ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 176, 2016-12-12 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בכסלו, התשע"ז, 12 בדצמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 185) (הארכת משך הזכאות לגמלת סיעוד בתקופת אשפוז), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק שמספרה פ/3550/20 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/3577/20: הצעת חוק פיקוח על תנאי התברואה וההיגיינה במעונות ובגני-ילדים (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – החרגת עיקול ביטוח רפואי בידי צד שלישי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יגאל גואטה, יצחק וקנין, יואב בן צור, יוליה מלינובסקי, עודד פורר, יהודה גליק, ניסן סלומינסקי, יעקב מרגי, מירב בן ארי, איציק שמולי, רוברט אילטוב, עבדאללה אבו מערוף, נורית קורן, חמד עמאר ויעקב אשר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת אזהרה על גבי מוצרי הימורים, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יעקב מרגי, ענת ברקו, מנואל טרכטנברג, יחיאל חיליק בר, חיים ילין, קסניה סבטלובה, יעל כהן-פארן, עמר בר-לב, עודד פורר, שולי מועלם-רפאלי, אורן אסף חזן, יהודה גליק, מירב בן ארי, קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס, מיקי לוי, אלעזר שטרן ודב חנין; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – קביעת מועד למתן פסק-דין בערעור בתביעת קשיש), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ודוד ביטן; הצעת חוק חינוך פיננסי, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, מנואל טרכטנברג, זהבה גלאון, איל בן ראובן, יוסי יונה ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק פיצויים לבעלי עסקים נפגעי עבודות תשתית מתמשכות, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הפסקת שיטת ההעסקה הקבלנית, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת קרוב משפחה בודד), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן,

ירדנה מלר-הורוביץ: דב חנין ויוסף ג'בארין; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – איסור הפליה על רקע מעמד חברתי-כלכלי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, תמר זנדברג, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, עאידה תומא סלימאן, חיים ילין, רויטל סויד, אחמד טיבי, יואב בן צור, יגאל גואטה, יצחק וקנין, איילת נחמיאס ורבין, עיסאווי פריג', איל בן ראובן, שולי מועלם-רפאלי, אלי אלאלוף, איציק שמולי, עמר בר-לב, קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס, מיכל רוזין, מיקי לוי ואיתן ברושי; הצעת חוק הסדרת שוק הכשרות בישראל, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יהודה גליק, יעל כהן-פארן, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, אלעזר שטרן, מאיר כהן, עמר בר-לב ואמיר אוחנה; הצעת חוק ערבות למשכנתאות (תיקון – ערבות מדינה לדירה יחידה) (הוראת שעה), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הגבלת כהונה בגופי ספורט (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, יעקב מרגי, אכרם חסון, איתן כבל ויוסי יונה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת שידור ישיבות והקלטתן וניהול פרוטוקול ופרסומו), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הוספת ענפי ההסעדה והאבטחה ביישובי הגליל והנגב לרשימת העבודות המועדפות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תנאי זכאות לדמי לידה), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון – הקראת המנון המדינה במוסד חינוך רשמי), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות למענק עבודה מועדפת ועבודה נדרשת לעובד עצמאי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יואל חסון ועודד פורר; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – שיעור מענק השקעה למפעל ביישובי שדרות ועוטף-עזה ובמחוז הצפון),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תדירות עבודת לילה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, אורן אסף חזן וקסניה סבטלובה; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תדירות עבודת לילה), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תדירות עבודת לילה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, אלי אלאלוף, איילת נחמיאס ורבין ועפר שלח; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תדירות עבודת לילה), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – סכום מענק שחרור), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – הארכת תוקף הזכאות לדירה ציבורית), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, אלי כהן, טלי פלוסקוב ואורי מקלב; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – מתן שירות טלפוני חינם על-ידי תאגיד בנקאי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יעקב מרגי, מיכל רוזין, איציק שמולי, דב חנין, אילן גילאון, נורית קורן ועליזה לביא; הצעת חוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת הסימנים) (תיקון – העלאת שיעור השידורים שילוו בתרגום לשפת סימנים), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת נורית קורן וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת אורן אסף חזן ומאיר כהן בנושא: יחסו השנוי במחלוקת של מנהל בית-הספר "תיכונט" להמנון ולסמלי המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת איציק שמולי ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעה על-ידי אזרחים בחוץ-לארץ), התשע"ו–2016, שמספרה פ/3346/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בנאומים יוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שרוצה להירשם יכול לעשות זאת באמצעות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, תפתח היום את הנאומים, וחבר הכנסת איימן עודה אחריו.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אתמול עלתה הצעת חוק שהגשתי לוועדת השרים.

חמד עמאר: ועדת השרים דנה בה.

חמד עמאר: בתרגיל מבריק של ועדת השרים והאוצר מסמסו את הצעת החוק בלי להפיל אותה.

חמד עמאר: דחו אותה בשבועיים.

חמד עמאר: הצעת החוק שלי היא הצעת חוק שנוגעת לתקציב 2017–2018, להכניס את תוכנית החומש של המגזר הדרוזי בבסיס התקציב.

חמד עמאר: הממשלה החליטה על תוכנית חומש, הממשלה אומרת שיש תקציב.

חמד עמאר: אני רוצה פשוט להכניס את זה לבסיס התקציב, כי אני רוצה שהביצוע יהיה בינואר – אחרי שאנחנו מעבירים את התקציב – ושלא יהיה באוגוסט, ביולי, בספטמבר, כי עד עכשיו התקציב וביצוע התקציב התחיל רק בחודש אוגוסט או יולי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני פונה לשר האוצר ופונה לוועדת השרים לחקיקה.

חמד עמאר: הצעת החוק הזו היא חשובה מאוד.

חמד עמאר: אנחנו צריכים לקדם את המגזר הדרוזי ולהעלות אותו על דרך המלך.

חמד עמאר: הכנסת התוכנית לבסיס התקציב תקדם אותו מאוד.

חמד עמאר: לכן, אני פונה אליהם שוב לשנות את ההחלטה שלהם ולהביא את זה להצבעה כמה שיותר מהר.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איימן עודה: יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן מעדיף שהערבים לא יצביעו.

איימן עודה: זו רוחו של המפקד.

איימן עודה: הקול קולו של יעקב, והידיים ידי עשיו.

איימן עודה: הם מפחדים.

איימן עודה: בשנות ה-90, כשראש הממשלה היה יושב-ראש האופוזיציה ורבין נשען עלינו, מנענו ממנו להיות ראש ממשלה.

איימן עודה: ב-1996 ההפרש בינו ובין פרס היה 30,000 קולות, כלומר, אנחנו יכולים להשפיע.

איימן עודה: בשנת 1999 הוא הפסיד ב-43%, כלומר אנחנו הדחנו אותו.

איימן עודה: מפה אנחנו יכולים להבין למה הרימו את אחוז החסימה, למה הערבים נוהרים לקלפיות, למה מאשימים אותנו שאנחנו מניפים דגלי "דאעש", למה חוקקו את חוק ההדחה, למה מאשימים את הערבים בשרפות, למה נאמו את נאום דיזנגוף.

איימן עודה: אנחנו עוכרי ישראל, גיס חמישי, פורעי חוק, נשק בלתי חוקי, בנייה בלתי חוקית – הכול מכוון בשביל לעשות לנו דה-לגיטימציה.

איימן עודה: אבל אנחנו נתעצם, אנחנו נתחזק, ועוד יראו בבחירות הבאות.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה מינה ועדת משילות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כאילו לא מספיקות כל הסמכויות שיש לו ולשרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי למשול הוא רוצה לבטל את כל העניינים של ניגוד עניינים במינויים בזמן מינוי העובדים במשרדי ממשלה וחברות ממשלתיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו בעצם פגיעה בחוק חובת המכרזים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בעצם שם אחר לתפירת מכרזים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במצב כיום השר יכול למנות, באישור הממשלה, את המנהל הכללי של משרדו, והוא זה שקובע את המדיניות וזה שמבצע – והוא מינוי אישי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה הוא צריך את שאר המינויים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה יעשו מומחים שאינם חברים של מפלגות השלטון או שאינם מקורבים לשרים או לאלה שתורמים לשרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא יכולים לקבל מינויים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים מוכשרים יצטרכו להצטרף, אולי, למפלגות השלטון כדי שתהיה להם הזדמנות לקבל מינוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה יהיה עם המומחים ועם אנשי המקצוע הערבים, אם הם אינם מקורבים לשרים ולאלה שתורמים להם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הם יודחו מהאפשרות של לקבל מינוי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שאומרים הון-שלטון, או בלשון אחרת: שחיתות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מבקש לא להמשיך בזה, כי זה נגד כל החוקים הדמוקרטיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

מיקי לוי: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנה קמנו לבוקר נוסף, מבטיח, עם ידיעה מרעישה: ראש הממשלה מבקש להיות כמו טראמפ.

מיקי לוי: אדוני, ראש הממשלה, אתה רחוק מאוד מלהיות טראמפ.

מיקי לוי: ראש הממשלה מבקש לעקוף את נציבות שירות המדינה ולאפשר מינויים פוליטיים, כאילו רק זה חסר לנו.

מיקי לוי: הכול בסדר.

מיקי לוי: מה רע במכרזים?

מיקי לוי: כשלא מתאפשר מכרז, מה רע בוועדה שתמיין ותמנה את המתאים ביותר?

מיקי לוי: הנה, בדיוק נפתח הפתח לחוק הג'ובים.

מיקי לוי: אין לזה שום מילה אחרת ושום אמירה אחרת.

מיקי לוי: אז, אדוני ראש הממשלה, קודם כול בוא ננקה את האורוות שלנו, רק אחר כך תפנה לדרך קלוקלת מן הסוג הזה.

מיקי לוי: פשוט בושה.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, היום בבוקר פורסם – כמו בכל שנה – דוח העוני האלטרנטיבי, שכמה מפתיע, מראה פעם נוספת שהעוני לא ממוגר, וגם לא מתקרב בכלל לאיזה מצב שבו לא יהיו עניים במדינת ישראל.

איציק שמולי: כל ישראלי שלישי חי מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: מיליון ילדים עניים.

איציק שמולי: 41% מהקשישים אומרים שהם לא מסוגלים לחיות בכבוד.

איציק שמולי: 35% מהאימהות החד-הוריות אומרות שהן חיות מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: מה שנדרש לעשות עכשיו זה ליישם בדיוק את התוכנית של אלאלוף.

איציק שמולי: אלאלוף כבר עשה עבודה רצינית, מקיפה, ואמר דבר פשוט: כדי להתמודד עם העוני צריך לשים כ-7 מיליארד שקל בבסיס התקציב.

איציק שמולי: אנחנו בתקציב הזה לא עושים את הדבר הזה.

איציק שמולי: אז אני מציע גם לממשלה וגם לכנסת להפסיק עם כל פסטיבלי העוני בראש השנה ובפסח.

איציק שמולי: בואו נחסוך את זה מאתנו ופעם אחת ולתמיד נעשה את מה שצריך לעשות בתקציב הנוכחי.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני ממשיכה בסדרת הרצאותי על אודות השקרים הפלסטיניים, והפעם על הבלוף רב-השנים שנקרא חד"ש – מפלגה יהודית-ערבית.

ענת ברקו: לא סתם מפלגה יהודית-ערבית, אלא המפלגה היהודית-ערבית היחידה, כמו שחבריה אוהבים להדגיש כל השנים.

ענת ברקו: וכדאי להדגיש את הבלוף הזה רק עכשיו, במיוחד לאור דברי הפרידה המרגשים שנישאו על-ידי אנשי המפלגה הזאת עם מותו של הרודן פידל קסטרו.

ענת ברקו: ולמה בלוף?

ענת ברקו: משתי סיבות עיקריות.

ענת ברקו: הראשונה: נכון, במפלגה זו מקפידים פעם אחר פעם להציב נציג יהודי במקום ריאלי, חוץ מפעם אחת שהתפקשש להם.

ענת ברקו: אבל מי שבודק את הסטטיסטיקה של תוצאות הבחירות מגלה פעם אחר פעם שעבור המפלגה הזאת מצביעים לא יותר מכמה אלפים בודדים של יהודים.

ענת ברקו: זה תמיד נע לכל היותר איפשהו בין רבע לשליש מנדט, מה שנקרא, הנציג היהודי לא ממש מחזיר את עצמו, אך תפקידו לשמש עלה תאנה לטענה שמדובר במפלגה יהודית-ערבית.

ענת ברקו: ופה אני מגיעה למקור השני של הבלוף: אומנם יש למפלגה הזאת מעין מעטה אזרחי של דמוקרטיות, שוויון זכויות, אחוות עמים, כמובן ברוח הקומוניזם, שכידוע לאורך ההיסטוריה היטיב להוכיח מהי אחוות עמים, אבל בשורה התחתונה מדובר במפלגה ערבית לאומנית.

ענת ברקו: זה היה כך מאז ומתמיד, בוודאי מאז הפיצול ממק"י ב-1965.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

ענת ברקו: ברשותך, אדוני, משפט סיום.

ענת ברקו: היום יש לנו חבר הכנסת עודה.

ענת ברקו: כן, אותו חבר כנסת שהשתטח על קברו של עז א-דין אל-קסאם, מאור הגולה של ה"חמאס", ובעיניו ה"חיזבאללה" אינו ארגון טרור.

ענת ברקו: איך זה מסתדר עם דמוקרטיה, שוויון ואחוות עמים?

ענת ברקו: למרטין לותר קינג הישראלי פתרונים.

ענת ברקו: חבר הכנסת עודה מוכיח לנו שקומוניסטים בתחפושת אף פעם לא מתים, הם רק מתחלפים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ברושי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, בדרך כלל מעלים פה בנאומים בני דקה נושאים פוליטיים, וגם עקיצות כאלה ואחרות, אני בחרתי היום לדבר על משפחת ניר.

חיים ילין: אני לא מכיר את עמרי ניר, זיכרונו לברכה, אבל אני חושב שהמעשה שהוא עשה ביום שישי בטיול בנחל-צאלים – אני חושב שהוא מופת למשמעות של המילה "אבא", ואני חושב שמה שהוא עשה כשניסה לגונן על בנו זה משהו שמלמד אותנו, כבני-אדם, כי מאחורי התדמית של חברי כנסת מסתתרים גם בני-אדם, הורים, ילדים, משפחות.

חיים ילין: אני חושב שהמעשה הזה הוא מרגש.

חיים ילין: עוד יותר מרגש זה הכוח של אשתו לתרום את איבריו של בנו, עילי, להציל חיים אחרים.

חיים ילין: אני חושב שכולנו יכולים להסכים שאנחנו צריכים לקחת את הסיפור הזה, לקחת אותו אתנו, ולנסות, באמת, מההקרבה הזאת – אנחנו, כמחוקקים – ללמוד מהם איך אנחנו יכולים לעשות מדינה הרבה יותר טובה.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי, כולנו, משתתפים בצערה של המשפחה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השר וחברי הכנסת, אני רוצה להקדיש את הדקה לדוח על מצב הבריאות בפריפריה, שפעם נוספת הוכח שהטענות שחיים פחות, ומשלמים יותר, מוצדקות, ועל רקע הדוח על מוכנות העורף – גם חיים באזור של סכנה יותר גדולה.

איתן ברושי: אז גם הסכנה יותר גדולה, גם הביטחון הרפואי והתחושה שאין מענה מיידי לכל צרה – החיבור הזה הוא חיבור רע מאוד, בוודאי כשמדברים על היכולת לחזק את הנגב ואת הגליל.

איתן ברושי: הדוח הזה, שפורסם בשבוע שעבר, מראה תמונה קשה, שמדגישה פעם נוספת את ההבדלים בתחום הבריאות ושירותי הבריאות בין המרכז והפריפריה, הנגב והגליל, ואין אפשרות להפריד את הפערים הרפואיים מהפערים של ביטחון, ודאי באזורי הגבול מול הלבנון, רמת-הגולן, ברצועת-עזה ובעוטף-עזה.

איתן ברושי: מהדוח הזה עולה שאנחנו – כפי שנאמר – בכל קריטריון, יש פחות בצפון, פחות בדרום, לעומת המרכז, והפערים האלה, במקום להיות מתוקנים, ובמקום שייסגרו, הם מתרחבים.

איתן ברושי: ועל רקע האיומים הביטחוניים והביקורת ההולכת ומתחזקת על מוכנות העורף – החיבור בין מוכנות עורף לא תקינה לבין מצב בריאותי או תשתית לא ראויים – החיבור הזה הוא רע מאוד, גם לממשלה, ודאי לאזרחים.

איתן ברושי: אני חושב שצריך לומר פה, עם כל הכבוד לשר הבריאות, שנחשב לשר טוב, שאין לנו – ואמרתי את זה יותר מפעם אחת, אדוני היושב-ראש – אין לנו מפת בריאות; יש מפה כמעט לכל תחום, אפילו בתיירות, בחקלאות, בתעשייה, בשיכון, בקרקעות.

איתן ברושי: אין מפת בריאות, אין תוכנית לאומית לבריאות, אין סדר עדיפויות לבריאות, ואין גם מועד לסגירת הפערים, שהיא מרכיב חיוני בחוסנה של האוכלוסייה, ודאי ביכולת לפזר אותה לנגב ולגליל.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש הקואליציה ביטא עמדה שהפכה לאמת של העקרונות הפוליטיים והשיח הפוליטי והתרבות הפוליטית של הימין הלאומי בישראל: הוא לא היה רוצה שהערבים ילכו לבחירות ויממשו את זכותם לבחור את מי שהם רוצים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, האמירות האלה, אני חושב שזה היה ז'אן-פול סארטר שאמר: האנטישמיות היא לא בעייתם של היהודים, היא בעיית העמים.

מסעוד גנאים: לכן, אני חושב, יש בעיה; יש בעיה בתרבות הפוליטית, בשיח הפוליטי, של הימין הלאומי.

מסעוד גנאים: יש לו בעיה – הבעיה היא שהוא רוצה לראות "ערבי כבקשתו".

מסעוד גנאים: הערבים לא יהיו כבקשתכם, לא של נתניהו ולא של ביטן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בלבלתם אותנו; אתם רוצים שהערבים ישתלבו בחיי המדינה, או שיסתגרו ויתבדלו?

מסעוד גנאים: וגם העניין המסוכן שככל שהערבים במדינה מנסים להשתלב – מנסים להשתלב במשחק הפוליטי הדמוקרטי – הימין מקצין יותר, האנטישמיות והגזענות גם הן עולות יותר נגדם.

מסעוד גנאים: ערבי כבקשת ביטן – לא יהיה.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

נחמן שי: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי, חברותי, אני מחזיק את הצעת חוק שמירת הקדושה של הכותל המערבי ורחבתו.

נחמן שי: ממשלת ישראל הודיעה – והחליטה – שהיא מתירה לזרמים דתיים יהודיים מסוימים להתפלל בקטע של רחבת הכותל.

נחמן שי: ההודעה הזאת, שבאה אחרי משא-ומתן ארוך, גרמה לשמחה רבה בקהילות יהודיות רבות בעולם, שמכבדות את הקדוש-ברוך-הוא ואת תורת ישראל בדרכן שלהן, וכך צריך להיות.

נחמן שי: אבל ההחלטה הזאת נלקחה, והממשלה אמרה: נחליט מחדש.

נחמן שי: ולתוך הוואקום הזה, שהוא כל כך רגיש וכל כך מזמין רגישות ובעייתיות – מופיעה פתאום הצעת חוק שחתומים עליה חברי כנסת והיא מערערת מהיסוד את ההסכם הזה.

נחמן שי: עכשיו, אני אומר לכם, מיליוני יהודים ברחבי העולם מצפים להחלטה של ממשלת ישראל, מיליוני יהודים, והמשקל שלהם הוא משקל רב, גם כיהודים וגם כאנשים שמדינת ישראל חשובה ויקרה להם.

נחמן שי: ואני קורא מפה לבלום את הצרה הזאת ואת הרעה הזאת, לפני שהיא ממריאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחמן שי: כל אחד רשאי ורשאית לכבד את הכותל המערבי בדרכו, וכך צריך להיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, עלייה דרסטית במספר ההרוגים בתאונות דרכים; רק בשנה זו, מתחילת השנה, 352 הרוגים, בהם 114 ערבים.

טלב אבו עראר: בתוך יממה, 24 שעות, שלושה הרוגים במגזר הערבי הבדואי בנגב, והם מוחמד סלמאן אבו גאנם אל גורעאן, מסרי עבד אלסלאם אלסייד, עבד אלרחמאן מחמד אבו ג'ועייד, עליהום רחמת אללה, נוסף על כמה פצועים.

טלב אבו עראר: ואני כאן שואל, איך אפשר לעצור את מרחץ הדמים בכבישים?

טלב אבו עראר: האם לא הגיע הזמן שהממשלה אולי תקצה תקציבים להסברה תעבורתית, כדי שהנהגים ינהגו בזהירות ובאחריות?

טלב אבו עראר: זה המצב באמת שהגענו אליו, אנחנו מאבדים – הרבה אבדות בנפש בכבישים, וגם דוח מבקר המדינה ציין שיש כשל מצד המשטרה וגם משרד התחבורה, שלא מטפלים בעניין.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, גם אני מבקש לדבר על המינויים האישיים שראש הממשלה מבקש, שהעלה אתמול בישיבת הממשלה, וכך צוטט.

מיקי רוזנטל: הוא אמר: טראמפ ממנה 4,000 איש ואנחנו לא יכולים למנות כמה מאות.

מיקי רוזנטל: אז קודם כול העובדות: אם לוקחים את המספר היחסי של תושבי מדינת ישראל מול תושבי ארצות-הברית, אז אנחנו החלק ה-40 מהם, והמשמעות היא שאם טראמפ ממנה 4,000, אז אנחנו צריכים למנות בערך 100.

מיקי רוזנטל: אבל, לא תאמינו: מספר המינויים האישיים במדינת ישראל עולה על 300 – מנכ"לי משרדים, ראשי לשכות, דוברים וכו' וכו' – יש הרבה מאוד מינויים אישיים.

מיקי רוזנטל: אז קודם כול, זה לא שזה בלתי אפשרי.

מיקי רוזנטל: 2.

מיקי רוזנטל: בארצות-הברית זה לא שטראמפ מחליט והאיש נכנס ומתיישב על הכיסא.

מיקי רוזנטל: יש הליך סבוך מאוד של בקרה, של שימוע בסנאט – אם אתה שגריר במדינה מרכזית, אם אתה ראש ה-FBI, ראש ה-CIA, וכל התפקידים הבכירים עוברים בסנאט.

מיקי רוזנטל: בסנאט צריך רוב; רוב לתפקיד.

מיקי רוזנטל: זה לא שעכשיו יש הפקרות כמו שראש הממשלה מבקש לעשות פה: פוליטיזציה של השירות הממשלתי, למנות את מי שהוא רוצה ולשים בצד את נציבות השירות המדינה.

מיקי רוזנטל: צריך גם לייעל את המערכת מצד אחד, אבל מצד אחר חשוב מאוד שיהיו גם שומרי סף.

מיקי רוזנטל: לתחושתי ולהבנתי, ראש הממשלה מבקש למחוק את שומרי הסף, לתת גט כריתות לפקידות הציבורית האחראית והטובה שיש למדינת ישראל ולהכניס את כל חברי מרכז הליכוד לתפקידי מפתח – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי רוזנטל: – – והדבר הזה, אסור שיקרה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, התפרסם היום דוח העוני האלטרנטיבי.

עאידה תומא סלימאן: מצוין בו שכשליש מאזרחי המדינה חיים מתחת לקו העוני, יותר מ-35% מהילדים חיים בעוני ודוחק, ולפעמים גם בלי ארוחות.

עאידה תומא סלימאן: מצוינות בו עובדות קשות מאוד על מצב העוני במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: מי שאחראית למצב הזה בראש ובראשונה היא הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: ובתוך הסטטיסטיקה הזו אנחנו יודעים שיותר מ-50% מהמשפחות הערביות חיות מתחת לקו העוני ויותר מ-60% מהילדים הערבים חיים מתחת לקו העוני.

עאידה תומא סלימאן: אפרופו הדברים וההתבטאויות של יושב-ראש הקואליציה ביטן, הייתי חושבת שמן הראוי שיתעניין יותר בתפקוד הקואליציה שהוא עומד בראשה, במקום להגיד שעדיף שהערבים לא יגיעו לקלפי ויצביעו.

עאידה תומא סלימאן: ועל הדיבורים שלו בעניין כמה אנחנו מייצגים את האוכלוסייה שלנו, בדוח העוני האלטרנטיבי – בסקר שנעשה – נאמר ששר הרווחה מקבל לא יותר מ-3 מתוך 10, ציון של 3.5; השר כחלון מקבל כ-4; ראש הממשלה כ-2.9 – ציון מהציבור הרחב.

עאידה תומא סלימאן: אז מי שמדבר על כמה שהרשימה המשותפת מייצגת על סמך אחוז ההצבעה, שיסתכל סביבו ויראה כמה הציבור מרוצה מאוד מהתפקוד גם של השרים וגם של הממשלה וגם מהקואליציה עצמה שהוא עומד בראשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, עמיתי חברי הכנסת, מחר אנחנו נציין בכנסת את יום זכויות האדם, ואני רוצה להביא בפניכם כמה נקודות בעניין מעצרים מינהליים, שהפכו למכת מדינה.

דב חנין: לפי שירות בתי-הסוהר, ישראל מחזיקה כיום קרוב ל-700 עצירים מינהליים.

דב חנין: אלה הם עצירים שמוחזקים ללא משפט וללא הגשת כתב-אישום.

דב חנין: הם מוחזקים בתנאים של אסירים ביטחוניים, זכויות רבות שלהם מופקעות ללא כל הסבר וללא כל הצדקה.

דב חנין: חוץ מזה שמפקיעים מהם את החירות האישית, יש אי-ודאות לגבי מועד השחרור שלהם – אם בכלל.

דב חנין: זה פוגע לא רק בעציר אלא גם במשפחתו.

דב חנין: הם סובלים מאיסורים על ביקורי משפחות, הגבלות על מפגש עם עורך-דין.

דב חנין: אין ביקורת שיפוטית אמיתית על המהלך הזה, היות שהביקורת של בית-המשפט הצבאי נעשית בדיעבד.

דב חנין: בג"ץ בוחר לא לדון במעצרים המינהליים בצורה מהותית, אלא רק בוחן אותם בזווית טכנית מצומצמת.

דב חנין: גם הנאשם וגם פרקליטו לא מודעים להאשמות הספציפיות שקיימות נגד העציר.

דב חנין: הכול מוסתר ומסווג, ונסתר מהעין.

דב חנין: מאז 2014 אנחנו עדים לשימוש גובר והולך בפרקטיקה הזו.

דב חנין: זה התחיל בעשרות, זה מגיע כיום למאות.

דב חנין: המדינה מנסה בכל כוחה לדכא מחאה נגד מעצרים מינהליים ומפעילה לא מעט סנקציות נגד שובתי הרעב בשל המעצרים המינהליים, החל מבידוד, ענישה, אי-העברה לבית-חולים אזרחי – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: – – הפחדה והתעמרות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן לעשות שינוי בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בהלול – בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על רוחב הלב.

זוהיר בהלול: אני, בגילוי אישי, אומר לך שאני מעדיף את ההפוך על פני הקפה הערבי עם ההל; אני, אולי באופן מוזר, אומַר לך שאני מעדיף את השוקו הישראלי על פני חלב העזים; אני גם רוצה לציין בפניך שאני מעדיף את שכני היהודי ששמו יאצק פלינט, אולי על פני כמה וכמה מקרובי משפחתי; אני גם אוהב את שפתכם ואני מפלרטט אתה, חולם בה, ואהבתי בלתי ניתנת לערעור; אני גם אוהב את חוה אלברשטיין שחגגה 70 – מת עליה – כמו שאני אוהב את סמי מיכאל, כמו שאני אוהב את עמוס עוז, ורבים וטובים מחברי, מאיר שלו ואחרים.

זוהיר בהלול: אבל לעולם אני אשאר ערבי.

זוהיר בהלול: אף אחד לא ייקח ממני את דתי המוסלמית.

זוהיר בהלול: אני מנצל את חצי הדקה שנותרה כדי לומר לראש הממשלה בנימין נתניהו: הסר, ולאלתר, את הצעת החוק נגד האד'אן, נגד המואד'ין, בעגה שלכם, מואזין, ואני כמעט ביום-יום אומר מואזין מבלי להרגיש.

זוהיר בהלול: זו יכולה להיות נקודת הנפץ המרכזית שיכולה לגרום לא רק למבוכה אלא לסכנה אמיתית ליחסים המשותפים של ערבים ויהודים.

זוהיר בהלול: רגע לפני נפילת הפור, עדיף שהשכל הישר יישר את מחשבתו ואת החלטתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

זוהיר בהלול: הייתי ערבי, איוותר ערבי ואמות ערבי.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: מאחלים לך עד מאה-ועשרים, אל תמות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1083; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 17809, חוב' ו', עמ' 18652; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנא, הצג לנו את הצעת החוק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת בפניכם עניינה סכומי השיפוי שיועברו למוסד לביטוח לאומי בחודש דצמבר 2016 כדי לאפשר את הקדמת מועדי תחילת התשלום המיועד לחיסכון לכל ילד.

משה גפני: הצעת החוק פוצלה מתוך סעיף 143 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית שהכנסת דנה בה בימים אלה, כדי שניתן יהיה לחוקק את העברת סכום השיפוי בהקדם האפשרי.

משה גפני: בכך יוגדל סכום השיפוי המועבר מאוצר המדינה למוסד לביטוח לאומי בחודש דצמבר 2016 מ-45.1% כפי שנקבע בהוראת השעה שבחוק ההסדרים הקודם, ל-91.3%, כפי שמוצע עתה.

משה גפני: אני מבקש להסביר לחברי הכנסת.

משה גפני: מדובר על הצעת חוק שמקורה בהסכם קואליציוני של יהדות התורה.

משה גפני: במהלך ההיסטוריה חשוב שנדע את האמת.

משה גפני: והחוק, בסופו של דבר, הנושא של קצבאות הילדים, לאחר דין ודברים ומשא-ומתן שנוהל מול הממשלה ומול האוצר, נקבע כי 50 שקלים יועברו מקצבת הילדים לתוכנית חיסכון של הילד עד שהוא יגדל, ואז הוא יקבל את הסכום המלא.

משה גפני: זה בא לדיון בוועדת הכספים.

משה גפני: ועדת הכספים ביקשה כמה דברים, חלק היא קיבלה וחלק לא.

משה גפני: ועדת הכספים ביקשה שההורה יוכל להפקיד, נוסף על 50 השקלים הללו, סכום נוסף, כדי שהסכום יהיה גבוה יותר, לפחות שיוכפל, אם ההורה רוצה.

משה גפני: 50 השקלים הראשונים הם לא מבחירה, אלא מכיוון שזה מה שנקבע בחוק.

משה גפני: אנחנו ביקשנו להוסיף, ואז, לאחר דין ודברים בוועדת הכספים עם משרד האוצר, סוכם שיהיה אפשר להוסיף 50 שקלים.

משה גפני: טענו לנושא של מס הכנסה, לנושא של המיסוי של תוכנית החיסכון, ונקבע בסופו של דבר כי ביום שבו הוא יוציא את הכסף הוא מקבל 500 שקלים נוספים מהאוצר, כדי לכסות, פחות או יותר, בסכום הנוסף, את תשלומי המס, כדי שהסכום יהיה בסוף נקי ממסים.

משה גפני: אני חושב שזה דבר ראשון, אחרי הרבה שנים – מי שזוכר את תקופת "דן חסכן", אי-פעם בעבר – זו פעם ראשונה שהתוכנית הזאת יוצאת עם תוכנית חיסכון לילד שנולד, שהוא יוכל – כשהוא יגדל, שיהיה לו סכום שהוא יוכל להשתמש בו.

משה גפני: במשא-ומתן שלנו האוצר ביקש שזה לא יחול מייד, אלא ב-2017, רטרואקטיבית מהתקופה שבה זה אמור להיות, אבל זה יחול רק ב-2017.

משה גפני: אנחנו, אגב, ביקשנו – אני ביקשתי בדיונים עכשיו עם האוצר – את אותם 500 שקלים להקדים לתשלום עכשיו, כדי שזה יצבור רווחים, שלא יישאר רק ביום האחרון, כי ביום האחרון 500 השקלים כבר יהיו שווים פחות.

משה גפני: לא קיבלתי מהם עדיין תשובה.

משה גפני: אם תהיה תשובה, נכניס את זה בחוק ההסדרים, ואז 500 השקלים יתווספו לנושא של קצבת הילדים.

משה גפני: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם משהו, משהו אישי, אדוני היושב-ראש:

משה גפני: פעם קצבת הילדים הפכה להיות מסע הסתה נגד הציבור החרדי.

משה גפני: אז הייתה דרישה גדולה שלנו.

משה גפני: לא משנה, אני לא נכנס לפרטים.

משה גפני: היום קצבת הילדים הפכה להיות נושא שכולם מתהדרים בו.

משה גפני: זאת אומרת, כל אחד מנסה לנכס את הנושא של תוכנית החיסכון לכל ילד, שמקורה בקצבת הילדים – כל אחד רוצה לנכס את זה לעצמו, ואני גאה על כך.

משה גפני: אני שמח.

משה גפני: בשבילי זה לא פחות חשוב מהנושא עצמו, אלא שהנושא הפך להיות נחלת הכלל.

משה גפני: אם מותר לי להגיד פה – בארבע עיניים – לפי דעתי, היה שינוי גם בציבור החילוני; הציבור החילוני, יש לו היום יותר ילדים ממה שהיו לפני עשר שנים.

משה גפני: לא היה אפשר לעשות את הפגנת העגלות בשדרות-רוטשילד – כשהייתה מחאה חברתית – לא היה אפשר לעשות אותה הרבה שנים קודם; היו פחות ילדים.

משה גפני: היום למשפחה ממוצעת יש הרבה יותר ילדים, ואני מברך על כך.

משה גפני: אני חושב שזו ברכה, אני חושב שזה דבר חשוב: יש יותר ילדים מכפי שהיו בעשור הקודם.

משה גפני: בסך הכול הכללי, במה שאנחנו מביאים כאן – זאת אומרת, גם משרד האוצר וגם אנחנו, ועדת הכספים – אנחנו מביאים תוכנית שהיא חיובית במהותה; היא תוכנית שבמקורה כסף שהילד צובר לזכותו.

משה גפני: זה נמשך על פני אותן שנים שבהן הוא עדיין לא עומד בכוחות עצמו, לא עומד בזכות עצמו, והכסף הזה בסופו של דבר נצבר לזכותו.

משה גפני: אנחנו בוועדה אישרנו את זה פה-אחד.

משה גפני: מה שאני מבקש עכשיו זה – אחרי שפיצלנו את חוק השיפוי, אנחנו מבקשים עכשיו להקדים – למה פיצלנו?

משה גפני: כי האוצר הסכים להתחיל לשלם כבר ב-2016, מסיבותיו הוא, שהן חשובות גם לנו.

משה גפני: אנחנו רוצים שיוקדם התשלום הראשון, שעל-פי ההסכם אמור להיות ב-2017, ואז לא היה צריך פיצול ולא היה צריך את הבקשה של עכשיו.

משה גפני: היות שהאוצר הסכים לשלם את זה כבר ב-2016, היינו צריכים את הפיצול, שזה יחול ב-2016, וזאת הצעת החוק שאנחנו מבקשים כאן – אדוני היושב-ראש, אני מבקש את תמיכת הכנסת בנושא הזה של הקדמת תוכנית החיסכון ל-2016.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להצביע – חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על כל החוק – אין הסתייגויות – כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

אפשר להוסיף אותי לפרוטוקול?

יולי יואל אדלשטיין: יש קריאה שלישית, חבר הכנסת אשר, אתה תוכל להצביע, כולנו נדע מה עמדתך.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–2 – 19 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 19, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מיקי רוזנטל: ברוב קולות הקואליציה – אה, אין קואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית – הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016) (תיקון מס' 2), קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

מיקי רוזנטל: גפני, אתה רואה?

מיקי רוזנטל: רק כי זה אתה לא הפלנו את החוק.

מיקי רוזנטל: רק בגללך.

מיקי רוזנטל: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 20 נגד – אין נמנעים – אין הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התמיכה עלתה: 20 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

הצעת חוק-יסוד: [מס' מ/1081; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 17809; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

הצעת חוק-יסוד: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 51), התשע"ז–2016 [מס' מ/1083; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 17809, חוב' ה', עמ' 18490; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9), לקריאה שנייה ושלישית גם כן.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים, הלוא הוא חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת שתי הצעות חוק שעניינן אחד אבל צריך לעשות אותן בשתי הצעות חוק: האחת היא חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9), והשנייה – הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 51), התשע"ז–2016.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני רוצה להציג את שתי ההצעות?

משה גפני: את שתיהן יחד.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני רק אכריז לפרוטוקול – –

משה גפני: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: – – שחבר הכנסת גפני באותה הזדמנות מציג גם את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 51), התשע"ז–2016, גם כן לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שנצביע בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני רוצה לומר לחברי הכנסת, הנושא של תקציב הביטחון ושל הגופים הביטחוניים, מה שהיה בפעם הקודמת – הצגת התקציב הקודמת הייתה די מבישה.

משה גפני: לא שהיום אין בושות, אבל היום זה מסוג אחר.

משה גפני: אבל שם בטכניקה היה דבר שהיה מאוד מבייש.

משה גפני: אנחנו נדרשנו – בוועדת הכספים, אנחנו נדרשנו לאשר תקציב, כולל תקציב הביטחון, כאשר בוועדה המשותפת של תקציב הביטחון הצביעו – כל החברים, כולל חברי הקואליציה, הצביעו נגד.

משה גפני: אמרו לנו במשרד האוצר: בסדר, אבל אתם תאשרו, ואני לא הסכמתי בשום פנים ואופן.

משה גפני: לא יכול להיות מצב שהוועדה המשותפת שעוסקת בענייני תקציב הביטחון לא מתעלמת, מצביעה נגד, ואנחנו נצביע בעד.

משה גפני: אמרתי שהם שיפתרו קודם כול את הבעיות.

משה גפני: בסדר, מכיוון שלא הצבעתי, היה צריך לכנס את הוועדה המשותפת, ומכיוון שהיושב-ראש לא היה – הוא איש ליכוד והוא היה באיזה אירוע של הליכוד – אני נדרשתי לנהל את הוועדה.

משה גפני: זאת אומרת, בסוף חשבתי שאני זורק את זה למישהו אחר, אז אני הגעתי לשם.

משה גפני: הגיע מנכ"ל משרד הביטחון דאז, והוא אמר: יש הסכם בין משרד הביטחון לבין משרד האוצר, ומכיוון שאת ההסכם הזה אנחנו לא יכולים להראות בוועדה, בוועדה המשותפת – הם הלכו להתייעצות וחזרו ואמרו שרק אני, היושב-ראש, אוכל לראות את ההסכם.

משה גפני: הייתי בטוח שאני אמצא שם את מערך הטילים של איראן, לפחות שאני אדע מה קורה, אני יודע, באיזו מדינה עלומה בעולם על הנושא הזה.

משה גפני: יש הסכם סודי שחברי ועדת החוץ והביטחון לא יכולים לראות, רק אני.

משה גפני: טוב, אני, בכל אופן יש לי עבר בישיבה, בסדר.

משה גפני: אני הסכמתי, יצאתי החוצה וישבתי חצי שעה עם ההסכם הזה, שלא היה בו שום דבר סודי.

משה גפני: כלום.

משה גפני: היה הסכם בין משרד האוצר לבין משרד הביטחון, כולם היום מכירים אותו.

משה גפני: חזרתי לוועדה ואמרתי לחברי הוועדה: אלה הסעיפים, אני לא יכול לפרט כי סיכמנו שאני לא אפרט, אין בעניין הזה שום דבר שהוא סודי – היו דברים סודיים בדיון, לא קשור בכלל להסכם, נושאים אחרים שהיו בדיון והם באמת היו סודיים.

משה גפני: אבל – הדבר הזה צריך להיפסק.

משה גפני: אותו דבר אנחנו עברנו עם הגופים הביטחוניים; היה צריך לאשר ביולי תקציב שאישרנו בינואר – מין דבר כזה לא מסודר.

משה גפני: השנה, אדוני היושב-ראש, הנושא שונה לחלוטין.

משה גפני: קודם כול, ישבה הוועדה המשותפת והצביעה על תקציב הביטחון, והוועדה אמורה לקיים דיון ולאשר את תקציב הגופים הביטחוניים.

משה גפני: כדי שזה יקרה, אנחנו צריכים לאשר עכשיו שני חוקים; החוק האחד זה חוק-יסוד: משק המדינה – מה שאנחנו מציעים זה לקבוע כי הצעת התקציב המפורטת של הגופים הביטחוניים לא תונח על שולחן הכנסת, אלא תונח על שולחן הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.

משה גפני: שנית, בתיקון לחוק יסודות התקציב מוצע לקבוע כי הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון תהיה מוסמכת לדון בהצעת תקציב הגופים הביטחוניים בהתאם לסמכותה על-פי הוראות סעיף 18 לחוק יסודות התקציב.

