעות ועבודה.

משולם נהרי: מי שאכן עולה חשש מבוסס כי מטרת הגעתו לישראל היא השתקעות או עבודה שלא כדין, כניסתו לישראל מסורבת.

משולם נהרי: בעקבות זאת, רשות האוכלוסין וההגירה העלתה במידה ניכרת את אחוזי סירובי הכניסה לישראל של נתינים ממדינות אלו.

משולם נהרי: חרף הקשחת הבידוק במעבר נתב"ג עדיין יש, לצערנו, רבים מקרב אזרחי אותן מדינות שנכנסים לישראל באשרת תייר ועובדים בניגוד לתנאי אשרתם וממשיכים לשהות מעבר לתקופה שהותר להם להיכנס לישראל.

משולם נהרי: אגב, מהמדינות הללו יש הרבה שיש להם משפחות, קרובים ומכרים – זה עוזר להם להיטמע.

משולם נהרי: בהתמודדותו עם תופעה זו, מינהל אכיפה וזרים שברשות האוכלוסין וההגירה פועל בהתאם לסמכויותיו לפי חוק הכניסה לישראל ונוקט הליכי אכיפה אינטנסיביים כלפי העסקה שלא כדין ועבודה שלא כדין.

משולם נהרי: באשר לתופעת הגירת המקלט: בשל העובדה שהנוהל הקיים במתכונתו כיום מאפשר ניצול לרעה של הליך המקלט ושל התחייבות המדינה לבג"ץ בדבר אי-אכיפה כלפי מעסיקים של מבקשי מקלט, רשות האוכלוסין וההגירה פעלה – בהנחיית שר הפנים – לתיקון הנוהל באופן שיאפשר הליך מהיר של בדיקת טענות המקלט.

משולם נהרי: זה יסייע לצמצום מספר בקשות הסרק שמוגשות בתיאום עם המשרדים הרלוונטיים.

משולם נהרי: בימים הקרובים תחל הרשות לעבוד לפי הנוהל החדש, במקביל לביטול אשרות התייר שניתנו במרמה.

משולם נהרי: בד בבד, הרשות תמשיך לאכוף אכיפה אינטנסיבית כל העסקה ועבודה שלא כדין.

משולם נהרי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': לאדוני יש שאלת המשך?

בצלאל סמוטריץ': לא?

בצלאל סמוטריץ': אם כן, תם פרק השאילתות ליום זה.

בצלאל סמוטריץ': [נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, לסעיף הבא שעל סדר-היום: בקשת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016.

בצלאל סמוטריץ': מציגה את הבקשה בשם יושב-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת נאוה בוקר.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא בפניכם הצעה לאישור החלטה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, מ/1083, שנתקבלה בכנסת בקריאה ראשונה ביום א' בחשוון התשע"ז, 2 בנובמבר 2016.

נאוה בוקר: ביום ו' בחשוון התשע"ז, 7 בנובמבר 2016, החליטה הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 83(ג) לתקנון הכנסת, לפי הצעת ועדת הכנסת, להעביר את פרק ו' להצעת החוק לטיפולה של ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאוה בוקר: בפרק זה מוצע, בין היתר, לערוך תיקונים שונים בחוק רישוי עסקים, התשכ"ח–1968, שמטרתם ייעול ההליכים הנדרשים לצורך מתן רישיון עסק.

נאוה בוקר: בסעיפים 11(1), (3), (4), (6) ו-(7) ובסעיף 12 להצעת החוק מוצע לקבוע הסדר שיאפשר הקמת מכוני בקרה פרטיים, שניתן יהיה להסמיכם לתת אישור בדבר עמידתו של עסק בתנאים הנדרשים ממנו לצורך קבלת רישיון עסק; לצורך ייעול מערך רישוי העסקים ברשויות המקומיות ובמשרדי הממשלה הנוגעים בדבר ולשם הפחתת הנטל הרגולטורי על המבקשים להקים עסק הטעון רישוי.

נאוה בוקר: בעקבות ההערות שנשמעו במהלך דיוני הוועדה בעניין, ועל רקע הצורך ללבן לעומק סוגיות סבוכות ושאלות עקרוניות העולות מן המוצע בסעיפים אלה, בשים לב לסד הזמנים שמכתיבה מסגרת הדיון בחוק ההסדרים, מציעה ועדת הפנים והגנת הסביבה לפצל את הסעיפים האמורים מהצעת החוק, כך שבשלב זה חלק ההצעה שיובא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לא יכלול סעיפים אלה.

נאוה בוקר: הם יובאו לאישור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנפרד.

נאוה בוקר: בעקבות האמור וכדי לאפשר לממשלה שהות מספקת לגבש הסדרים התואמים את הערות חברי הכנסת והגורמים השונים שנשמעו בוועדה, מתבקשת הכנסת לאשר החלטה זו.