משה גפני: וההצעה הנוספת – ששתי הצעות החוק ייכנסו לתוקף ביום קבלתן, כלומר כבר היום, כדי שיוכלו לאשר גם את תקציב הביטחון בתוך תקציב המדינה, וגם את תקציב הגופים הביטחוניים בתוך תקציב הביטחון, שזה מאפשר קיום דיון מסודר ונורמלי, לא דבר שהוא רטרואקטיבי, לא דבר שהוא בדיעבד, אלא דבר שהוא עכשווי, שזה התקציב, וכמובן עם כל הסודיות הנלווית לעניין הזה, ואנחנו נבקש לאשר את שני החוקים האלה.

משה גפני: עכשיו, המחנה הציוני והחברים האחרים, אתם תצביעו בעד?

משה גפני: לא, כי אחרת יש לי נאום.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמנע מחבר הכנסת גפני לנאום, כי הוא מגלה סודות מדינה ברצף מעל דוכן הכנסת, אז לא כדאי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9), קריאה שנייה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: יוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–2 – 32 נגד – 8 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 8, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9) – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 31 נגד – 6 נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 31, נגד – 6, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נצביע גם על הצעת החוק השנייה שהציג חבר הכנסת גפני, שהיא בעצם באותו עניין: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 51), התשע"ז–2016.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן אין הסתייגות, גם כאן זו קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2 – 35 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 35, נגד – 6, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 51)?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 37 נגד – 8 נמנעים – אין חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 51), התשע"ז–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 37, שמונה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 51), התשע"ז–2016, התקבלה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1083; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 17809; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעה הבאה: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16), התשע"ז–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16), התשע''ז–2016.

משה גפני: בהצעת חוק זו מוצע לתקן את חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית, התשנ"ב–1992, ולשנות את תוואי הפחתת הגירעון הקבוע כך שתקרת הגירעון בשנת 2017 תהיה 2.9%, במקום 2.5% הקבועים בחוק היום, ובשנת 2023 ואילך היא תהיה 1.5%, במקום 1.5% משנת 2021 כפי שקבוע כיום.

משה גפני: כמו כן, מוצע לשנות את כלל ההצמדה לסכום ההוצאה הממשלתית, כך שבמקום הצמדה למדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, תיעשה הצמדה לממוצע שיעורי השינוי של מדד המחירים לצרכן שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בשלוש השנים שקדמו לשנה הקודמת לאותה שנת תקציב.

משה גפני: נוסף על כך מוצע בהצעת החוק לקבוע הוראות שעה לשנים 2017–2020 בדבר הגדלת סכום ההוצאה הממשלתית באותן השנים, כך שבשנת 2017 הממשלה תהיה רשאית להגדיל את סכום ההוצאה הממשלתית בשיעור נוסף שלא יעלה על 2.4% ביחס לסכום ההוצאה הממשלתית בשנת 2016, ובשנת 2020 בשיעור נוסף שלא יעלה על 0.7%.

משה גפני: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

משה גפני: לפיכך, אבקשכם לאשר את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: אני מבקש להסביר לחברי הכנסת: היה דיון מעמיק בוועדה לגבי יכולת התחזית מה יהיה הגירעון בעוד כמה שנים וכו'.

משה גפני: אני, האמת, בשעתו התנגדתי לחוק תקציב דו-שנתי; אני סבור שאין אפשרות לחזות בפרק זמן ארוך, כלומר, אנחנו מאשרים היום תקציב – התחלנו את הדיון בממשלה ביוני, ואנחנו בעצם הולכים לאשר לעוד שנתיים וחצי, בסוף שנת 2018.

משה גפני: אני סברתי שתקציב דו-שנתי הוא תקציב שאין בו יכולת לחזות, לא את תחזית הצמיחה, לא את יעד הגירעון, לא מה הולך להתרחש, במיוחד שאנחנו נמצאים במדינה מזרח-תיכונית – אני סברתי שצריך שיהיה תקציב חד-שנתי.

משה גפני: אגב, המקום היחיד בעולם שיש שם תקציב דו-שנתי זה בחריין, ואני חס וחלילה לא בא לפגוע במדינה הזאת, להפך, מדינה טובה, אני יודע, לא הייתי שם אף פעם, אבל זו המדינה היחידה בעולם.

משה גפני: בכל המדינות האחרות, גם בעולם המערבי וגם בעולם המזרחי, התקציבים הם תקציבים חד-שנתיים.

משה גפני: אני לא יכול להתעלם מהרצון לשמר יציבות.

משה גפני: לשמר יציבות – יש לזה גם משמעות כלכלית.

משה גפני: אני לא יכול להתעלם מהעניין הזה.

משה גפני: אבל אני לא בטוח שהממשלה הזאת תיפול בגלל תקציב.

משה גפני: אני לא זוכר בהיסטוריה שממשלה נפלה בגלל תקציב.

עיסאווי פריג': בגלל משמעת קואליציוניות.

משה גפני: לא, ממשלה נפלה על הרבה דברים.

משה גפני: אגב, שאלו פעם את קיסינג'ר, האם יכול להיות שמדיניות החוץ של ארצות-הברית נובעת בחלקה מנושאים אישיים?

משה גפני: אז הוא אמר, מה פתאום, לא יכול להיות דבר כזה, מדיניות החוץ של ממשלת ארצות-הברית כולה ממניעים אישיים.

משה גפני: זאת אומרת, בסוף ממשלה נופלת על איזה מסמר קטן, על בעיות שהן לא בעיות הרות גורל.

משה גפני: כפי שאמרתי, בתקציבי מדינה לא קרה, וזה אחד החוקים הבודדים – אם החוק הזה נופל ולא עובר, הממשלה נופלת והולכים לבחירות.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: לא נפלה ממשלה על תקציב.

משה גפני: ולכן, עם כל הרצון – באמת צריך שתקציב ייתן יציבות לממשלה, למשרדים, לכנסת, בסדר, כחבר בקואליציה אני קיבלתי את העמדה הזאת, ואני הבאתי תקציב דו-שנתי, ומכאן ואילך אנחנו מתחילים להרגיש שהתחזיות עלולות להיות תחזיות שאינן עומדות במבחן המציאות, מכיוון שאין יכולת.

משה גפני: אף אחד באוצר איננו נביא.

משה גפני: אף אחד מהכלכלנים שעושים את התחזיות לא יכול לדעת מה יהיה – בקושי ב-2017, אבל ודאי לא ב-2018.

משה גפני: אני לא מבין מה הולך בקואליציה הזאת – עד מתי אני צריך לנאום?

משה גפני: ואז אני אצטרך להסביר לכם בדיוק על יעד הגירעון ועל הכול.

דוד ביטן: תמשיך לנאום.

חיים ילין: גפני, אתה רוצה לפצל את הגירעון גם?

משה גפני: לא, לא.

קריאות: – – –

משה גפני: טוב, אז זה כדי – יש פה חברים שהם לא חברים בוועדת הכספים, אז כדי שהם לא יפסידו את מה שקורה בוועדת הכספים, אני רוצה לשתף אתכם במה שהיה ביום רביעי בוועדה.

משה גפני: אחמד טיבי סיפר לי בדיחה, והיה – לא חשוב מה זה קשור לוועדה, ואני אמרתי לחברים – היה דיון מתוח בנושא של הרשויות המקומיות, בנושא של קרן הארנונה, היה מתח; היו ראשי רשויות, והיו נגד ובעד – סיפור שלם.

משה גפני: רציתי להוריד מהמתח, הבאתי את הבדיחה של חבר הכנסת אחמד טיבי.

משה גפני: אלעזר, אתה מקשיב?

אלעזר שטרן: כל מילה.

משה גפני: פעם היה – אומר לי אחמד טיבי – פעם היה יהודי קשיש.

משה גפני: מר כהן.

משה גפני: קשיש.

משה גפני: והיה לו כלב.

משה גפני: יום אחד, הכלב – תקשיב, מוזס – הכלב, לא עלינו, מת.

משה גפני: הלך לעולמו.

משה גפני: מגיע מר כהן, הקשיש, היהודי הזה – אומר לי אחמד טיבי – הוא מגיע לרב של בית-הכנסת, ואומר לו: תגיד לי, כבוד הרב, אני רוצה להגיד קדיש על הכלב.

משה גפני: אפשר אצלך בבית-הכנסת?

משה גפני: הוא היה רב מרבני "צהר".

משה גפני: אז הוא אומר לו: לא.

משה גפני: אצלנו אומרים קדיש רק – –

חיים ילין: על מת.

משה גפני: לא.

משה גפני: – – על בני-אדם, לא על בעלי-חיים.

אלעזר שטרן: כמו הכלב של – – –

משה גפני: לא, לא.

אלעזר שטרן: הכלב של כולם.

משה גפני: רגע.

קריאות: – – –

משה גפני: והוא אומר לו: אבל ממול, יש שם, ברחוב השני – זה אחמד טיבי אומר, זה לא אני, אל תבוא אלי בטענות, אלעזר.

אלעזר שטרן: לא לא לא לא.

משה גפני: ממול יש בית-כנסת, ברחוב השני, שהוא רפורמי, ושם הם אומרים קדיש גם על כלב.

זהבה גלאון: מזמן לא אמרת משהו טוב על הרפורמים.

אלעזר שטרן: לא – – –

משה גפני: לא לא לא לא לא, רגע.

זהבה גלאון: – – –

משה גפני: רגע.

משה גפני: תשמעי עד הסוף – –

קריאה: – – –

משה גפני: – – תחליטי אם זה טוב או רע.

משה גפני: אומר אחמד טיבי: אומר לו היהודי הקשיש הזה: תסלח לי, כבוד הרב, אני מתנצל שאני שואל אותך, אבל אם אני אלך להגיד שם קדיש הם ייקחו ממני 100,000 דולר על זה?

משה גפני: אני אוכל לתת הם את ה-100,000 דולר?

משה גפני: אומר לו הרב: מה?

משה גפני: אתה הולך לתת להם 100,000 דולר?

משה גפני: למה לא אמרת מראש שהכלב הוא יהודי?

קריאה: – – –

משה גפני: אחמד טיבי.

משה גפני: עכשיו, תחליטי אם זה טוב או לא טוב.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: גפני – – –

חיים ילין: – – –

אלעזר שטרן: – – – היא עלינו.

אלעזר שטרן: זה עלינו.

זוהיר בהלול: גפני – – –

אלעזר שטרן: זה עלינו – – –

זוהיר בהלול: גפני – – –

קריאות: – – –

קריאה: הצעת חוק – – –

משה גפני: זה אנטישמי, הא?

קריאות: – – –

משה גפני: דוד, אני עכשיו אתחיל פה עם בדיחות.

משה גפני: דוד, מה המצב?

דוד ביטן: עוד בדיחה – – –

קריאות: – – –

משה גפני: טוב.

משה גפני: אני חוזר ליעד הגירעון.

קריאה: גפני – – –

משה גפני: מה?

דוד ביטן: יש דוברים – – –

מיקי רוזנטל: יש דוברים – – – גפני – – – גפני – – –

טלי פלוסקוב: יש רשימת דוברים.

טלי פלוסקוב: יש בקשות דיבור.

זהבה גלאון: יש לי בדיחה – – –

משה גפני: הרי הם יכולים לא לדבר.

משה גפני: – – – מה זה הדבר הזה?

טלי פלוסקוב: – – –

משה גפני: הם יכולים לא לדבר.

זהבה גלאון: יש לי בדיחה – – –

משה גפני: טוב.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

זהבה גלאון: יש לי בדיחה על מוישה.

משה גפני: על מה?

זהבה גלאון: על מוישה.

חיים ילין: בדיחה על מוישה.

מיקי רוזנטל: יש דוברים, גפני.

מיקי רוזנטל: תרד.

זהבה גלאון: בדיחה על מוישה.

מיקי רוזנטל: על מה אתה עומד?

זהבה גלאון: רוצה לשמוע בדיחה על מוישה?

מיקי רוזנטל: יש דוברים.

משה גפני: כן.

טלי פלוסקוב: רגע.

משה גפני: רגע, רגע.

משה גפני: שנייה.

משה גפני: רק לפני זה אני אספר לך עוד בדיחה של אחמד טיבי.

משה גפני: אחמד טיבי מספר – תשמע.

משה גפני: אני מדבר עם זהבה גלאון.

קריאה: – – –

משה גפני: אחמד טיבי אומר: באוניברסיטה בלונדון בא מרצה, שהיה כומר, אבל הוא היה מרצה שם.

משה גפני: לפני שהוא מתחיל את ההרצאה – ככה מספר אחמד טיבי, סיפר את זה במליאה – לפני שהוא מתחיל להרצות, הוא אומר:

משה גפני: אני אשאל אתכם שאלה, הסטודנטים; מי היה האיש הכי חשוב בהיסטוריה?

משה גפני: קם סטודנט אחד, מצביע, אומר: האיש הכי חשוב בהיסטוריה היה – –

מאיר כהן: – – –

משה גפני: – – אלכסנדר מוקדון.

מאיר כהן: ביבי.

משה גפני: אלכסנדר מוקדון.

משה גפני: טיבי מספר את זה.

קריאה: לא – – –

משה גפני: אמר לו הכומר המרצה: לא, אתה טועה.

קריאה: – – –

משה גפני: קם שני, סטודנט שני בלונדון, מצביע: האיש הכי חשוב בהיסטוריה היה נפוליאון בונפרטה.

משה גפני: אומר לו הכומר המרצה: טעית.

משה גפני: קם סטודנט שלישי, מצביע, אומר: האיש הכי חשוב בהיסטוריה היה ישו.

משה גפני: בסדר, הכומר מבסוט, קורא לו – 100 דולר – קורא לו.

משה גפני: ההוא עולה לבמה, הוא הולך לתת לו את 100 הדולר, הוא רואה שזה סטודנט יהודי עם כיפה.

משה גפני: הוא אומר לו: אתה, כל הכבוד לך, 100 דולר, הנה, בבקשה.

משה גפני: אבל תגיד לי, אתה, כבוד הסטודנט, היהודי עם הכיפה: איך הגעת לישו?

משה גפני: אז הוא אומר לו: תשמע, אדוני הכומר, האמת היא שהאיש הכי חשוב – ככה אומר אחמד טיבי, לא אני – – –

זהבה גלאון: ברור.

משה גפני: האמת היא שהאיש הכי חשוב בהיסטוריה היה משה רבנו, אבל ביזנס זה ביזנס.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, אין לנו הסתייגויות, אך יש לנו בקשות רשות דיבור, ולכן אני אעבור על השמות של אלה שביקשו לדבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג?

מנואל טרכטנברג: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – כן.

יהודה גליק: יש לך בדיחה טובה או לא?

טלי פלוסקוב: אדוני – –

יהודה גליק: אם אין לך בדיחה טובה אתה לא עולה.

טלי פלוסקוב: – – יש לך עד חמש דקות.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אנחנו נמצאים בעיצומו של בג"ץ שרציתי לספר לכם עליו בכנסת.

יהודה גליק: מה אתה אומר.

אראל מרגלית: אחרי שהיועץ המשפטי לממשלה סירב להיכנס לחקירה – באזהרה – של אחת הפרשות המושחתות ביותר בתולדות מדינת ישראל, הפרשה של קניית הספינות והצוללות, שעל-פיהן עורך-הדין הפרטי של ראש הממשלה, שמרון, ובן-דודו, והאנשים שהם מקורביו, נכנסו והטו עסקה שהייתה עסקה של מכרז שהתנהלה לה אי-שם ב-2014, והפכו את העסקה הזאת לעסקה עם חברה גרמנית בשם "טיסנקרופ", שהאיראנים הם חלק מבעלי המניות שלה, ורבים מהאנשים במערכת הביטחון לא ידעו על זה דבר וחצי דבר, ואנחנו מבקשים שהדבר הזה ייכנס לחקירה באזהרה, כדי שלא יהיו שיבושים במהלכי חקירה, ואנחנו אומרים שהגיע הזמן שבנימין נתניהו, ראש הממשלה, שעורך-הדין הפרטי שלו הוא אחד מאלה שמנהלים את העסקה, ומשלשל לכיסו עשרות רבות של מיליוני יורו – –

זאב בנימין בגין: לא – – –

אראל מרגלית: – – ייחקר באזהרה בצורה ברורה.

זאב בנימין בגין: אראל, סליחה – – –

אראל מרגלית: יש שאלה – –

זאב בנימין בגין: – – –

אראל מרגלית: – – האם נתניהו ידע, או האם נתניהו לא ידע?

אראל מרגלית: אבל גם אם ידע וגם אם לא ידע, לא ייתכן שעורך-הדין הפרטי שלו, אותו עורך-דין פרטי שפתח את החברה למימרן, ומימרן הוא גדול הפושעים באירופה בשנים האחרונות, ואתו בחר נתניהו, דרך עורך-דינו, להתקשר, ועל-פי הודאתו של נתניהו הוא קיבל ממנו כספים – אם 40,000 יורו, 170,000 יורו, או מיליון יורו.

אראל מרגלית: אני לא יודע, יש כמה גרסאות – לא ייתכן שאותו עורך-דין שמלווה את נתניהו בענייניו האישיים הוא זה שנמצא בליבת עסקת הנשק הגדולה במדינת ישראל, אחרי שהיה מכרז מסודר ואחרי שהמכרז הוטה לחברה אחת בלבד.

אראל מרגלית: רבותי, יש פה ריח וניחוח וקול של שחיתות ציבורית ממדרגה ראשונה.

אראל מרגלית: אנחנו דורשים מהיועץ המשפטי לממשלה לחקור תחת אזהרה.

אראל מרגלית: ואם הוא לא יחקור, אנחנו בעיצומה של מחאה.

אראל מרגלית: מחאה ציבורית – שב-24 השעות האחרונות יותר מ-10,000 איש נרשמו אליה – שבג"ץ יורה ליועץ המשפטי לממשלה, שכנראה רואה את נאמנותו לנתניהו כמקום גבוה יותר מנאמנותו לחוק במדינת ישראל.

אראל מרגלית: את הדרישה הזאת אנחנו מגבים באלפי אזרחים שמצטרפים אלינו, ובקרוב נצא לרחובות, ובקרוב נעמוד בקרנות רחובות ונבקש צדק במדינת ישראל – כי מדובר על ביטחון הילדים שלנו, החיילים שלנו, וביטחונו של צבא ההגנה לישראל.

אראל מרגלית: תודה רבה.

זאב בנימין בגין: סליחה, אדוני, סליחה, אם אפשר לשאול.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אני מצטער, גברתי.

טלי פלוסקוב: את זה לא רושמים על המסך.

מיקי רוזנטל: אני נוכח, את לא – – –

טלי פלוסקוב: אה, סליחה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אתה מעוניין לדבר?

מיקי רוזנטל: כן.

טלי פלוסקוב: אז אני אקריא את שמך שוב, כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: אני מרשה לעצמי, חברות וחברי הכנסת, לחזור פחות או יותר על מה שאמרתי בנאום בן הדקה.

זוהיר בהלול: אני מעדיף את הקפה ההפוך שלכם על פני הקפה הערבי עם ההל שלי; אני מעדיף את השוקו שלכם על פני חלב העזים שלי; אני מעדיף את שכני יאצק פלינט על פני קרובי משפחה שלי; אני מעדיף לחלום בשפתכם, והפלירט שאני מנהל אתה, עם השפה שלכם, מסב לי הנאה שלמה; אני מעדיף להאזין לשיריה של חוה אלברשטיין שחגגה לפני ימים אחדים 70, ושתחיה עד מאה-ועשרים; אני מאוד אוהב לקרוא את כתביהם של סמי מיכאל ושל עמוס עוז ושל ידידי מאיר שלו, אבל לעולם איוותר ערבי, אף שאני אוהב הליהוקים המנוגדים האלה.

זוהיר בהלול: חוק המואד'ין, או בשפתכם: המואזין, זה חוק שיסב ליחסים בינינו סכנה גדולה.

זוהיר בהלול: זהו חוק נפיץ שעלול לגרום לעימות בין-דתי במקומותינו ובמחוזותינו.

זוהיר בהלול: נא ואנא פנו אל ראש הממשלה בנימין נתניהו שיסיר את החוק הזה מן המדף, שמא אשנא את הקפה ההפוך ואשנא את השוקו, ולא אוהב את השירים של חוה אלברשטיין ואת הכתבים של עמוס עוז, של מאיר שלו ושל סמי מיכאל.

זוהיר בהלול: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, העמדה שלך די, ככה – – –

מיקי רוזנטל: כן, אני יודע, אני בצד מאחורה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות – – –

מיקי רוזנטל: מה שנקרא הספסלים האחוריים.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

מיקי רוזנטל: אני בספסלים האחוריים, אבל אני – – –

טלי פלוסקוב: או הראשונים, זה תלוי איך אתה מסתכל על זה.

מיקי רוזנטל: טוב לי, אני בחרתי להיות שם.

מיקי רוזנטל: אני – קודם.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לדבר על המינויים של ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: קודם כול, אם הייתי ראש הממשלה הייתי קצת נזהר במינויים האישיים.

מיקי רוזנטל: עד היום רוב המינויים שלו היו על הפנים; שלושה ראשי לשכה שלו בחקירות, אחד שהוא רצה למנות לראש המועצה לביטחון לאומי בחקירות.

מיקי רוזנטל: בקיצור, האיש לא יודע בדיוק לבחור אנשים נכונים.

מיקי רוזנטל: ועכשיו, בישיבת הממשלה אתמול אמר ראש הממשלה, ואני מצטט מהתקשורת: אם טראמפ ממנה 4,000 אנשים בממשל האמריקני, למה שאנחנו לא נמנה כמה מאות?

מיקי רוזנטל: כמה מאות.

מיקי רוזנטל: קודם כול, בוא נגיד את האמת שראש הממשלה לא סיפר לציבור, יש בישראל כמה מאות מינויים אישיים, ראשי לשכות, דוברים, מנכ"לים של משרדים וכו' וכו', להערכתי – אני ספרתי – יש יותר מ-300, אני חושב שהמספר יותר גדול.

מיקי רוזנטל: 2.

מיקי רוזנטל: אם אנחנו משווים את אוכלוסיית ישראל לאוכלוסיית ארצות-הברית, הרי אוכלוסיית ישראל היא החלק ה-40.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, אם בארצות-הברית על 320 מיליון אמריקנים צריך למנות 4,000, נחלק את ה-4,000 האלה ל-40.

מיקי רוזנטל: יוצא שבישראל צריך למנות רק 100 מינויים אישיים, אז כבר עברנו את המכסה.

מיקי רוזנטל: אבל בוא נדבר עכשיו על התכל'ס.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה מבקש להעביר את חברי מרכז הליכוד להיות יועצים משפטיים, להיות חשבים, להיות מנכ"לים של משרדים וכו' וכו', ולשבור את נציבות שירות המדינה ואת הפקידות המקצועית של מדינת ישראל – שגאווה גדולה יש לנו עליה במשך הרבה מאוד שנים – לכאורה בשם היעילות.

מיקי רוזנטל: הוא אומר, מה, אני רוצה להגשים את המדיניות שלי, אז אתם לא נותנים לי.

מיקי רוזנטל: כבר שמונה שנים הוא רק מייבב כל היום על התקשורת ועל זה שלא נותנים לו ליישם את המדיניות שלו.

מיקי רוזנטל: אדוני, אתה לא מיישם את המדיניות שלך כי פשוט אין לך מדיניות.

מיקי רוזנטל: חוץ מהישרדות אין לך שום מדיניות שאתה מנסה ליישם, ואת זה הפקידים מתקשים להבין.

מיקי רוזנטל: אבל אותי הרבה יותר מטריד הנושא הזה של טוהר המידות.

מיקי רוזנטל: טוהר המידות.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל מדינה מושחתת למדי.

מיקי רוזנטל: יש לנו הרבה מאוד בעיות של טוהר מידות, ועכשיו רוצים להכשיר את זה כחוק.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, לוותר על המכרזים, לוותר על ועדות האיתור, לוותר על הבקרה, ובניגוד לארצות-הברית, ששם יש תהליך בקרה.

מיקי רוזנטל: הלוואי שראש הממשלה היה מאמץ את התהליך האמריקני.

מיקי רוזנטל: הרי אם נשיא ארצות-הברית רוצה למנות שגריר בטוקיו, או את ראש ה-FBI, או את ראש ה-CIA, אז מה?

מיקי רוזנטל: הוא אומר לו: בוא תשב במשרד וזהו?

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: המועמד עובר בסנאט תהליך קשה של שימוע, והוא צריך לקבל רוב, רוב מקרב חברי הסנאט, ואם הוא לא מקבל את זה, הלך המינוי.

מיקי רוזנטל: אז את זה ראש הממשלה לא רוצה לאמץ מהאמריקנים.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה לא רוצה שתהיה שום בקרה על המינויים הגרועים שהוא מינה עד היום.

מיקי רוזנטל: אם היינו מבקרים את המינויים האישיים שלו, יכול להיות שהיינו מצילים אותו מכמה ביזיונות איומים ונוראיים שהוא בעצמו עשה.

מיקי רוזנטל: ואני חושב שהרעיון הזה – קודם כול צריך, אם זה מסייע ליעילות השלטונית, אדרבה ואדרבה.

מיקי רוזנטל: אם אתם רוצים למנות בתפקידים ספציפיים אנשי אמונכם, תביאו רשימה של תפקידים.

מיקי רוזנטל: אבל לא זה מה שראש הממשלה רוצה.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה רוצה להחליף את כל היועצים המשפטיים כי אלה מפריעים לו; הוא רוצה להחליף את כל החשבים כי אלה עוצרים אותו; והוא רוצה להחליף את כל מבקרי הפנים כי הוא רוצה שיהיו שם נציגי מרכז הליכוד.

מיקי רוזנטל: בקיצור, האדון נתניהו מבקש לייסד פה איזה סוג של קיסרות.

מיקי רוזנטל: אנחנו לא ניתן לו.

מיקי רוזנטל: זה לא יקרה.

מיקי רוזנטל: אנחנו לא ניתן להשחית את השירות הציבורי כפי שראש הממשלה מתכוון.

מיקי רוזנטל: לא נאפשר פוליטיזציה שלו שתהרוס אותו ואת המוניטין רב-השנים שלו.

מיקי רוזנטל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים ברשימת בקשות רשות הדיבור: חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית, אבל מי שמסתכל בפנים, מבין שלמעשה הממשלה רוצה להעלות את הגירעון, לא להפחית אותו.

יעל גרמן: היא רוצה להעלות אותו כך שבמקום 2.5% יהיה 2.9, ובפסקה (13), במקום 2.25 יהיה 2.9, ובפסקה (14) במקום 2% יהיה 2.5%, ובפסקה (15) במקום 1.75% יהיה 2.25%.

יעל גרמן: אז אני מבינה שלממשלה היה קשה מאוד מאוד לנסח את זה כך שכולם יבינו, שלמעשה רוצים להעלות את הגירעון, לא להפחית אותו.

יעל גרמן: ובואו נחשוב, מה הממשלה רוצה לעשות עם הכסף שיהיה – הרי אם מעלים את הגירעון, יש יותר כסף.

יעל גרמן: למה הממשלה עומדת לייעד את הכסף?

יעל גרמן: האם היא מייעדת אותו להורדת מספר העניים במדינה?

יעל גרמן: שמענו שיש לנו יותר מ-2 מיליון ו-200,000 עניים, מתוכם למעלה מ-750,000 ילדים עניים, האם לכך מייעדת הממשלה את הפחתת הגירעון?

יעל גרמן: האם בכוונת הממשלה אולי בכל זאת להעלות את הקצבאות של הנכים?

יעל גרמן: הממשלה התנגדה לחוק של אילן גילאון וחברים, חוק כל כך צודק, חוק שבא ואומר שצריך להשוות את הקצבאות של הנכים לשכר המינימום, כדי שנכים יוכלו לחיות בכבוד.

יעל גרמן: גם שכר מינימום זה לא חיים בכבוד, אבל בוודאי שממה שהנכים חיים – זה ממש לא בכבוד.

יעל גרמן: אבל במקום זה, כאשר בטעות החוק עבר בגלל מצפון של כמה מחברי הקואליציה, שלא נכחו כי לא יכלו – מצפונם לא נתן להם להצביע נגד חוק כל כך צודק – – –

ענת ברקו: – – –

יעל גרמן: זה מה שקרה, חברתי ענת.

ענת ברקו: – – –

יעל גרמן: אני לא שומעת אותך.

ענת ברקו: למה שר האוצר שלך לא עשה את זה כשהייתם בכנסת הקודמת?

יעל גרמן: מה את שואלת אותי?

יעל גרמן: בואי תעשי את זה עכשיו את.

ענת ברקו: למה לא עשיתם את זה?

ענת ברקו: שר האוצר שלך.

ענת ברקו: היה לך שר אוצר, יושב-ראש מפלגה, למה הוא לא עשה את זה?

יעל גרמן: נורא קל לשאול, אתם בשלטון, בוא נראה אתכם עושים את זה.

יעל גרמן: אולי בשביל זה באמת מעלים את הגירעון?

ענת ברקו: – – – לא עשיתם את זה.

יעל גרמן: אבל אני חוששת, חברים יקרים, שאף שהחוק הצודק, היפה והנכון, שכל כך הרבה מחכים לו כל כך הרבה שנים, אף שהוא עבר לפני שבוע, אני חוששת שעם העלאת הגירעון ועם העודפים התקציביים ששמענו שיש – עודפי תקציב ועודפי גבייה – עם הכול אני חוששת מאוד מאוד שהממשלה הזו לא תיתן לחוק הזה לעבור, אפילו לא במתכונתו ההדרגתית.

יעל גרמן: אז אני באה ורוצה לומר לכם – אם כבר יש עודפי תקציב, ויש; אם יש עודפי גבייה, ויש; ואם אתם העליתם את הגירעון ואפשר ליצור גירעון יותר גדול, אז אני מבקשת שלפחות דבר אחד תעשו, תתמכו בחוק של אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי.

טלי פלוסקוב: מאיר, אתה מעוניין לעלות לדבר?

מאיר כהן: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לא ראיתי אותך, לא היית במקום.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, בתקציב עסקינן ובגירעון עסקינן, אבל היום התפרסם הדוח האלטרנטיבי של "לתת" בנושא העוני.

מאיר כהן: היות שהיה לי הכבוד למנות את חבר הכנסת אלי אלאלוף, וביחד לשבת על המדוכה ולכתוב את דוח העוני, בעזרת עשרות מומחים מהאוניברסיטאות, אנשי חברה יוצאי דופן, התפלאתי לראות שבתקציב 2017–2018 יש נגיעות ראשונות של טיפול בעוני, אבל לצערי הגדול, במדינה שיש בה כל כך הרבה כסף – ואני רוצה שתדעי, גברתי היושבת-ראש: יש מספיק כסף בקופתה של מדינת ישראל.

מאיר כהן: תוכנית דוח העוני נותנת מתווה ברור, מסודר – שרק אדם כמו אלי אלאלוף יכול היה לכתוב אותו – מתוקצב, שכל מה שהמדינה, כל מה שהממשלה ושר האוצר ושר הרווחה היו צריכים לעשות זה לעמוד על דעתם, לקחת את הדוח הזה ולשים את הכסף כדי לפתור את בעיית העוני.

מאיר כהן: במקום זה הם בחרו לחלק את הכסף להסכמים קואליציוניים, להשקיע בכל מיני מקומות, בגלל לחצים פוליטיים, ואנחנו ממשיכים לראות את המראות, לשמוע את הקולות, וגם אם מישהו יציין בדוח הבא שירדו 20,000 או 30,000 עניים, עדיין אנחנו מדברים על בין 800,000 למיליון ילדים מתחת לקו העוני, אנחנו עדיין מדברים על כ-22% קשישים מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: אז אני פונה לחברי השר לשירותי דת אזולאי ולגפני, שאין לי שום ספק ברצינות כוונותיהם – באמת היינו צריכים להשאיר את הטיפול בעניים מאחור?

מאיר כהן: האם זה לא חשוב אפילו יותר משאלות של דיור?

מאיר כהן: האם לא היה צריך לבוא ולשים כסף תוספתי, 4 מיליארד שקלים?

מאיר כהן: ואם אתם חושבים שהכסף לא קיים, אתם טועים, הוא קיים – איפה הוא נמצא?

מאיר כהן: בהסכם קואליציוניים.

מאיר כהן: במקום זה אנחנו ממשיכים להתכחש לאנשים האלה, לנהוג בהם בהסתר פנים, כאילו הם לא קיימים; ויושבים חברי כנסת ומצביעים פעם אחרי פעם כנגד עניים, כנגד נכים, כנגד מוגבלים.

מאיר כהן: וכשאתה פוגש אותם במסדרונות, הם אומרים: מאיר, אתם צודקים, אבל מה לעשות, הסכמים קואליציוניים.

מאיר כהן: ילד, כשהוא הולך לישון רעב, אינו חושב על הסכמים קואליציוניים.

מאיר כהן: קשיש שאין לו כסף לקנות תרופות אינו חושב על הסכמים קואליציוניים.

מאיר כהן: תלמיד שלא יוצא לטיול שנתי או שלא יכול להביא אוכל לבית-הספר, אינו חושב על הסכמים קואליציוניים.

מאיר כהן: אז למען השם, אולי פעם אחת גם אתם תפסיקו לחשוב על הסכמים קואליציוניים?

מאיר כהן: ואני קורא לך גפני, היושב-ראש הנמרץ של ועדת הכספים – והאמן לי, למרות היותנו בשני הקצוות, יש לי הערכה גדולה אליך וליכולת שלך לשנות – –

יעל גרמן: מאיר – – –

מאיר כהן: – – שעכשיו, בימים האלה שנותרו, לפחות תשאל את השאלה, תבקש לדעת איזה תקציבים נוספים – ושלא ימכרו לוקשים ויגידו: זה נמצא built-in בתוך התקציב, כי את זה אנחנו יודעים לעשות, את זה אנחנו יודעים לעשות, אלא צריך להוכיח שזה כסף תוספתי, ולא ללכת ללקט כל מיני תוכניות, שממילא היו קיימות.

מאיר כהן: אני לא העזתי לעשות את זה כשר רווחה, לבוא להגיד: הנה אנחנו משקיעים 2 מיליון שקלים, כי זה ממילא היה קיים.

מאיר כהן: לכן אני פונה אליכם, כמו שחלק מכם גילו אומץ ראוי להערכה בהצבעה האחרונה של החוק של חבר הכנסת גילאון – ואני מקווה מאוד שהחוק הזה יקודם – פעם אחת תשתחררו מהכבלים האלה, ואני פונה לאנשי הקואליציה אחד אחד: כשמדובר בילדים, כשמדובר בקשישים, כשמדובר במעוטי יכולת, בואו לא נסתכל עליהם דרך הפריזמה של הסכמים קואליציוניים.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, ונמשיך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: אתמול בישיבת הממשלה היה לראש הממשלה מסר מאוד מאוד חשוב בנושא שראש הממשלה אמון עליו, חברתי יעל גרמן, הלוא הוא המשילות.

עפר שלח: אין דבר שראש הממשלה הזה אוהב יותר מן המשילות.

עפר שלח: יותר משאהבה המשילות את בנימין נתניהו, אהב בנימין נתניהו את המשילות.

עפר שלח: ומה הוא אמר?

עפר שלח: חזר על זה קודם חברי מיקי רוזנטל – נתלה כמובן באילן גדול: בממשל האמריקני, בשיטה אחרת לגמרי, עם איזונים ובלמים אחרים לגמרי, עם כוח אחר לגמרי של הפרלמנט – הנשיא ממנה 4,000 איש, בואו אנחנו נמנה כמה מאות.

עפר שלח: אז בואו נפרק, נעשה דקונסטרוקציה – בעוונותי למדתי ספרות פעם, זאת אחת הדיסציפלינות שאני מכיר; קודם כול, יש הדיסציפלינה שמדי פעם, כשאתה רוצה, חברי עמר בר-לב, לדעת מה ראש הממשלה באמת חושב, אתה צריך ללכת לספסלים האחוריים בליכוד.

עפר שלח: ושם יושב חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, שפעם נכנס לוועדת הכספים, בראשית ימי הכנסת, וישב שם ראש רשות החברות הממשלתיות אורי יוגב, ואמר לו מיקי זוהר, אתם צריכים לבטל את נבחרת הדירקטורים – שכמו שאתם זוכרים, חברי, יאיר לפיד עשה כשהוא היה שר האוצר.

עפר שלח: אתם צריכים לבטל.

עפר שלח: למה?

עפר שלח: כי היא לא מבטאת את רצון העם.

עפר שלח: מהו רצון העם, כמובן?

יעל גרמן: ג'ובים.

עפר שלח: שאנחנו מהליכוד נתמנה, ונמנה את החברים שלנו.

עפר שלח: זהו רצון העם, על זה קיבלנו 30 מנדטים.

עפר שלח: אז זה הדבר הראשון שעומד מאחורי הצהרת ראש הממשלה, אבל יש בו כמובן עוד הרבה יותר.

עפר שלח: הדבר הבא הוא התמה הקבועה של בנימין נתניהו בעניין: "אני לא אחראי"; אני רק ראש הממשלה פה, אני לא אחראי, תמיד יש מי שעוצר אותי.

עפר שלח: ולכן, למשל, אני לא אאייש את רוב התפקידים הכי חשובים בממשלתי – לא את שר החוץ ולא את שר הכלכלה, ומפלגתי, שהיא מפלגת השלטון, לא תיקח, לא את האוצר, ולא את הביטחון, ולא את המשפטים, ולא את החינוך, כי אני בסופו של דבר רק ראש הממשלה פה, מישהו אחר תמיד ישלוט, מישהו יקבע את סדר-היום – את סדר-היום יקבעו, למשל, נפתלי בנט ובצלאל סמוטריץ, שמניעים את הממשלה סביב הטירוף הקרוי חוק ההסדרה כבר שבועות.

עפר שלח: וכשנגמרו לנו הפוליטיקאים, ונגמרו לנו הגו'בים, מה נשאר?

עפר שלח: נשאר כמובן בית-המשפט.

עפר שלח: תמיד אפשר להאשים את בית-המשפט, שהוא איננו נותן לנו לעבוד.

עפר שלח: לא רק בית-המשפט היושב על הגבעה ממול, אלא גם היועצים המשפטיים, הפקידים, פקידי האוצר – אלה תמיד האנשים שלא נותנים לנו לעבוד, אז עכשיו בואו ניטפל לשירות הממשלתי, לשירות הממשלתי כולו.

עפר שלח: אנשים שעושים כמיטב יכולתם, שקמים בבוקר לעבוד, שבתוך הסבך הביורוקרטי העצום שיצרה מדינת ישראל – ובסבך הביורוקרטי הזה צריך לטפל – רבים מהם, רובם המכריע, עושים עבודה נאמנה, ופשוט נודיע להם שמכיוון שהם לא אנשים שלנו, חברי יעקב פרי, הם לא עושים את העבודה כמו שצריך.

עפר שלח: כי את העבודה כמו שצריך יכולים לעשות רק אנשים שלנו, או כמו שהיה נהוג להגיד במפא"י: פון אונזערע – משלנו, במרוקאית מדוברת.

עפר שלח: ולכן ראש הממשלה – – –

מאיר כהן: דיאלנה.

עפר שלח: דיאלנה זה במרוקאית, זה כשאנחנו נגיע לשלטון, מאיר.

עפר שלח: בינתיים זה פון אונזערע.

עפר שלח: וזה מה שעושה ראש הממשלה – הוא בונה מדי פעם – מדי ישיבת ממשלה – תמונה של הסחת דעת, של הטחת האשמות, של עיסוק בזוטות, של תליית האשמות באחר, של תמונה שבה לא הוא מנהל את העסק אלא מישהו אחר, וככה הזמן עובר לו.

עפר שלח: דוד בן-גוריון כבר מזמן מאחורינו, ומי יודע מה עוד לפנינו.

עפר שלח: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני משתתף, לדעתי, באחד החוקים שצריכים להשפיע הכי הרבה על יוקר המחיה במדינת ישראל – החוק של תחרות בנקאית.

חיים ילין: עכשיו, החוק הוא מעניין, כאילו, יש הרבה מאוד היבטים, שם, אבל אחד הדברים הכי מאפיינים שיש בישיבות – וכבר היו שבע, פחות או יותר, אם אני לא טועה – זה שממוצע חברי הכנסת הוא בערך בין שניים לחמישה, פחות או יותר, זה מה שבא, ומספר הלוביסטים שיש שם נע בין 19 ל-26 – אנשים עם שרוכים כתומים.

חיים ילין: עכשיו, למה אני אומר את זה?

חיים ילין: כי כל הזמן הם מציינים – עכשיו, מגיעים בנק ישראל והממ"מ ומביאים את הנתונים, ואני רוצה שתקשיבו לנתונים, שבעצם מביאים לזה שיוקר המחיה למשפחות העניות הופך להיות יותר גבוה.

חיים ילין: לאנשים שיש להם הרבה מאוד כסף, ברשתות גדולות, חברות האשראי גובות 0.7% עמלה, אבל מעסקים קטנים הן גובות 3.5%.

חיים ילין: תראו איזה פלא: 0.7; 3.5.

חיים ילין: למי שזקוק להלוואות ויש לו נכסים גדולים מאוד, נותנים הלוואות ב-1.9% בממוצע.

חיים ילין: למשקי-בית ולקמעונאות ולעסקים קטנים נותנים את אותה הלוואה ב-5.5%.

חיים ילין: שימו לב לפער.

חיים ילין: עכשיו, למה אני מדבר על הפערים האלה?

חיים ילין: כי עכשיו בפעם הראשונה הצלחתי להבין למה הם צריכים לגבות בפערים כאלה – כי מגיע דייג – אתם יודעים, דייג הולך לדוג, הולך לדוג – ומי הדייג, בתרגום מאוד פשוט?

חיים ילין: פישמן.

חיים ילין: מגיע עם 4.5 מיליארד שקל, הלך לדוג בים, דג דג.

חיים ילין: נתנו לו – דג ענק, של כל המערכת הבנקאית – 4.5 מיליארד שקל.

חיים ילין: אם נחלק את זה, יש דג קטן, 1.8 מיליארד שקל, של בל"ל, ועוד דג אחד, 1.8 מיליארד שקל, של בנק הפועלים.

חיים ילין: סך הכול שלוש – את מס הכנסה, 190 מיליון שקל, אנחנו לא סופרים, זה כסף קטן, זה דג רקק.

חיים ילין: ככה זה.

חיים ילין: והדייג הולך ודג.

חיים ילין: מה לעשות שהדג כל כך גדול – הספינה טבעה יחד עם הדג.

חיים ילין: מי משלם את המחיר?

חיים ילין: מי משלם, כבוד היושבת-ראש?

חיים ילין: מי שמשלם 3.5% עמלה ומי שמשלם 5.5% ריבית.

חיים ילין: זאת אומרת, העניים הם אלה שמשלמים את המחיר של אותן מחיקות ותספורות שהם עושים.

חיים ילין: וזה מקומם, כי יש פה – ואני רוצה להקריא לך, כבוד היושבת-ראש – סך הכול 8 מיליארד שקל מחיקות לחוב של אג"חים, בסך 18 מיליארד שקל.

חיים ילין: אני לא אקריא את כל השמות, כי פשוט אני אזדקק לעוד שעה.

חיים ילין: איפה היה בנק ישראל?

חיים ילין: איפה המערכת הבנקאית?

חיים ילין: מי שומר על הכסף שלנו?

חיים ילין: מי שומר על הכסף של האזרחים במדינת ישראל?

חיים ילין: למה החזירות הזאת?

חיים ילין: הרי מה, מישהו רוצה לחוקק חוק בשביל להגביל את התחרות מול המערכת הבנקאית?

חיים ילין: מישהו רוצה לחוקק חוק של פערי תיווך בירקות?

חיים ילין: מישהו רוצה להיכנס לתוך איזה שוק חופשי ולשים רגולציה כי בא לו לשים רגולציה?

חיים ילין: או אולי מישהו הגזים, רצה עוד רווח על חשבון הציבור, עד שאנחנו המחוקקים אומרים: די, מספיק, לא ייתכן שתמשיכו לעשות סיבוב על כל הציבור.

חיים ילין: ואנחנו באים עם החוק, ומחוקקים אותו, ומנסים לעשות כמה שיותר טוב.

חיים ילין: אבל אנחנו גם נלחמים לא רק מול הטייקונים – גם מול תפיסה שמרנית שמפחדת מתחרות.

חיים ילין: ואת זה אנחנו רואים בחוק – שבהיעדר תחרות אנחנו צריכים לקבוע גם שכר, נתוני מינימום או עמלות מינימום.

חיים ילין: זה לא יעלה על הדעת.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני אומר לך את זה ככה, בצורה הכי פשוטה: בידיים של ממשלת ישראל באמת לפתוח את התחרות, לפתוח את כל השוק שאפשר, בלי לשים רגולציה, ולעשות אותו אחרת לגמרי, כך שיוקר המחיה ירד.

חיים ילין: זה לא יעזור לראש הממשלה לבוא ולבחור את האנשים שהוא רוצה – זה לא מה שיוריד את המחירים.

חיים ילין: ולסיכום, כבוד היושבת-ראש, אני מברך את שר הביטחון, את ראש הממשלה ואת ממשלת ישראל על ה-F-35 – כל אחד עולה כ-400 מיליון ש"ח – אפשר לעשות דברים מאוד יפים – אני תמיד שואל אם זה יעזור נגד המנהרות ואם זה יעזור נגד הסכינאות בירושלים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

חיים ילין: צריך בסוף להתפאר בביטחון שלנו, אבל צריך לדעת מה האלטרנטיבה לכסף.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל רזבוזוב – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – אחרון הדוברים, אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: תקציב המדינה המונח לפנינו הוא תקציב בזבזני, ביזיוני, שמי שיצטרך להתמודד עם ההשלכות שלו הוא שר האוצר הבא.

מיקי לוי: מילא החלטתם להרחיב את הגירעון ל-2.9%.

מיקי לוי: במצב של תקציב נורמלי זה לא מומלץ בעיני, אבל אתם יודעים מה?

מיקי לוי: נסבל, מכיוון שבמידה שקורות תקלות, עדיין היה אפשר לתקן.

מיקי לוי: כאן מדובר בתקציב דו-שנתי, וכבר עמד כאן לפני יושב-ראש ועדת הכספים ואמר בלשון המעטה – והוא היה עדין כי הוא חבר בקואליציה – שלא היה רצוי והוא לא הסכים לכך.

מיקי לוי: הוא היה עדין מאוד מאוד.

מיקי לוי: בתקציב דו-שנתי אנחנו מכניסים את עצמנו לגירעון ששר האוצר הבא יפתור.

מיקי לוי: זה חוסר אחריות ממדרגה ראשונה.

מיקי לוי: ואתם יודעים מה?

מיקי לוי: כשחושבים על זה, זה לא תקציב דו-שנתי – לא, לא, לא.

מיקי לוי: זהו תקציב תלת-שנתי שימשיך אתנו עד בחירות 2019 במידה שהממשלה הרעה הזו תשרוד, ואני מקווה שהיא לא תשרוד.

מיקי לוי: לפי מה שקורה פה, כל בוקר קמים עם רעיון חדש, ולא ניתן לחזות את ההכנסות ממסים, ולא ניתן לחזות צמיחת המשק כראוי, ולא ניתן להתמודד כנדרש עם הוצאות חריגות.

מיקי לוי: מה שניתן לחזות זה דבר אחד: כאוס כלכלי עצום ואולי מיתון והעמקת הגירעון.

מיקי לוי: כשמדברים על תקציב דו-שנתי – הוא אינו תקציב דו-שנתי, כי אם הממשלה הזו תשרוד, כפי שאמרתי, זה אומר שהבחירות יהיו ב-2019.

מיקי לוי: זה אומר שעוד הפעם החשבת הכללית באוצר, או סליחה, החשב הכללי הבא באוצר, יהיה אחראי, יהיה מלך תקציב המדינה בששת החודשים הנותרים של 2019.

מיקי לוי: הרי שר האוצר יבוא ויגיד: אני לא עושה תקציב לחצי שנה.

מיקי לוי: והנה, אנחנו מתגלגלים לפתחו של תקציב עבור שלוש – שנתיים-וחצי.

מיקי לוי: הרבה מאוד מסעיפי התקציב הם חד-פעמיים, כמו קרן קיימת, שעוד לא ראינו את הכסף – וכבר היום נודע לנו שהאוצר מגלגל 400 מיליון שקל לחינוך כי הכסף מקרן קיימת מצוי במחלוקת.

מיקי לוי: כסף מרשות שדות התעופה, הטוטו, כספים שחונים פה לשנתיים, כספים שחונים בביטוח לאומי.

מיקי לוי: מי יצר את הבור שיצרתם?

מיקי לוי: מובן ששר האוצר הבא הוא אשר יצטרך לתת פתרונות.

מיקי לוי: גם אתם יודעים שבשיחות סגורות עם אנשי אגף התקציבים, התקציב הזה מכונה יום הכיפורים של אגף התקציבים.

מיקי לוי: התקציב הזה בלשונם הם: יום הכיפורים של אגף התקציבים.

מיקי לוי: מסכן שר האוצר הבא.

מיקי לוי: אין להם מושג איך הם ינהלו תקציב בעוד שנתיים, ואני מניח שכל בעלי התפקידים יברחו מתפקידם כדי לא לקחת אחריות.

מיקי לוי: אתם מסתירים מהכנסת את העובדה שאתם מתכוונים לבצע קיצוץ רוחבי נוסף של מיליארדי שקלים בינואר.

מיקי לוי: כבר עתה הקיצוץ הרוחבי הוא 5.2%.

מיקי לוי: מיליארדי שקלים.

מיקי לוי: פחות רווחה, פחות חינוך, פחות תשתיות, פחות בריאות.

מיקי לוי: וכבר מדברים על 6 מיליארד נוספים בתקציב בתחילת השנה הבאה.

מיקי לוי: אין מנועי צמיחה בחוק ההסדרים.

מיקי לוי: הצמיחה כיום נובעת אך ורק מהצריכה המקומית.

מיקי לוי: המשק לא יוכל להתנהל כך לעד.

מיקי לוי: אי-אפשר להסתמך על מנוע הצמיחה המקומי.

מיקי לוי: המנגנון שהוצע הוא בלוף שכל מטרתו להשקיט את המצפון מהפשע הכלכלי שאתם מובילים ומאשרים בעוד זמן קצר.

מיקי לוי: אתם לוקחים מעצמכם את הכלי המרכזי שיש בידי הממשלה והאוצר להתמודד עם משברים כלכליים, עם מיתון וקטסטרופות כלכליות אחרות שיכולות להתרגש עלינו.

מיקי לוי: לא יהיה לכם תקציב וחוק הסדרים כדי לנווט בים הכלכלי הסוער.

מיקי לוי: זה חוסר אחריות ממדרגה ראשונה, והכול בשביל שרידות פוליטית של ראש הממשלה ושקט.

מיקי לוי: זה תקציב 2017–2018.

מיקי לוי: חברים, התקציב הזה הוא תקציב בלוף.

מיקי לוי: הוא לא ראוי.

מיקי לוי: הוא תקציב הישרדותי שרוצה להבטיח את ראש הממשלה מפני כאבי ראש.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיקי לוי: כבר, גברתי.

מיקי לוי: משפט אחרון.

מיקי לוי: ולכן, חברים, התקציב הזה יהיה תקציב יום הכיפורים של אגף התקציבים.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אחרון הדוברים.

טלי פלוסקוב: ולאחר מכן נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: לידיעתכם, יש לנו בקשה מהממשלה להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מתבשרים שפינוי עמונה ייעשה בהסכמה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לברך את הממשלה אם היא מגיעה לדבר הזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה חשוב.

אלעזר שטרן: אבל ממשלה נורמלית לא הייתה צריכה לשגע את המדינה במשך חודשים על הדבר הזה.

אלעזר שטרן: לא הייתה צריכה להסית כלפי בית-המשפט העליון וכלפי היועץ המשפטי לממשלה.

אלעזר שטרן: לא הייתה צריכה להחזיק מאות-אלפי חיילים ושוטרים, להתאמן על הפינוי הזה.

אלעזר שטרן: הרי הכול היה ידוע מראש.

אלעזר שטרן: אז באמת למה היה צריך להגיע לדבר הזה?

אלעזר שטרן: אדוני שר הדתות, אני לא מבין.

אלעזר שטרן: סגן שר הביטחון, סליחה.

אלעזר שטרן: אתה רואה?

אלעזר שטרן: אתה עוד אצלי.

אלעזר שטרן: אבל אני באמת שואל.

אלעזר שטרן: את הכול שכחנו.

אלעזר שטרן: זה מה שהבית החרד"לי, סיעת – – –

מאיר כהן: אין שום דבר שכסף לא פותר, מסתבר.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: אתה אומר: גם אצל החבר'ה הטובים, אצל מלח הארץ.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אבל אני שואל באמת את סגן שר הביטחון:

אלעזר שטרן: למה הבית החרד"לי התעסק רק בזה בחצי השנה האחרונה?

אלעזר שטרן: עכשיו, אני אגיד למה הגיעו להסכם?

אלעזר שטרן: מפני שגם בעמונה ראו שאפילו מנהלי החינוך הממלכתי-דתי אומרים לא לעלות לעמונה.

אלעזר שטרן: מי שנשאר לעסוק בעמונה, בעיקר, זה תושבי עמונה והפוליטיקאים של הבית החרד"לי.

אלעזר שטרן: רק זה, רק אתם.

אלעזר שטרן: וכאילו שכחתם את הכול, את מה שקורה בכותל, ואת מה שקורה בגיורים.

אלעזר שטרן: סליחה, אמרתי גיורים – סליחה.

אלעזר שטרן: יש בשורה: הראשון לציון הודיע שהבת של נשיא ארצות-הברית הנבחר היא יהודייה – בשורה עצומה.

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם מה קרה.

אלעזר שטרן: הרי לפני כמה חודשים הודיעה אותה רבנות ראשית שהיא לא מכירה בגיורים של הרב שגייר אותה.

אלעזר שטרן: ומה קרה?

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני, כיוון שדיברת על בתי-כנסת קודם – מאחמד טיבי – אולי גם פעם אזכה שתצטט אותי, זו זכות גדולה.

אלעזר שטרן: אני התפללתי בבית-הכנסת עם הבעל שלה, של איוונקה טראמפ, בניו-יורק.

אלעזר שטרן: בית-כנסת אורתודוקסי, גם אתה היית מתפלל שם.

אלעזר שטרן: ולא הבנתי – – –

קריאה: גם אני התפללתי – – –

אלעזר שטרן: אוקיי, גם חברנו פורר התפלל שם.

אלעזר שטרן: אבל לא הבנתי באיזה זכות רבנות ראשית בישראל, שנכון, נבחרה בחסות הבית החרד"לי, גם הרב הזה, אבל מה – – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: גפני, אני – – –

משה גפני: לא, בסדר.

אלי בן-דהן: אנחנו נהנים לראות – – –

אלעזר שטרן: בסדר, בסדר.

אלעזר שטרן: לא הבנתי באמת למה פוסלים גיורים של הרב לוקשטיין.

אלעזר שטרן: לא הבנתי את זה.

אלעזר שטרן: עכשיו, מה קרה?

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני, אני רוצה להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: שתלמד.

אלעזר שטרן: מה קרה?

אלעזר שטרן: פשוט מאוד לשמחתנו, או לשמחת העם האמריקני, או לא לשמחת העם – זה לא ענייננו – אבל אבא של איוונקה נבחר להיות נשיא ארצות-הברית.

אלעזר שטרן: ואם הוא נבחר להיות נשיא ארצות-הברית, אז הגיורים – גיורים.

אלעזר שטרן: מה זה משנה עכשיו מה פסק הרב הזה או הרב הזה של הרבנות הראשית?

אלעזר שטרן: אפילו הרב יוסף אמר שאם אבא שלה יהיה נשיא ארצות-הברית, אז בוא נגיד שהיא יהודייה כבר.

אלעזר שטרן: באמת, מה נפקא מינה?

אלעזר שטרן: מה השתנה לנו כאן כאילו.

אלעזר שטרן: ובאמת, אני חושב שהדבר היחיד שהשתנה – וזה יפה – שהרבנות הראשית לישראל לא מתחשבת בצורכי העם בישראל; לא אכפת לה התבוללות פה, לא אכפת לה התרחקות פה, לא אכפת לה שאנשים לא מתחתנים כדת משה וישראל; זה לא מעניין.

אלעזר שטרן: אבל אם יש אישה שאבא שלה נבחר לנשיא ארצות-הברית, אז ההלכה תתיישר, וזאת בשורה גדולה בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: אבל אני רק רוצה להציע דבר אחד, שלא יגידו לאיוונקה מה אמר הרב הראשי על התפקיד של הנשים בעולם, על התפקיד של הבנות בעולם.

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם מה הוא אמר, לצערי הרב, רק השבוע, באותו יום כמעט שבו הוא מאשר את הגיור של איוונקה, הוא אומר מה הציפיות שלו מנשים: "ברור שהנשים שהלכו שם הלכו לכבס.

אלעזר שטרן: הן לא לבשו מדים ומכנסיים וכדומה, ודאי שלא.

אלעזר שטרן: הכול בצניעות, הכול בקדושה.

אלעזר שטרן: יוצאת ללכת לבשל להם, צריכים ללכת לכבס להם בגדים" – אלה הנשים שהלכו לצבא.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: אז אני רוצה להגיד לאיוונקה, ברוכה הבאה לעם היהודי, אבל אנחנו מברכים אותך: ברוכה את, בתנו, לה', בתקווה שלא רק תכבסי ולא רק תבשלי, אלא תהיי חלק אמיתי מאתנו.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – אלעזר, לאן אתה הולך?

אלעזר שטרן: הקואליציה ביקשה הצבעה שמית, ואנחנו מברכים על זה.

טלי פלוסקוב: תיקון.

טלי פלוסקוב: הממשלה ביקשה הצבעה שמית.

אלעזר שטרן: מה שאנחנו חושבים, שאולי זה תרגיל, כי הפסקנו לסמוך על המילה של הממשלה – – – הפכה עבד נרצע של הממשלה, קובעת דיונים, מבטלת – – –

טלי פלוסקוב: אלעזר שטרן, אתה את הנאום שלך סיימת פה.

טלי פלוסקוב: ברשותך, זה הזמן של חבר הכנסת משה גפני.

אלעזר שטרן: אני רוצה לשאול, האם להגיש גם אנחנו הצעה, בקשה, להצבעה שמית, או ההודעה – – – אמרה שאם הממשלה תבטל אנחנו נוכל להגיש ישר הצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: קודם כול, זכותכם להגיש – בהגשה של יותר מ-20 חתימות – הצבעה שמית.

מיקי לוי: אנחנו רק מבקשים לדעת, אם הממשלה תבטל – – –

טלי פלוסקוב: זכותכם להגיש בקשה להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: כאשר יש לנו – – –

משה גפני: אלעזר, מה הדיון?

טלי פלוסקוב: אם הממשלה תמשוך – – –

אלעזר שטרן: אם הממשלה תיסוג מהבקשה להצבעה שמית – – –

משה גפני: אם היא תיסוג, תהיה הצבעה אלקטרונית.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת: אם הממשלה תמשוך את בקשתה להצבעה שמית, אתם יכולים להגיש בקשה להצבעה שמית.

אלעזר שטרן: מאה אחוז.

אלעזר שטרן: זו אותה הצבעה.

מיקי לוי: אנחנו רוצים לדעת – – –

טלי פלוסקוב: כן, אתם צריכים להגיש לנו, למזכירות, רשימה.

טלי פלוסקוב: תכינו, תתכוננו, אני לא יכולה לתת לכם להתארגן.

אלעזר שטרן: יש, אנחנו מוכנים – – – את תודיעי לנו?

טלי פלוסקוב: בוודאי.

אלעזר שטרן: אוקיי, תודה.

טלי פלוסקוב: אין שום בעיה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מי שמתנגד – אלעזר, אתה לא יוצא עכשיו מהאולם – –

אלעזר שטרן: לא, אני בא.

משה גפני: – – אני הולך לדבר אתך, אתה ביקשת.

אלעזר שטרן: אני יודע, אני תכף בא.

משה גפני: מי שהכי מתנגד להפרדת הדת והמדינה בבניין הזה זה חבר הכנסת אלעזר שטרן.

משה גפני: למה?

משה גפני: אני עוקב אחרי הנאומים שלו, יש לו נאומים יפים – אני עוקב אחרי הנאומים של אלעזר שטרן; מה היית עושה ועל מה היית מדבר אם במדינת ישראל הייתה הפרדת דת ממדינה?

מיקי לוי: הוא אלוף בצה"ל, יש לו הרבה מה לדבר.

משה גפני: אבל אני לא מדבר על זה.

אלעזר שטרן: אולי לא הייתי בא לפה בכלל.

אלעזר שטרן: גפני, אולי לא הייתי בא לפה.

אלעזר שטרן: לא אם הייתה הפרדה.

אלעזר שטרן: אני לא חושב שצריך הפרדה.

אלעזר שטרן: אם הייתה יהדות נורמלית – – –

משה גפני: אז אני נגד הפרדת הדת מהמדינה – – – איך הייתי מסתדר בלעדיך?

אלעזר שטרן: גם אני נגד.

אלעזר שטרן: תקשיב לי יותר.

אלעזר שטרן: תקשיב לי הרבה, לא מספיק.

משה גפני: טוב, אני רוצה להגיד לך ביקורת בארבע עיניים.

משה גפני: ישבה ועדת הכספים ודנה בתקציב משרד הדתות, בתקציב בתי-הדין הרבניים, בתקציב הרבנות – הנה שר הדתות נכנס – בתקציב עובדים ברבנות, עובדים טכניים.

משה גפני: ומה יצא מכל הדיון הזה מבחינתך?

משה גפני: אני אגיד לך מה יצא מבחינתי; מבחינתי יצא שלפני שאנחנו מדברים על מהות – ומהות זה נוגע לחקיקה, צריך לעשות חוק, גיור ככה, גיור אחרת, רבנות כך, רבנות אחרת, כשרות כך, כשרות אחרת – זה נוגע בחקיקה.

משה גפני: אבל כל עוד אלה החוקים הקיימים, העובדים שמקבלים את השכר הכי נמוך, הכי נמוך – אף אחד לא מתווכח על זה – –

אלעזר שטרן: אבל אני הייתי אתך.

משה גפני: רגע, רגע.

אלעזר שטרן: הייתי אתך.

משה גפני: – – זה עובדי הרבנות הראשית.

משה גפני: עובד טכני ברבנות הראשית שפועל על-פי החוק מקבל את השכר הכי נמוך.

משה גפני: בתי-הדין הרבניים, שאנשים מגיעים אליהם, מגיעים מכל שכבות הציבור – זה החוק.

משה גפני: הפער בכוח העזר, עובדי הסמך שיש בבתי-הדין הרבניים, שאנשים מגיעים לשם עם מצוקה, בתקופה קשה בחיי הזוגיות שלהם, הם מגיעים לשם, אין להם שום עזרה, הם צריכים לצבוא על הדלתות, בשעה שבבתי-המשפט המצב שונה באופן דרמטי.

משה גפני: התייחסות מבחילה, לבתי-הדין; בחיפה המבנה עובר מעל נחל, שזורם, ולבתי-המשפט בונים בתים חדשים.

משה גפני: מה יגיד האזרח הפשוט שלפעמים זה המפגש היחיד שלו עם המערכת הרבנית?

משה גפני: הוא יגיד שהרבנים, אין להם שום גישה לנושא של – לא של איכות הסביבה, לא של איכות – לאט-לאט, לאט-לאט – לא של איכות השירות, לא כלום.

משה גפני: אני הייתי מצפה, חבר הכנסת אלעזר שטרן, לפני שאתה מדבר על המהות, כשאתה עולה פה, והדיון הוא על תקציב, על יעד הגירעון – הדיון הוא לא על גיור.

משה גפני: הדיון הוא לא בית-הכנסת בניו-יורק.

משה גפני: לא הייתי שם, כי לא הייתי בניו-יורק בכלל.

משה גפני: הנושא הוא לא הדברים המהותיים, על זה תגיש הצעת חוק, יהיה לך רוב – זה יעבור, לא יהיה לך רוב – זה ייפול.

משה גפני: הנושא הוא יעד הגירעון, תקציב המשרדים, מה נותנים לעובדי המדינה, מה עם ההסכם הקיבוצי, שהם לא שם, מה עם המבנים הפיזיים – שמתקצבים את בתי-המשפט ובתי-הדין הרבניים.

אלי אלאלוף: למה לא – – –

משה גפני: למשל.

משה גפני: אבל הוא דיבר על המהות, אז אמרתי, קודם שידבר על מה השירותים שניתנים על-ידי המדינה, כשאנחנו מדברים על יעד הגירעון.

משה גפני: זה היה דיון בוועדה, והמשמעות היא ממש – – – אני רואה שאתה חבר של הרב בן-דהן.

משה גפני: אני לא הבנתי – מה אמרת על החרד"לים?

אלי בן-דהן: – – –

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אני נלחמתי בשביל הרב בן-דהן, כשהוא היה מנהל בתי-הדין הרבניים, לעומת אחרים, שלא רצו אותו – ולא מהציבור החרדי.

אלי אלאלוף: – – –

משה גפני: בוודאי שאני משתמש, אין לי ברירה, זה החוק.

משה גפני: אוי ואבוי לי אם אני צריך להגיע לזה.

משה גפני: אבל אם צריך להגיע לזה, אני שם.

משה גפני: כמו כל אדם במדינת ישראל, אין מציאות אחרת.

משה גפני: אין מציאות אחרת.

משה גפני: החוק מחייב, אם בן-אדם מגיע ליחסים משפחתיים או לנושאים שהם בחוק, הוא צריך להגיע לבית-הדין הרבני.

משה גפני: אם אתה מגיע לבית-משפט, אתה מדבר על יחסי ממון, אתה מגיע לבית-משפט לענייני משפחה, אתה מקבל משהו אחר לגמרי – על אותו נושא ובאותו דיון, אותו זוג.

משה גפני: עוד מספרים לי, אני הרי באתי מהישיבה, אני לא כל כך מבין באזרחות, אומרים לי שמדינת ישראל היא מדינה שוויונית, היא מדינת חוק, דמוקרטית.

משה גפני: על מי עובדים?

משה גפני: איזה מדינה שוויונית?

משה גפני: איזו מדינת חוק?

משה גפני: איזו דמוקרטיה?

משה גפני: אני הולך לבית-משפט לענייני משפחה, אני מקבל שירות; אני הולך לבית-הדין הרבני, אני צולל שם באיזה נחל שעובר מתחת לבית-הדין בחיפה.

משה גפני: אני צריך סייע, או סייעת, אני צריך משהו כשאני נמצא בבית-הדין הרבני – אני לא מקבל.

משה גפני: הרב בן-דהן, אתה מסביר לו את המצוקה של בתי-הדין?

אלי בן-דהן: – – –

משה גפני: בסדר.

משה גפני: האמת היא, למען האמת ההיסטורית, אתה היית אתי, זה נכון, אלעזר, אני מסכים.

משה גפני: אבל אני אגיד לך – – –

אלעזר שטרן: על מה היית מדבר?

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: באמת, הייתי צריך לדבר על פרשת השבוע.

אלעזר שטרן: אתה היית מדבר – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: אבל אז, אם זה היה אכפת לך מאוד, היית צריך להעלות את זה עכשיו פה במליאה בנושא של יעד הגירעון.

משה גפני: לגופו של עניין – תגיד לי, אני לא הבנתי מה זה, בקואליציה חושבים שאני אדבר פה כל הלילה?

קריאות: – – –

משה גפני: לגופו של עניין, לגבי יעד הגירעון: האמת היא שהאופוזיציה צודקת, זו האמת.

משה גפני: אבל האמת היא שכל אופוזיציה הייתה צודקת.

משה גפני: כאשר מדברים על יעד גירעון, כאשר מדובר על תחזיות שהן לכמה שנים, הדבר לא רציני.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה אחד שבו הייתה תחזית והיא אכן התממשה, תמיד היו שינויים.

משה גפני: אני מסכים אתכם.

משה גפני: אם אני הייתי חופשי בהצבעתי, הייתי מצביע אחרת על יעד הגירעון.

משה גפני: אתם יודעים, אני גם אמרתי את זה בוועדה.

משה גפני: אז הורדנו כמה שנים – הורדנו מ-23 ל-21.

משה גפני: הורדנו.

משה גפני: אבל אם מישהו יכול כאן להתחייב, לעלות לדוכן הזה ולהגיד שמה שאנחנו מציעים ביעד הגירעון ומה שאנחנו מציעים בחוק הזה אכן הולך לקרות – אף אחד לא יאמין לו.

מנואל טרכטנברג: לא.

משה גפני: לא.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני מסכים.

משה גפני: אבל מה, צריך לקבוע יעד גירעון, זה החוק.

משה גפני: אז קובעים.

משה גפני: אומרים את הדבר שהוא הכי קרוב למה שלא יצחקו.

משה גפני: אז מביאים את מה שמביאים, אבל הביקורת בעניין הזה היא ביקורת נכונה.

משה גפני: אני עברתי הרבה ממשלות שהביאו יעד גירעון.

משה גפני: היה מצחיק, לא התממש, אבל על זה הצביעו קואליציה, נגד אופוזיציה, ואופוזיציה נגד קואליציה.

משה גפני: אני סבור שצריך למצוא שיטה חדשה, פרופסור טרכטנברג.

משה גפני: צריך למצוא שיטה חדשה.

משה גפני: בעניין הזה אתה גם הצעת חלק מהדברים בוועדה.

משה גפני: צריך לשנות את זה, זה דבר שהוא לא הגיוני.

משה גפני: אני מסכים.

משה גפני: מיקי, הבעיה המרכזית שיש לי עכשיו עם החוק הזה היא שאין להם רוב.

מנואל טרכטנברג: גפני, עוד בדיחות של אחמד טיבי.

משה גפני: אי-אפשר בלי זה, בסדר.

יואל חסון: יאללה, גפני, די כבר, מה אתה רוצה – – –

נחמן שי: פרשת השבוע.

יואל חסון: מה תעשה כשייגמר התקציב?

נחמן שי: סולם יעקב.

משה גפני: אני אגיד לכם אמירה שהיא אמירה מעניינת.

עיסאווי פריג': גפני, לא מתאים לך.

משה גפני: עיסאווי, מה אתה חושב, אני נשחק מהקואליציה, אתה לא מבין את זה?

מיכל רוזין: – – – דואגים לך.

משה גפני: כתוב בתורה ככה – תקשיב עכשיו, עיסאווי, אני מדבר דברי תורה עכשיו.

משה גפני: כתוב בתורה ככה: "צור ילדך תשי ותשכח אל מחוללך".

משה גפני: תשי, זה שכחה.

משה גפני: מה פירוש הפסוק הזה, אני אגיד לכם.

משה גפני: תשי זה שכחה.

משה גפני: "צור ילדך תשי ותשכח אל מחוללך" – מה הפירוש של הפסוק הזה?

משה גפני: אז אני אספר לכם סיפור.

משה גפני: פעם קראו למישהו לדין בבית-המשפט, והוא מאוד פחד מהמשפט הזה, מה הולך לקרות אתו.

משה גפני: הוא הלך לעורך-דין גדול ואמר לו" אני רוצה ממך עזרה.

משה גפני: אמר לו: איפה כתב-האישום?

משה גפני: נתן לו את כתב-האישום.

משה גפני: הוא אומר: כתב-אישום חמור.

משה גפני: אומר לו: מי השופט ששופט אותך?

משה גפני: אז הוא אמר שם של שופט.

משה גפני: אמר לו עורך-הדין: אני לא יכול לייצג אותך, זה שופט רע, אתה לא תצא מזה נקי.

משה גפני: אבל מה, אני מבקש ממך 5,000 דולר – אמר לו עורך-הדין – אני אתן לך עצה ותצא בסדר מהעניין.

משה גפני: הוא אמר לו: תשמע, תלך לחנות ממול, לפני המשפט, שם מוכרים כל מיני חצוצרות ותופים, תקנה חצוצרה.

משה גפני: כשהשופט ישאל אותך שאלה תחצרץ בחצוצרה.

משה גפני: ככה אמר לו עורך-הדין.

משה גפני: הוא מגיע לבית-המשפט, השופט שואל אותו: מה השם שלך?

משה גפני: תוקע בחצוצרה.

משה גפני: שואל אותו: איפה אתה גר?

משה גפני: חצוצרה.

משה גפני: אתה מודה באשמה?

משה גפני: חצוצרה.

משה גפני: אמר השופט לשוטרים, לתובע, אמר: מה הבאתם לי אחד משוגע כזה, תיקחו אותו מפה, לא רוצה לשפוט אותו.

משה גפני: לקחו אותו – יצא נקי.

משה גפני: עורך-הדין פוגש אותו ככה ברחוב, אומר לו: תגיד לי, מה יצא עם המשפט שלך?

משה גפני: אז הוא אומר לו: עשיתי מה שאמרת, תקעתי בחצוצרה, והוא הוציא אותי נקי.

משה גפני: אמר לו עורך-הדין: 5,000 דולר.

משה גפני: ההוא מוציא את החצוצרה ותוקע בחצוצרה.

משה גפני: אמר לו עורך-הדין: תשמע, לחצרץ בחצוצרה זה בבית-המשפט, אצלי תשלם 5,000 דולר.

משה גפני: זה כתוב בתורה.

משה גפני: "צור ילדך תשי" – הקב"ה נתן לנו כוח של שכחה.

משה גפני: אם לא היינו שוכחים, לא היינו יכולים לחיות.

משה גפני: לכל בן-אדם יש במהלך החיים שלו יום קשה שהוא לא יכול להתגבר על זה.

משה גפני: אלא מה, מה שמועיל לו זה השכחה.

משה גפני: הוא שוכח.

משה גפני: "צור ילדך תשי" – הקב"ה נתן לנו את כוח השכחה, ואנחנו משתמשים בזה נגדו – "ותשכח אל מחוללך".

משה גפני: אנחנו כאילו שוכחים את הקב"ה.

משה גפני: זה מה שכתוב בתורה.

משה גפני: טוב, אחרי שתקענו בחצוצרות, אני מודה לכם אם תתמכו בהצעת החוק הזאת.

משה גפני: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: כאמור, הממשלה ביקשה הצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: אוקיי, הממשלה ויתרה על הצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: אני עדיין לא קיבלתי רשימה של הבקשה להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק הפחתת הגירעון – רבותי, ביקשנו להגיש את זה בזמן.

טלי פלוסקוב: ההצבעה בקריאה שנייה תהיה אלקטרונית, ובקריאה שלישית היא תהיה שמית, על-פי בקשת האופוזיציה.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותי, אנחנו כעת נצביע על הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16), התשע"ז–2016, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–5 – 49 נגד – 31 נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 49 חברי כנסת בעד, 31 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק אושרה בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים להצבעה השמית.

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה להתחיל בהצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מבקשים שקט באולם, כדי שנעשה את זה מהר ואיכותי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – בעד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד יהודה גליק – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד אכרם חסון – בעד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – נגד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד יעל כהן-פארן – נגד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – נגד רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – אינה נוכחת יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נגד

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לעבור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו עדיין בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אמיר אוחנה – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח דוד ביטן – בעד איל בן ראובן – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת מרב מיכאלי – אינה נוכחת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח אוסאמה סעדי – נגד רחל עזריה – אינה נוכחת עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: האם יש חברי כנסת באולם שעדיין מעוניינים להצביע?

טלי פלוסקוב: תמה ההצבעה.

טלי פלוסקוב: נא לסכם את התוצאות – בבקשה – ולהציג לנו אותן.

טלי פלוסקוב: בעד – 52 חברי כנסת, 37 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16), התשע"ז–2016, התקבלה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: כעת אני קובעת כי הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16), התשע"ז–2016, התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חבר הכנסת איתן כבל ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעה על-ידי אזרחים בחוץ-לארץ), התשע"ו–2016, פ/3346/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1076; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 16890 ועמ' 16891; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת), התשע"ז–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, עכשיו לא יהיו בדיחות, עכשיו – רציני.

משה גפני: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת), התשע"ז–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא מיזוג של שתי הצעות חוק, הצעת חוק ממשלתית, מס' מ/1076, והצעת חוק פרטית, מס' פ/3212/20, שיזמו חברי הכנסת חמד עמאר, יעל כהן-פארן ורוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת.

משה גפני: מטרתה של הצעת החוק היא לעודד השקעה במתקנים לייצור חשמל באמצעות אנרגיה מתחדשת.

משה גפני: הצעת החוק מתייחסת לשני מתקנים לייצור חשמל כאמור: טורבינת רוח, המפיקה חשמל באמצעות הרוח, ומתקן פוטו-וולטאי, המפיק חשמל באמצעות קרני השמש.

משה גפני: ועדת הכספים המתינה להצעת חוק ממשלתית זו זה כמה שנים.

משה גפני: הוועדה קיימה כמה דיונים לקידומן של החלטות ממשלה בנושא זה, ואף סייענו בקביעתן ובאישורן של תקנות לפטור מארנונה לצרכן הביתי לגבי מתקן כאמור.

משה גפני: עתה, בהצעת חוק זו, מוצע לקבוע הטבות מס למי שהתקין מתקן לייצור חשמל על גג ביתי או על קרקע.

משה גפני: לפי הצעת החוק, צרכן ביתי שמתקיימים לגביו התנאים שנקבעו בהצעת החוק, יהיה זכאי לפטור ממס על הכנסה ממכירת חשמל שסכומה הכולל בשנת המס אינו עולה על 24,000 ש׳"ח, או לתשלום מס בשיעור 10% על ההכנסה ממכירת חשמל עד 99,000 ש"ח, מעודכן לשנת 2016, לפי בחירתו.

משה גפני: הצעת החוק הממשלתית המקורית קבעה הטבות בסכומים נמוכים יותר – 20,500 ש"ח במקום 24,000 ש"ח, וסכום גג של 60,000 ש"ח במקום 99,000 ש"ח, אך לבקשת חברי הוועדה הסכימה רשות המסים לפשט את מנגנון ההטבה ולהגדיל את הסכומים כאמור.

משה גפני: כמו כן, בהצעת החוק מוצע לקבוע הטבות מס ליחידים בעלי מקרקעין, לרבות מבנים הבנויים על המקרקעין, שישכירו אותם לצורך התקנת מתקנים לייצור חשמל ומכירתו, באופן שבו יהיו פטורים ממס על ההכנסה מהשכרת המקרקעין שסכומה הכולל בשנת המס אינו עולה על 5,000 ש"ח, או יחויבו בתשלום מס בשיעור 10% על ההכנסה מהשכרת המקרקעין, לפי בחירתו של הנישום.

משה גפני: בהצעת החוק מוצע לקבוע הטבות גם לעניין פטור מתשלום דמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות על ההכנסה ממכירת חשמל, וכן הקלות נוספות במע"מ ובמס הכנסה לעניין פטור מרישום והגשת דוחות וניהול פנקסי חשבונות.

משה גפני: בהצעת החוק הממשלתית המקורית נקבע שההטבות יינתנו לתקופה שלא תעלה על 20 שנים, וכי החוק המוצע ייקבע במסגרת של הוראת שעה לעשר שנים בלבד.

משה גפני: נוכח חשיבותו של חוק זה קבעה הוועדה כי ההטבות יינתנו לתקופה שלא תעלה על 25 שנים, וכי החוק לא יחוקק במסגרת של הוראת שעה, כלומר הוא יחול מכאן ועד עולם – בעזרת השם, גם כשהמשיח יבוא.

משה גפני: מדובר בהצעת חוק חשובה שתקדם את השימוש באנרגיה ירוקה ובייצור חשמל על-ידי צרכנים.

משה גפני: אני בטוח שהציבור ייהנה מהטבות המס המוצעות בהצעת חוק זו.

משה גפני: להצעת החוק לא צורפו הסתייגויות או בקשות רשות דיבור.

משה גפני: לפיכך, אבקשכם לאשר את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: ואני מוסיף שיש כאן לא רק הטבות מס ועידוד אנרגיה ירוקה, שיש לה חשיבות רבה ועצומה; יש פה קריאת כיוון: גם הממשלה וגם הכנסת מעודדות את התהליך הזה, והתהליך הזה הופך להיות, בעקבות הצעת החוק הזאת, שבה יש הרבה פרטים, והיה לא פשוט גם מול הממשלה – בהצעת החוק הזאת יש קריאת כיוון מאוד מאוד משמעותית.

משה גפני: גם בחוק עצמו, שהוא מאוד חשוב ומשמעותי, גם בדרך ובכיוון שאליו מובילות הכנסת והממשלה.

משה גפני: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

משה גפני: אני מבקש לאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נעבור מייד להצבעה, וכעת נצביע על הצעת חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת), התשע"ז–2016, בקריאה השנייה.

יעל כהן-פארן: – – – לברך אחרי ההצבעה?

טלי פלוסקוב: לברך אחרי ההצבעה.

טלי פלוסקוב: בוודאי, כן.

טלי פלוסקוב: אבל קודם כול, בואו נצביע, כי אני כבר אמרתי "הצבעה".

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–14 – 32 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–14 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 32 חברי הכנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת החוק הזאת בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 38 נגד – אין נמנעים – אין חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת), התשע"ז–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 38 חברי הכנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת), התשע"ז–2016, התקבלה בקריאה שנייה ושלישית, והחוק נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: וכעת, מי שביקש לברך זה יוזם החוק, חבר הכנסת חמד עמאר.

קריאה: גם הממשלה רוצה להגיד כמה מילים.

טלי פלוסקוב: גם הממשלה, כמובן, אדוני השר יוכל – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אי-אפשר לתת לשני חברי כנסת לברך.

טלי פלוסקוב: תבחרו מי מכם.

טלי פלוסקוב: הבקשה אלינו הגיעה בהתחלה מחמד עמאר, והוא הראשון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, קודם כול, אני רוצה להודות למשרד התשתיות על התמיכה בחוק; לאוצר, ואני חושב, הכי חשוב להודות לשותפתי להצעת החוק, חברת הכנסת יעל כהן-פארן, וגם לחבר הכנסת רוברט אילטוב, שהוא החתום השלישי על החוק, על תמיכתו בחוק.

חמד עמאר: אני חושב שהצעת החוק היא מאוד חשובה; היא יכולה לעודד את האנרגיה הירוקה, היא יכולה לעזור לשמירת הסביבה, לכן היה חשוב לקדם אותה.

חמד עמאר: אני הגשתי אותה גם בכנסת הקודמת, בכנסת התשע-עשרה, ולא הצלחנו להביא את זה כחוק.