נאוה בוקר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, אם כן, כעת על בקשתה בשם ועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 14 בעד ההצעה – 6 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': בקשת הפיצול של ועדת הפנים והגנת הסביבה התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: בקשת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הבקשה בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, אדוני מציג את בקשת ועדת הכלכלה?

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נצביע.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שאדוני יצליח לשכנע אותנו.

דוד ביטן: אני מבקש לקבל החלטה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

דוד ביטן: ההצעה שאני מציע: הכנסת מחליטה, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת הכלכלה לפצל את הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, כך שחלק אחד יכלול את ההוראות מסעיפים 18(16) ו-18(17) לעניין חובת הגורם המפעיל להפיץ את השידורים הפתוחים ברשת האינטרנט, וכן את סעיפים 28(6), 28(13), 28(14) ו-29–31, העוסקים בשיתוף תכנים בנושא ספורט.

דוד ביטן: חלק אחר יכלול את יתר סעיפי הצעת החוק.

דוד ביטן: הצעת החוק שבנדון נדונה בכנסת לקריאה הראשונה ביום א' בחשוון התשע"ז, 2 בנובמבר 2016.

דוד ביטן: ביום ו' בחשוון התשע"ז, 7 בנובמבר 2016, החליטה ועדת הכנסת להעביר את הטיפול בפרק ח': תקשורת, לטיפולה של ועדת הכלכלה.

דוד ביטן: סעיפים 18(16) ו-18(17) בפרק התקשורת שבהצעת החוק, שעניינם חובת הגורם המפעיל להפיץ את השידורים הפתוחים ברשת האינטרנט, וסעיפים 28(6), 28(13), 28(14) ו-29–31 – שעניינם שיתוף תכנים בנושא ספורט – עוסקים בסוגיות מורכבות המעוררות שאלות רבות.

דוד ביטן: ועדת הכלכלה החליטה שיהיה זה נכון לדון בחלקים אלה של הצעת החוק בנפרד מיתר הוראות הצעת חוק התוכנית הכלכלית.

דוד ביטן: לפיכך, ביום י"ב בכסלו התשע"ז, 12 בדצמבר 2016, החליטה ועדת הכלכלה על פיצול הסעיפים האמורים מיתר סעיפי הצעת החוק שבנדון, כדי שניתן יהיה להביאם לאישור בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בהקדם האפשרי ובנפרד מיתר הוראות הצעת החוק.

דוד ביטן: הכנסת מתבקשת לאשר החלטה זו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, אם כן, כעת על בקשת ועדת הכלכלה בדבר הפיצול כפי שהסביר לנו כעת חבר הכנסת ביטן.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 15 בעד ההצעה – 5 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': חמישה תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': בקשת הפיצול של ועדת הכלכלה התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא והאחרון שעל סדר-היום: בקשת ועדת החוץ והביטחון בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018, התשע"ז–2016.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הבקשה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

דוד ביטן: זה סעיף אחרון, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אדוני התנהג יפה, קיצרנו לו שליש על התנהגות טובה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעתה של ועדת החוץ והביטחון לפצל את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, בהתאם להוראות סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

אבי דיכטר: סעיפים 144–170 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, קובעים הוראות בעניין תשתיות להולכה ולאחסון של נפט.

אבי דיכטר: ביום ו' בחשוון התשע"ז, 7 בנובמבר 2016, החליטה ועדת הכנסת להעביר את הטיפול בסעיפים אלה לוועדת החוץ והביטחון.

אבי דיכטר: בשל מורכבות הנושאים וריבוי התחומים שבהם עוסקים הסעיפים, נדרש זמן רב יותר ללבן את הסוגיות שעולות בהם.

אבי דיכטר: נוכח לוח הזמנים שלפיו צפויה הכנסת לדון בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית בכללותה, כבר בימים הקרובים, מבקשת הוועדה לפצל את סעיפים 144–170 מהצעת החוק ולהביאם לקריאה השנייה והשלישית בנפרד מהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית ובמועד מאוחר יותר.

אבי דיכטר: אבקש כי הכנסת תאשר את ההצעה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו נצביע על בקשת הפיצול של ועדת החוץ והביטחון.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 16 בעד ההצעה – 6 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוץ והביטחון בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים – – –

אבי דיכטר: אני מבקש להוסיף אותי.

בצלאל סמוטריץ': שבעה תומכים, כולל חבר הכנסת אבי דיכטר, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': בקשת הפיצול של ועדת החוץ והביטחון התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, ביום שני, י"ט בכסלו התשע"ז, 19 בדצמבר 2016, בשעה 16:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.