חמד עמאר: בכנסת העשרים הצלחנו לעשות את זה, אז שוב, אני רוצה להודות לכולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שגם השר שטייניץ רוצה לברך; בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רק בקשה אחת, אדוני השר, בקצרה – הדברים הכי חשובים שאתה רוצה להגיד.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להודות לחמד עמאר וליעל כהן-פארן – איפה היא?

יובל שטייניץ: – על הצעת החוק החשובה הזאת, שאוחדה עם הצעת חוק של הממשלה, של רשות המסים והאוצר.

יובל שטייניץ: אני רוצה גם להודות לאוצר.

יובל שטייניץ: הכנסת עושה היום מהלך חשוב לטובת אנרגיות מתחדשות.

יובל שטייניץ: בעצם אנחנו חותכים את הביורוקרטיה, פוטרים ממסים, מאפשרים לבעלי גגות במדינת ישראל, בפטור סביר ממס, להתקין מתקנים של אנרגיה סולרית על הגגות, בלי ביורוקרטיה, עם הרבה פחות ביורוקרטיה, עם הרבה פחות מסים.

יובל שטייניץ: זה מהלך משמעותי מאוד, שהופך את ישראל, שוב – כמו שהיה עם דודי השמש בשנות ה-60 – הופך את ישראל גם למדינה מתקדמת ביותר מבחינת הפקת חשמל סולרי על גגות, על גגות פרטיים, על גגות של בעלי עסקים.

יובל שטייניץ: אז אני מודה גם לאוצר על שיתוף הפעולה עם משרד האנרגיה, ואני גם מודה לשני חברי הכנסת שהובילו והצטרפו יחד עם הממשלה למהלך החשוב הזה.

יובל שטייניץ: תודה רבה לשניכם.

יובל שטייניץ: אנחנו נמשיך.

יובל שטייניץ: אנחנו כבר השנה גם מוציאים 1,000 מגה-ואט של אנרגיות מתחדשות במכרזים.

יובל שטייניץ: זה יותר ממה שנעשה ב-30 השנים האחרונות.

יובל שטייניץ: זה מה שיהיה ב-2017.

יובל שטייניץ: הגדרתי את 2017 כשנת האנרגיות המתחדשות.

יובל שטייניץ: אנחנו פועלים לא רק בגז טבעי ולא רק בהחלפת פחם מזהם בגז טבעי, אלא גם בפעולה נמרצת באנרגיות מתחדשות.

יובל שטייניץ: הסיוע כאן מהכנסת – גם מהאוצר וגם מחברי הכנסת – חשוב מאוד, דוגמה לשיתוף פעולה טוב בין כל הגורמים.

יובל שטייניץ: ברכות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר שטייניץ.

יואל חסון: גברתי, יש לי בקשה קצת לפנים משורת הדין.

יואל חסון: יעל כהן-פארן הייתה ממש ממש הרוח מאחורי הדבר הזה.

יואל חסון: אם תוכלי לתת לה דקה, דקה וחצי.

יובל שטייניץ: אני מצטרף.

יובל שטייניץ: אפילו הממשלה תומכת.

יואל חסון: אפילו מהצד.

יואל חסון: קריאות: בעד.

טלי פלוסקוב: יש כל כך הרבה חברי כנסת שמבקשים שאני לא יכולה להגיד לא.

טלי פלוסקוב: אז חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בקצרה בבקשה.

טלי פלוסקוב: את יכולה לבוא לפה.

טלי פלוסקוב: דברים היסטוריים קורים פה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבינים את המשמעות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, גברתי, ותודה רבה לכל התומכים, לשותפי חבר הכנסת חמד עמאר, על הובלת הצעת החוק הזאת, שלא הייתה עוברת בלי שיתוף פעולה יוצא דופן עם הקואליציה, עם האופוזיציה והממשלה, שנרתמה לדבר, וחבר הכנסת, כמובן, יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני; בלעדיך ההצעה הזאת, ברור שלא הייתה עוברת השנה.

יעל כהן-פארן: היא עברה בקריאה ראשונה רק בלילה האחרון של כנס הקיץ של הכנסת, ואנחנו כאן היום מעבירים אותה.

יעל כהן-פארן: היא חלה על כל 2016, וזה לא פחות מבשורה לכל העולם הסולרי שמחכה, שמתחנן שכבר נפתח את הדלת, שנסיר חסמים.

יעל כהן-פארן: ואוסיף עוד דבר: היום בוועדת הפנים הסרנו עוד חסם בחוק ההסדרים – פטרנו חלק מהגגות הגדולים גם מהיטל השבחה שעיריות הטילו עליהם בלי שום הצדקה, כי באמת מדובר פה בייצור אנרגיה מתחדשת על הגגות לטובת כולנו, לטובת כולם.

יעל כהן-פארן: היום זה הדבר הכי נכון, הכי כלכלי, הכי חברתי והכי סביבתי שאנחנו יכולים לעשות, כל אחד בבית שלו.

יעל כהן-פארן: כל עסק על הגג שלו.

יעל כהן-פארן: לשם צריך ללכת.

יעל כהן-פארן: אני רק רוצה, ברשותך, דקה, להודות שוב גם להרבה מאוד פעילים חברתיים סביבתיים שעזרו וסייעו ודחפו את ההצעה הזאת, כמו איתן פרנס וארנון פנץ, נעם סגל, יונתן אייקנבאום, ואנשי רשות המסים, שנתנו ממש את הנשמה כדי לגמור ולסיים עוד השנה את העברת החוק הזה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה על שיתוף הפעולה.

יעל כהן-פארן: ותודה גם לשר על הברכות.

יעל כהן-פארן: אני ממש ממש מקווה, שבאמת 2017 תהיה שנת בשורה לאנרגיה המתחדשת בישראל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: זאת דוגמה של סיפוק של חברי הכנסת, שחוקים מסוג זה עוברים.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1091; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 18294; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 8), התשע"ז–2016, קריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא הצעת חוק ממשלתית, שהייתה כבר ב-2002 כהוראת שעה, ועכשיו הבקשה להפוך אותה להוראת קבע.

ניסן סלומינסקי: משמעות הצעת החוק היא שגם כשהמשטרה חוקרת חשוד בעבירות ביטחון, היא לא תצטרך תיעוד חזותי או קולי בעבירות האלה.

ניסן סלומינסקי: זה קיים מ-2002 כהוראת שעה, ועכשיו הבקשה היא להסיר את זה.

ניסן סלומינסקי: מה הן הסיבות?

ניסן סלומינסקי: מצד אחד, יש רצון שיהיה תיעוד, כי הרי כמעט בכל הפעמים כשיש הודאה של הנאשם, אחר כך הוא בא ואומר: רבותי, אנסו אותי, כפו אותי, בעל כורחי.

ניסן סלומינסקי: אז אם יש תיעוד חזותי, אפשר לראות באמת מה היה.

ניסן סלומינסקי: אז זה הצד אחד, למה שכן יהיה.

ניסן סלומינסקי: מצד אחר, יש שתי סיבות מרכזיות למה לא: סיבה אחת, שברגע שיש תיעוד כזה, ארגוני הטרור יכולים ללמוד את כל שיטות החקירה, את הדרכים וכו', ואנחנו לא רוצים שארגוני הטרור ילמדו את דרכי החקירה – – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: – – – של השב"כ גם – זה לא הדיון כרגע – אבל גם של המשטרה.

ניסן סלומינסקי: טיעון שני, שהוא רלוונטי מאוד, זה שבדרך כלל מהחשוד בעבירות ביטחון מנסים להוציא גם את הסביבה; אם הוא יודע את הקשרים ואת החוליות הנוספות ודרכי קשר וכו', כדי לא להסתפק רק בו אלא לתפוס את כל הסביבה העוינת ואת ארגוני הטרור האחרים.

ניסן סלומינסקי: הסיכוי שהוא יספר את כל זה קיים, אבל אם הכול יהיה בתיעוד חזותי, אין שום סיכוי בעולם שחשוד בעבירות ביטחוניות יפתח את לבו ויספר, כי הוא יודע שהמשמעות היא שלמחרת הורגים את כל משפחתו.

ניסן סלומינסקי: הדברים האלה – ברגע שיש תיעוד חזותי, תמיד זה יצא החוצה, ולכן הוא לא יודה ולא יספר שום דבר.

ניסן סלומינסקי: לכן הוראת השעה הזאת קיימת כבר מ-2002, ועכשיו ועדת חוקה אישרה להפוך את זה להוראת קבע, כלומר לחוק בלי הוראת שעה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מטילים על זה שלושה דברים: דבר ראשון, בהתאם להמלצות ועדת צ'חנובר הוחלט שתהיה בקרה אקראית.

ניסן סלומינסקי: החוקר המשטרתי לא ידע – במקום נפרד, בכניסה נפרדת, יוכל מתי שיוחלט מפקח, שלא קשור בהכרח למשטרה, יוכל לבוא, להסתכל ולהתבונן.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהחוקר אף פעם לא ידע אם מישהו מתבונן בו או לא, אין שום חשש שהוא יעשה בחקירה דברים שהם בניגוד לחוק, כי אולי בדיוק מסתכלים עליו.

ניסן סלומינסקי: זו הייתה ההמלצה, ואנחנו מאמצים את זה למקרה הזה – דבר ראשון.

ניסן סלומינסקי: דבר שני – יהיה דיווח שנתי לוועדת חוקה על יישום ההסדר.

ניסן סלומינסקי: והדבר השלישי – שהנהלים הפנימיים של משטרת ישראל יהיו טעונים אישור של השר לביטחון פנים, שנמצא עמנו פה, ושל היועץ המשפטי לממשלה, ויובאו לידיעת – – –

קריאה: הוועדה – – –

ניסן סלומינסקי: לא כל הוועדה, כי הנהלים הם נהלים שלו – לידיעת יושב-ראש ועדת חוקה.

ניסן סלומינסקי: ברגע שכל הדברים הללו יתקיימו, אני חושב שזה איזון נכון ומתאים בין שמירה מקסימלית ככל האפשר על זכויות החשוד; מצד אחר, דאגה כנה מאוד וגדולה לביטחון המדינה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי שיסירו את ההסתייגויות, ונוכל להעביר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: כאמור, הוגשו הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: כעת נעבור למסתייגים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שיש פה שתי הסתייגויות, אז אדוני ינמק יחד את שתיהן.

טלי פלוסקוב: עשר דקות, אדוני, לרשותך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק גרוע, חוק מסוכן, חוק בעייתי.

דב חנין: לפני שאפרט, אני אנסה להסביר על מה אנחנו מדברים.

דב חנין: מהו תיעוד חזותי?

דב חנין: תיעוד חזותי של חקירה זה בעצם סוג של הקלטה והסרטה של החקירה.

דב חנין: זה קיים במשפט הישראלי ביחס לעבירות חמורות, וזה כלי טוב, זה כלי אפקטיבי, זה כלי שבא לעזור לבתי-המשפט לעשות צדק; זה בא לסייע למערכת להגיע לתוצאות טובות, וכן, זה גם בא להבטיח זכויות של נחקרים, של נחשדים, של אנשים שעומדים לדין.

דב חנין: אם הכלי הזה כל כך חשוב, אם הכלי הזה כל כך תורם, אם הכלי הזה כל כך חיובי, איך זה שהממשלה באה ומציעה לבטל אותו, או בעצם להחריג אותו בשורה ארוכה של עבירות?

דב חנין: הסיבה לזה, גברתי היושבת-ראש, כמו בהרבה מקרים אחרים היא, שזמנים רעים מייצרים חוקים קשים, בעייתיים ומוטעים.

דב חנין: והזמן שבו נולדה הצעת החוק הזאת במקור היה, כמו שאמר יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, שנת 2002.

דב חנין: אלה היו ימי האינתיפאדה השנייה, ואז באו והסבירו ואמרו לכנסת: אנחנו נמצאים בתקופה יוצאת דופן מאוד, מיוחדת מאוד, מאוד קצרה, ולתקופה הזאת אנחנו צריכים מכשירים מיוחדים שיפעלו ויהיו אפקטיביים ויהיו בתוקף במשך תקופה קצרה.

דב חנין: והתקופה הקצרה הזאת מוארכת פעם אחר פעם, אחר פעם, אחר פעם, אחר פעם, אחר פעם.

דב חנין: עכשיו אומרים לנו בעצם שזו איננה תקופה מיוחדת, זה איננו מצב יוצא דופן.

דב חנין: זו מעכשיו – כך מציעים לנו – זו מעכשיו הנורמה, כך צריכה להתנהל המערכת, מהיום ולנצח.

דב חנין: זו בעצם האמירה של הממשלה, זה מה שהממשלה באה להציע לנו היום.

דב חנין: המנגנון הזה – הקביעה הזאת – הוא קביעה בעייתית מאוד מאוד.

דב חנין: קודם כול, נתחיל בכך שהתיעוד החזותי הוא מערכת חשובה שנועדה להבטיח משפט צדק ולמנוע הרשעות שווא ועיוות דין.

דב חנין: זו בעצם המערכת שמאפשרת לנו, או יותר נכון לבית-המשפט, לבית-המשפט הישראלי, לבדוק אם ננקטו אמצעים פסולים, אם חס וחלילה נעשו שימושים בכוח, ואולי בעינויים.

דב חנין: זה תנאי לביקורת אפקטיבית.

דב חנין: החשיבות הקרדינלית של התיעוד החזותי בהבטחה של הגינות החקירה יכולה להיות מוכחת, בין היתר, מהניסיון המצטבר, למשל, בארצות-הברית.

דב חנין: בארצות-הברית נחשפו בשני העשורים האחרונים מאות מקרים של הרשעות שווא.

דב חנין: אנחנו מבינים שהמצב הזה של הרשעות שווא איננו מצב יוצא דופן, איננו מצב חריג, אלא הוא חלק מהותי מאוד ממה שקורה בבתי-המשפט, כאשר אין מספיק פיקוח על החקירה.

דב חנין: ולכן הצענו בוועדה, במסגרת הדיונים בהצעת החוק הזאת, להרחיב את חובת התיעוד החזותי, לא רק ביחס לעבירות קשות וקיצוניות שהעונש עליהן עשר שנים ומעלה, אלא להחיל את החובה הזאת של תיעוד חזותי גם על עבירות נוספות, כדי שבמקסימום עבירות יהיה פיקוח מקסימלי על החקירה, וכדי שבמקסימום חקירות יהיה לבתי-המשפט הכלי האפקטיבי הזה שמושג על-ידי התיעוד החזותי.

דב חנין: הממשלה עושה את ההפך: במקום להרחיב את החובה לתיעוד חזותי, היא מצמצמת את החובה לתיעוד חזותי, ובעצם מוציאה מתחום התיעוד החזותי את כל העבירות הביטחוניות.

דב חנין: אבל דווקא בעבירות ביטחוניות, מטבע העניין, יש סיכון יותר גדול להפעלה של אמצעים פסולים, ליצירת לחצים – לפעמים החקירות הביטחוניות האלה נעשות בלחץ זמן, יש גם חששות, יש גם פחדים – איך אתם תמיד אומרים, פצצה מתקתקת – ואז דווקא בגלל הסיטואציה הזאת יש יותר מוטיבציה לייצר לחצים ולהשתמש באמצעים פסולים.

דב חנין: צריך להגיד דבר נוסף: כשאנחנו מדברים על עבירות ביטחון, אנחנו מדברים על מצב שבו ממילא הזכויות של החשודים מצומצמות מאוד.

דב חנין: בעבירות ביטחון אפשר למנוע את המפגשים של החשודים עם עורכי-דין, ובטח לדחות את המפגשים האלה מאוד מאוד.

דב חנין: אפשר להורות את המעצרים לתקופות ארוכות יותר, אפשר להשהות את הבאת החשוד בפני שופט.

דב חנין: אפשר לקיים דיונים בבית-המשפט, בהארכת מעצר למשל, שלא בנוכחותו של החשוד.

דב חנין: זאת אומרת, אנחנו מדברים על מצבים שבהם ממילא הזכויות של החשודים מצומצמות יותר.

דב חנין: אנחנו אומרים שדווקא במצבים האלה צריך לאזן את הפגיעות בזכויות החשודים שקיימות מכוח דינים אחרים על-ידי זה שלפחות נבטיח שהחקירה שלהם היא הוגנת, ראויה, מפוקחת בצורה טובה ונעשית כאשר יש לה תיעוד חזותי.

דב חנין: אמר את הדברים האלה גם המשנה לנשיאת בית-המשפט העליון דאז, השופט ריבלין, בפרשת פלוני נגד מדינת ישראל.

דב חנין: הוא אמר כך: "המשמעות של מכלול ההוראות הנוגעות לשלבי החקירה הראשוניים של חשודים בעבירות ביטחון עלולה להיות איון" – איפוס – "האפשרות לקיים ביקורת אפקטיבית מינימלית על שמירת זכויותיו של העצור במסגרת הליכי המעצר והחקירה.

דב חנין: למעשה" – אומר השופט ריבלין – "הן שמות רטייה על עינו הפקוחה של בית-המשפט – זו המבקשת לפרוץ מבעד לעיניה העצומות של אלת הצדק – וכך נפגם חלק בלתי נפרד וחיוני מחוקתיותו של מעצר לצורך חקירה".

דב חנין: גם מסקנות הוועדה לסדר דין פלילי וראיות, בראשות השופטת דאז מרים נאור, כללו אמירה מפורשת שתיעוד חזותי ותמלול של חקירות הם ערובה משמעותית לחקירה נאותה.

דב חנין: עכשיו אני רוצה לשאול, אם יש פגיעה כזאת קשה בזכויות, האם יש הצדקות לפגיעה הזאת?

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שהאמת היא שגם בפני הוועדה לא הוצגו שום הצדקות לפגיעה כזאת קשה בזכויות העצירים וביכולת של מערכת המשפט לנהל משפטי צדק.

דב חנין: אומרים לנו שזה יפגע בחשאיות החקירות.

דב חנין: למה?

דב חנין: אתם הרי טוענים כל הזמן שאתם יכולים לשמור על מאגרים סגורים, ואנחנו אפילו לא מדברים פה על מאגר, אנחנו מדברים על חקירה מתועדת, על כך שהכלי הזה צריך להיות מוצג לבית-המשפט כאשר יש לעצור טענות שהחקירה לא הייתה הוגנת.

דב חנין: אז מה בדיוק הטענה, שבתי-המשפט, שהשופטים ידליפו את זה לארגוני טרור?

דב חנין: אני גם לא הצלחתי להבין מאיפה אתם מביאים את הטענה שדווקא תיעוד החקירה, הצילום של החקירה הוא זה שיעזור לארגוני הטרור.

דב חנין: הרי גם בלי תיעוד הדברים שאותו חשוד אמר נמצאים בפרוטוקול, מוגשים לבית-משפט, ואם החשוד שיתף פעולה, ממילא זה התפרסם, ואם זה הדבר שישמש את ארגוני הטרור בפעולתם, הם לא צריכים את הצילום, יש להם כל המסמכים בתיעוד של בית-המשפט שקיים ממילא.

דב חנין: אבל מעבר לדבר הזה, עמיתי חברי הכנסת, אם אתם טוענים שיש פגיעה בביטחון, למה אתם לא מציעים לנו מנגנונים אחרים, יותר מידתיים, פחותים, לא כל כך קיצוניים, שבאמצעותם אפשר להגן על צורכי הביטחון מבלי לפגוע בצורה כל כך קיצונית בזכויות של הנחשדים ובמערכת המשפט?

דב חנין: למשל, אפשר היה להתיר לבית-המשפט ולסנגור של הנאשם לעיין בתיעוד, בלי להעתיק את התיעוד הזה.

דב חנין: ואז הוא רואה את התיעוד, יכול להתרשם ממנו, ולא יכול להעתיק אותו ולא יכול להשתמש בו למטרות אחרות.

דב חנין: אפשר היה גם לסייג את הפטור באמצעות עילות שיוגדרו בחוק ויצמצמו את הפגיעה בזכויות החשודים והנאשמים – כל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, לא נעשו בהצעת החוק שהממשלה הביאה.

דב חנין: ולכן – אני מתקדם לסיכום – הצעת החוק הזאת היא לא נכונה, היא לא ראויה והיא גם בלתי חוקתית, היא פוגעת בזכויות יסוד, היא פוגעת במערכת המשפט והצדק, והיא לא נוקטת אמצעים אחרים, פחותים בחומרתם, שהיה צריך לנקוט בעניין הזה.

דב חנין: אני קורא לכם, עמיתי חברי הכנסת, לעיין גם בהתנגדויות של גורמים מקצועיים, של הסנגוריה הציבורית, של האגודה לזכויות האזרח, של הקליניקות המשפטיות לזכויות עצורים ונחשדים באוניברסיטאות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: – – לקרוא את הנימוקים שם ולהבין שאת הצעת החוק הזאת אסור לנו לאשר.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עשר דקות.

טלי פלוסקוב: שתי הסתייגויות – עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, בטרם אתייחס להצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים), ואגיד כמה הערות בנושא הזה, אני חייב – היום 12 בדצמבר, זה יום – אנחנו חיכינו ליום הזה.

אוסאמה סעדי: ואתה יודע, חבר הכנסת איימן עודה – אתה יודע מה יש היום, 12 בדצמבר?

איימן עודה: – – – סעדיה – – –

אוסאמה סעדי: סעדיה.

אוסאמה סעדי: אמרת לי סעדי, לכן אני אומר לך.

אוסאמה סעדי: איימן עודה, וחברי, היום משתחרר ממעצר מינהלי האסיר ששבת רעב במשך יותר מ-60 יום, ואנחנו ליווינו את המאבק שלו, כל המגזר הערבי והכוחות הדמוקרטיים היהודיים.

איימן עודה: – – –

אוסאמה סעדי: האסיר שובת הרעב בילאל קאיד.

אוסאמה סעדי: בילאל קאיד, אתם זוכרים שאנחנו העלינו את הנושא שלו פה מעל דוכן הכנסת; הוא ריצה מאסר של 14 שנים וחצי, חבר הכנסת אבו עראר – 14 שנים וחצי, אתה זוכר את המקרה.

טלב אבו עראר: כן.

אוסאמה סעדי: ואז, ביום השחרור, נתנו לו את צו השחרור ביד ימין, אבל מה, נתנו לו צו מעצר מינהלי לשישה חודשים ביד שמאל.

אוסאמה סעדי: ואז הוא פתח בשביתת רעב.

אוסאמה סעדי: אני – אדוני השר, אתה זוכר שאני הלכתי וביקרתי אותו בבית-חולים באשקלון, ואז אני אמרתי לך שאנחנו נעבוד על העניין הזה, כדי שבאמת הוא יפסיק את שביתת הרעב שלו, ואנחנו נבטיח את השחרור שלו.

אוסאמה סעדי: ואז, באמת, אחרי עתירה לבית-המשפט העליון, אנחנו, עם עורכי-הדין שלו, הגענו להסכמה שלפיה הוא ישוחרר ב-12 בדצמבר, ולכן היום הוא השתחרר ממעצר מינהלי, ועכשיו הוא נמצא בחיק משפחתו בכפרו עסירה-א-שמאליה, ואני מכאן שולח לו ואומר לו (אומר דברים בערבית, להלן תרגומם: מזל טוב על השחרור, יא בילאל.

אוסאמה סעדי: נוסף על כך, לפני כמה ימים שוחררו עוד שני אסירים, עבדאללה אבו מערוף, מוחמד ומחמוד אל-בלבול, ממחנה הפליטים דהיישה,) – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

אוסאמה סעדי: – – שגם הם היו במעצר מינהלי ושבתו שביתת רעב, והם השתחררו לפני כמה ימים, ואנחנו הלכנו וקיבלנו אותם ובירכנו אותם על השחרור מהמעצר המינהלי.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך, אדוני השר, שיש היום שני אסירים מינהליים שהם שובתי רעב, הם בסכנת חיים: אחמד אבו פארה ואנס שדיד.

אוסאמה סעדי: אנחנו ביקרנו אותם, אני וחברי אחמד טיבי ביקרנו אותם בבית-החולים "אסף הרופא", והם כבר הגיעו ליום ה-78 לשביתת הרעב שלהם, ובאמת יש סכנת חיים.

אוסאמה סעדי: זה אומר שאנחנו נגד המעצרים המינהליים באופן עקרוני, אמרנו את זה ואנחנו חוזרים על זה, ולא משנה אם זה ערבים או יהודים; אם יש עבירה על החוק, אם יש מישהו שעבר על החוק, אדוני השר, שרשויות הביטחון יתכבדו ויגישו כתבי אישום, ולא יסתפקו בדרך הקלה, שזה מעצרים מינהליים.

אוסאמה סעדי: זה מביא אותי, אדוני השר, להצעת החוק שבפנינו, והיא הצעת חוק שלמעשה ממשיכה לתת יתרונות והקלות לגורמי הביטחון ופוגעת בזכויות בסיסיות.

אוסאמה סעדי: הפטור הזה שניתן למשטרה ופוטר אותה מתיעוד חזותי או קולי של החקירות של חשודים בעבירות ביטחון, הוא כזה גורף, אין לו סייגים, אין לו מגבלות, ולכן כמובן עולות הרבה טענות נגד הפטור הזה, ועולות טענות על חקירות באמצעים פסולים; עולות טענות על חקירות בעינויים וגביית הודאות בכוח; עולות טענות ומתנהלים משפטים, משפטי זוטא רבים, כי אין תיעוד לחקירות שמבוצעות על-ידי המשטרה.

אוסאמה סעדי: אבל אני אמרתי, ואני חוזר ואומר פה: הבעיה שלי עם החוק הזה היא לא רק שהוא נותן פטור לשוטרים; אנחנו יודעים שבעבירות ביטחון החקירות ברוב המקרים מתנהלות על-ידי חוקרי שב"כ, ואז, ממילא החוק שהיה קיים, כהוראת שעה, לא התייחס, גברתי היושבת-ראש, לחקירות שב"כ.

אוסאמה סעדי: וכמו שאנחנו יודעים – ואני הייתי עורך-דין, וגם התעסקתי בעבירות האלה ובתחום הזה – ברוב המקרים שהגיע הנחקר לחוקר המשטרה, הוא כבר היה בשל – הוא כבר נתן את הגרסה שלו בפני חוקר השב"כ, הוא כבר מסר את כל הדברים לחוקר השב"כ, חוקר השב"כ כתב ורשם את כל הדברים האלה, הוא העביר את כל המידע הזה לחוקר המשטרה, ואז חוקר המשטרה, למעשה תפקידו הוא פורמלי, אך ורק לגבות את ההודאה – בעי"ן או באל"ף, חבר הכנסת זוהיר בהלול – –

זוהיר בהלול: הודאה.

אוסאמה סעדי: – – ברוב המקרים זה הודאה – באל"ף – ואז הוא רק רושם את זה.

אוסאמה סעדי: ולכן אני אומר, למה את השלב הזה אפילו אתם רוצים לפטור מתיעוד חזותי או קולי – של ההודאה או ההודעה של הנחקר בפני איש משטרה?

אוסאמה סעדי: אני לא מדבר על זה שצריך לחקור ולתעד את החקירות בשב"כ, כי רוב הטענות מתייחסות לשלב של החקירה בשב"כ.

אוסאמה סעדי: חברי דב חנין התייחס לדוח ועדת נאור, נשיאת בית-המשפט העליון כיום, ואז, בשנת 2012, היא מסרה דוח לשר המשפטים דאז יעקב נאמן, והיא כתבה כך: "רוב חברי הוועדה סברו שאין מקום לעת הזו להמליץ על קביעת נוכחות עורך-דין בחקירה בחוק, בין היתר משום שתיעוד חזותי ותמלול של חקירות הם ערובה סבירה לחקירה נאותה.

אוסאמה סעדי: הוועדה סבורה שישנה חשיבות רבה לתיעוד חזותי ולתמלול של חקירות לחקר האמת, ועל כן המלצת הוועדה היא שלא לפגוע בהוראות הקיימות בדבר תיעוד חקירות בחוק חקירת חשודים.

אוסאמה סעדי: הוועדה ממליצה להרחיב את תיעוד החקירות בעתיד ככל שיתאפשר תקציב בשביל זה".

אוסאמה סעדי: זאת אומרת, ישבו כמה ועדות, הראשונה, ועדת טירקל; אחרי זה ועדת נאור, והן אמרו שלא רק – כדי להבטיח ביצור והגנה על זכויותיהם של נחקרים, להגנה על כבודם ולהבטחת קיומו של הליך הוגן, להבטחת הגינות בחקירה, וכדי למנוע הרשעות שווא – אני כאן מזהיר שאי-תיעוד חקירות יכול להביא – אפילו מקרה אחד של הרשעת שווא, זה לא שווה את כל מה שאמר חברי ניסן סלומינסקי בדבר לימוד שיטות החקירה אם אנחנו נתעד את זה.

אוסאמה סעדי: אז דרך אחת שהצענו בוועדת החוקה – אמרנו שאם באמת הארגונים מחכים לתיעוד של ההקלטות האלה כדי לחשוף את דרכי הפעולה של חוקרי השב"כ, אפשר להגיש את התיעוד הזה ואת ההקלטות האלה לעיונו של בית-המשפט בלבד, ולא לפרסם את זה ברבים.

אוסאמה סעדי: ולכן, גברתי היושבת-ראש, לסיכום, אני חושב שמוטב שהצעה כזאת – לא להפוך את זה להוראת קבע.

אוסאמה סעדי: אם הממשלה והכנסת חיו עם זה מאז שנת 2002 כהוראת שעה, אני לא מבין למה אצה הדרך לממשלה, אדוני השר, להפוך את זה להוראת קבע – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אוסאמה סעדי: – – ועל-ידי כך לפגוע פגיעה קשה בזכויות בסיסיות.

אוסאמה סעדי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, ונמשיך.

טלי פלוסקוב: גם לך, אדוני, יש עשר דקות להגיש הסתייגויות לשני סעיפים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, חברי אוסאמה סעדי, תודה רבה על דברי הטעם, ולפניך – דב חנין.

איימן עודה: טוב, ומי הבא בתור?

איימן עודה: זה יושב-ראש הקואליציה, ביטן.

איימן עודה: וכמו שנאמר, הקול קול יעקב, והידיים ידי עשיו.

איימן עודה: כך, נכון?

איימן עודה: אז – זו רוחו של המפקד, שעושה את הכול בשביל לעשות דה-לגיטימציה לאוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: עדיף שלא יבואו להצבעה.

איימן עודה: אבל למה?

איימן עודה: זו לא רק גזענות, זו אסטרטגיה פוליטית.

איימן עודה: חבר הכנסת זוהיר בהלול, חבר שלי, אבו עאדל, אתה זוכר, בשנות ה-90 היו שלושה אירועים מכוננים עבור ראש הממשלה בנימין נתניהו.

איימן עודה: אחד, אנחנו הערבים מנענו ממנו להיות ראש ממשלה – בתקופת ממשלת רבין.

איימן עודה: כי לרבין לא היה רוב, והוא נשען עלינו; אז מנענו מביבי להיות ראש ממשלה.

איימן עודה: אז – בן-אדם שכל יום קם בבוקר, מסתכל על המראה ואומר: מראה מראה שעל הקיר, מבחינתו, הדבר החשוב ביותר הוא להיות ראש ממשלה.

איימן עודה: אנחנו, הערבים, פשוטי העם, מנענו ממנו להיות ראש ממשלה.

איימן עודה: בשנת 1996 הוא גבר על פרס רק ב-30,000 קולות.

איימן עודה: אז – אנחנו הערבים יכולים להחליט מי יהיה ראש הממשלה.

איימן עודה: אז זה עוד אירוע מכונן.

איימן עודה: בשנת 1999 הוא קיבל 43%.

איימן עודה: כלומר, אנחנו הצלחנו להדיח אותו.

איימן עודה: אז מבחינתו הערבים הם איום, אבל לא איום עבור כולם, איום עבור ראש הממשלה אישית.

איימן עודה: לכן הוא מעלה את אחוז החסימה.

איימן עודה: לכן הוא אומר ביום הבחירות שהערבים נוהרים לקלפיות, לכן הוא מסתכל עלינו פה בכנסת ואומר שאנחנו מניפים דגלי "דאעש".

איימן עודה: לכן חוק ההדחה, לכן נאום דיזנגוף – הערבים גיס חמישי, הערבים פורעי חוק, בונים ללא היתר, נשק בלתי חוקי.

איימן עודה: לכן הוא מחרים אותנו בשבוע הראשון של המושב הזה.

איימן עודה: לכן כאשר יש שרפות, הוא מצית את השנאה נגד אוכלוסייה שלמה.

איימן עודה: ועם רוחו של המפקד ממשיך ביטן ואומר שהוא מעדיף שהערבים לא יגיעו לקלפי בכלל.

איימן עודה: כי פשוט מאוד הם רוצים להוציא אותנו ממעגל הלגיטימציה, או מעגל ההשפעה.

איימן עודה: אבל, חברי, אבו עאדל, זוהיר, אני חושב שלא צריך לפנות פה אל הימין.

איימן עודה: הימין – אנחנו יודעים מה האינטרס שלהם.

איימן עודה: אנחנו צריכים לפנות לאנשים שנמצאים פה.

איימן עודה: אם הם לא יבינו ולא יפנימו עמוק-עמוק שאם האוכלוסייה הערבית לא תהיה לגיטימית בפוליטיקה, הם אלה שלא יחזרו לשלטון.

איימן עודה: לכן, כאשר חברתי עאידה תומא מביאה את הצעת החוק על קורבנות הטבח בכפר-קאסם, ופה מצביעים נגדה, זו לא רק פגיעה ערכית, זו גם פגיעה טקטית.

איימן עודה: אם מסיתים נגדנו משם, ופה לא יוצאים חוצץ נגד, אז הם גם פוגעים בעצמם.

איימן עודה: אני חושב שזו המשוואה הכי חשובה לשנה הבאה – אם האוכלוסייה הערבית, שהיא 20% מכלל האוכלוסייה, היא אוכלוסייה לגיטימית, או לא.

איימן עודה: מבחינתי, זה הדבר הכי חשוב בשנה הבאה.

איימן עודה: אם אנחנו, ה-20%, נהיה לגיטימיים בפוליטיקה, הימין יצטרך לשכנע יותר מ-65% מהיהודים במדינה.

איימן עודה: אם אנחנו מחוץ למעגל הלגיטימי, הם יכולים להסתפק רק ב-51% מהיהודים, כי אנחנו מחוץ למשחק; אז מספיק לשכנע 51% מהיהודים, והם יהיו בראשות הממשלה.

איימן עודה: לכן, את הדבר הזה צריכים להבין בעיקר המחנה הציוני, עם כולנו ועם יש עתיד, ואני בטוח שמרצ מבינים ומפנימים, בעיקר ערכית הם מבינים את זה, אבל גם טקטית מבינים את זה.

איימן עודה: אני התבקשתי לדבר עד הסוף, עשר דקות שלמות, כי אנחנו, חשוב גם לנו להעביר זמן.

איימן עודה: אז אני רוצה לדבר פה על נושא יחסי הערבים והיהודים.

איימן עודה: אין בהרבה מקומות רוב שמתעקש להיות עם מנטליות של מיעוט כמו היהודים במדינה.

איימן עודה: מה זאת אומרת מנטליות של מיעוט?

איימן עודה: זה לא רק בשביל העבר – עבר של מיעוט ומנטליות של מיעוט – ולא רק חלק מהמזרח, שרובו ערבים.

איימן עודה: אני מסתכל, למשל, איך הם מנסים לקדם חוקים לאומיים – חוק הלאום, למשל.

איימן עודה: אני נכנס לגוגל – אבו אל-אמיר, אני כותב בגוגל "זכויות קיבוציות לרוב" – לא למיעוט, לרוב.

איימן עודה: גוגל משתגע.

איימן עודה: אחרי שהוא מתעשת, הוא מוציא לי באייטם הראשון זכויות קיבוציות למיעוט, לא לרוב.

איימן עודה: כי אין דבר כזה זכויות קיבוציות לרוב.

איימן עודה: יש למיעוטים.

איימן עודה: כי הרוב מקבל את הזכויות הקיבוציות שלו ביום המכונן – העצמאות, היום הראשון, במגילת העצמאות.

איימן עודה: אחרי זה, דמוקרטיה זה בין היתר זכויות של מיעוט – קיבוציות, לאומיות, של מיעוט.

איימן עודה: רק במדינת ישראל הרוב מקדם זכויות קולקטיביות של רוב.

איימן עודה: אבל גם אני מרגיש שיש רוב – באיזה מקום יש חזקים שבאיזה מקום מרגישים חלשים, וגם מאוימים, וגם מפחדים.

איימן עודה: אני מסתכל על חברי הכנסת מהימין, איך הם מתלהמים, מזיעים, יורדים מהבמה, באים, אומרים להם: כל הכבוד.

איימן עודה: ואני שואל: הם רוב?

איימן עודה: הם חזקים?

איימן עודה: למה הם מתנהלים בצורה הזאת?

איימן עודה: אבל כנראה במצבנו יש עוד כמה דברים שהם ייחודיים לסכסוך הזה.

איימן עודה: למשל, שהארץ היא ארץ קודש.

איימן עודה: את זה אתה לא תשמע, לא באוסטרליה, לא בקנדה, לא בארצות-הברית, לא בדרום-טירול באיטליה.

איימן עודה: לכל אבן יש משמעות דתית, לכן זה עוד מקשה על הסכסוך.

איימן עודה: אני מבין את הדבר הזה.

איימן עודה: אבל יש עוד דברים שגם הם מעניינים בסכסוך שלנו: 1.

איימן עודה: אני חושב ששני העמים הם עמים גאים.

איימן עודה: היהודים – עם הספר, עם הנביאים, פרסי נובל, גם פרויד, גם מרקס, גם קפקא, גם שפינוזה, גם איינשטיין.

איימן עודה: והערבים?

איימן עודה: הערבים שלטו בעולם במשך 700 שנים.

איימן עודה: לא שלטו כאנשים פרימיטיביים שהשתלטו; היו אבות התרבות, הציוויליזציה, המדע, והעבירו את המדע לאירופה.

איימן עודה: עם כל כך גאה, הוא לא יכול לקבל השפלה.

איימן עודה: אבל יש עוד דבר מעניין: לא חשוב מה נכון מבחינה היסטורית לגבי מי יליד, מי לא יליד.

איימן עודה: אם היהודים הם אותם יהודים שהיו לפני 2,000 שנה, האם במשך כל ההיסטוריה הייתה תחושה של לאום, או שהלאום הוא תוצר של 300 השנים האחרונות?

איימן עודה: זה פחות חשוב.

איימן עודה: זה חשוב לאקדמאים, אבל מרגישים כך.

איימן עודה: והערבים, האמת, לא כל כך חשוב אם הם צאצאי הכנענים, או שבאו עם הח'ליף עומר אבן אל-ח'טאב, או שחלק מהם אפילו בא לפני 400 שנה.

איימן עודה: זה פחות חשוב.

איימן עודה: העיקר שיש פה שני עמים, אבל עם תחושה של ילידים, של בני המקום.

איימן עודה: ויש פסיכולוגיה שלמה של עמים ילידים.

איימן עודה: זה לא המהגר.

איימן עודה: זה לא טורקים שנמצאים בגרמניה, רוצים לשפר את מצבם הכלכלי.

איימן עודה: אלה אנשים שחשוב להם גם הסמל, גם הדגל, גם איך מעצבים את הטוב הכללי; את הכול.

איימן עודה: גם לכן זה לא קל.

איימן עודה: לכן, אין ספק שהסכסוך הוא מורכב.

איימן עודה: אכן מורכב.

איימן עודה: אבל מי שמאמין בכוחו של הבן-אדם, מי שמאמין שאפשר להגיע לאינטרס האמיתי, העמוק, של בני העמים, של בני שני העמים, הוא אכן יכול להגיע לעמק השווה, לאינטרסים הלאומיים וגם האזרחיים של בני שני העמים.

איימן עודה: ואני מתבונן בחודש האחרון באמירתו של ג'ונסון, שהפטריוטיזם הוא מפלטו האחרון של הנבל.

איימן עודה: אני מסתכל על מאבק על עשרה בתים בעמונה, ובמקום אחר אמור להתנהל דיון על יותר מ-360 מיליארד שקלים תקציב המדינה.

איימן עודה: אף אחד לא מדבר על תקציב המדינה.

איימן עודה: מדברים על עשרת הבתים של עמונה.

איימן עודה: זה בדיוק הפטריוטיזם שהוא מפלטו האחרון של הנבל.

איימן עודה: במקום לדבר על הדברים העיקריים, החשובים, על חיי היום-יום של האנשים, מדברים על עשרה בתים של אנשים שנישלו, שגזלו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איימן עודה: – – אדמות פרטיות של פלסטינים.

איימן עודה: אני הצלחתי להעביר את עשר הדקות ולמשוך את הזמן, אז – תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: עמדת במשימה בהצלחה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

טלי פלוסקוב: גם לך יש אותה משימה?

מסעוד גנאים: יש לי? לא.

מסעוד גנאים: עד עשר דקות כן, אבל אני לא יודע – –

טלי פלוסקוב: טוב, אדוני.

מסעוד גנאים: – – כל אחד והכושר שלו.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

טלי פלוסקוב: לרשותך עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הנדונה פה, במליאת הכנסת, להצבעה, היא כמו בן-אדם שרוצה לסגור את הווילונות של החלון, על החלון שלו.

מסעוד גנאים: מי שרוצה לסגור את הווילונות כדי שלא יראו מה הוא עושה בחדר, אז הוא מסתיר משהו.

מסעוד גנאים: הוא עושה – וגם זו החרגה.

מסעוד גנאים: הכוונה של הוראת השעה היא לתעד את החקירה, אם חזותית ואם קולית.

מסעוד גנאים: משתמשים בזה גם בבתי-המשפט ומול השופטים.

מסעוד גנאים: אבל בעניין חקירות ביטחוניות, או חקירה על רקע עבירה ביטחונית, הבקשה הזאת תמוהה.

מסעוד גנאים: טבעי שהיא מעלה את החשדות ואת השאלות לאור העבר, הניסיונות של העבר והמאורעות של העבר.

מסעוד גנאים: תאמינו לי, אני עדיין ככה מחזיר בזיכרון שלי את מה שהביאו על המסך לפני שלוש-ארבע-חמש שנים – אני כבר לא זוכר – את החקירה של האסיר, השיח' הלבנוני עבד אל-כרים עובייד.

מסעוד גנאים: בזמנו, החוקר – שמו היה קפטן ג'ורג' – ולא יודע איך הדליפו את הקלטת.

מסעוד גנאים: מה שהיה שם זה מצמרר.

מסעוד גנאים: זה מפחיד.

מסעוד גנאים: מפחיד מה שעשה החוקר לבן-אדם הזה.

מסעוד גנאים: הייתה שם רמיסה של הכבוד שלו, השפלה, חוץ מהביטויים, שלא רוצים להזכיר – בטח – או להיזכר בהם.

מסעוד גנאים: אז אם המדינה היום מבקשת שחקירה בעבירת ביטחון – רוצים להחריג מחובת התיעוד החזותי והקולי – אז אומרים לחוקרים: יש לך יד חופשית, תעשה מה שאתה רוצה כדי לגבות מהנחקר מה שאנחנו רוצים.

מסעוד גנאים: בסוף כל נחקר הוא חשוד ובסוף לכל חשוד יש זכויות.

מסעוד גנאים: יש לו זכויות אדם – לא לרמוס את כבודו, לא להשפיל אותו, לא לענות אותו, לא לגבות ממנו בכוח מה שהחוקר רוצה.

מסעוד גנאים: כי מה שקורה הוא שהחוקרים מבצעים את המשימה שרוצה השב"כ או כל גורם אחר: הנחקר הזה, אנחנו רוצים להוציא ממנו את האינפורמציה או את העדות הזו.

מסעוד גנאים: בהיסטוריה של מדינת ישראל היו הרבה מקרים של בני-אדם חפים מפשע שבגלל העינוי, בגלל ההתנכלות, בגלל צורת החקירה האכזרית, הודו במעשים.

מסעוד גנאים: האם זה מה שאתם רוצים?

מסעוד גנאים: האם זה הצדק?

מסעוד גנאים: בסוף כולנו רוצים את הצדק.

מסעוד גנאים: בסוף כולנו רוצים את האמת.

מסעוד גנאים: אבל איך לגבות אותה?

מסעוד גנאים: איך להשיג אותה?

מסעוד גנאים: איך להוציא אותה?

מסעוד גנאים: – יש דרכים.

מסעוד גנאים: אז הבקשה הזו, כפי שהזכרתי, גברתי היושבת-ראש, היא תמוהה ומעלה הרבה שאלות.

מסעוד גנאים: החקירה צריכה להיות חקירה הגונה ונכונה ובלי לעבור על זכויות אדם בסיסיות.

מסעוד גנאים: לבוא היום ולהגיד שאני לא רוצה שהחלון שלי יהיה פתוח כדי שיראו מה אני עושה בתוך הבית או החדר; גם אם החלון הוא מזכוכית, אני לא רוצה שיראו מה אני עושה שם, ואני רוצה לסגור את הווילונות; תסלחו לנו, להחריג אותנו, אנחנו, בעלי החקירות הביטחוניות, לסגור את הווילונות כדי שנעשה מה שאנחנו רוצים – זה לא שלטון חוק, זו לא שמירה על כבודו של אדם ולא על זכויות אדם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר היום על ההתבטאויות של יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן.

מסעוד גנאים: התבטאויות אלה, אדוני היושב-ראש, חשפו לא רק את העמדה הפרטית האישית שלו – אולי הוא רוצה קצת פופוליזם.

מסעוד גנאים: הוא כל חודש, שבוע, שבועיים, שלושה שבועות, יוצא במשהו, פעם על רבין, שזה לא רצח פוליטי, פעם אני יודע מה, והיום – על ערבים.

מסעוד גנאים: כל תקופה מסוימת הוא מעורר איזו סערה, אולי כדי לשרת – לא אולי – כדי לשרת את האינטרס הפוליטי שלו, פריימריז, מתפקדים, בחירות.

מסעוד גנאים: זה אופנתי וזה הולך וזה משתלם.

מסעוד גנאים: בימין זה משתלם.

מסעוד גנאים: כאשר אתה תוקף ערבים, יורד על ערבים, דופק את הערבים, זה משתלם, זה הרבה קולות, זה הרבה תמיכה.

מסעוד גנאים: נו, בעל השיטה הראשון, ראש הממשלה בנימין נתניהו, הוא הרוויח בחירות על חשבון הסתה נגד הערבים.

מסעוד גנאים: נהירתם לקלפיות – הלוואי שהיו נוהרים, הלוואי שהייתה נהירתם הרבה יותר מסיבית וגדולה כדי שנהיה בכנסת לא 13 חברי כנסת אלא 15 ו-20.

מסעוד גנאים: אני מקווה שאמירתו של דוד ביטן לפני יומיים תעורר את אלה בחברה הערבית שעדיין חושבים שלא צריך להצביע בבחירות לכנסת.

מסעוד גנאים: אני מקווה שזו תעורר אותם ותגרום להם לנהור לקלפיות ולבחור ברשימה המשותפת ובחברי הכנסת הערבים.

מסעוד גנאים: ביטן, בצורה – לא בצורה, זה מה שמאפיין את הימין הלאומי בישראל, העליונות, האדנותיות – הוא גם רוצה להגיד לערבים במי לבחור: אל תבחרו ברעים, המשותפת רעים, ערבי רע.

מסעוד גנאים: תבחרו בערבי טוב, ערבי טוב הוא זה שמשלים עם האג'נדה של נתניהו.

מסעוד גנאים: ונתניהו כבר כמה פעמים אמר: רוצים פלוני ואלמוני – אה, זה ערבי טוב.

מסעוד גנאים: הוא כמו מורה, נותן לנו ציונים: אתה עברת, אתה נכשלת.

מסעוד גנאים: אדון נתניהו-ביטן, אנחנו לא ערבי כבקשתך.

מסעוד גנאים: אנחנו לא נלך לפי התנאים והקריטריונים שלך למי זה ערבי, מי לא ערבי; מי משקף ומי מייצג את האינטרסים של הערבים ומי לא.

מסעוד גנאים: החברה הערבית, האזרחים הערבים, יש להם כל הכוח ואת התודעה לבחור במי שמסמלים ומייצגים את האינטרסים שלהם.

מסעוד גנאים: והם, נכון, יותר מ-90% בחרו ברשימה המשותפת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, זה דבר מסוכן מאוד.

מסעוד גנאים: מסוכן מאוד שהתרבות הפוליטית בישראל – האקלים הפוליטי בישראל הפך עוין לערבים; או שאתה תהיה ערבי לפי מה שאני רוצה – ככה אומרים ביטן ונתניהו וכל הימין הלאומי בישראל – או שאתה, אין לך לגיטימציה אפילו להשתתף בבחירות.

מסעוד גנאים: אמירה כמו אמירתו של ביטן במדינה דמוקרטית נורמלית הייתה ראויה לכל גינוי, מכל הקשת הפוליטית.

מסעוד גנאים: מי גינה את אמירתו של ביטן?

מסעוד גנאים: מכל הקואליציה יש רק קול אחד ששמענו, של השרה גילה גמליאל – ובני בגין.

מסעוד גנאים: השאר שתקו, כי הם מסכימים אתו.

מסעוד גנאים: ערבים, אם אתם רוצים ללכת לבחירות, תבחרו במי שאנחנו רוצים.

מסעוד גנאים: אם לא, תישארו בבית.

מסעוד גנאים: כאילו הבחירה זו לא זכות, כאילו זה חסד – שלהם, הם נותנים אותו מתי שהם רוצים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שמשנת 1948 היינו ערבים טובים?

מסעוד גנאים: תבדוק את כל תוצאות הבחירות.

יחיאל חיליק בר: האמת, עד 1997 הייתם בסדר.

מסעוד גנאים: אני יודע, גם אתה חושב כמוהו.

מסעוד גנאים: גם אתה חושב כמוהו.

מסעוד גנאים: כי בחרו במפלגה שלך.

מסעוד גנאים: עד שנות ה-70, 80 אולי, אני לא זוכר בדיוק, הם בחרו במערך, בעבודה, במפא"י.

יחיאל חיליק בר: נו, מה רע?

מסעוד גנאים: מה רע?

מסעוד גנאים: בסדר, מה הייתה התוצאה?

מסעוד גנאים: כל הפקעות האדמות היו בתקופה ההיא.

מסעוד גנאים: כל האפליה הייתה בתקופה ההיא.

מסעוד גנאים: מה נתתם?

מסעוד גנאים: שרנו בכל חגי העצמאות של ישראל, כל שנה – כל שנה היו חגיגות.

מסעוד גנאים: אני זוכר את עצמי, בטח המבוגרים יותר ממני יש להם ניסיון עשיר יותר ממני, אבל אני זוכר בבית-הספר, כאשר שמו את התמונות, ואוי לך אם לא זכרת, זה זלמן שזר, נשיא המדינה, זאת גולדה מאיר, ראשת הממשלה, או יצחק רבין, בזמננו, ראש הממשלה, אפילו את הרמטכ"ל מוטה גור או אחר, לא יודע, לא זוכר – היינו ערבים טובים, אבל המצב שלנו היה רע מאוד.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות, אדוני, לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לכאורה, דבריו של חבר הכנסת ביטן מתייחסים או מיוחסים לשלטון הימין, הליכוד, והאינטרסים הפוליטיים הקוניונקטורליים של מחנה פוליטי מסוים ושל מפלגה מסוימת, שזאת מפלגת הליכוד.

ג'מאל זחאלקה: זה נכון, אבל השאלה של ההשתתפות בבחירות היא עתיקת יומין, ויש מאמר משנת 1942, בעקבות הקונגרס הציוני במלון "בילטמור" בניו-יורק, שבו הוחלט על הקמת מדינה יהודית, או, בלשון אותם ימים, Commonwealth יהודי, ככה אמרו, בארץ-ישראל, ואז האינטלקטואלית היהודייה חנה ארנדט כתבה מאמר ושאלה את השאלה הבאה: כיצד אתם רוצים להקים מדינה יהודית ודמוקרטית?

יחיאל חיליק בר: נא לשמור על השקט שם.

יחיאל חיליק בר: אלעזר שטרן, באמת, אי-אפשר לשמוע אפילו מפה – לדבר, אבל בשקט.

ג'מאל זחאלקה: חנה ארנדט כתבה – כיצד אפשר לרבע את המעגל, כיצד אפשר שתהיה מדינה יהודית ודמוקרטית כאשר רוב התושבים הם ערבים?

ג'מאל זחאלקה: איך אתם הולכים לעשות זאת?

ג'מאל זחאלקה: ואז היא אמרה, אתם תעשו זאת רק אם הערבים יסכימו להיות אזרחים דרגה שנייה ולא ישתתפו בבחירות; אז תהיינה בחירות, יהיה רוב יהודי, ותהיה מדינה יהודית, כאשר הערבים יהיו משוללים זכות הצבעה.

ג'מאל זחאלקה: לחלופין, היא אמרה, זה אפשרי אם יגורשו תושבי הארץ הערבים ממנה, ואז אפשר גם ליצור רוב יהודי, ותהיה מדינה יהודית לתפארת, כאשר תהיה הצבעה, מבחינת ההליך הפורמלי של ההצבעה, רוב ומיעוט, כביכול דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו נדרשים שוב ושוב לאותה שאלה, לאותה בעיה, שמדינת ישראל צריכה להחליט אחת ולתמיד אם היא מדינה יהודית או מדינה דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שנכשלתם – נכשלתם כישלון חרוץ בלעשות את שני הדברים; או שתהיה מדינה דמוקרטית, או מדינה יהודית לא דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: או מדינה דמוקרטית לא יהודית, לא ציונית, או מדינה יהודית – ולא דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להחזיק מקל כל כך ארוך בשני קצותיו, אתה צריך להיות להטוטן.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו כל הזמן בלהטוטים האלה, פעם ביטן מתבטא ככה, פעם ראש הממשלה מתבטא בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שחוזרים כאן לחטא הקדמון משנת 1948.

ג'מאל זחאלקה: הפתרון שניתן אז היה פתרון של טרנספר, כדי ליצור כאן רוב יהודי ולהקים מדינה יהודית ודמוקרטיה ישראלית על חורבות העם הפלסטיני.

ענת ברקו: הייתה מלחמה, לא אנחנו התחלנו בה.

ג'מאל זחאלקה: העובדה היא – העובדה היא, גברתי – תתווכחי עם עובדות, יש לך בעיה.

ענת ברקו: אבל לא אנחנו התחלנו, הייתה מלחמה.

ענת ברקו: תגיד: הייתה מלחמה.

ג'מאל זחאלקה: העובדה, עובדה, עובדה – תסכימי שהיה טרנספר ב-1948, ונוצר רוב יהודי בצורה מלאכותית.

ענת ברקו: תסכים שהייתה מלחמה – אנחנו קיבלנו את החלטת החלוקה; אנחנו קיבלנו אותה, מישהו אחר לא קיבל אותה.

ג'מאל זחאלקה: לא קיבלתם.

ג'מאל זחאלקה: לא לא, זה לא נכון, את לא צודקת.

ג'מאל זחאלקה: את רוצה, אני אתווכח אתך אחר כך.

ענת ברקו: אני מכירה את ההיסטוריה, וגם אתה.

ג'מאל זחאלקה: אז תשבי ותלמדי פרק ב' – דמוקרטיה אמיתית מהי.

ענת ברקו: אני אלמד, ובטח שלא תטיף כאן על דמוקרטיה כשאתה עומד כאן על הדוכן.

ג'מאל זחאלקה: זו דמוקרטיה מזויפת, מעוותת.

ענת ברקו: היא מזויפת?

ענת ברקו: אתה על הדוכן.

יחיאל חיליק בר: תודה, תודה.

ג'מאל זחאלקה: יש הבדל בין דמוקרטיה, ועקרונות דמוקרטיה, ובין המונח האחר שנקרא דמוקרטיה ישראלית, שהוא שונה מדמוקרטיה אמיתית.

ג'מאל זחאלקה: זה לא אותו הדבר, אין זהות – אין זהות בין שני הדברים.

יובל שטייניץ: באמת קשה לראות במדינות ערב דמוקרטיה – – –

ג'מאל זחאלקה: רוב מדינות ערב הן לא דמוקרטיות, אבל אני דמוקרט.

יובל שטייניץ: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני דמוקרט.

ג'מאל זחאלקה: אני נבדל ממך, אני יותר דמוקרט ממך.

ג'מאל זחאלקה: עם כל הכבוד לשר שטייניץ, אני אדם מאוד דמוקרט, והומניסט יותר מכל החברים כאן.

ענת ברקו: זו ממש דמוקרטיה, מה שאתה עושה.

שרן השכל: בזכות מדינת ישראל אתה יכול להיות דמוקרט.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לשלול מאנשים את זכויות האדם הבסיסיות שלהם ולהשתין עליהם מלמעלה בשם הדמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: מספיק, יש גבול לחוצפה.

ענת ברקו: חס וחלילה.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להפקיע את האדמה שלי, לגרש את העם שלי, להרוג, להרוס ולהשתין עלי מלמעלה, בשם – – –

ענת ברקו: אפילו את הבית הלא-חוקי שלך לא הורסים כאן.

ענת ברקו: אפילו את הבית הלא-חוקי שלך לא הורסים כאן, מה אתה רוצה?

ענת ברקו: רק תלונות.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת השכל, לפני – – –

ענת ברקו: הבית הלא-חוקי שלו לא נהרס, אני לא מבינה.

יחיאל חיליק בר: תעלי לדבר ותגידי.

ג'מאל זחאלקה: דבריו של חבר הכנסת ביטן נטועים עמוק באותו מתח בלתי ניתן לגישור בין מדינה יהודית ומדינה דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: זה מתח בלתי ניתן לגישור; כל האקרובטיקה, אם זה של אהרן ברק, ואם זה של פרידמן, ואם זה של נתניהו, ואם זה של אולמרט, ואם זה – מי שאתם רוצים, אי-אפשר, אי-אפשר, זה – איך אומרים – עבודה בעיניים.

ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים להחליט, אתם רוצים מדינה יהודית – תגידו: מדינה יהודית לא דמוקרטית; נתמודד עם זה.

ג'מאל זחאלקה: אתם רוצים מדינה דמוקרטית לא יהודית – אנחנו נשלב זרועות ונבנה דמוקרטיה ליהודים וערבים.

ג'מאל זחאלקה: זה אפשרי, וזה טוב לילדים שלנו ולילדים שלכם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים חיים בצוותא, חיים משותפים בשוויון מלא בין בני-אדם.

ענת ברקו: זה מה שיש כאן.

ענת ברקו: זה מה שיש כאן.

ג'מאל זחאלקה: לא, על-פי העיקרון של האדם השווה, לא האדם ההייררכי – התפיסה המודרנית, של משטר מודרני, של משטר דמוקרטי מודרני, מושתתת על העיקרון של האדם השווה, ולא האדם ההייררכי, מי שהוא שווה יותר מהשני.

ענת ברקו: אתה מדבר כאדם הייררכי או שאתה מדבר – – –

ג'מאל זחאלקה: זו התפיסה של ימי הביניים.

ג'מאל זחאלקה: זו התפיסה של העדפת קבוצת אוכלוסייה על קבוצה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: יש לזה שם בעברית ובאנגלית ובכל שפות העולם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים דמוקרטיה אמיתית, שמושתתת על פרטים שווים, פרטים שווים, לפי התפיסה הפיתגורית של אחד ואחד ועוד אחד ועוד אחד ועוד אחד – כולנו כאזרחים שווים, אין הבדל, אין יתרון של אזרח אחד על השני.

ג'מאל זחאלקה: ומעל זה, לאדם יש זכויות קולקטיביות.

ענת ברקו: – – – המדינה היחידה – – –

ג'מאל זחאלקה: יש זכויות קולקטיביות ליהודים ויש זכויות קולקטיביות לערבים.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להתכחש לכך.

ג'מאל זחאלקה: יש לכם זכות, ויש לנו זכות, לשייכות תרבותית, לבנייה תרבותית משגשגת.

ג'מאל זחאלקה: אני, אם אני חוזר לחנה ארנדט – מה שאתם הצגתם כאן בפנינו זו לא האלטרנטיבה היהודית היחידה – –

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – הייתה אלטרנטיבה – –

ענת ברקו: אני רואה את הבנאליות של הרוע מסביבנו – – – שאתה מדבר על חנה ארנדט.

ג'מאל זחאלקה: – – של "ברית שלום", של חנה ארנדט, של מאגנס, שדיברו על – –

ענת ברקו: את הבנאליות של הרוע מסביבנו אני רואה.

ג'מאל זחאלקה: peoplehood, not statehood – –, והזהירו – אני מזכיר – – –

ענת ברקו: כל הנשק הסורי היה מיועד להשמיד את מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ברקו – –

ג'מאל זחאלקה: מספיק.

ג'מאל זחאלקה: חלאס.

יחיאל חיליק בר: – – אני מבקש, את מפריעה ללא הפסקה.

ענת ברקו: למה לא?

ג'מאל זחאלקה: – – –

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אבל את מפריעה ללא הפסקה.

ג'מאל זחאלקה: – – – אינטליגנטית אחת.

ענת ברקו: אי-אפשר להשוות – – –

יחיאל חיליק בר: אז בסדר, הערת.

ג'מאל זחאלקה: – – – כי את אומרת דברים – – –

יחיאל חיליק בר: הערת.

ענת ברקו: ואם הוא לא – – –

יחיאל חיליק בר: כשתהיה לך זכות דיבור – –

ג'מאל זחאלקה: את מדברת שטויות.

ענת ברקו: – – – אז נענה לו.

יחיאל חיליק בר: – – תעלי.

יחיאל חיליק בר: כשתהיה לך זכות דיבור לדבר.

ענת ברקו: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: זכותו להגיד מה שהוא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: אני מחזיר אתכם – – –

יחיאל חיליק בר: זה חלק מהמדינה הדמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: אז בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אני מחזיר אתכם – –

יחיאל חיליק בר: – – – ענת – – –

ענת ברקו: – – – הוא מדבר – – –

יחיאל חיליק בר: לא – – –

ג'מאל זחאלקה: – – לאנשים מאוד רציניים, שאני בטוח אם היו מדברים היום, הייתם מכניסים אותם לבית-סוהר.

ענת ברקו: כן.

ג'מאל זחאלקה: פרופסור מאגנס – –

ענת ברקו: כן.

ג'מאל זחאלקה: – – נשיא האוניברסיטה העברית, היה מבחינתך אדם שצריך לשים אותו בבית-סוהר.

ענת ברקו: כן, בטח.

ג'מאל זחאלקה: הוא בוודאי לא היה עובר 7א של הכניסה לכנסת.

ענת ברקו: בטח.

ג'מאל זחאלקה: הוא דיבר על מדינה דו-לאומית – –

ענת ברקו: כן.

ענת ברקו: דיבר.

ג'מאל זחאלקה: – – ודיבר על כך שצריך לדבר על peoplehood, not statehood – –

ענת ברקו: כן – – –

ג'מאל זחאלקה: – – והתנגד, הוא וחבריו, להפרדה בין העמים.

ג'מאל זחאלקה: אמר: צריכים לחיות יחד – עם לצד עם, עַם עִם עַם – –

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – ולבנות כאן תרבות דו-לאומית אחת.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: זו הייתה תפיסה, ויהודים יכלו לחיות בה – –

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – ולחיות בכבוד, ולא משטר של עליונות על אחר.

ג'מאל זחאלקה: כאשר חבר הכנסת ביטן אומר – –

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – שעדיף שהערבים לא יצביעו – הוא לא מדבר בשמו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוא ציטט במדויק את מה שחושב נתניהו, מה שחושב שטייניץ, מה שחושבים אנשים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: זו המחשבה שלהם.

ג'מאל זחאלקה: הם רוצים שהערבים יצביעו כמה שפחות.

ג'מאל זחאלקה: הם ניסו אתנו, דרך אגב, להעלות את אחוז החסימה – אנחנו הגברנו את כוחנו.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו הם רוצים להוריד את אחוז החסימה בשביל להחליש אותנו.

ג'מאל זחאלקה: לא תחליש אותנו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חזקים, ואנחנו ויהודים נאורים נבנה כאן חברה צודקת לכולם: לילדים שלי ולילדים שלך, לבנות שלי ולבנות שלכם.

ג'מאל זחאלקה: ותודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: השר שטייניץ ביקש להתערב.

יחיאל חיליק בר: האם זה בשם הממשלה?

יחיאל חיליק בר: סליחה, אתה צריך לענות לנו.

יחיאל חיליק בר: השר שטייניץ – –

יובל שטייניץ: מה?

יחיאל חיליק בר: – – האם זה בשם הממשלה?

יובל שטייניץ: כן.

יחיאל חיליק בר: בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

קריאה: הוא לא הופיע – – –

קריאה: הוא לא הופיע?

יחיאל חיליק בר: יש לשר, בכל שלב של הדיון, זכות להתערב, אם זה בשם הממשלה, ואין לי יכולת – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד מכבד את הדוברים, כולל חבר הכנסת זחאלקה, אבל אי-אפשר לעבור על הדברים החמורים, המוטעים והמטעים, שנאמרו פה, בשתיקה.

יובל שטייניץ: קודם כול, מי שתומך בהקמת מדינה פלסטינית, אני מניח פלסטינית דמוקרטית, לא יכול לומר שפלסטינית דמוקרטית זה הולך יחד אבל יהודית ודמוקרטית זו סתירה.

יובל שטייניץ: יש בעולם המון מדינות לאום דמוקרטיות.

יובל שטייניץ: יש צרפתית ודמוקרטית – –

באסל גטאס: יש מדינת כל אזרחיה.

יובל שטייניץ: – – יש שבדית ודמוקרטית – –

קריאה: לא – – –

יובל שטייניץ: – – ויש אנשים – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: – – ויש אנשים שבעד מדינה פלסטינית ודמוקרטית.

יובל שטייניץ: נדמה לי שחבר הכנסת זחאלקה תומך בהקמת מדינה פלסטינית.

יובל שטייניץ: אני בטוח שאם נשאל אותו, הוא מתכוון מדינה פלסטינית ודמוקרטית.

יובל שטייניץ: משום מה, פלסטינית ודמוקרטית זה טוב ויפה, זה הולך יחד.

יובל שטייניץ: יהודית ודמוקרטית?

יובל שטייניץ: זו סתירה.

יובל שטייניץ: זה לא הולך ביחד.

יובל שטייניץ: אין שום סתירה במדינת לאום שמכבדת ונותנת זכויות שוות לכל אזרחיה.

יובל שטייניץ: אין שום סתירה במדינה עם זהות לאומית ודמוקרטיה.

יובל שטייניץ: וכל מה שאמרת כאן, כאילו זה מקל שאי-אפשר להחזיק בשני קצותיו; ביום שתגיד שהמדינה הפלסטינית לא תהיה דמוקרטית, או שהיא תהיה דמוקרטית ולכן לא תהיה פלסטינית ערבית – –

קריאה: לא תהיה.

קריאה: לא תהיה.

יובל שטייניץ: – – יהיה איזה יושר בדבריך.

יובל שטייניץ: אבל הרי, אם המדינה שאתה רוצה להקים תהיה דמוקרטית ולא פלסטינית, אז מה הטעם להקים אותה?

יובל שטייניץ: גם החלטת האו"ם ב-1947, החלטת האומות המאוחדות ב-1947 על הקמת שתי מדינות לשני עמים – כתוב בהחלטה: מדינה יהודית.

יובל שטייניץ: כך כתוב: מדינה יהודית – –

ענת ברקו: – – –

יובל שטייניץ: – – ואני בטוח שהאו"ם לא התכוון שיהודית – היא לא תהיה דמוקרטית; ומדינה ערבית – ואני בטוח שלא התכוונו שמכיוון שהיא ערבית, היא לא יכולה להיות דמוקרטית.

יובל שטייניץ: זאת המצאה שאין לה שום בסיס.

יובל שטייניץ: אבל זה לא הדבר הכי חמור שנאמר פה; הדבר הכי חמור הוא סילוף ההיסטוריה בשני מובנים אחרים.

יובל שטייניץ: המובן האחד – מי לא קיבלו את החלטת החלוקה, מי דחו אותה.

יובל שטייניץ: הרי על זה יש כל כך הרבה תיעוד היסטורי והצהרות רשמיות – גם של מדינות ערב, שפלשו לכאן בגלל החלטת החלוקה, כדי למנוע את הקמת המדינה היהודית, וגם של כל המנהיגות הפלסטינית, שלא הסכימה לקבל את החלטת החלוקה.

יובל שטייניץ: שלא הסכימה – מדינה יהודית ומדינה ערבית, אלא דרשה שלא תהיה מדינה יהודית.

יובל שטייניץ: דרשה שלעם היהודי לא תהיה מדינה משלו.

יובל שטייניץ: לעם הפלסטיני תהיה מדינה משלו, לעם המצרי הערבי כן תהיה מדינה משלו, לעם הסורי תהיה מדינה משלו, לעם הלבנוני תהיה מדינה משלו; לעם היהודי – לא תהיה מדינה משלו.

יובל שטייניץ: זאת גזענות, ולא ההפך.

יובל שטייניץ: הקמת המדינה היהודית היא לא גזענות.

יובל שטייניץ: הניסיון לחסל או למנוע מהיהודים את זכות ההגדרה העצמית שלהם – זו גזענות.

יובל שטייניץ: ואנחנו גם יודעים, לא רק מי סירב לקבל את החלטת החלוקה, אלא מי ניסה לגרש מכאן או להשמיד ב-1948 את היהודים שהגנו על נפשם בחירוף נפש, כי לא רק הפלסטינים, אלא צבאות משבע מדינות ערב, שלא ברור מה היה להם לחפש פה, הגיעו לכאן בניסיון להשמיד, לא רק את המדינה היהודית – את העם היהודי.

יובל שטייניץ: יישובים שנכבשו הוחרבו.

יובל שטייניץ: חלקם נבנו מחדש, חלקם לא, או לקח עשרות שנים.

יובל שטייניץ: אז, חבר הכנסת זחאלקה, עם כל ההערכה שיש לי אליך ולכישורים שלך, אל תאמר דברים שהם עובדתית שגויים לחלוטין מבחינה היסטורית, ואל – דווקא כדוקטור, תפסיק עם הדבר הזה, שאתה בעד מדינה פלסטינית ודמוקרטית, כי זה הולך יחד, אבל מדינה יהודית ודמוקרטית זאת סתירה.

יובל שטייניץ: כי הסתירה נמצאת אצל מי שאומר: פלסטינית ודמוקרטית – הולך; יהודית ודמוקרטית – לא הולך.

יובל שטייניץ: זו סתירה.

יובל שטייניץ: ואני מצפה ממך, זכותך להגיד כאן כל דבר, אבל אני מצפה ממך לקצת יותר יושר אינטלקטואלי וכבוד לאמיתות היסטוריות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אחמד טיבי: – – –

יובל שטייניץ: – – – תגרום לי לעלות עוד פעם אחרי כל אחד מכם.

יחיאל חיליק בר: אני כבר צופה שיעור היסטוריה מעניין פה מכל הצדדים.

באסל גטאס: – – – אדוני השר, עומדת על רגליים מאוד – – –

יובל שטייניץ: – – –

אחמד טיבי: אדוני – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

אחמד טיבי: השר שטייניץ, רבותי חברי הכנסת, תקשיב, השר שטייניץ, כי אנחנו נמשיך את הוויכוח האידיאולוגי שהתחיל אותו עמיתי חבר הכנסת זחאלקה.

אחמד טיבי: מהי דמוקרטיה?

אחמד טיבי: דמוקרטיה, בבסיסה, היא שוויון בין כלל האזרחים, כלומר יובל שווה לג'מאל, כי שניהם אזרחים – זאת דמוקרטיה ליברלית, זאת דמוקרטיה מודרנית.

אחמד טיבי: חוץ מהדמוקרטיה הישראלית, האתנוקרטיה שמוגדרת בחוק-יסוד כיהודית ודמוקרטית כבר יותר משלושה עשורים.

אחמד טיבי: אבל מה זה יהודית ודמוקרטית אם לא אוקסימורון, אדוני הפילוסוף השר שטייניץ?

אחמד טיבי: זה דבר והיפוכו, כי דמוקרטית זה שוויון בין כלל האזרחים; יהודית – אתה מתאר את המדינה תיאור אתני מובהק, מצמק, לקולקטיב אחד בלבד, כלומר: יובל עדיף על ג'מאל, ואז זה מתנגד ליובל שווה לג'מאל.

אחמד טיבי: הבנת מה זה אוקסימורון, אדוני השר?

אחמד טיבי: זה אוקסימורון בהגדרתה של המדינה.

אחמד טיבי: ולכן, מה שקרוי הדמוקרטיה הישראלית הוא דמוקרטיה של הרוב, דמוקרטיה אתנית, אתנוקרטיה.

אחמד טיבי: יותר מזה, היא דמוקרטיה ליהודים, יודוקרטיה, זה משהו מיוחד.

אחמד טיבי: עכשיו, מה הם הערבים אזרחי מדינת ישראל?

אחמד טיבי: הם נסבלי הדמוקרטיה, שנהנים מהשוליים, סובלים אותם, הרוב הזה סובל אותנו.

אחמד טיבי: וכל יום שני, כל יום, כל בוקר, אומרים לנו: תגידו תודה שיש לכם טיפות-חלב, שיש לכם כבישים, שיש לכם כיתות לימוד, שלפעמים אוטובוסים עוברים ברחובות שלכם, בתוך היישובים.

אחמד טיבי: כל בוקר אתם מבקשים שנגיד לכם תודה, (אומר בערבית: שנגיד לכם תודה.

אחמד טיבי: ) ואני אומר לך: ממש לא תודה.

אחמד טיבי: כי הממסד הזה הוא נטל על האזרחים הערבים, הוא דוחק אותם אל הפינה, מאז 1948 עד היום.

אחמד טיבי: ולפני 1948 לערבים היו כמעט 90% מהאדמות בבעלות פרטית.

אחמד טיבי: כמה יש לנו היום, אדוני השר?

אחמד טיבי: 3% בלבד.

אחמד טיבי: איפה נעלם השאר?

עבדאללה אבו מערוף: 2.5%.

אחמד טיבי: נעלם, כי הפקיעו אותו מהערבים לטובת הציבור.

אחמד טיבי: איזה ציבור?

אחמד טיבי: הציבור היהודי.

אחמד טיבי: לכן, זה שלטון הגמוני של הרוב היהודי על המיעוט הערבי הלאומי ה-indigenous, המקורי, היליד כאן.

אחמד טיבי: עכשיו יש רוב לאומי יהודי ויש מיעוט לאומי ערבי.

אחמד טיבי: המיעוט הערבי הלאומי הזה לא נפל מהשמים, הוא שייך לאיזה קולקטיב, לאיזה לאום – ללאום הזה קוראים הפלסטינים.

אחמד טיבי: לכן, הערבים במדינת ישראל הם אזרחים ישראלים וערבים פלסטינים.

אחמד טיבי: באישיותו של כל ערבי במדינת ישראל יש שני מרכיבים: המרכיב האזרחי – זה האזרחות, של מדינת ישראל, והמרכיב הלאומי – זה ערבים פלסטינים.

אחמד טיבי: ולכן, יש להתייחס אל המיעוט הלאומי: א.

אחמד טיבי: להכיר בו.

אחמד טיבי: ולכן אני אומר שהמדינה לא צריכה להיות מוגדרת מדינה יהודית ודמוקרטית, אלא מדינת כל לאומיה; יש לאום של הרוב, ויש לאום של המיעוט.

אחמד טיבי: אנחנו לא פרטים בודדים.

אחמד טיבי: עכשיו, במדינה כזאת, מלבד העובדה שערבים יוכרו כמיעוט לאומי, יהודים – דיברת על קבוצות – יהודים, ערבים, מוסלמים, נוצרים, דרוזים, שומרונים, בכל הארץ והמולדת הזאת יהיו שווים, כי זאת דמוקרטיה.

אחמד טיבי: והדמוקרטיה מתייחסת אל מיעוטים לאומיים – דמוקרטיה מודרנית – בצורה שוויונית, עם affirmative action, עם העדפה מתקנת, דבר שלא קורה כאן.

אחמד טיבי: אנחנו 20% מהאוכלוסייה, אבל רק 9.9% מהמועסקים בשירות הציבורי.

אחמד טיבי: יש חסמים, החסמים הם חסמים לאומיים – לאומיים.

אחמד טיבי: יש מוסדות ממשלה, חברות, משרדים, שמדירים את הערבים, והממשלה וראש הממשלה עושים סרטוני וידיאו באנגלית כדי להסביר.

אחמד טיבי: היום ראש הממשלה העלה מחדש את הסרטון ההוא באנגלית על (אומר בערבית: התושבים הערבים היקרים) – הוא אמר בערבית, ודיבר בגאווה, בנימין נתניהו (אומר בערבית: הוא ולא אחר) – דיבר בגאווה על זה שיש רופאים, שיש חברי כנסת, שיש פרופסורים, שיש מרצים, שיש שופטים, כאילו הוא היטיב עם האנשים האלה, ובלעדיו לא היינו רופאים, לא היינו חברי כנסת, לא היינו מרצים, לא היינו פועלים.

אחמד טיבי: אנחנו איפה שאנחנו, אדוני השר, ושתדע כל כנסת ישראל, למרות בנימין נתניהו, למרות ממשלת ישראל, ולא בגלל.

אחמד טיבי: אנחנו הגענו לאן שהגענו משום שאנחנו טובים, כנגד כל הסיכויים, כנגד המחסומים והחסמים, כנגד האפליה, כנגד הגזענות, עברנו את כל זה והגענו להתקבל – 600 סטודנטים ערבים בשנה א' בטכניון, עם רוב של סטודנטיות – למרות סמוטריץ, למרות ביטן, למרות נתניהו, למרות התזה שאתה הצגת.

אחמד טיבי: יש להרכין ראש בהערצה למיעוט הערבי הפלסטיני במדינת ישראל, שכנגד כל הסיכויים הגיע לאן שהגיע, למרות האפליה, למרות ההדרה, למרות הדחיקה אל השוליים.

אחמד טיבי: זה סיפור הצלחה בממדים בין-לאומיים.

אחמד טיבי: ולכן, יש לומר כל הכבוד לסטודנטית, לרופא, למהנדסת, לפועל – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – לנהג המונית, לעובד במסעדה – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – שגם אם גזלו את אדמתם – –

ענת ברקו: יש 20% בטכניון, איזו אפליה.

אחמד טיבי: – – גם אם מערכת החינוך מופלית לרעה, גם אם אין בית-חולים בשום יישוב ערבי, גם אם אין אוניברסיטה בשום יישוב ערבי, הגענו לאן שהגענו, כנגד כל הסיכויים.

ענת ברקו: בזכות היהודים.

ענת ברקו: בזכות.

אחמד טיבי: זה ראוי להערכה.

אחמד טיבי: אנחנו אומרים את זה בכל במה בעולם, זה מציק לכם, זה מציק לרבים, אבל תדעו לכם שאנחנו – – –

יהודה גליק: לכן – – – תתגייסו לצבא.

אחמד טיבי: תדעו לכם – –

יהודה גליק: תתגייסו לצבא.

אחמד טיבי: – – אנחנו – – –

יהודה גליק: תתגייסו לצבא של המדינה שלכם.

אחמד טיבי: אני יודע שאני מביך אתכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גליק.

אחמד טיבי: לא קל, לא קל לשמוע טיעונים ענייניים.

יחיאל חיליק בר: כשהשר דיבר הם הקשיבו באמת בנימוס.

יחיאל חיליק בר: בואו נכבד גם דברים שלא מוצאים חן.

יהודה גליק: אני מכבד אותו.

יהודה גליק: הם מוצאים חן בעיני מאוד.

ענת ברקו: אין כאן שום דבר שלא, שהוא בעייתי.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אז בואו ניתן, יש לו שלוש דקות.

יהודה גליק: אני שמח שישתלבו, שישתלבו גם בצבא.

ענת ברקו: אני מאוד שמחה שיש בטכניון סטודנטיות.

אחמד טיבי: עכשיו, אדוני השר, תראה מה קורה, ראש הממשלה, ערב הבחירות, אמר: ערבים נוהרים אל הקלפיות; בדרך אמר: הצתות וטרור ערבי; אתמול יושב-ראש הקואליציה, הדובר של ראש הממשלה, אמר שהוא מעדיף שהערבים לא יגיעו לקלפיות.

אחמד טיבי: בכל מדינה דמוקרטית – דיברנו על דמוקרטיות – אומרים לכלל האזרחים: תלכו להצביע, לא חשוב מה.

אחמד טיבי: תלכו להצביע, תשתתפו בבחירות.

אחמד טיבי: פעם חששתם מהלאום שלנו, היום אתם חוששים מהאזרחות שלנו.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: פעם חששתם מהלאום שלנו, היום אתם חוששים מהאזרחות שלנו,) וזה ההבדל.

אחמד טיבי: אז אנחנו רוצים לפתח גם את הלאום, את התרבות, את הנרטיב, וגם את האזרחות, כדי להיות אזרחים שווים.

אחמד טיבי: זה רחוק, אבל אנחנו עובדים כדי לצמצם פערים.

אחמד טיבי: והרשימה המשותפת קמה כדי לצמצם את הפערים האלה, כדי להיות פה לכלל האזרחים הערבים, והציבור הערבי כמעט כולו – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – מעל 90% הצביע עבור הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: הם מצביעים על-פי מצפונם, לא על-פי הדרישה של ביטן

ענת ברקו: – – – מייצגים, צריך להקשיב לכם.

שרן השכל: – – –

אחמד טיבי: אדוני השר, למה אתה דוחה את ההצעה שלנו, שהגשנו לך, ברשימה המשותפת, לחבר את הבתים של הציבור הערבי לחשמל?

אחמד טיבי: מי דוחה אותה, ממשלת סוריה או אתה, או בנימין נתניהו?

אחמד טיבי: למה הקואליציה הזאת דוחה את ההצעה שלי להנחות בכביש 6?

אחמד טיבי: למה דחיתם את ההצעה של ג'מאל על מיעוט לאומי ושוויון?

אחמד טיבי: למה דחיתם את ההצעה של אבו עראר על הכרה בכפרים הלא-מוכרים?

אחמד טיבי: למה דחיתם את ההצעה של אוסאמה סעדי על שכר לימוד והנחות לסטודנטים?

אחמד טיבי: ושל עאידה בענייני נשים ותעסוקת נשים ערביות?

אחמד טיבי: הגיע הזמן שתתייחסו אל הנושאים שאנחנו מציעים באופן שוויוני, כאילו היה מדובר בחברי כנסת שווים, ולא להתייחס אל גופו של המציע, המייצג את הלאום ואת הציבור הערבי בצורה גאה, בצורה שוויונית, בראש מורם, בלי לגמגם, ולדרוש את הזכויות שלנו, ולומר בוז ליחס האדנותי שמגלה חלק מהבית הזה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – כלפי מנהיגי הציבור הערבי, שיושבים כאן, בכנסת, בזכות ולא בחסד.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – –

יהודה גליק: – – –

יחיאל חיליק בר: – – ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יהודה גליק: כן, תתגייסו – – –

ענת ברקו: זה מה שחסר לך?

ענת ברקו: זה מה שחסר לך?

ענת ברקו: זה מה שישפר את הבעיה?

יהודה גליק: שיעשו שירות לאומי.

יהודה גליק: כן, יעשו שירות לאומי.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: כי ההצהרות שלו חתרניות נגד צביונה של מדינת ישראל.

יהודה גליק: שיעשו שירות לאומי, כן יעשו שירות לאומי.

ענת ברקו: כי הוא מזדהה עם האויבים של מדינת ישראל, זאת הבעיה, לא שהוא לא משרת בצבא.

ענת ברקו: מה יש לו לשרת בצבא?

ענת ברקו: מה זה הרעיון הזה?

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש – – –

ענת ברקו: זה מה שמטריד אותך?

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: עשר דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, תודה, כבוד חברי הכנסת, אני חושבת שהדיון שמתקיים פה הוא דיון אמיתי וכן, והלוואי ששאר חברי הכנסת – ובמיוחד השרים האחרים – היו גם כן יושבים במליאה הזו ושומעים ועונים על האתגר שהעמידו חברי בפניהם: לענות על השאלות המהותיות.

עאידה תומא סלימאן: מי באמת אחראי למצב של האוכלוסייה הערבית ולמדיניות האפליה השיטתית שמתקיימת במדינה הזו מאז קומה עד היום הזה, והולכת ומחמירה בחודשים האחרונים בהנהגת ראש הממשלה?

עאידה תומא סלימאן: כל השרים, כמעט כל השרים, מתגייסים למימוש מדיניות זו.

עאידה תומא סלימאן: ולא רק הם, חברי קואליציה שרוצים להתבלט ורוצים לקבל איזה סיקור תקשורתי יודעים היום את הסוד הכמוס – בזה שיתנפלו על ערבים; בזה שיתנפלו על המנהיגים של האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: ככה הם חושבים שגם ימצאו חן בעיני – כנראה – חברי מרכז הליכוד, וככה ימצאו חן בעיני האדון השליט ראש הממשלה, וגם ימצאו חן בעיני הכוכב העולה, יושב-ראש הקואליציה מר ביטן.

עאידה תומא סלימאן: ואם מדברים כבר על דמוקרטיה, מספיק להסתכל על מה שקורה בבית הזה, ולראות איך מתנהל הבית הזה, ובאיזה דורסנות מנהלים את העניינים, כדי להבין שאם מדברים על עניין הדמוקרטיה, לא מדברים רק על זכות המיעוט.

עאידה תומא סלימאן: נכון שזה מדד עיקרי כדי לבדוק את הדמוקרטיה בכל מדינה.

עאידה תומא סלימאן: מדינה שמתיימרת להיות דמוקרטית, צריכה להיות קודם כול דמוקרטית כלפי מיעוט לאומי, שקיים אפילו מלפני קום המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא רק זה: אם מסתכלים על הצעות החוק שמביאים בקרים ולילות למשכן הזה, שמתנכלות לא רק למיעוט, אלא לכל קול שונה.

עאידה תומא סלימאן: מה שהפריע לביטן שניסה להסביר את עצמו כשאמר: הייתי רוצה לראות את כל אלה שמתנגדים, לא מגיעים לקלפי – אז אם זאת לא מחשבה של עריצות, של דיקטטורה, שרוצה רק לשמוע את עצמה מדברת, שרוצה רק שמי שמצביע בעבורה ומאמין בדעותיה יגיע לקלפי – היום זה wishful thinking, זה לחשוב ולקוות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה אם בממשלה הזו זה יעצור אצלה בלקוות.

עאידה תומא סלימאן: איך שאנחנו רואים את זה: אתם טובים מאוד בהוצאת החלומות שלכם לביצוע.

עאידה תומא סלימאן: שמענו את זה על הדוכן הזה משרת המשפטים, שמענו את זה מחבר הכנסת סמוטריץ, שמענו את זה משר החינוך, כשאמרו: תתרגלו לזה, אנחנו נמצאים בשלטון ואנחנו ניישם את המדיניות.

עאידה תומא סלימאן: רק מה, המדיניות הזאת מיושמת לא רק נגד האוכלוסייה הערבית, היא גם מיושמת בכל מיני פריטים קטנים, שמגיעים גם לזכות התפילה של חלק מהיהודים במדינה הזו.

עאידה תומא סלימאן: דיברת על מדינה יהודית?

עאידה תומא סלימאן: כבוד השר, מיהו יהודי?

עאידה תומא סלימאן: באמת אתם סגורים על זה מיהו יהודי?

עאידה תומא סלימאן: תגדירו לנו, שנבין, כשאומרים מדינה יהודית, המדינה של מי?

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדובר על יהודים, אתם תיתנו לכל היהודים זכות תפילה כמו שרוצים, או ששוב תפעלו לפי הרצונות שלכם וההגדרות שלכם ומה שהכוחות בתוך הקואליציה ינחו אתכם לעשות?

עאידה תומא סלימאן: עוד משהו בבית הזה, שקורה ביומיים האחרונים, ושכדאי מאוד להעלות כדי להבין איך כשמתחילים לכרסם בדמוקרטיה, הולכים עם זה עד הסוף.

עאידה תומא סלימאן: היועצת הפרלמנטרית של חבר כנסת אלאלוף, גברת מוריה סילפן, והיועצת הפרלמנטרית של חברת הכנסת מרב מיכאלי עוכבו 40 דקות בכניסה למשכן הזה, למה?

עאידה תומא סלימאן: היו חסרים להן כמה סנטימטרים בחצאית שלהן?

עאידה תומא סלימאן: מי נתן את ההוראה האומללה הזו של קוד לבוש, שמסתכלים ומודדים את אורך השמלה לנשים שנכנסות למשכן הזה?

ענת ברקו: – – – חצאית, זה פשוט לא ייאמן.

עאידה תומא סלימאן: מה זה?

עאידה תומא סלימאן: מה הפטרוניות הזו?

עאידה תומא סלימאן: מה השוביניזם הזה?

עאידה תומא סלימאן: באיזה זכות אתם רוצים לקבוע?

עאידה תומא סלימאן: אני פה שואלת: מעכשיו והלאה איך נקרא למשמר הכנסת?

עאידה תומא סלימאן: משמר הצניעות?

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים מי יש לו משמר הצניעות.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק אותן מדינות שביקרת פה, אבל רצים לעשות אתן קשרים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ברורים מאוד וגלויים מאוד, אנחנו מבקרים את המשטרים האפלים ואת המשטרים הדיקטטוריים וחוסר הדמוקרטיה, אבל אתה פה ביקרת אותם ורץ לעשות אתם קשרים ולחזק אותם – למה?

עאידה תומא סלימאן: ולא רק זה, מעתיקים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו צריך לבדוק טוב מאוד כל אישה שנכנסת לכנסת, מה היא לובשת.

ענת ברקו: עאידה, זה לא בסדר, אבל בחברה הערבית רוצחים על אורך החצאית.

ענת ברקו: זה לא בסדר, אבל מספיק עם הצביעות הזאת.

עאידה תומא סלימאן: ועוד דבר – –

ענת ברקו: את מדברת על זה?

עאידה תומא סלימאן: – – להטיל על משמר הכנסת – – –

ענת ברקו: דברי על זה – מה קורה בחברה הערבית – – –

עאידה תומא סלימאן: אבל להטיל עליהם גם כן משימות של אכיפת קודים כאלה או אחרים?

עאידה תומא סלימאן: מה זה צריך להיות?

עאידה תומא סלימאן: אנשי המשמר צריכים להתחיל לבדוק את הלבוש?

עאידה תומא סלימאן: מתי זה יגיע לחברת כנסת שתעוכב בכניסה?

עאידה תומא סלימאן: מתי יגידו לחברת כנסת: הלבוש שלך לא הולם ואת לא יכולה להיכנס?

עאידה תומא סלימאן: מי נתן את הכוח הזה לידיים של משמר הכנסת?

עאידה תומא סלימאן: אני אנצל את ההזדמנות הזו ואפנה ליושב-ראש הכנסת שיתערב מייד להפסיק את העלבון הזה ואת הביזיון הזה ואת הניסיון לפגוע בנשים בצורה לא מתקבלת על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אומרים ליועצת אחרי שעיכבו אותה 40 דקות והחזירו אותה הביתה להחליף בגדים: אנחנו מבקשים שלא תגרמי לנו עוד פעם עוגמת נפש כזו.

עאידה תומא סלימאן: האם זאת לא התנהגות של אנשים שמבצעים אלימות נגד נשים ואחר כך אומרים להן: למה גרמת לי לעשות את זה?

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק מה שקורה במשכן בימים האלה, ואי-אפשר לשתוק על זה.

עאידה תומא סלימאן: זה חלק מהדמוקרטיה או מה?

עאידה תומא סלימאן: אלה ערכי דמוקרטיה וכבוד אדם.

עאידה תומא סלימאן: לא סומכים עלינו שנדע איך להתלבש או שלא סומכים על אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אז הנה, על חברי כנסת, או אולי על עובדים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אם ככה חושבים שהכנסת נראית מכובדת יותר, אז תתעוררו.

עאידה תומא סלימאן: הכנסת תיראה יותר מכובדת כאשר תפסיק להנפיק הוראות כאלה וכאשר תפסיק להנפיק חוקים שהם נגד הדמוקרטיה.

עאידה תומא סלימאן: אם כבר מדברים על דמוקרטיה, ואם מדברים על זכויות של מיעוט, יושב-ראש הקואליציה התגאה בזה ואמר שאנחנו כרשימה משותפת לא מייצגים את האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: על איזה אוכלוסייה ערבית מדבר יושב-ראש הקואליציה?

עאידה תומא סלימאן: הוא מכיר את האוכלוסייה הערבית ומחליט בעבור 97% מהבוחרים, שהם לא ידעו מה לבחור כי לא בחרו מה שהוא רצה?

עאידה תומא סלימאן: הניסיון הנואש הזה לצייר לעצמכם את הערבי הטוב, הערבי שבדיוק בא במידות שרוצים שיהיה – תפסיקו את הניסיונות האלה, כי זה לא יקרה.

עאידה תומא סלימאן: לא יקרה.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לצפות שאנחנו נתנהג בדיוק כפי שאנחנו אמורים כדי למצוא חן.

עאידה תומא סלימאן: בעיני מי?

עאידה תומא סלימאן: בעיני מי שמפלה נגדנו?

עאידה תומא סלימאן: בעיני מי שמונע מאתנו לעשות את העבודה הפרלמנטרית הראויה – שאנחנו יודעים טוב מאוד לעשות אותה ואנחנו עושים אותה?

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו מביאים הצעות חוק ואנחנו מבקשים דיונים – משום מה אי-אפשר לקבל הצעות חוק שלנו, שמדברות על זכויות של האוכלוסייה הערבית.

ענת ברקו: בדרך כלל – – –

עאידה תומא סלימאן: היום התפרסם דוח העוני האלטרנטיבי – – –

ענת ברקו: – – – במדינה.

ענת ברקו: זה הכול.

עאידה תומא סלימאן: אולי תקשיבי ותלמדי משהו?

ענת ברקו: אז אולי שלא יהיו הצעות חתרניות.

ענת ברקו: אולי תפתחי את הוועדה שלך, תפתחי את הוועדה שלך לחיילות צה"ל אולי.

עאידה תומא סלימאן: היום פורסם דוח העוני האלטרנטיבי – – –

אורן אסף חזן: עד מתי – – –

ענת ברקו: אולי תפתחי את הוועדה שלך לחיילות צה"ל?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן חזן, רק נכנסת ואתה כבר רוצה לצאת?

יחיאל חיליק בר: אני יכול לארגן לך את זה.

אורן אסף חזן: למה לצאת?

אורן אסף חזן: לפחות אני נכנס.

יחיאל חיליק בר: עוד לא נכנסת ואתה כבר צועק.

עאידה תומא סלימאן: דוח העוני האלטרנטיבי הוא פניה – –

אורן אסף חזן: לפחות אני נכנס.

אורן אסף חזן: חיילות לא נכנסות אליה לוועדה, לפחות אני נכנס.

עאידה תומא סלימאן: – – האמיתיות של ממשלת נתניהו הנוכחית והקודמת.

ענת ברקו: חיילות צה"ל לא נכנסות לוועדה שלה.

עאידה תומא סלימאן: אלה הן הפנים האמיתיות – – –

אורן אסף חזן: את מנהיגת אפרטהייד.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורן אסף חזן: מנהיגת אפרטהייד.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורן אסף חזן: תפסיק להתחנף אליה כבר, לך תתמודד – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יחיאל חיליק בר: לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לה דקה, בזכותכם, בזכותכם, על ההפרעות – – –

אורן אסף חזן: מה יש?

אורן אסף חזן: שמעתי אותה והתקוממתי.

יחיאל חיליק בר: אז שקט.

עודד פורר: הוסיפו לה זמן אחרי שהיא סיימה, אחרי שהיא סיימה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, יש לך עוד דקה.

אורן אסף חזן: אבל זה לא פייר, חיליק, נגמר הזמן.

עאידה תומא סלימאן: דוח העוני האלטרנטיבי שחושף היום חוסר שביעות רצון וניקוד נמוך שהציבור נתן לכם על המצב הקיים במדינה, ש-30% מהאזרחים חיים בעוני ובדחק, הוא בדיוק התשובה הטובה לביטן, שאומר שאנחנו לא מייצגים את הציבור.

עאידה תומא סלימאן: תתעוררו כבר.

אורן אסף חזן: מתי את עשית משהו לציבור שלך?

אורן אסף חזן: עאידה, מתי עשית משהו בשביל הכפרים של הערבים?

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת עאידה סלימאן.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – – –

אורן אסף חזן: מתי עשית משהו בשביל הערבים עם האזרחות הישראלית?

יחיאל חיליק בר: סליחה, השר מבקש להתערב שוב בשם הממשלה.

אורן אסף חזן: בסח'נין היו צריכים עזרה בשביל האצטדיון ובאו לבקש ממני, כי אתם לא רואים אותם ממטר.

עיסאווי פריג': אתה מדבר?

עיסאווי פריג': כל הזמן אתה מדבר – – –

אורן אסף חזן: אלי בא אבו יונס לבקש עזרה, אלי.

יחיאל חיליק בר: אני מאמין שתשובת השר תספק אותך, תודה.

אורן אסף חזן: אבו יונס בא לבקש עזרה ממני, כי אתם לא סופרים אותו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שוב מוצא את עצמי נדרש להגיב על חלק מהדברים שנאמרו פה, ואני אפתח בדברים שאמר ידידי וגם יריבי, חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי.

יובל שטייניץ: דוקטור, בהחלט, רופא ודוקטור.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני אפתח בדברים שאמרת על ההישגים של הציבור הערבי בישראל.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לך שהזדהיתי עם חלק גדול מהדברים שאמרת בתחום הזה.

יובל שטייניץ: אני גא ואני חושב שכולנו גאים בהישגים של ערביי ישראל.

יובל שטייניץ: אני שמח על כל דוקטור וכל פרופסור, על כל תעשיין וכל איש היי-טק, על כל מורה וכל סטודנט.

יובל שטייניץ: אני חושב שבאמת לאוכלוסייה הערבית בישראל יש הישגים מרשימים, ואנחנו גאים בהם, כי אלה אזרחי ישראל, אזרחים שלנו, אזרחים שווי זכויות.

יובל שטייניץ: אנחנו גאים בהישגים הגדולים של אזרחי מדינת ישראל הערבים.

יובל שטייניץ: רופאים מעולים – בעצמי טופלתי כמה פעמים בידי רופאים ערבים מהשורה הראשונה שיש.

יובל שטייניץ: ובהחלט מדינת ישראל – וכל אזרח בישראל צריך להיות גאה בהישגים של היהודים ובהישגים של הערבים אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: וטוב שציינת את הדבר הזה.

יובל שטייניץ: לא רק אתה גא, גם אני גא בהישגים של ערביי ישראל.

יובל שטייניץ: כן ירבו.

יובל שטייניץ: יש לנו כממשלה וכציבור וכעם וכאזרחי מדינת ישראל כולנו, אינטרס לצמצם פערים ולגרום לכך שערביי ישראל יהיו מעורבים בכלכלה ובתרבות ובאקדמיה ובהיי-טק ובבריאות ובמחקר המדעי ובכל תחומי החיים בישראל.

יובל שטייניץ: עם זאת – – –

עיסאווי פריג': אבל הלכה למעשה?

עיסאווי פריג': הלכה למעשה?

עיסאווי פריג': תתייחס הלכה למעשה.

יובל שטייניץ: עם זאת, צריך לעשות, ועושים.

יובל שטייניץ: יש לנו לא רק אוכלוסיות ערביות שלא משולבות עד הסוף, יש לנו גם האוכלוסייה החרדית, שלא משולבת במידה המתאימה, וצריך לשלב אותה באקדמיה ובכלכלה ובבריאות ובמדע; יש לנו האוכלוסייה של עולי אתיופיה שעדיין רחוקים משילוב מלא וצריך לעשות יותר כדי לשלב אותם.

יובל שטייניץ: כך המדינה חייבת לתמוך בכל אוכלוסייה בכלל, ובוודאי באוכלוסיות שבינן לבין הממוצע יש עדיין פערים.

יובל שטייניץ: ואני רוצה לומר לך עוד דבר.

יובל שטייניץ: אני גם מודע לזה שלא קל להיות ערבי בישראל.

יובל שטייניץ: אני רוצה לגלות סוד: גם לא קל להיות יהודי, בעולם בכלל וגם בישראל, בלב המזרח התיכון.

יובל שטייניץ: אבל כיהודי שיודע שלא קל להיות יהודי בעולם הזה, אני מודע לכך שגם לא קל להיות בן המיעוט הערבי, מוסלמי או נוצרי, זה לא חשוב, זה מיעוט.

יובל שטייניץ: ובתנאים של הקונפליקט במזרח התיכון בין מדינת ישראל לחלק גדול משכנותיה – זה עושה את החיים לעוד יותר קשים.

יובל שטייניץ: לכולנו.

יובל שטייניץ: ולכן אני מכבד ומעריך את ההישגים של ערביי ישראל.

יובל שטייניץ: אתה צודק, אף אחד מאתנו לא מצפה מאזרחינו להגיד לנו תודה על כל דבר.

יובל שטייניץ: יש הישגים, וההישגים האלה הם לתפארת.

יובל שטייניץ: הם לתפארת האוכלוסייה הערבית; הם לתפארת מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אבל – – –

זוהיר בהלול: ד"ר שטייניץ – – –

יובל שטייניץ: לא להפריע לי.

יובל שטייניץ: אני לא הפרעתי ואני מבקש גם להקשיב לי.

יובל שטייניץ: אבל אני רוצה לומר לך, אני לא אלך לעבר הרחוק: בממשלה וגם אני אישית כשר – גם כשר האוצר לשעבר וגם היום כשר אנרגיה – רואה את עצמי, בלי קשר לשאלה מה בחר הציבור הערבי וכמה אחוזים קיבלה כל מפלגה – ואני, דרך אגב, לא הייתי מתגאה בכך שציבור מסוים, ערבי או חרדי, בוחר בשיעור 90% במפלגה מסוימת.

יובל שטייניץ: אני לא בטוח שזה הדבר הכי טוב מבחינה דמוקרטית, אבל ניחא, אני שם את הנקודה הזאת בצד.

יובל שטייניץ: אבל בלי קשר לשאלה מי מצביע בעדי ובעד מפלגתי או בעד הממשלה ומי בעד המפלגות באופוזיציה – זה בכלל לא קשור – אני שר של כל אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: יהודים כערבים.

יובל שטייניץ: ומהבחינה הזו צריך להיות שוויון מלא.

יובל שטייניץ: אמרת שג'מאל ויובל צריכים להיות שווים כאזרחים, ואני מסכים אתך לא במאה אחוז אלא באלף אחוז.

יובל שטייניץ: או באלף פרומיל.

יובל שטייניץ: אבל, ראשית, אין להתעלם ממה שדווקא הממשלה הזו, דווקא בראשותו של בנימין נתניהו, עושה.

יובל שטייניץ: אלה מעשים חסרי תקדים, שלא היו בעבר, גם מבחינת ההיקף התקציבי שלהם, כדי לקדם את היישובים הערביים ואת האוכלוסייה הערבית מבחינה כלכלית ומבחינה בריאותית ומבחינת תנאי החיים ומהמון המון בחינות.

יובל שטייניץ: אנחנו משקיעים בזה, לא רק תקציבים, אלא גם מחשבה וגם תשומות ניהול.

יובל שטייניץ: וזו חובתנו.

יובל שטייניץ: זה לא שאנחנו צריכים לקבל על זה פרס.

יובל שטייניץ: זו חובתנו כממשלה, ואנחנו משתדלים למלא את חובתנו.

יובל שטייניץ: כאופוזיציונר יכולה להיות לך ביקורת על השאלה כמה אנחנו עושים וכמה מוצלח.

יובל שטייניץ: זה לגיטימי – אבל אנחנו עושים פה מאמץ גדול.

יובל שטייניץ: העובדה שיש עדיין פערים בחברה שלנו בין יהודים לערבים, ממנה לגזור שיש פה אפליה מכוונת – המרחק רב.

עיסאווי פריג': או, או, איך אתה – – –

יובל שטייניץ: גם החרדים יכולים לומר – ובהחלט אם תבדוק סוציו-אקונומית את היישובים החרדיים תגלה שיש פערים גדולים בממוצע של רמת החיים או הרמה הסוציו-אקונומית של היישובים לבין הממוצע במדינה.

יובל שטייניץ: אז לפי הגזירה שלך אפשר גם לטעון שמדינת ישראל מפלה נגד יהודים – דתיים, או חרדים – וכך הלאה והלאה.

יובל שטייניץ: הגזירה הזאת מבחינה לוגית אינה מתחייבת.

יובל שטייניץ: אבל אני רוצה לומר לך עוד משהו, וזה על הלאומיות שדיברת.

יובל שטייניץ: הגיע הזמן שאחרי 67 שנים מאז הקמת מדינת ישראל, מאז החלטת האומות המאוחדות על הקמת – אני שוב מצטט את זה, כי אתם מתעלמים מזה.

יובל שטייניץ: כתוב שם – הרי לא ידעו שיקראו לה מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: כשהייתה ההצבעה ההיסטורית באו"ם לא ידעו שיקראו לה מדינת ישראל, ולכן בהחלטת האו"ם כתבו "מדינה יהודית".

יובל שטייניץ: כך כתבו בהחלטת האו"ם: "יהודית".

יובל שטייניץ: זה מה שכתוב בהחלטת האומות המאוחדות: יהודית ומדינה ערבית.

יובל שטייניץ: כי הנוסחה של האומות המאוחדות הייתה בעצם שתי מדינות לשני עמים.

אחמד טיבי: החלטה 181.

יובל שטייניץ: נכון.

יובל שטייניץ: עכשיו – – –

אחמד טיבי: בוא נחזור אליה.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני רק אומר לך את הדבר הבא.

יובל שטייניץ: זה שיש במדינת ישראל ערבים ודרוזים וערבים נוצרים וערבים מוסלמים ויהודים ויהודים דתיים ויהודים חרדים ודתיים-לאומיים ויהודים חילונים וגם ערבים חילונים וערבים דתיים יותר ופחות – זה ידוע ומוכר.

יובל שטייניץ: זה גיוון שצריך לכבד, ולכולם יש זכויות שוות.

יובל שטייניץ: אבל הניסיון לשלול את זכותו של העם היהודי למדינה משלו הוא ניסיון, לא רק שלא יצלח, אלא שהוא לא מוסרי.

יובל שטייניץ: לעם היהודי שהוא עם עתיק, בן 3,700 שנים, יש זכות למדינה משלו, להגדרה עצמית משלו.

יובל שטייניץ: עם הזכות הזו באה גם חובה – כמדינה דמוקרטית – לתת זכויות שוות לכל האזרחים ולקדם את כל האזרחים.

יובל שטייניץ: כל אזרח הוא שווה; שווה בפני החוק, שווה בפני מוסדות המדינה.

יובל שטייניץ: אבל העובדה שהדגל כאן

יובל שטייניץ: הוא דגל עם מגן-דוד היא לגיטימית למרות הימצאות מיעוטים.

יובל שטייניץ: למה הדבר דומה?

יובל שטייניץ: אם תיקח, למשל, את בריטניה.

יובל שטייניץ: בריטניה נחשבת – יש ויכוח אם בריטניה או צרפת או ארצות-הברית, אבל בריטניה על-ידי רבים נחשבת למדינה הדמוקרטית הראשונה, לערש הדמוקרטיה, מלשון התחלת הדמוקרטיה בעולם המודרני.

יובל שטייניץ: בבריטניה חיים מאות-אלפי יהודים, גם מאות-אלפי, אולי יותר, מיליוני, מוסלמים וערבים.

יובל שטייניץ: בריטניה היא דמוקרטית, אבל בדגל שלה יש צלב.

יובל שטייניץ: המלכה שלה היא ראש הכנסייה האנגליקנית.

יובל שטייניץ: יש לבריטניה זהות מסוימת מבחינה לאומית, היסטורית ודתית, ולמרות זאת, איש לא אומר שבריטניה איננה דמוקרטית או שגרמניה איננה דמוקרטית או איטליה או צרפת.

יובל שטייניץ: במדינות האלה יש זהות לאומית חזקה עם אלמנטים דתיים.

יובל שטייניץ: כי מה המבחן האמיתי?

יובל שטייניץ: המבחן האמיתי הוא אם יהודי או מוסלמי או ערבי בבריטניה הוא אזרח שווה זכויות; לא אם היהודי הוא לאום שווה זכויות, אלא אם הוא אזרח שווה זכויות.

יובל שטייניץ: זה המבחן האמיתי בדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: כי השיטה הדמוקרטית יש לה מעלה גדולה אחת: היא מכבדת את האדם שנברא בצלם, כל אדם וכל אזרח, וזה היתרון הגדול של השיטה הדמוקרטית.

יובל שטייניץ: זה שאצל אבו מאזן כתוב באתר של המשמר הנשיאותי, אתר האינטרנט, שהיהודים הם לא עם – כך כתוב שם שחור על גבי לבן, שיהדות זה דת ולא עם – ולכן לא מגיעה ליהודים מדינה משלהם או זכויות לאומיות משלהם, זאת גזענות.

יובל שטייניץ: זאת גזענות כלפינו.

יובל שטייניץ: וכמו שיכולה להיות גזענות כלפי ערבים, יכולה להיות גזענות כלפי יהודים.

יובל שטייניץ: מילה אחרונה, ובזה אני אסיים.

יובל שטייניץ: העובדה שהיו פה תלונות מצד הדוברים הרהוטים מאוד – קודם כול, ד"ר אחמד טיבי, אבל גם אלה שדיברו לפניו ואחריו – על קיפוח, מראה אולי מבחינות מסוימות על השתלבות מלאה במדינת ישראל, כי במדינת ישראל אין כמעט ציבור שלא טוען על קיפוח, ואפשר להבין כל אחד מנקודת מבטו.

אחמד טיבי: – – –

יובל שטייניץ: אפשר להבין כל אחד מנקודת מבטו.

יובל שטייניץ: אני אסיים, אחמד טיבי, ואני אומר:

יובל שטייניץ: הגיע הזמן – אבל זה דורש גם מכם, מכל הצדדים – שהשיח יהפוך קצת פחות מתלהם, שנכבד האחד את השני – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: – – שתכבדו, שתכבדו, שתכבדו את זכות העם היהודי, העם היהודי, למדינה משלו, כמו שנאמר בהחלטת מועצת הביטחון 181; ושנכבד זה את זה.

יובל שטייניץ: והחלק החיובי בדברים שלך שמאוד שמחתי עליו למרות הצגתו כמחאה או קיפוח – לא אכפת לי, אני מסוגל גם להבין קצת מחאה וקיפוח, זה טוב גם מבחינה פוליטית – היה גם חלק חיובי בדברים שלך, לא רק שלילי – זה העובדה שעמדת פה בגאווה וציינת את הישגי מדינת ישראל, הישגי הערבים במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: הישגי הערבים במדינת ישראל – – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: הערבים במדינת ישראל, לשיטתך ולשיטתי, הם חלק ממדינת ישראל – –

אחמד טיבי: – – –

יובל שטייניץ: – – והישגיהם הם חלק מהישגי הקולקטיב של אזרחי מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: ואני אומר לך – אני מקווה שבתוך לא הרבה זמן, לא הרבה שנים – אנחנו נצמצם ונסגור פערים וההישגים של היהודים ושל הערבים במדינת ישראל בכל התחומים רק ילכו ויתרחבו, ילכו ויתעצמו.

יובל שטייניץ: ואם נדע לעבוד ביחד, ואתם גם כנציגים של ערביי ישראל בכנסת תדעו גם קצת לעבוד ביחד עם הממשלה, ולא רק תמיד אנטי ואנטי ואנטי – הרי תמיד אתם באופוזיציה.

יובל שטייניץ: גם כשיש ממשלות שמאל אתם באופוזיציה; אתם אף פעם לא מצטרפים אפילו לממשלה, ואחר כך אתם מתפלאים שרוב ההצעות שלכם לא מתקבלות.

יובל שטייניץ: אם הייתם קצת יותר פרודוקטיביים בעצמכם ומשתלבים וקצת פחות חייבים כל הזמן למחות ולהתנגח, זה היה יכול לשרת את כולנו, את היהודים ואת הערבים.

יובל שטייניץ: את כולנו ביחד.

יובל שטייניץ: אני מקווה שיגיע יום שתדעו להשתלב יותר במערכת ולא רק לבנות כל הזמן על ניגוח וניגוח וניגוח.

יובל שטייניץ: כי אתם נורא נעלבים לפעמים מדברים שנאמרים, ולפעמים אני יכול להבין אתכם.

יובל שטייניץ: אבל אתם גם פוגעים ומעליבים לפעמים.

יובל שטייניץ: פוגעים ברגשות היהודים סתם שלא לצורך.

יובל שטייניץ: ולכן, איך אומרים?

יובל שטייניץ: טול קורה מבין עיניך.

יובל שטייניץ: אני לא אומר לך את זה אישית.

יובל שטייניץ: אני מציע שנגיד את זה לכולנו.

יובל שטייניץ: הגיע הזמן שנלמד לכבד יותר ולא לפגוע.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לך, גם יהודים הם בני-אדם.

יובל שטייניץ: גם יהודים נפגעים מהרבה דברים שאומרים פה נציגים ערבים בכנסת, כאן בבניין ומחוץ לבניין.

יובל שטייניץ: גם אנחנו נפגעים לפעמים מדברים בוטים שנאמרו, כולל מדברים שנאמרו פה היום נגד המדינה היהודית – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: – – באצטלה של – כאילו בשם הדמוקרטיה העם היהודי חייב לוותר על זכות ההגדרה העצמית או על מדינה משלו.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

זוהיר בהלול: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

איתן כבל: הנה, המנהרה נפתחה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, ולאחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

קריאה: להזמין מלון?

קריאה: להזמין מלון?

יחיאל חיליק בר: אל תגרמו לו להגיב.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: זה יפה.

יחיאל חיליק בר: אבל אתם הוגנים שאתם צועקים גם עליו – – –

ענת ברקו: יש דברים שחייבים להגיב.

ענת ברקו: אני שמחה שיש – – – זה מאוד משמח אותי – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מדברים על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים).

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הצעת החוק והיא מכוונת לחקירת אנשי הביטחון, אנשי השב"כ, לזה הם מתכוונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והנושא הזה הוא לא מהיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חוק הוראת שעה, רוצים לעשות את זה חוק קבוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי החלטות בג"ץ יצרו את המונח "לחץ פיזי מתון", מרשים לחץ פיזי מתון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה לא נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הם מבקשים היום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבקשים לא לתעד, לא חזותית ולא בקול, את החקירה עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בוא נשאל למה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אומר, קודם כול, שיכולים לענות את האסירים, את החשודים לכאורה, בכל האמצעים עד להוצאה הודאה או לא הודאה, אם כי אם לא מתעדים אז הם יכולים לרשום גם הודאה שהיא לא קיימת; זה דבר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא לתעד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרו שהם דואגים לאנשים שנחקרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה דואגים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי העם שלהם יתקוף אותם או יענה אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתה מענה מחשש לעינוי אחר – איזה יופי – אבל אפשר להעביר את הסרט של התיעוד הזה גם לשופט, כי רוב הנחקרים הפלסטינים, הרי הם מוענשים אחרי שמגישים לשופטים חומר חסוי, חומר שהם לא יכולים לענות עליו, עורך-הדין שלהם לא יכול להתנגד, לא יכול לדעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם נשפטים על חומר חסוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבדיחה בחוק הזה היא שמאפשרים ביקורת פתע למבקרים שיבואו ויראו ויבדקו אם הם מענים או לא מענים, וזה בכל שעה, בלי להודיע לחוקרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, איך ידעו שנחקרים באותו רגע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך ידעו מה הם עושים ואם אלה המבקרים הם יותר נאמנים מהשופטים, שלהם אפשר להראות את העינוי עצמו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ברור שפלסטיני, כשמעונה, אפילו אם הוא מגיש תלונה, עד היום איש שב"כ אחד לא נחקר, לא הוענש, על כל העינויים, ואפילו במקרים של מוות תחת חקירה, והנחקר התאבד בכל פעם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, הרי העובדה היא כך, הפלסטיני שנכנס לחקירה, הוא כבר אשם, רק צריך לסדר את התיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם התיק, לא מאפשרים לסדר אותו, יש להם האופציה הבאה, שזה פתרון הקסם, מעצר מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז – החוק הזה כל כך טיפשי, כל כך מיותר, כי מי שאתם רוצים להכניס לכלא נכנס כבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה כל החוק הטיפשי והאנטי-אנושי, החוק הזה שלא מתקבל על הדעת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מהחוק הזה אני פונה למשהו אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התפרסם היום המצב ברפואה, המצב של מחסור ברופאי משפחה, ואני – במעבר חד; מתחת לאף קורס לו עוד מנגנון רפואי: במדינת ישראל יש מחסור ברופאי משפחה, העומס בלתי אנושי, וזמני האבחנה התקצרו לכארבע דקות בממוצע למטופל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נבין, מטופל שמגיע לרופא משפחה, שבסך הכול יכול לבדוק אותו, ד"ר עבדאללה אבו מערוף, ארבע דקות יספיקו שהחולה ייכנס, הרופא צריך לקלוט את הפרטים שלו, הוא לוקח את הכרטיס המגנטי שלו, שואל אותו שאלות, ואז אין לו זמן לבדוק אותו, אז הוא כבר מכין את המרשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יכול להיות שהחולה הזה יש לו מחלה קשה, הוא לא צריך רק את האנטיביוטיקה הקלה או את משככי הכאבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן יש אנשים שבאים וחוזרים עד שהם מתמוטטים ועד שיצטרכו בתי-חולים ולפעמים גם מאבדים את החיים שלהם בגלל העומס הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינת ישראל, שיש לה תקציבים – 60 מיליארד שקלים בתקציב של 16' עוד לא נוצלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא להוסיף תקציבים – ואנחנו בהכנת תקציב לשנתיים – להקטין את הלחץ הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי גם הרופאים כבר, רופאי המשפחה יוצאים למאבק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא להקטין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על זה, יש דבר אחר – עד ששולחים חולה לבדיקת רופא מקצועי, הוא מגיע, אבל הוא בודק כמה זמן בין חולה לחולה אחר אצל הרופא המקצועי, שצריך לבדוק – כבוד היושב-ראש, הוא צריך לבדוק, ולדייק, ולקחת את הזמן שלו – לפעמים זה שלוש דקות עד חמש דקות, ולפעמים גם פחות מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לאותה שעה רושמים שניים או שלושה, כי אסור לבזבז את הזמן של הרופא, אתה, כחולה, תחכה, כך שאם מישהו לא יגיע, או יבטל, לרופא לא יהיה זמן ריק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עושים את זה בלחץ, וגם הרופא המקצועי שולח לבדיקות, שולח לצילומים – אתה מגיע עם הדרישה, אחרי שהפנה אותך רופא מקצועי, אתה צריך להגיע למחוז, ובמחוז יחליטו אם הרופא שברשימה של הקופה שלהם, אם הוא בסדר או לא בסדר, ואז הם קובעים אם מאשרים בדיקה של CT או MRI, או כל בדיקה אחרת, ולרוב מחזירים אותך לבדיקה שהיא פחות מדויקת ועם הקרנה יותר גדולה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הנושא הזה זה משחק בחיי אדם – זה משחק בחיי אדם, ואת המצב הזה צריך לשנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה אנשים שמחכים שיאשרו להם לעבוד ברפואה, והבחינה הזאת, שבאה רק כדי להכשיל – אנשים שעבדו כרופאים בחו"ל שנים על שנים, הבחינה הזאת נועדה להכשיל אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הם רוצים את המחסור הזה, כי העיקר – כמה זה עולה, ולא משנה אם זה חיי אדם או לא, העיקר הכסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן זה נושא שחייב להיות מטופל, ובנושא הזה הגשתי שאילתה, שהיום נדחתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד נקודה מאוד חשובה – יש לי עוד קצת זמן – משרד האוצר והמשרד לפיתוח הנגב והגליל מגבשים תוכנית לתמוך בפיתוח המדע והתעשייה בגליל, על בסיס התוכנית שגובשה במשרד הכלכלה, תוכנית בסך 400 מיליון שקלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה גם הגשתי ונדחיתי בנשיאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוכנית זו תוגש לממשלה בימים הקרובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, בתוכנית הזאת, מה החלק של האוכלוסייה הערבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכסף הזה מיועד אך ורק לגליל, הוא לא בפריסה ארצית – רק לגליל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הערבים הם רוב בגליל; הערבים בגליל הם שני-שלישים מהערבים במדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה יהיה החלק שלהם מה-400 מיליון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הממשלה תעשה אפליה מתקנת אולי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תזרים את רוב הכסף, אפילו כולו, לאוכלוסייה הערבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדובר על דוח העוני – בדוח הקודם 52.6% מהערבים היו מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הממשלה תפנה את התקציבים ליישובים הערביים שרובם במצב סוציו-אקונומי נמוך, 3 ומטה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם התוכנית הזאת תיצור מקומות עבודה לערבים שם, תאפשר ליישובים גם לקבל הכנסה מארנונה של המפעלים האלה ומארנונה גם של האנשים שיעבדו, כי היום הם מובטלים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם המצב הזה ישתנה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים לראות את התוצאות של התוכנית הזאת; כשמדברים על העוני, והשר עלה ואמר: הפערים, ומצמצמים פערים – אף-על-פי שאנחנו לא מבקשים צמצום פערים, אנחנו רוצים לסגור אותם, ואם הממשלה תכין תוכנית, היא יכולה לסגור אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הבדיקה היא – בימים הקרובים הביטוח הלאומי יפרסם את דוח העוני שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום מדברים על הדוח האלטרנטיבי, לא הרשמי של המדינה – האם אנחנו נראה בדוח הזה שאחוז הערבים מתחת לקו העוני קטן, או גדל, או נשמר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הביקורת הראשונה על התפקוד של הממשלה הזאת, ואני חושב שהמצב הולך ונעשה רע יותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הממשלה הזאת, דינה, גם, לא להמשיך לשלוט פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לחברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כ-40% מהאוכלוסייה הערבית בנגב, כ-80,000 בני-אדם, מתגוררים ב-35 כפרים ערביים בדואיים שמדינת ישראל, הדמוקרטית-לכאורה, מסרבת להכיר בהם ולהסדירם, תכנונית או מוניציפלית.

טלב אבו עראר: 80,000 שמתגוררים ביישובים, כל יישוב מונה 3,000-2,000 לפחות וחלק מהיישובים מונים כ-5,000.

טלב אבו עראר: אבל כשאנחנו רואים שכל המדינה, עם כל מוסדותיה, ממשלה, משטרה – כל המדינה עומדת על הרגליים כדי לאשרר ולהכשיר יישוב ל-100 איש, או פחות מ-100 איש, על אדמה פלסטינית פרטית – ועדיין ממשיכים לומר שמדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: יודגש בהקשר זה, מכובדי השר, כי השלטון העות'מאני, וגם הבריטי, בישראל הכיר בזכויותיהם הקנייניות של הערבים הבדואים – בשיטת הקניין המסורתית שלהם.

טלב אבו עראר: ולכן, מה אפשר לעשות כדי לקדם פתרון צודק, מערכתי ובר-קיימא, שוויון לאזרחים הבדואים?

טלב אבו עראר: כל פתרון ראוי לסוגיית ההתיישבות של הבדואים בנגב חייב לעמוד בעקרון השוויון.

טלב אבו עראר: כדי לממש את עקרון השוויון יש להתחשב באפליה ההיסטורית ובעוול המתמשך שנגרם להם מאי-הכרה בכפריהם ובזכויותיהם הקנייניות.

טלב אבו עראר: יש להשוות את מצבם התכנוני של היישובים הבדואיים למצב התכנוני של היישובים היהודיים, דהיינו להכיר ביישובים, לתכנן ולפתח אותם.

טלב אבו עראר: על כל פתרון התיישבותי לעמוד באמות מידה בסיסיות של שוויון בהקשר של הקצאת קרקעות.

טלב אבו עראר: הכרה ביישובים הבלתי-מוכרים: בבסיס כל פתרון עומד עקרון ההכרה בכפרים הלא-מוכרים, במקום מושבם, במציאות התכנונית, ההיסטורית והחברתית.

טלב אבו עראר: אמות המידה הראויות להכרה הן גודל היישוב או הקהילה, זיקת התושבים למקום, המבנה הקהילתי והלכידות החברתית של התושבים, ואופי הפריסה הפיזית של היישוב.

טלב אבו עראר: כל 35 הכפרים הבלתי-מוכרים עונים על אמות מידה אלו.

טלב אבו עראר: שיתוף הציבור הערבי-בדואי בתכנון: שני עקרונות תכנון מרכזיים הם שהתכנון חייב לפעול למען רווחת הציבור, ועליו לשקף עקרונות של הגינות וצדק חברתי.

טלב אבו עראר: עקרונות אלה מטילים על המתכנן חובה להתייחס באופן מיוחד לצרכים של קבוצות חלשות באוכלוסייה.

טלב אבו עראר: הגנה על קניינם ותרבותם של הערבים-בדואים והימנעות מהעברה כפויה: על כל פתרון להתיישב עם עקרונות ההגנה על קניינם ותרבותם של מיעוטים ילידיים, ובכלל זה יש להימנע מפתרונות שיש בהם העברה – חלקית או מלאה – של הבדואים ממקום מחייתם והושבתם מחדש ללא הסכמתם החופשית.

טלב אבו עראר: הכרה במערכת הקניינית הבדואית: המערכת הקרקעית המסורתית של הבדואים שרירה וקיימת; לבדואים הייתה תמיד תפיסה טריטוריאלית וקניינית ברורה, ועד להקמת מדינת ישראל היה בה סחר קרקעות מתועד.

טלב אבו עראר: יש להכיר בזכויות הקניין המסורתיות של הבדואים על אדמותיהם ההיסטוריות, בלי שהמדינה תתחרה אתם על הזכויות בקרקע.

טלב אבו עראר: ההכרה במערכת הקרקעית המסורתית עומדת בלבו של כל פתרון המכוון לתקן עוול היסטורי ממושך ולהבטיח זכויות שוות לכל אזרחיה.

טלב אבו עראר: הקפאת הריסת בתים: אחת ההשלכות של אי־הכרה בכפרים הערביים הבדואיים היא שאין להם תוכניות מתאר, ולפיכך תושביהם לא יכולים להוציא היתרי בנייה בהתאם לחוק התכנון והבנייה.

טלב אבו עראר: מכאן שכל בנייה ביישובים הללו נחשבת בלתי חוקית, אף-על-פי שחלקם היו קיימים עוד לפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: בעקבות זאת, ובשל הצורך הבסיסי בקורת גג, הבדואים נאלצים לבנות ללא היתרים.

טלב אבו עראר: במקום להכיר ביישובים הבדואיים, להסדירם תכנונית ומוניציפלית ולאפשר לתושביהם לבנות בהתאם לחוק, הרשויות נוקטות מדיניות של הריסת בתים בכפרים הלא־מוכרים.

טלב אבו עראר: מדיניות הריסת הבתים לא זו בלבד שהיא פוגעת בזכותם של הבדואים לכבוד ולתנאי מחיה הולמים, היא אף איננה אפקטיבית.

טלב אבו עראר: כל מטרתה להלך עליהם אימים, והיא אך מגבירה את חוסר האמון והניכור בין האוכלוסייה הבדואית למדינה.

טלב אבו עראר: מכאן שיש להקפיא מדיניות זו ולקדם תכנון והכרה בכפרים הערביים הבדואיים.

טלב אבו עראר: לסיכום, האזרחים הערבים-הבדואים בנגב סובלים מאפליה קשה ונושאים בהשלכותיה כבר 68 שנים.

טלב אבו עראר: זוהי מציאות חיים בלתי נסבלת ובלתי מתקבלת על הדעת, שבה אזרחים ערבים מופלים באופן ברור ומובהק ביחס לאוכלוסייה היהודית באותו אזור ממש.

טלב אבו עראר: הם חשופים לאפליה בהקצאת משאבי קרקע, תכנון ודיור, לאי-הכרה בכפריהם, למניעת שירותים חיוניים מתושביהם ולאי-הכרה במערכת הקרקעית המסורתית שלהם.

טלב אבו עראר: אם המדינה מבקשת לשים קץ לסכסוך המתמשך בינה ובין הבדואים בנגב ולפתור את מצוקתם של תושבי הכפרים הבלתי-מוכרים על בסיס של שוויון אזרחי, יהיה עליה לאמץ פתרון מערכתי כולל, המבוסס על כיבוד זכויות האדם של האוכלוסייה הבדואית ולהכיר בכל 35 הכפרים הלא-מוכרים בנגב, במקומם הנוכחי, על בסיס אמות המידה התכנוניות האובייקטיביות המקובלות, והן במערכת הקניינית המסורתית שלה.

טלב אבו עראר: אלה שני תנאים מרכזיים העומדים בבסיסו של כל פתרון שנועד להביא את הסכסוך לקצו.

טלב אבו עראר: על רשויות המדינה לנהוג בשקיפות ולשתף את הציבור הבדואי בפתרונות המוצעים לו, ולהימנע מפתרונות שיש בהם עיגון חקיקתי חד-צדדי ודורסני, או מפתרונות שיש בהם העברה כפויה של אוכלוסייה ממקומה.

טלב אבו עראר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס, ואחרון המציעים של הסתייגויות, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, אחריו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

יוסף ג'בארין: תודה, כבוד היושב-ראש, אני רואה שאין שר, אז אפשר – – –

יחיאל חיליק בר: איפה השר?

יחיאל חיליק בר: השר פה.

יוסף ג'בארין: אני יכול לדבר בחופשיות, ואז – – –

יחיאל חיליק בר: יש לך ראייה מיוחדת שאין לנו, חבר הכנסת גליק?

יחיאל חיליק בר: אני יודע שעור מיוחד יש לך, רוצים בצה"ל לעשות ממנו שכפ"ץ, אבל ראייה מיוחדת גם?

יחיאל חיליק בר: אתה הולך להתחיל עם עשר דקות, ואם תצטרך נוסיף לך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יוסף ג'בארין: האמת היא שחברי שפתחו את הדיון בחוק הזה באמת פירטו את ההסתייגויות העיקריות שיש לנו לחוק, והטענה המרכזית שלנו היא שבחוק הזה פשוט הממשלה עושה בדיוק את ההפך ממה שצריך; במקום לחייב תיעוד של החקירות הביטחוניות, שם עולה החשד לפגיעה בזכויות החשודים הנחקרים, הממשלה עושה בדיוק ההפך, ודווקא שם כנראה יש לה מה להסתיר, ולכן היא מבקשת לעגן את הפטור הזה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני גם מנצל את העובדה שהשר שטייניץ נכנס למליאה, ואני אומר שבשעה האחרונה התנהל דיון מאוד מעניין וחשוב לגבי הסתירה בין המדינה היהודית לבין הדמוקרטית.

יוסף ג'בארין: אני חושב שחברי באמת התייחסו לנקודות העיקריות.

יוסף ג'בארין: אבל אני רוצה למקד את הדיון בהיבט נוסף שעדיין לא עלה כאן, ובכך אני רוצה להשלים את הדיון שהיה כאן, השר שטייניץ, בעניין ההתנגשות בין המדינה היהודית לדמוקרטית.

יוסף ג'בארין: אחד הדברים החשובים מאוד, לדעתי, בדיון הזה, שעד עכשיו לא עלו בדיון, הוא העובדה שבמדינת ישראל קיימים עשרות חוקים – עשרות, ואני לא מגזים – עשרות חוקים שנותנים עדיפות באופן מפורש לאזרחים היהודים בתוכה; חקיקה מסוימת אפילו נותנת עדיפות גם ללא אזרחים, והחקיקה הזאת נוגעת כמעט בכל התחומים הרלוונטיים ליחסי מיעוט ורוב.

יובל שטייניץ: אתה מתכוון, למשל, שיהודים חייבים להתגייס לצבא?

יובל שטייניץ: – – –

יוסף ג'בארין: אני תכף אתייחס.

יוסף ג'בארין: קודם כול, אפשר להתחיל בסמלי המדינה, למרות שזה אולי לא הכי חשוב.

יוסף ג'בארין: תראה לי מדינה דמוקרטית בעולם ש-20% מאזרחיה הם תושבים ילידים – וכל מערכת הסמלים שלה היא מערכת יהודית, ציונית, דתית באופן בלעדי.

יוסף ג'בארין: לכן לאזרח הערבי, לא רק שאין לו מה לעשות עם הסמלים הללו, אלא הסמלים הללו משקפים את הנרטיב, אפילו הנגדי שלו.

יוסף ג'בארין: אבל זה לא רק עניין של סמלים, זה גם ענייני הגירה וחוק השבות.

יוסף ג'בארין: תחשוב על מצב, כבוד השר, שיהודי ובני משפחתו בכל מקום בעולם, גם אם מישהו בכלל לא יהודי ולא יודע עברית ומעולם לא היה בישראל, יכול אוטומטית לעלות לישראל ולקבל אזרחות, ואילו אנחנו, אם לי יש בן-דוד שמתאהב בבת-דודה שלו בשטחים, אין לו היום אפילו אפשרות משפטית להביא אותה ולחיות אתה בישראל.

יהודה גליק: אחרי שנחיל את החוק הישראלי על השטחים, הוא יוכל.

יוסף ג'בארין: נחשוב גם על חקיקה בתחום השירותים הדתיים; האם כבוד השר מודע לכך שאין חקיקה שמסדירה את כל שירותי הדת בישראל, שמקבילה לחקיקה בציבור היהודי?

יוסף ג'בארין: האם השר מודע לכך שאין בכלל אפילו הנהגה דתית נבחרת לציבור הערבי בישראל?

יוסף ג'בארין: אפילו משהו שהוא אולי פשוט, סמכות דתית שתכריז מתי חל החג שמסיים את הרמדאן, למשל.

יוסף ג'בארין: אין בכלל איש דתי שיש לו הסמכות הזו, כי אין חוק שנותן את הסמכות.

יוסף ג'בארין: וזה גם נכון לענייני לשון ותרבות.

יוסף ג'בארין: כמעט כל החקיקה שמתייחסת לנושאי התרבות, חקיקה שלפעמים לא חושבים עליה, חוק רשות השידור – רואים את מטרות השידור הציבורי ורואים במפורש: חיזוק המורשת היהודית והתרבות היהודית, והמורשת הציונית וכו' וכו' וכו', והשאלה, מה קורה עם הציבור הערבי?

יוסף ג'בארין: כלום, כלום, בקושי יש התייחסות לדוברי הערבית.

יוסף ג'בארין: ולכן – וזו הנקודה העיקרית שאני רוצה להוסיף לדיון הזה – במדינת ישראל קיימים עשרות חוקים.

יוסף ג'בארין: אתה נתת את הדוגמה הנכונה של אנגליה, שהדגל שם מבטא איזו זיקה לעם מסוים, ואני מסכים אתך – – –

יובל שטייניץ: דת מסוימת.

יוסף ג'בארין: דת מסוימת.

יוסף ג'בארין: אבל באנגליה, חוץ מהדגל, אתה לא תמצא כלום בחקיקה שם או בביטויים הפורמליים.

יוסף ג'בארין: זהו, זה נעצר שם.

יוסף ג'בארין: הלוואי שזה היה המצב בישראל, הלוואי שזה המצב בישראל.

יוסף ג'בארין: בישראל זה הרבה מעבר לכך.

יוסף ג'בארין: אמרתי, עשרות חוקים, גם בתחום האזרחות, גם בתחום ההגירה, גם בתחום הסמלים, ואני עוד לא דיברתי על בעלות בקרקע, על המעמד המיוחד של המוסדות הלאומיים היהודיים, של הקרן הקיימת ושל הסוכנות היהודית.

יוסף ג'בארין: הקרן הקיימת עד היום אומרת בריש גלי שהיא משרתת רק את העם היהודי, וזה 13% מהקרקע במדינה.

יוסף ג'בארין: באיזו מדינה דמוקרטית יש לך עד היום מוסדות מוכרים בחוק שמשרתים בריש גלי רק את אוכלוסיית הרוב?

יוסף ג'בארין: ולכן הטענה שלי היא שהניגוד שקיים בין המדינה היהודית והדמוקרטית – שהמדינה היהודית שאימצה את כל החקיקה הזו לא מקיימת את העיקרון הבסיסי בדמוקרטיה שזה עקרון האזרחות השוויונית והמשותפת.

יוסף ג'בארין: אגב, זו אזרחות שהובטחה עוד במגילת העצמאות, עוד בהכרזה על הקמת מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: איפה האזרחות המשותפת כאן?

יוסף ג'בארין: עם חקיקה – אני לא אגיד גזענית, אגיד מפלה, אגיד מדירה.

יוסף ג'בארין: אז אם היסוד המרכזי במשטר דמוקרטי, שזה היסוד של אזרחות משותפת, לא מתקיים במדינת ישראל, אז איך אפשר להגיד שזו מדינה דמוקרטית – כאשר יסוד דמוקרטי לא מתקיים בה?

יוסף ג'בארין: לכן אני טוען שהאזרחות במדינת ישראל היא לא אזרחות שוויונית, כי קיים בה סיווג, קלסיפיקציה.

יוסף ג'בארין: יש אזרחים סוג א' שהם האזרחים היהודים, שנהנים בעצם מכל החקיקה הזאת, גם מהסמלים, וגם מהאזרחות, וגם מחוק השבות, וגם מהמוסדות הלאומיים, וגם מהשירותים הדתיים וכדומה.

יוסף ג'בארין: כל מי שלא שייך לקולקטיב הזה, לקולקטיב היהודי, הוא באזרחות סוג ב', סוג ג'.

יוסף ג'בארין: וזה לא ניתוח תיאורטי, זה פשוט ניתוח על-פי החקיקה בישראל.

יוסף ג'בארין: לכן, במדינה היהודית אנחנו אזרחים סוג ב' וסוג ג' לפי אותה חקיקה בדיוק, ולכן זה לא דר בכפיפה אחת עם מדינה דמוקרטית.

יוסף ג'בארין: מכאן הטענה שלנו, שמקבלת חיזוק בכל החקיקה הזו, שיהודית ודמוקרטית לא הולכים ביחד עם חקיקה כזו.

יוסף ג'בארין: אני אומר לך, כבוד השר, אין לנו טענה שיש משהו טבוע ביהדות, אינהרנטי ביהדות, שהוא מפלה.

יוסף ג'בארין: זו לא הטענה שלנו.

יוסף ג'בארין: ההפך, אנחנו יכולים לצטט: "ואהבת לרעך כמוך" כאמרה מרכזית אולי במורשת היהודית, שדווקא מדברת על שוויון.

יוסף ג'בארין: אבל המדינה היהודית בעבורנו היא כל החקיקה הזו שהדירה אותנו; היא כל החקיקה הזו שהפלתה אותנו; היא כל החקיקה הזו שסיווגה אותנו בתור אזרחים סוג ב' ואולי סוג ג', אם לא סוג ד'.

יוסף ג'בארין: אין לך מדינה אחרת בעולם שמגדירה עצמה כמדינה דמוקרטית והיא כוללת את כל האפליה הזו ואת כל ההדרה הזו.

יוסף ג'בארין: אם מדברים על החלטת החלוקה, אני רוצה להזכיר משהו חשוב מאוד בהחלטת החלוקה.

יוסף ג'בארין: החלטת החלוקה, אומנם אתה צודק, השר שטייניץ, דיברה על מדינה יהודית.

יוסף ג'בארין: אתה צודק, היא אמרה מדינה ערבית ומדינה יהודית.

יוסף ג'בארין: אבל החלטת החלוקה לא כללה שום אמרה או שום משפט שנותן ליהודי באותה מדינה שנקראה מדינה יהודית, עדיפות על האזרח הערבי-פלסטיני.

יוסף ג'בארין: באותה מדינה 45% היו אמורים להיות ערבים, אם לא היה מתרחש גירוש.

יוסף ג'בארין: 45%.

יוסף ג'בארין: והחלטת החלוקה דיברה על כך שכל אחת משתי המדינות תקבל חוקה דמוקרטית, democratic constitution.

יוסף ג'בארין: אבל מעבר לכך, החלטת החלוקה דיברה על כך שכל חוקה בכל מדינה תכלול את עקרון השוויון, ובמונח האנגלי, שתבטיח את ה-equal protection of the laws, ההגנה השווה של החוק.

יוסף ג'בארין: לכן אין שום הוראה, אין שום משפט, אין שום מילה בהחלטת החלוקה שיכול להכשיר מתן עדיפות, מתן פריבילגיה, לאזרחים היהודים על פני האזרחים הערבים.

יוסף ג'בארין: אמרתי ואני מדגיש, הם היו אמורים להיות 45% אם לא היה גירוש.

יוסף ג'בארין: החלטת החלוקה דיברה על חוקה דמוקרטית, על עקרון השוויון.

יוסף ג'בארין: החלטת החלוקה דיברה על כיבוד זכויות מיעוטים, לרבות הזכויות הלשוניות, לרבות השימוש בשפה הערבית בבית-המחוקקים, מה שאי-אפשר לעשות כאן כי אין תרגום, ובבתי-המשפט ובכל משרדי הממשלה.

יוסף ג'בארין: לכן, מי שרואה את החלטת החלוקה ומי שרואה את כל החקיקה המפלה שאני מדבר עליה, הוא רואה בעצם שבכלל המדינה כיום היא לא ביטוי של החלטת החלוקה; היא עשתה בדיוק ההפך, שלא לדבר על מה שקרה ב-1948.

יוסף ג'בארין: אבל מבחינת שמירה על הערכים האוניברסליים שהחלטת החלוקה ביטאה, זה פשוט פער תהומי בין מה שהובטח שם לבין מה שקיים.

יוסף ג'בארין: אז בדיוק בשביל כל זה אנחנו טוענים שמדינת ישראל אינה יכולה להיות גם יהודית וגם דמוקרטית.

יוסף ג'בארין: מי שלא מסכים, מתבקש להסביר.

יוסף ג'בארין: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת ג'בארין.

אחמד טיבי: אני רוצה לציין שאני הרבה זמן בכנסת – במיוחד בקדנציה הזאת – זו הפעם הראשונה, אדוני השר, שמתנהל דיון רעיוני בין חברי הכנסת הערבים של הרשימה המשותפת לבין שר בממשלת ישראל, ואני רוצה להודות לך על שהתערבת בדיון, והדיון היה משני הצדדים, למרות חילוקי הדעות, דיון מכובד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

זוהיר בהלול: כבר הודיתי לו.

אחמד טיבי: אז אני מודה לו בתור יושב-ראש הישיבה.

אחמד טיבי: הלוואי שירבו ויכוחים רעיוניים כאלה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

אחמד טיבי: אני בטוח שאתה תוסיף לדיון.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אי-אפשר בלי להתחיל מהחוק עצמו, אבל מהזווית הזו: זה אך טבעי שחוק כזה יובא על-ידי הממשלה הזאת.

באסל גטאס: זה אך טבעי שממשלה שבעצמה – זאת וזאת שהייתה לפניה – מינתה ועדות חקירה שהמליצו בפניה המלצות ברורות, חותכות, ועושה בדיוק ההפך.

באסל גטאס: מביאה חוק שהוא הפוך מההמלצות של הוועדות המקצועיות שהיא הקימה.

באסל גטאס: זו אותה ממשלה שמינתה צוות מומחים שלה – מנכ"לי כל המשרדים הרלוונטיים, בראשות ראש אגף התקציבים – שהפיק דוח שנקרא "דוח צוות 120 הימים".

באסל גטאס: אני לא צריך לעשות שום דבר חוץ מלצטט אותו שוב ושוב ושוב.

באסל גטאס: תרגמנו אותו כמובן.

באסל גטאס: ובא השר, עומד כאן ומדבר: מה, אפליה?

באסל גטאס: יש אפליה?

באסל גטאס: אז מפיך – יש פתגם בערבית שאומר – (אומר בערבית ומתרגם:) מפיכם אני מרשיע אתכם.

באסל גטאס: לא מה שאנחנו מפיקים, לא הדוחות שלנו.

באסל גטאס: לא המידע שאנחנו בעצמנו מייצרים, אלא המידע שלכם, שאומר במפורש, לדוגמה, שכל משבר הדיור בכפרים וביישובים הערביים הוא תוצר של מדיניות מכוונת של כל הממשלות בישראל מ-1948.

באסל גטאס: זה נכתב בדוח וכו', וכו', וכו'.

באסל גטאס: אבל מה קורה כאן, רבותי?

באסל גטאס: למה זה אך טבעי?

באסל גטאס: משני טעמים.

באסל גטאס: הטעם הראשון – אני אחזור אליו גם כשאני אחזור לדבר על נושא המדינה היהודית – כי פה יש מציאות קולוניאלית במהותה.

באסל גטאס: אי-אפשר לא לראות ולא לקשר את כל השיח שהיה כאן לפני כן, למהות, לדנ"א הקולוניאלי של המשטר בישראל.

באסל גטאס: המושג הזה צריך להשתרש גם בשיח שלנו.

באסל גטאס: זה לא עניין רק של מיעוט ורוב ואפליה בין שחורים ולבנים, כמו לדוגמה בארצות-הברית, או בין קבוצות מהגרים בצרפת לבין הרוב.

באסל גטאס: זה לא ככה.

באסל גטאס: יש פה פרויקט קולוניאלי שלא הסתיים.

באסל גטאס: אנחנו לתומנו חשבנו שבגבולות 67' קמה מדינה שהכיר בה העולם, שחברה במוסדות מועצת האו"ם, ולפחות כאן – האפליה עכשיו היא עניין של אפליה אזרחית; כמובן שהכול על רקע לאומי.

באסל גטאס: אבל הביטויים של האפליה נובעים מהקשרים של הרוב שהשתלט על המיעוט, שהדיר אותו.

באסל גטאס: ואז, אדוני השר, באות לנו, יום ולילה, הוכחות.

באסל גטאס: עזוב את השיח של ההסתה, של ההדרה, של השנאה.

באסל גטאס: יום-יום אתם מפקיעים עדיין קרקעות בנגב.

באסל גטאס: שמים 250,000 ערבים בידי השר אורי אריאל – הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב – ומוציאים שני כפרים – אום-אלחיראן ועתיר – ממקומם, ואתם הבאתם אותם לשם לפני 60 שנה.

באסל גטאס: מתכננים ליהודים.

באסל גטאס: לא שזה בשמורת טבע, במקום שאסור לבנות בו.

באסל גטאס: באותו מקום אתם מתכננים ובונים ליהודים.

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: תגיד לי, בכל מקום בעולם מה זה?

באסל גטאס: אתה יודע מה?

באסל גטאס: אני תרגמתי לאנגלית, שחור על גבי לבן, מה שהיה כתוב במינהל התכנון בישראל.

באסל גטאס: שינוי מס' 9 של תמ"מ 2, שזה מחוז הצפון.

באסל גטאס: מה היו הוראות התכנון למתכננים?

באסל גטאס: המטרות של התכנון: א.

באסל גטאס: ליצור רוב יהודי בגליל – שחור על גבי לבן; ב.

באסל גטאס: למנוע רצף טריטוריאלי בין יישובים ערביים – מסמך רשמי של ממשלת ישראל.

באסל גטאס: כשתרגמנו את זה לאנגלית שלחתי את זה לכמה מקומות.

באסל גטאס: אז הייתי באגודת הגליל, גייסנו כסף להקמת מוסדות תכנון משלנו.

באסל גטאס: זה מנקר עיניים.

באסל גטאס: בשפה האנגלית, כשזה כתוב – תסתכל לדוגמה בארצות-הברית, אם באיזו מדינה יגידו ליצור רוב לבן באיזו עיר.

באסל גטאס: באטלנטה תתכנן בשביל ליצור רוב לבן, או תמנע רצף טריטוריאלי בין שכונות של שחורים, לדוגמה?

באסל גטאס: אבל המציאות הקולוניאלית הזו, שגם השר עצמו עמד כאן ודיבר – הוא דיבר על משטר דמוקרטי, דמוקרטיה, מדינה ליהודים – אם אתה בעד מדינה ליהודים, מה אתה עושה בגדה המערבית?

באסל גטאס: מה אתם עושים בימים האלה עם חוק ההסדרה?

באסל גטאס: תגידו לנו.

באסל גטאס: איזה שקר זה.

באסל גטאס: אתה רוצה מדינה יהודית-דמוקרטית; איפה, אדוני השר, בגבולות 67' או בכל פלשתינה?

באסל גטאס: כי פרויקט הכיבוש עוד לא נגמר?

באסל גטאס: הפרויקט הקולוניאלי עוד לא נגמר.

באסל גטאס: עוד אדמה, ועוד אדמה.

באסל גטאס: אז אני חוזר לעניין הלאום.

באסל גטאס: כאן המציאות הקולוניאלית התחילה בזה שהיה פה עם ילידי, ובאו מהגרים.

באסל גטאס: מהגרים.

באסל גטאס: יכולים לטעון שהיינו פה לפני 3,000 שנה.

באסל גטאס: דווקא הראשונים היו חילונים רובם, אתה יודע, בכל העליות שהיו.

באסל גטאס: אבל השתמשו בספר, ההבטחה האלוהית וכו'.

באסל גטאס: בסדר.

באסל גטאס: כשבאו הצלבנים לכאן, היו להם גם סיבות לבוא ולהשתכן.

באסל גטאס: הם השתכנו כאן 250 שנה, וטענו – הקבר של ישו, הזיקה לארץ הקודש וכו'.

באסל גטאס: אבל מה קרה?

באסל גטאס: היה תהליך היסטורי.

באסל גטאס: באו לכאן מהגרים – מכל סיבה שהיא – והוכרו בזכות ההגדרה העצמית שלהם.

באסל גטאס: העם הילידי הכיר בזה.

באסל גטאס: לא אתווכח עכשיו על המלחמה עצמה.

באסל גטאס: בסופו של דבר, קמה מדינה שהייתה אמורה לממש את זכות ההגדרה העצמית של היהודים הישראלים שהגיעו לכאן.

באסל גטאס: לא כל יהדות העולם.

באסל גטאס: והעם הערבי ועמי ערב קיבלו את זה, בתקופות היסטוריות מסוימות.

איציק שמולי: באסל, בחייך.

באסל גטאס: זה – – –

איציק שמולי: מדינות ערב – – –

באסל גטאס: כשהשר שטייניץ – לא, תן לנו.

באסל גטאס: תן לנו.

באסל גטאס: אני מתווכח עם השר שטען שזה שאנחנו בעצם אומרים שאי-אפשר שתהיה מדינה יהודית ודמוקרטית, מה שהסביר באופן קולע חברי יוסף, כאילו אני שולל את זכות ההגדרה העצמית של היהודים.

באסל גטאס: זה לא נכון.

באסל גטאס: אני לא רוצה להשתמש במילה אחרת, אבל זה פשוט לא נכון.

באסל גטאס: זה פשוט לא נכון.

באסל גטאס: אבל שאני אכיר בזכותו של כל יהודי בעולם, שהוא לא אזרח, שברגע שיעלה לישראל יקבל אזרחות אוטומטית, ואני, בן העם הזה שגר כאן מאות בשנים, האזרחות שלי מוטלת בספק אפילו עד היום?

באסל גטאס: אדוני השר, יהודית ודמוקרטית – יהודית, לא בגלל האופי.

באסל גטאס: אנחנו לא מדברים על אופי.

באסל גטאס: כל מדינה שיש בה רוב, הרוב – השפה שלו, התרבות שלו, הדת שלו, כמובן המאפיינים השונים – נותן את האופי.

באסל גטאס: אנחנו לא מדברים על האופי.

באסל גטאס: אנחנו מדברים על זה שהיהדות של המדינה, כפי שאמר יוסף, שורשה בחוקים, בחוקי-על, בחוקי-יסוד, שמפלים אותנו.

באסל גטאס: אתה תעמוד במקומי.

באסל גטאס: תתאר לך שאתה ערבי – אולי קשה, לא יודע; אבל אני בטוח שיש בך צד הומני חזק – תגיד אני בן לעם המיעוט הערבי הפלסטיני בישראל.

באסל גטאס: האם הייתי מסכים להיות אזרח סוג ב'?

באסל גטאס: אנחנו כולנו נולדנו בני תשע.

באסל גטאס: תשעה חודשים.

באסל גטאס: ח'ליף עומר אבן אל-ח'טאב, הח'ליף השני באסלאם – אספר את הסיפור הזה ואגמור.

באסל גטאס: השליט של מצרים אז, עמרו אבן אל-עאץ, נתן לבן שלו להרוג מישהו או לתקוף מישהו.

באסל גטאס: אז הוא קרא לבן שלו, ואמר למי שהותקף – נתן לו דִרא, עצאיה – יעני מקל – ואמר לו: תכה.

באסל גטאס: תעניש אותו.

באסל גטאס: הוא אמר לעמרו אבן אל-עאץ השליט: (אומר בערבית: עד מתי תשעבדו את האנשים שאימהותיהם ילדו אותם בני-חורין?

באסל גטאס: ) אתם לא יכולים לשעבד את האנשים שנולדו בני-חורין על-ידי האימהות שלהם.

באסל גטאס: זה מה שאני אומר לך.

באסל גטאס: אנחנו נולדנו בני-חורין בארצנו.

באסל גטאס: זה המולדת שלנו, ולא נסכים לרגע להיות אזרחים סוג ב'.

באסל גטאס: אנחנו כאן אזרחים בעלי זכויות, והזכויות שלנו – לא רק האזרחיות.

באסל גטאס: אנחנו בעלי זכויות גם בצד האזרחי.

באסל גטאס: אף אחד לא עושה לנו טובה.

באסל גטאס: אף אחד.

באסל גטאס: גם בתשלומי מסים, גם בכל מה שאנחנו נותנים ומייצרים, וגם מפני שאנחנו בני העם הערבי הפלסטיני, שהוא בעל המקום בדיוק בדיוק בדיוק – אנחנו מוכנים לשוויון הזה.

באסל גטאס: אנחנו שני עמים שגרים כאן.

באסל גטאס: אני תמיד השתמשתי במילה: שנגזר עלינו לחיות ביחד, ותיקן אותי כבוד הנשיא היום, אז חבר הכנסת: שנועדנו לחיות יחד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אבו מערוף, בבקשה.

איתן ברושי: חיליק, זה אומר שמתקרבים לסוף הישיבה?

יחיאל חיליק בר: שש-שבע שעות אתה בבית.

איתן ברושי: מסתבר – – –

יחיאל חיליק בר: אחרון המציעים.

יחיאל חיליק בר: יש אחרי זה בקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: נראה מי יהיה פה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר שטייניץ, האמת, אפשר לדבר לא רק עשר דקות, ואפשר להצטמצם לשתי דקות, אבל היות שיש כאן שיעורים בהיסטוריה, צריך להתייחס גם לזה.

עבדאללה אבו מערוף: זה טוב שמתייחסים להיסטוריה שהיא לא רחוקה, ועדיין הזיכרון הלא-רחוק ישנו.

עבדאללה אבו מערוף: השר שטייניץ דיבר על עניין החלוקה, והוא התייחס לזה ממבטו שלו, אבל הוא נכנס לעניין הדמוקרטיה, וכמעט נכנס לעניין האינטרנציונליסטי.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה לך.

עבדאללה אבו מערוף: כמעט לא שמת לב לעצמך.

עבדאללה אבו מערוף: הייתה גם הצעה שמקובלת, של המפלגה הקומוניסטית, שנוסדה כאן ב-1919 על-ידי קבוצה של יהודים, המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית, שאכן אמרה: מדינה דו-לאומית לכל אזרחיה.

עבדאללה אבו מערוף: מי לא היה?

עבדאללה אבו מערוף: התירוץ הזה שהערבים לא רצו – זה תירוץ.

עבדאללה אבו מערוף: לא אכנס לכל מיני פרטים, פה ושם, איך הוקמה המדינה ואיך החלוקה.

עבדאללה אבו מערוף: זה תירוץ שמדינות ערב לא רצו.

עבדאללה אבו מערוף: הייתה נכבה, וזאת עובדה.

עבדאללה אבו מערוף: תאר לעצמך שלא הייתה נכבה, והיו חצי-חצי אזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: אז תלמד היסטוריה טוב.

עבדאללה אבו מערוף: הדבר השני, בקיצור, אתה אמרת עניין אופוזיציה וקואליציה.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שאתם באופוזיציה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו אומרים: בבקשה, שתי מילים: שוויון ושלום.

עבדאללה אבו מערוף: שלום ושוויון.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: יש לכם האומץ לשני הדברים האלו, שוויון ושלום?

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: מי אומר שלא?

עבדאללה אבו מערוף: הנה הקואליציה.

עבדאללה אבו מערוף: יש מישהו בקואליציה של שוויון ושלום?

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אז הם מדברים.

עבדאללה אבו מערוף: נשים את השלום בצד, אז בוא נדבר על שוויון, והנה החוק הזה שאנחנו עכשיו דנים עליו, ושוב יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט לא שכנע אותנו.

עבדאללה אבו מערוף: דיברנו על זה הרבה פעמים.

עבדאללה אבו מערוף: הרבה פעמים, ומתווכחים.

עבדאללה אבו מערוף: עצם העובדה שאין שוויון ויש אפליה – אז יש החוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: הנה, עובדה, לא צריך לעשות ויכוח.

עבדאללה אבו מערוף: הייתה ועדה של כבוד השוטפת נאור, ועדה של טירקל, ועדה של צ'חנובר; שתי ועדות שאמרו שהחוק הזה לא חוקתי ולא דמוקרטי.

עבדאללה אבו מערוף: לא.

עבדאללה אבו מערוף: יש עוד ועדה, שלישית, בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: באה ועדת צ'חנובר.

עבדאללה אבו מערוף: מה אמרה?

עבדאללה אבו מערוף: שיהיה מפקח שיסתכל ויתבונן, איך מתנהלת החקירה.

עבדאללה אבו מערוף: זה ממש הזוי.

עבדאללה אבו מערוף: מי יסתכל על המפקח הזה ועל הפקח הזה, שמסתכל איך מתנהלת החקירה?

עבדאללה אבו מערוף: זה מזכיר לי מה שעשו בימי הצאר לפני המהפכה הבולשביקית, כשהיו שלושה שמסתכלים על האסיר, על העצור בתא של הצאר: אחד מסתכל על האסיר, אחד מסתכל על החייל ועוד אחד מסתכל על החייל.

עבדאללה אבו מערוף: ככה רוצים בחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, לא ניכנס לחוק.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק אנטי-דמוקרטי, שאין לו שום ערך.

עבדאללה אבו מערוף: בשנת 2002 הייתה הוראת שעה.

עבדאללה אבו מערוף: 14 שנה נמשכה, ועכשיו שוב ממשיכים אותה.

עבדאללה אבו מערוף: עד מתי?

עבדאללה אבו מערוף: עד אין-סוף.

עבדאללה אבו מערוף: אז איפה הפנים של השלום?

עבדאללה אבו מערוף: איפה הפנים של השוויון?

עבדאללה אבו מערוף: הנה הסתירה.

עבדאללה אבו מערוף: כל דבר שנקרא בחוק הזה, זה יעורר הרבה – גם יעורר הרבה עניין של הסתות, גם הסתה וגם הדברים של ביטן, דברים של ראש הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: רק לפני כמה ימים ביקרנו אצל נערים קטנים בני 16 ו-17 בכפר ג'דיידה-מכר ליד ירכא, שנעצרו בחשד להצתות.

עבדאללה אבו מערוף: בזדון.

עבדאללה אבו מערוף: החקירות שהיו שם לנערים המסכנים האלה, שישה נערים – אחר כך שחררו אותם, מפני שלא מצאו שום הוכחה בכלל שהם עשו שרפות.

עבדאללה אבו מערוף: ואיך התנהלו החקירות?

עבדאללה אבו מערוף: אללה יסתור.

עבדאללה אבו מערוף: נערים בני 16 ו-17, אפילו קצין מבחן ועובדת סוציאלית לא הביאו להם.

עבדאללה אבו מערוף: עצרו אותם שבוע שלם.

עבדאללה אבו מערוף: אתה רוצה לומר לי שהחוק הזה דמוקרטי?

עבדאללה אבו מערוף: זה לא נכלל בחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: ביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: מיסטר ביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: כל דבר כשר, אם זה ביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כל דבר כשר אם זה ביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: מעצמת-על, מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: כל דבר כשר אם יש ביטחון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: פרה קדושה.

עבדאללה אבו מערוף: פרה קדושה, הבנו.

עבדאללה אבו מערוף: על זה דיברנו כמה פעמים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, כמובן – לא אכנס להרבה היבטים – החוק, שוב אנחנו אומרים, לא חוקתי, לא דמוקרטי.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה הוביל אותנו לוויכוח אידיאולוגי כזה שאני מתווכח תמיד, ושמח שיש לנו ויכוח אידיאולוגי, וטובות התשובות של השר.

עבדאללה אבו מערוף: אכן צריך את האומץ לומר את האמת.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, הכדור לא אצלנו.

עבדאללה אבו מערוף: הכדור אצלכם.

עבדאללה אבו מערוף: תתחילו את הצעד הראשון של שוויון.

עבדאללה אבו מערוף: תתחילו את הצעד הראשון להחזיר אדמות שהופקעו ללא צדק בשנת 1965 והלאה עד שנת 1977-1976; ויום האדמה.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, תתחילו את הצעד הנכון והדרוש.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר?

עבדאללה אבו מערוף: יש לכם האומץ?

עבדאללה אבו מערוף: נעזוב את האמירה "מדינה יהודית ודמוקרטית".

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, לא נתווכח על זה.

עבדאללה אבו מערוף: אז תעשו את הצעד הדמוקרטי הנכון השוויוני לאזרחים שישנם כאן.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, איזה צעד?

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מתווכחים על חוקים יום-יום בכל הוועדות.

עבדאללה אבו מערוף: בכל הוועדות מתווכחים על חוקים יום-יום.

מיקי לוי: המפלגה הקומוניסטית בארץ.

מיקי לוי: אולי יותר טוב ממה שאתה אומר.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: שיהיה קומוניזם בארץ; אני בעד.

עבדאללה אבו מערוף: שיהיה סוציאליזם בארץ; אני בעד.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: לזה הוא חתר.

עבדאללה אבו מערוף: בסוף הוא אמר דמוקרטית.

עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, אני מקבל דמוקרטית, אבל המהות זה אינטרנציונליזם.

עבדאללה אבו מערוף: אתה רוצה?

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: יהיה לך האומץ?

עבדאללה אבו מערוף: ללא קשר לקפיטליזם, לדעות הקפיטליסטיות ולמונופולים שישנם.

עבדאללה אבו מערוף: ללא קשר, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: יש אזרחים שחיים כאן.

עבדאללה אבו מערוף: תתייחסו כבני-אדם.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שצריך.

עבדאללה אבו מערוף: לא צריך יותר.

עבדאללה אבו מערוף: האם זה הרבה?

עבדאללה אבו מערוף: לא מבקשים הרבה.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: לא מבקשים הרבה.

עבדאללה אבו מערוף: ויש הרבה דוגמאות שאפשר לתת.

עבדאללה אבו מערוף: אז טוב שיש אומץ.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שהאומץ הזה יתבטא בעשייה, והעשייה הראשונה שתהיה היא ביטול החוקים האלה שהם חוקים מפלים.

עבדאללה אבו מערוף: לא צריך חקיקה.

עבדאללה אבו מערוף: צריך עשייה, החלטות של ממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: גם חקיקות, להחזיר אדמות, תכנון ובנייה, לטמון את חוק קמיניץ המתוכנן שעבר בקריאה – וככה אפשר לומר שאכן יש צעדים ראשונים של שוויון, ואכן נדבר על מדינה דמוקרטית לכל אזרחיה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו סיימנו עם המסתייגים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לבקשות – מה, מהצד?

יחיאל חיליק בר: אה, השר.

יחיאל חיליק בר: שמעתי: עיסאווי.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

עיסאווי פריג': אחרי יעלה.

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, אני פשוט שמעתי "עיסאווי", והיא אמרה: "השר".

יובל שטייניץ: מי שכח פה את משקפיו?

יובל שטייניץ: שלך?

יחיאל חיליק בר: ואתם אומרים שהממשלה לא נותנת לכם כלום.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, נאמרו פה דברים רבים.

יובל שטייניץ: לא אגיב על כולם, רק אומר כמה דברים.

יובל שטייניץ: ראשית, קודם כול לגבי האמת ההיסטורית.

יובל שטייניץ: העם היהודי זה לא סתם אנשים שהגיעו לפה במקרה מכל מיני קצוות העולם כמו שהוצג פה.

יובל שטייניץ: לעם היהודי יש מולדת אחת, ארץ-ישראל.

יובל שטייניץ: הוא היה כאן לפני אלפי שנים, הוא גורש מכאן בצורה מתוכננת על-ידי האימפריה הרומית, בעיקר אחרי מרד בר-כוכבא, המרד השני, והוא חזר לכאן היום.

יובל שטייניץ: לגבי דמוקרטיה אני אגיד רק את הדבר הזה: ראשית, דרך אגב, אם מדברים על דמוקרטיה, אני חייב להביע כאן – כדמוקרט, ואני בטוח שכל חברי, משמאל ומימין, מצטרפים – זעזוע עמוק מההסתה הקשה לרצח או לאלימות בדמות תמונה של נתניהו עם חבל תלייה.

יובל שטייניץ: זה מצטרף גם למיצג המזעזע של הפסל שהופל בכיכר-רבין בתל-אביב, ואני רוצה לומר לכם: תגידו לא ירו מהימין, כן ירו מהימין – מי שמוכן, וראיתי כבר תגובה של "בצלאל": אולי זה לא טוב, אבל זה במסגרת חופש הביטוי.

יובל שטייניץ: כשמציגים ראש ממשלה או כל אדם עם חבל תלייה; כשמפילים פסל – כשעושים, קודם כול, פסל כזה, של ראש ממשלה, ואחר כך מפילים אותו – זאת הסתה לאלימות.

יובל שטייניץ: וכואב הלב ש-20 שנה אחרי רצח רבין, וזה לא חשוב אם זה ראש ממשלה מהימין או מהשמאל, שוב יש כאן הסתה מהסוג הזה.

יובל שטייניץ: מי שלא יגנה את ההסתה נגד נתניהו כפי שהיה מגנה הסתה נגד רבין או נגד שמעון פרס ז"ל, או כל מנהיג שמאל, מוביל אותנו לאלימות ואנרכיה.

קריאה: זה פסול ונתעב.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: אני בטוח שאנחנו מסכימים בזה.

יובל שטייניץ: ועוד מילה אחת על דמוקרטיה.

יובל שטייניץ: היה פה טיעון כללי שדמוקרטיה חייבת להיות מדינת כל אזרחיה, ולכן לדמוקרטיה, לכאורה – אני עושה עכשיו הכללה של הטיעון – לא יכולה להיות זהות.

יובל שטייניץ: כל הדמוקרטיות בעולם, או כל המדינות הדמוקרטיות בעולם, צריכות להיות בדיוק אותו הדבר, כי אסור שלמדינה דמוקרטית תהיה איזו זהות קולקטיבית או כללית, כי כל זהות קולקטיבית וכללית – דגל עם מגן-דוד, דגל כמו בנורבגיה או בריטניה, עם צלב – – –

באסל גטאס: יש הבדל בין חוקים – –

יובל שטייניץ: רגע, רגע, אני אענה גם על זה.

באסל גטאס: – – לבין – – –

יובל שטייניץ: אתה צודק.

יובל שטייניץ: דגל עם זהות, כל מדינה עם זהות, לכאורה, מאחר שזו זהות אחת, יהיו פרטים שלא מרגישים בנוח או שהזהות שלהם שונה, ולכן היא לא דמוקרטיה.

יובל שטייניץ: אז אין טעם להקים בכלל מדינות בעולם, שהכול יהיה מדינה אחת, של כל אזרחיה, כי כל המדינות דומות, כולן – רק כל אזרחיה.

יובל שטייניץ: זו לא המציאות בעולם הדמוקרטי.

יובל שטייניץ: יש מדינות עם זהות, עם שפה, עם היסטוריה, עם דגל, עם זהות דתית יותר או פחות, עם זהות לאומית יותר או פחות, וגם מדינת היהודים, או מדינת ישראל, היא מדינה יהודית.

יובל שטייניץ: היא חייבת שוויון אזרחי וזכויות לכל אזרחיה, אני מסכים לחלוטין עם הדברים האלה, אבל העובדה שאתם מנסים באמצעות התביעה המוצדקת לשוויון לבצע מהלך של שלילת שוויון מהעם היהודי כעם, ולהגיד – מדינה פלסטינית כן, מדינה יהודית לא; מדינה ערבית מצרית כן, מדינה יהודית לא; מדינה צרפתית כן, ואיטלקית כן, מדינה יהודית – לא – פה אתם טועים, פה אתם פוגעים, פה אתם שוללים את זכות העם היהודי, הלגיטימית, כפי שהוכרה על-ידי כל המדינות.

יובל שטייניץ: ולסיום, מאחר שנאמר פה על-ידי חבר כנסת ערבי מסוים על ישראל "דמוקרטיה לכאורה", אני לא מבין למה כל טענה על חוק מפלה או על אי-שוויון או על פערים זה טענה נגד הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסיים במה שאמרה הערב ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי על מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אני מקריא את הציטוט של מה שהיא אמרה.

יובל שטייניץ: שימו לב מה אמרה ראש ממשלת בריטניה ביחס לשאלה האם ישראל היא דמוקרטיה, או דמוקרטיה לכאורה, או דמוקרטיה פגומה.

יובל שטייניץ: היא אמרה כך, אני מצטט.

יובל שטייניץ: כך אמרה ראש ממשלת בריטניה על ישראל – היא לא יהודייה, היא לא אזרחית ישראל, היא ראש ממשלת בריטניה: ישראל דמוקרטיה פורחת, מגדלור של סובלנות, מנוע של חדשנות, דוגמה ומודל לשאר העולם לאופן שבו מתגברים על קשיים ומכניעים חסרונות.

יובל שטייניץ: ועוד אמרה תרזה מיי: רק כשאתה מתהלך בירושלים או בתל-אביב ורואה מדינה שבה בני כל הדתות והמינים מרגישים חופשיים ושווים בעיני החוק – אתה מבין.

יובל שטייניץ: מותר שיהיו פה ויכוחים, מותר שיהיו פה טענות, מותר שתהיה פה שאיפה לשוויון, ואני אתכם בשאיפה לשוויון, אבל כדאי שבמזרח התיכון הנורא הזה – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: – – תכירו גם אתם במה שאומרת ראש ממשלת בריטניה הערב: ישראל – דמוקרטיה פורחת.

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, לא?

יחיאל חיליק בר: אה, רגע, אנחנו עוברים לבקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: אז בסדר, שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לבקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: אחריו – הרצוג, לבני, ונראה מי יהיה פה ומי לא.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, כבוד השר שטייניץ, לאן אתה הולך?

יובל שטייניץ: אני מקשיב.

עיסאווי פריג': כן, חברים וחברות, אני, למען האמת, בתחילת הדיון אמרתי לעצמי – הדיון הזה ייקח איזה חצי שעה, נגיד את ההסתייגויות, וסיימנו בכך.

עיסאווי פריג': אבל הדיון התפתח לדיון מאוד מהותי, מאוד מעניין, מאוד מאתגר, וסוף-סוף, אחרי ארבע שנים בכנסת, אני שומע דיון ענייני, שנוגע במהות המדינה.

עיסאווי פריג': אני, ידידי השר – ותרשה לי להגיד לך ידידי – –

יובל שטייניץ: בכיף.

עיסאווי פריג': – – אני על לפני 1948 לא רוצה לדבר.

עיסאווי פריג': ב-1948 קמה מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': המדינה הוגדרה מדינה יהודית ודמוקרטית.

עיסאווי פריג': עזוב את היהודית.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתמקד ב"מדינה דמוקרטית", כי הדמוקרטיה היא חלון ודלת הכניסה שלי ושל כל המיעוט הערבי הלאומי במדינה.

עיסאווי פריג': היא דלת הכניסה שלי למדינה, עזוב את הוויכוחים האחרים.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתחיל מכאן.

עיסאווי פריג': אני, כאבא, כערבי, כבן למיעוט לאומי במדינה, אני יכול לתת לבן שלי, לבת שלי, חינוך – יכול לשלוח אותה לאוניברסיטה, שתלמד את המקצוע הכי טוב, יכול להשקיע בה, יכול לעשות לה הרבה חלומות.

עיסאווי פריג': אבל אני, כאבא, לא יכול לסלול כבישים, לא יכול לתכנן ערים ולא יכול לקחת את המחויבות של המדינה כלפי כאזרח.

עיסאווי פריג': ידידי אחמד טיבי עמד כאן ואמר נתונים שהם מוכרים, והם גאווה: לטכניון השנה התקבלו 600 סטודנטים וסטודנטיות ערבים.

עיסאווי פריג': בפקולטה לרפואה בלבד נתקבלו כ-50 סטודנטים ערבים.

עיסאווי פריג': בטכניון, שנה א'.

עיסאווי פריג': מהם, חברים, 70% נשים.

עיסאווי פריג': אני, יש לי נגיעה אישית שם, בגלל זה אני מכיר את הנתונים.

עיסאווי פריג': 70% נשים.

עיסאווי פריג': אלה נתונים לתפארת.

עיסאווי פריג': האוכלוסייה הערבית, יש לה חסמים במוסדות להשכלה גבוהה.

עיסאווי פריג': היא רוצה ללמוד, ויש חסמים.

עיסאווי פריג': קיבלו החלטה לפני כמה שנים לנסוע – בעשרות אלפים, ומאות-מיליוני שקלים עלו ויצאו מהמדינה – לירדן.

עיסאווי פריג': למדו מקצוע, בעיקר רוקחות.

עיסאווי פריג': יותר מ-20,000 איש – סטודנטים ערבים – מהמדינה נסעו לירדן, וזה עלה מאות מיליונים.

עיסאווי פריג': למה אני אומר מאות מיליונים?

עיסאווי פריג': כי הם נסעו, שילמו במיטב כספם, המשפחות ביקרו שם כל חודשיים-שלושה, וחזרו.

עיסאווי פריג': עכשיו, מקצוע הרוקחות מוצף בערבים.

עיסאווי פריג': השתלטו על המרחב בכל בתי-המרקחת.

עיסאווי פריג': הפסיקו.

עיסאווי פריג': כי יש לנו תשוקה, רוצים ללמוד, רוצים ללמוד.

עיסאווי פריג': אז הסטודנט הערבי גילה מקומות אחרים.

עיסאווי פריג': התחילו לנסוע, באלפים, בהמוניהם, התחילו לנסוע לחו"ל, והיום לומדים אלפים בארצות אירופיות שונות.

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו מגלים חסם חדש; מחלקת הבחינות של משרד הבריאות אמרה: מה, זה לא משתלם, הערבים השתלטו לנו על כל המקצועות.

עיסאווי פריג': אז מחלקת הרישוי של משרד הפנים התחילה להעלות חסמים וחסמים בפני הסטודנטים שסיימו בחו"ל – לא לאפשר להם לעשות את בחינת ההסמכה, האוניברסיטה לא מוכרת.

עיסאווי פריג': אנחנו מזמינים אתכם – ומבטלים.

עיסאווי פריג': גורם האפליה מכוון נגד המגזר הערבי, נגד הסקטור הערבי.

עיסאווי פריג': אלה העובדות הקיימות עכשיו.

עיסאווי פריג': אנחנו משתדלים למרות כל הקשיים וכל החשיבה שמונחת – אני רוצה תשובה לגבי הסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': לגבי הסוגיה השנייה, הדמוקרטית, חברים, כשאני אומר דמוקרטית, מה זה דמוקרטיה?

עיסאווי פריג': אני מציע ליושב-ראש הכנסת שכל מי שנכנס לבית הזה יעבור קורס בדמוקרטיה, מה זה דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': ב"שבתרבות" בשבת, חבר הכנסת דוד ביטן מהליכוד, שנבחר על בסיס דמוקרטי, שנבחר במשטר דמוקרטי – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': – – אמר: הייתי מעדיף לא לראות את הערבים באים לקלפי.

עיסאווי פריג': חבר כנסת במדינת ישראל, שהיא דמוקרטית, אומר אמירה אנטי-דמוקרטית, והוא לא מבין מה הוא אמר.

עיסאווי פריג': הוא לא מבין מה שהוא אמר.

עיסאווי פריג': אז, חברים וידידי השר, אנחנו רק דבר אחד מבקשים מכם, תסירו את החסמים בפני האוכלוסייה הערבית, ואתם תראו, אנחנו ניתן לכם "פייט" בחינוך, בלמידה, בהשכלה.

עיסאווי פריג': אתם מפחדים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מקריא את רשימת הדוברים: יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות לרשותך.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני לא צריך חמש דקות.

איציק שמולי: עליתי רק כדי להתייחס למיצג הזה שהופיע היום ב"בצלאל".

איציק שמולי: בעיני זה דבר חמור מאוד, זה מיצג שכולו הסתה וטירוף, שבינו לבין אמנות אין דבר וחצי דבר.

איציק שמולי: חופש הביטוי וחופש האמנות במדינה דמוקרטית זה דבר חשוב מאוד, אבל אסור בשום פנים ואופן שהם ישמשו עיר מקלט לתופעות של קריאה לפגיעה וקריאה לאלימות, וזה מה שיש היום ב"בצלאל", וכנגד הדבר הזה אנחנו מחויבים לצאת.

איציק שמולי: דווקא אנחנו, שאנחנו באים מתוך מחנה פוליטי שנרצח לו המנהיג על רקע של הסתה פוליטית, אני חושב שאנחנו צריכים להיות הראשונים לקום ולהתנגד לדבר הזה, ולא משנה מאיזה כיוון מגיעה ההסתה.

איציק שמולי: אנחנו צריכים להשמיע קול ברור מאוד מאוד כנגדה.

איציק שמולי: אז על ההיסטוריה, על חלקו של ראש הממשלה, יש פה בבית ויכוח.

איציק שמולי: את חלקו בהסתה ההיא, את זה כבר ההיסטוריה תשפוט, אבל מה שקורה היום בכנסת – על ההתנגדות שלנו לדברים שקורים כאן – זה צריך להיות במסגרת הוויכוח והמאבק הפוליטי הלגיטימי, אבל ממשלה מחליפים בקלפי ואך ורק בקלפי.

איציק שמולי: הדברים הללו חייבים להיאמר בצורה ברורה מאוד.

איציק שמולי: אני מקווה מאוד מאוד שגם המוסד יסיר מהר מאוד את אותה יצירה – אם אפשר לקרוא לה כך – כי באמת זה לא ראוי.

איציק שמולי: זה באמת דבר שהוא לא ראוי והוא מסוכן.

יובל שטייניץ: – – – אם בדברים האלה המשטרה לא תטפל ומערכת המשפט ומערכת אכיפת החוק, אנה אנחנו באים?

יובל שטייניץ: זה יהפוך לחיזיון נפרץ נגד מנהיגים פוליטיים מכל הכיוונים.

איציק שמולי: אני מסכים.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, רציתי לנצל את ההזדמנות הזאת לדבר על העניין של המיצג שהיה היום ב"בצלאל".

איתן כבל: אני לא יודע מי עשה את זה, זה גם לא משנה מי עשה את זה – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

איתן כבל: בבקשה?

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהנושא מספיק חשוב.

איתן כבל: – – אני מתייחס לזה ברצינות מאוד מאוד, ואני לא מתכוון לייצר לעניין הזה זילות או להתייחס לזה בצורה זלזלנית.

איתן כבל: העניין הזה, שמנקודת המבט שלי מצאתי לנכון לא רק לעלות ולגנות בכל מחיר – אין לי מילים.

איתן כבל: כשראיתי את התמונה הזאת הרגשתי באמת כמו אגרוף אל תוך הבטן.

איתן כבל: הרגשתי כמו אגרוף אל תוך הבטן.

איתן כבל: בעיני רוחי כל מילה של גינוי יכולה רק להמעיט את עוצמת שאט הנפש.

איתן כבל: נכון, אומרים שזה תלמיד שהביע את עצמו.

איתן כבל: אני לא מקבל את זה.

איתן כבל: לא מקובל בעיני.

איתן כבל: אמירות מן הסוג הזה, גם אם מישהו רצה להביע את עצמו ממקום פוליטי כזה או אחר, זה לא מסוג הדברים שישנו את התמונה פה.

איתן כבל: זה לא מסוג הדברים שיעשו פה מצב אחר.

איתן כבל: זה בדיוק אותו דבר, ממקום אחר.

איתן כבל: כשאנחנו, איתן ברושי, גינינו בכל תוקף את הצד האחר – ואני לא רוצה לתת סימנים – אני לא רוצה להתחיל לדבר על קלישאות, עשבים שוטים או כל מיני דברים כאלה.

איתן כבל: זה מעשה נבזי, מעשה נבלה, ומי שיתפסו אותו שהעלה את זה, צריך להעיף אותו מבית-הספר.

איתן כבל: אי-אפשר שבשם חופש הביטוי יהיה חופש השיסוי, חופש הביזוי.

איתן כבל: אני לא מקבל את זה.

איתן כבל: אני עולה לכאן בדיוק כמו שאני תוקף ללא רחם כל אמירה מהצד האחר – כך אני מוצא לנכון – לא לשם האיזון אלא כי יש דברים שאסור שייאמרו ואסור שייעשו.

יהודה גליק: השאלה היא, מה האווירה הציבורית שיצרה את זה?

יהודה גליק: זאת השאלה.

איתן כבל: אני אומר את זה לך באמת מכל הלב – אבל בואו לא נעסוק באווירה.

איתן כבל: אני לא רוצה להיכנס לאווירות.

איתן כבל: אני לא רוצה שנמצא את עצמנו עוסקים באווירה.

איתן כבל: אני יודע להגיד בעניין הזה שזה מעשה נבלה, מעשה שאסור שייעשה, ואני מקווה באמת שהוא לא אווירה או ייצוג של דברים שאני לא רוצה שייאמרו או שייעשו.

איתן כבל: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: בעיני זו התייחסות ראויה מאוד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, השר וחברי הכנסת, בהמשך לדברים שנאמרו פה אני רוצה לומר מילה.

איתן ברושי: בכל זאת הממשלה יש לה היכולת לבדוק, לחקור ולהעניש.

איתן ברושי: שר המשטרה וראשי זרועות הביטחון שאמונים על חקירה של עבירות שנעשות, בוודאי בנסיבות שתוארו כאן, זה בידי הממשלה.

איתן ברושי: לא רק לגנות.

איתן ברושי: חופש הביטוי הוא לא חופש מאחריות, ואני חושב שיש כאן גיבוי מקיר לקיר להעניש ולהרתיע ממעשים דומים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהכנסת עוסקת בימים אלה באופן אינטנסיבי בתקציב ובחוק ההסדרים 2017–2018, תקציב דו-שנתי.

איתן ברושי: חלק מהשאלות שנאמרו כאן בשולי הדיונים הקודמים קשור לשאלה של סדר העדיפויות של החברה הישראלית.

איתן ברושי: ואני חושב שמה שבולט בתקציב הזה – שמי שיושב הכי הרבה שעות בוועדת הכספים זה משה אשר מרשות המסים.

איתן ברושי: הממשלה, לפי דעתי, בצורה מדהימה – יושב פה שר שהיה שר האוצר – עשתה תרגיל: היא קבעה קודם כול את השימושים ועכשיו היא מחפשת את המקורות, עד כדי כך שמשה אשר הפך להיות הנציג המרכזי של האוצר ברוב ישיבות ועדת הכספים.

איתן ברושי: זאת אומרת שתקציב 2017–2018, אחרי שחילקו לפי ההסכמים הקואליציוניים ואחרי שרוקנו את הקופה הציבורית, נשען בעיקר על יכולת המיסוי, ולכן גם יש כל כך הרבה מחלוקות.

איתן ברושי: עד עכשיו כמעט לא גמרו שום סעיף בוועדת הכספים, וגפני עומד חסר אונים מול קואליציה מתפרקת ואופוזיציה שלוחמת, וטוב שכך.

איתן ברושי: ואנחנו עומדים ערב סיום הדיונים בלי תקציב – לפי דעתי בסעיפים מרכזיים – כי חלק מאלה שכאילו דואגים לדירה השלישית, הטבות לצעירים ועוד שאלות נוספות, הם קודם כול ניסיון של האוצר לגייס כספים.

איתן ברושי: כאילו מורידים מסים – מס הכנסה, מע"מ ומסי חברות – אבל מעלים ומוסיפים מסים וגם מאיימים על היכולת לקיים משק יצרני.

איתן ברושי: כאשר ראש אגף התקציבים ומנכ"ל האוצר יושבים בסקירה כללית ומציינים שהגידול הוא ממכירת מכוניות ומנסיעות לחוץ-לארץ, כאילו חוזרים להיפוך הפירמידה, הפוך.

איתן ברושי: פעם היו מדווחים על הקמת מפעלים, על תוספת בחקלאות, בתיירות – – –

מיקי לוי: מנוע צמיחה.

איתן ברושי: עכשיו מנוע צמיחה הוא מנוע מקרטע של רכישת מכוניות ונסיעות לחוץ-לארץ.

איתן ברושי: זה דבר הזוי, ממשלה שחוזרת להיות ממשלה של עם של צוענים וסוחרים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר בהקשר הזה שהממשלה גם לא פועלת נכון, על-פי השקפתה, לפיזור אוכלוסייה.

איתן ברושי: תראו, בימים האחרונים – אני לא יודע אם ליצמן מתבייש לבוא הנה אחרי הדוח – בימים האחרונים פרסמו דוח שמאמת את מה שידענו, שהנגב והגליל מקופחים בכל מה שקשור לבריאות.

איתן ברושי: בגליל מתים יותר, חיים פחות, מקבלים פחות שירותים ומשלמים יותר.

איתן ברושי: איפה נשמע דבר כזה שהמדינה רוצה לחזק את הנגב, את הגליל – דרך אגב, שם יושבת גם רוב האוכלוסייה הלא-יהודית, הערבית – המדינה אומרת שהיא מחזקת, ובאותו זמן היא נותנת שם שירותים ברמה נמוכה יותר, כאילו האזרחים שם הם סוג ב' ואולי יותר מב'.

איתן ברושי: אבל באותו יום, המבקר פרסם דוח על מוכנות העורף.

איתן ברושי: מה אומרת הממשלה על הדוח הזה?

איתן ברושי: שהיא בודקת.

איתן ברושי: כאילו לא ידענו שהייתה מלחמת לבנון השנייה ו"צוק איתן" ושהעורף לא מוגן.

איתן ברושי: אז מצד אחד הבריאות לקויה, מצד אחר סכנת ההיפגעות גדולה.

איתן ברושי: יש איומים של טילים, וצה"ל פרסם 10,000 מטרות של "חיזבאללה".

איתן ברושי: גדל המתח בחזית הצפונית והסורית, והמדינה לא ממוגנת ושירותי הבריאות לא ערוכים.

איתן ברושי: ואיך אפשר יהיה להסביר את המחדל הבא, עם כל הכבוד לנחיתת המטוסים?

איתן ברושי: דבר אחד ברור, יחסי ישראל–ארצות-הברית הם ברמה גבוהה, אבל המוכנות כאן היא לא מספקת.

איתן ברושי: אז גם אין שירותי בריאות, גם אין מיגון, גם יש חשיפה לאיומים בגבול הצפוני והדרומי, גם אין תוכנית תעסוקה.

איתן ברושי: כלומר, הממשלה מביאה תקציב שאין בו בשורות גדולות, יש בו גם גזירות.

איתן ברושי: היו אולי תוכניות מרחיקות לכת לחלק מהגזירות, אבל בסופו של דבר חברה שיש בה הרבה מאוד מתחים – יש בהחלט מצבי משבר כמו הדוח על העוני, יש שאלות של מערכת היחסים והקיפוח של המגזר הלא-יהודי, יש הזנחה של הנגב והגליל בתחום הבריאות, אין מקומות תעסוקה, והתקציב נשען על מיסוי, לא על מנועי צמיחה ולא על יצירה.

איתן ברושי: אין ספק, אלה מרכיבים מדאיגים של חברה שעוד נכונו לה מבחנים.

איתן ברושי: וליתר ביטחון, גם מחסלים את החקלאות.

איתן ברושי: ביום שני הבא, בשעה 11:00–12:00, אמורים להתייצב כאן מול הכנסת אלפי חקלאים.

איתן ברושי: יושב-ראש הכנסת כבר התחייב לקבל משלחת של החקלאים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן ברושי: – – יהיו כאן אלפי חקלאים שישדרו מצוקה גדולה מאוד.

איתן ברושי: אולי אם יהיה הסדר בעמונה, שרי הבית היהודי – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן ברושי: – – יתפנו לטפל בהתיישבות ובחינוך.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אחרי נחמן שי – קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן.

יוסי יונה: אני אחריו?

טלי פלוסקוב: זה מה שרשום.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התמונה שבית-הספר לאמנות "בצלאל" הגיש הערב לאזרחי מדינת ישראל היא בגדר חרפה.

נחמן שי: אני אומר את זה כמי שמעריך ונותן כבוד ומשקל גבוה לחופש האמנות והיצירה.

נחמן שי: אני מאמין גדול שדמוקרטיה יכולה למתוח את עצמה ולהגמיש את עצמה ולהתמודד עם אתגרים מכל סוג שהוא, כולל על עצם היותה מדינה דמוקרטית.

נחמן שי: אבל במדינת ישראל בשנת 2016, עוד מעט 2017, מוטב שאוזנינו ועינינו יהיו כרויות כולן לגילויים על סף של אלימות, של קריאה לאלימות, של הסתה, של תופעות שפוגעות ושוחקות את עוצמתה של הדמוקרטיה.

נחמן שי: כזה היה המיצג המחתרתי הזה שעלה, הופיע ונעלם במסדרונות של בית-הספר "בצלאל".

נחמן שי: אני ציפיתי כבר לשמוע מהנהלת בית-הספר.

נחמן שי: אני לא שמעתי.

נחמן שי: אני מקווה שהיא פועלת.

נחמן שי: אני מקווה שהמשטרה תדע להיכנס לשם.

נחמן שי: אני לא אוהב משטרה בתוך מוסדות אקדמיה, אבל אנחנו צריכים תמיד, והיום במיוחד, להבחין בתופעות הקטנות או בסימנים, סימני האזהרה, לפני שהם מתפתחים לממדים גדולים.

נחמן שי: אז אי-אפשר לבלום אותם יותר.

נחמן שי: זה סוג הדברים האלה.

נחמן שי: זה הולך על מין חבל דק כזה.

נחמן שי: הלוא בסך הכול זה מין סוג של בדיחה ולא התכוונו וכן הלאה.

נחמן שי: מדובר בראש ממשלת ישראל, מדובר באיום, מדובר בקריאה לאלימות.

נחמן שי: אנחנו בכנסת ישראל, אנחנו בציבור הרחב צריכים לגנות, צריכים להילחם, צריכים לפעול נגד וצריכים להבין שאפילו בדמוקרטיה – דווקא בדמוקרטיה – דמוקרטיה שמקדשת את חופש הביטוי וחופש היצירה, ליצירות כאלה אין מקום.

נחמן שי: מותר להגיד את זה, צריך להגיד את זה.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה?

טלי פלוסקוב: אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין?

טלי פלוסקוב: אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראשית, אני גם מצטרף לגינוי והבעת שאט נפש מהמיצג שנעשה ב"בצלאל".

יוסי יונה: אין לזה מקום, יש לגנות את זה באופן חד-משמעי, נקודה.

יוסי יונה: עכשיו אני רוצה, ברשותכם, לעשות משהו שהוא – קצת להפיח איזושהי רוח חביבה פה במליאה.

יוסי יונה: אתם יודעים, לפני ימים מספר רוברט צימרמן, הידוע בשם בוב דילן, קיבל את פרס נובל לספרות.

יוסי יונה: יש המון המלעיזים והמון המקטרגים – מה פתאום?

יוסי יונה: ההבחנות העבשות האלה בין ספרות לבין פרוזה.

יוסי יונה: אני בין אלה שחושבים שהוא יוצר מדהים, מקורי, חשוב, מהחשובים ביותר במאה ה-20 בתחום של שירה, פזמונאות.

יוסי יונה: איש שלמעשה השפיע במידה משמעותית מאוד על תנועות חברתיות.

יוסי יונה: לכן ביקשתי, התאמצתי, לתרגם אחד מהשירים הראשונים שלו, מ-1963, שזה למעשה שיר שהוא שיר מחאה.

יוסי יונה: כשקראתי אותו אמרתי: וואו, כמה הוא מתאים גם לימים האלה שלנו, למציאות של הגלובליזציה, המציאות שמפעלים נודדים והולכים למקומות שבהם העבודה זולה יותר; לפגיעה בזכויות עובדים ועוד.

יוסי יונה: אז הנה, ברשותכם, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, פואמה של בוב דילן מ-1963 – בתרגום שלי – שנקראת "בלוז המדינה הצפונית".

דוד אמסלם: יוסי, מה זה קשור לנושא?

יוסי יונה: לא קשור.

יוסי יונה: לא קשור, דוד.

דוד אמסלם: טוב.

יוסי יונה: לא קשור, כן.

יוסי יונה: לא קשור, דוד.

יוסי יונה: ברשותך.

יוסי יונה: בסדר?

יוסי יונה: אז הנה ככה: "בואו התקבצו סביבי חברים," – וביניהם דוד – "ואספר לכם מעשייה, / על מכרות ברזל אדומים, / שפעם רב היה מספרם.

יוסי יונה: / אך עתה חלונות בלוחות קרטון עטופים / והקשישים המסבים על הספסלים / מספרים סיפור אחר על המקום, / שהפך לעיירת רפאים.

יוסי יונה: // בפאתיה הצפוניים של העיירה, / גדלו וצמחו ילדי, / אך אותי גידלו הרחק משם.

יוסי יונה: / אמי לקתה במחלה, בדמי ימי, / ואחי מילא את מקומה.

יוסי יונה: // מחצבי הברזל ניגרו, / והשנים על-פני הדלת חלפו.

יוסי יונה: / המסילות והאתים השמיעו רחשם, / עד שבאחד הימים אחי לביתו לא שב, / בדומה לאבי, לפניו.

יוסי יונה: // ובכן, חורף ארוך מתרגש ובא, / ואני משקיפה מחלוני.

יוסי יונה: / מי ישווה לו, רוחב לבם של חברי?

יוסי יונה: / לקצם הגיעו לימודי, / כשאותם נטשתי באביב, / כשג'ון תומס, כורה, ביקש את ידי.

יוסי יונה: // ובכן, ימים באו וימים חלפו, / והיבול טוב היה, / תיק ארוחת הצהריים נמלא בכל עונה, / אך עם שלושה תינוקות שנולדו, / קוצצה לפתע העבודה, / לחצי משמרת יומית, ללא כל סיבה.

יוסי יונה: // ואז נסגר הפיר במהרה, / והיקף העבודה עמו ירד, / והאש באוויר, דומה כי קפאה, / ואז בא איש ודיבר, / והוא אמר שבעוד ימים שבעה, / מכרה 11 ייסגר.

יוסי יונה: // הם משלמים מחיר יקר מדי, / מתלוננים שם במזרח, / את המחצב, הם אומרים, / לכרות כבר לא כדאי, / כי שם למטה, בדרום אמריקה, בעיירות הכורים, / ירד מחירו עד בלי די, // וכך נסגרו המכרות, / ונרקב הברזל האדום, / ובחדר עמד ריחה הכבד של השתייה, / והשיר החרישי והנוגה, / האריך עד מאוד את השעה, / כשהמתנתי לשקיעתה של החמה.

יוסי יונה: // ימי חלפו על אדן החלון, / בעוד הוא לעצמו מדבר, / וכך נוסדה דממת הלשון.

יוסי יונה: / ואז כשהפציע השחר בוקר אחד, / נותרה המיטה יתומה, / נשארתי עם שלושה ילדים, באחת.

יוסי יונה: // הקיץ חלף, / האדמה נעשית קרה, / החנויות נסגרות / האחת בעקבות רעותה.

יוסי יונה: / כשיגדלו ילדי הם מייד מכאן ילכו, / כי לא נשאר דבר שעבורו הם פה יישארו.

יוסי יונה: " כפי שאמרתי, הפואמה הזו מיטיבה לתאר גם מציאות של היום, של ימינו, של ארצות רחוקות אבל גם של הארץ שלנו.

יובל שטייניץ: פואמה מאוד יפה ומרגשת, אבל זה לא פרס נובל לספרות.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסי יונה: השר שטייניץ – יש לנו חמש שניות – מסתייג, אבל בהערה אחת לשר שטייניץ: בתקופה הזאת שעוד היינו עומדים יחד במחאות ובהפגנות, מן הסתם היית אז מתפעל יותר.

יוסי יונה: אבל – – –

יובל שטייניץ: זה לא קשור לזה.

יובל שטייניץ: זה לא קשור, זה לא פוליטי.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יוסי יונה: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – אחרונת הדוברים, אם תהיה באולם, יעל כהן-פארן.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי וחברות הכנסת, ראשית, אני רוצה לומר שהמיצג ב"בצלאל", כמו אירוע הפסל בכיכר-רבין, מתחיל לייצר רצף אירועים חמור ביותר.

איל בן ראובן: אני קורא לחברי המחנה שלנו וכל המחנות האחרים: זה בזוי, זה מסוכן.

איל בן ראובן: חדל עם הדברים האלה – וחשוב שהקריאה תצא מכאן מקיר לקיר לפני שיהיה מאוחר.

איל בן ראובן: אני רוצה לדבר על נושא נוסף:

איל בן ראובן: דוח העוני שהתפרסם היום מראה תמונה חשוכה ומדאיגה מאוד בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: כשליש מהישראלים החיים במדינה הזאת הם אנשים עניים.

איל בן ראובן: זה מדד שאינו נתפס.

איל בן ראובן: 29% מהאוכלוסייה בישראל, ילדים ובוגרים, 2 מיליון אנשים ו-436,000 חיים מתחת לקו העוני.

איל בן ראובן: התמונה המחרידה הזאת נוגעת יותר לשיעור העוני בקרב הילדים.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שאני, כאב לשישה ילדים גדולים וקטנים, אני פשוט נחרד כשאני מסתכל על הנתונים האלה.

איל בן ראובן: מתברר כי 11% מהילדים לא אכלו בשנה האחרונה במשך יום, כיוון שלא היה להוריהם כסף לדאוג לכך.

איל בן ראובן: 61% מההורים לא רכשו לילדיהם תרופות עקב מצוקה כלכלית ו-54% לא רכשו לילדיהם ציוד בסיסי לבית-הספר.

איל בן ראובן: זה חמור.

איל בן ראובן: נוסף על כך, ילדים הולכים לבית-הספר ללא כריך, מצמצמים את גודל הארוחות ומדלגים עליהן בגלל מצב כלכלי קשה של הוריהם.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שכשאני גדלתי, אני זוכר שעלתה תמיד השאלה האם יש בישראל אנשים רעבים.

איל בן ראובן: התשובה בעבר הייתה לא, וכיום – במספרים שהולכים וגדלים.

איל בן ראובן: העוני הזה הוא מלכודת שקשה מאוד להיחלץ ממנה, היא מחייבת לערוך שיקולים וויתורים כואבים.

איל בן ראובן: תחשבו על האם והאב שצריכים לבחור בין הצורך לאוכל מזין לילדים לבין תשלום שכר הדירה וחשבונות הבית.

איל בן ראובן: אם נמשיך בדרך זו, לילדים העניים של היום יהיה קשה עד בלתי אפשרי לצאת מהמלכודת הזאת.

איל בן ראובן: אם לא נתייחס לבעיית העוני הזאת כאל מצב חירום לאומי ונמקם אותה בראש סדר העדיפות, אנחנו עלולים למצוא את עצמנו בעוד כעשר שנים חיים במצב של כאוס חברתי, בחברה שהיא עוד יותר משוסעת ועוד יותר לא סובלנית.

איל בן ראובן: כאילו חסר לנו משהו כיום.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, בעיית העוני היא בעיה של כולנו.

איל בן ראובן: היא מעל הפוליטיקה והיא מעל הסקטוריאליות.

איל בן ראובן: כנבחרי ציבור, אסור לנו לתלות את תפקיד המבוגר האחראי לטיפול בבעיה בעמותות.

איל בן ראובן: הן לא יכולות לפתור את זה.

איל בן ראובן: הן אינן תחליף לאחריות החברתית שיש לנו כאן כלפי הציבור.

איל בן ראובן: הממשלה צריכה כתנאי ראשון להכיר בכישלון בנושא.

איל בן ראובן: זה תנאי ראשון: מכירים בכישלון – אז אפשר גם לתקן.

איל בן ראובן: כדי לתקן את העיוות הנורא הזה ולעצור את התנועה במדרון ולהביא למגמת ירידה בהקדם, אנחנו צריכים לעבור למעשים שיבואו על חשבון הדיבורים ומס השפתיים.

איל בן ראובן: ואני אומר, די להכחשת תופעת העוני העצומה בעוצמתה.

איל בן ראובן: יש עניים בישראל, והרבה יותר מדי, והתופעה הזאת – אם לא נפתור אותה – עלולה לפגוע קשות בחברה וביסודות ובערכים שעליהם הוקמה החברה הישראלית, ויש לנו עוד המון המון אתגרים.

איל בן ראובן: רק על-ידי מדיניות מתאימה, סדר עדיפויות ותוכנית ממשלתית אסטרטגית אמיתית, יהיה נכון למגר את התופעה הזאת.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ולאחר מכן נגיע להצבעה, רבותי.

ניסן סלומינסקי: יש לך כאן אולי את הצעת החוק?

טלי פלוסקוב: כוס מים?

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: כי נתתי – – – לכן אני רוצה – – – גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רק רוצה לסכם, ואני מקווה שנספיק, שנעשה את זה בקצרה, את הסיכום.

טלי פלוסקוב: חברים בקואליציה, בבקשה, אנחנו מבקשים שקט.

טלי פלוסקוב: קשה מאוד בשעות האלה גם להשיב.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, הנושא של תיעוד חזותי של חקירה – ואנחנו מדברים על המשטרה אך ורק בנושא הביטחוני – יש בו פלוס ומינוס.

ניסן סלומינסקי: הפלוס של התיעוד החזותי הוא שבמידה – זה קורה כמעט תמיד – שהחשוד מודה ואחרי כן, כשמגיעים לבית-משפט, או כדי להציל את עצמו או כדי שלא יפגעו בו, הוא אומר: איימו עלי, אנסו אותי בכוח, זה לא לרצוני, ואם יש תיעוד חזותי אתה יכול לראות אם אכן זה היה לרצונו או לא לרצונו.

ניסן סלומינסקי: זו הסיבה למה טוב לעשות תיעוד חזותי.

ניסן סלומינסקי: מצד אחר, יש כאן שתי בעיות קשות בתיעוד החזותי: א.

ניסן סלומינסקי: דרך זה ארגוני הטרור יוכלו ללמוד את שיטות החקירה של המשטרה, וכנראה גם השב"כ, ולהתארגן לקראת זה ולעשות הכנות לכל אחד מהעוסקים, איך להתמודד מול החקירות, ולזה ודאי שאנחנו לא רוצים לתת יד ולסייע לארגוני הטרור; ב.

ניסן סלומינסקי: דבר יותר חשוב, אם אנחנו רוצים – חלק גדול מהחקירות, גם של השב"כ וגם של המשטרה, בנושא הביטחוני הן לא רק לגבי האיש עצמו – שאותו כבר תפסו – אלא לנסות להוציא ממנו מידע על תאי טרור, על ארגונים, על קשרים נוספים.

ניסן סלומינסקי: אני אפילו לא מדבר על פצצות מתקתקות, אני מדבר על כל המערכת כולה.

ניסן סלומינסקי: ומצליחים.

ניסן סלומינסקי: אם מתעדים את הדבר, לא יהיה אדם אחד שימסור את האינפורמציה, כי התיעוד הזה הרי יגיע לבית-משפט וידעו כולם שהוא מסר, ולמחרת כל משפחתו נרצחת, כולל הוא עצמו.

ניסן סלומינסקי: אז לא יהיה אדם אחד שיהיה מוכן למסור.

ניסן סלומינסקי: ואז איבדנו 90% מכל החשיבות של החקירה הזאת.

ניסן סלומינסקי: לכן בשקלול הזה, ודאי שעדיף שלא יהיה תיעוד חזותי לחקירה הביטחונית.

ניסן סלומינסקי: לכן חשוב שלא יהיה.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, נכון שקיים חשש שחוקר תוך כדי חקירה קצת יאבד את הצפון, או ייכנס להתלהבות יתר, ויכול להיות שייפגעו זכויות אותו חשוד.

ניסן סלומינסקי: כדי להתגבר על זה הוועדה אימצה את מה שהמליצה ועדת צ'חנובר בנושא השב"כ וכו', שתהיה בדיקה אקראית.

ניסן סלומינסקי: הכוונה היא שיהיה מפקח שאינו קשור לשוטרים החוקרים ויכול להיכנס בלי שאף אחד מהמשטרה ידע.

ניסן סלומינסקי: הוא יוכל בכל עת שהוא רוצה לבוא לפקח ולהשגיח ולראות שהכול מתנהל בסדר.

ניסן סלומינסקי: מאחר שכל חוקר שחוקר את החשוד לא יודע אם המפקח יושב שם ומשגיח עליו או לא, גם זה כשלעצמו – מעבר לנושא שאנחנו לא חושדים באף אחד מהחוקרים – אבל אני אומר, זאת תהיה תוספת גדולה שכל חוקר ידע לשמור על כל הזכויות שמגיעות לנחקר.

ניסן סלומינסקי: זה משלים את החשש.

ניסן סלומינסקי: נוסף על זה, ליתר ביטחון דרשנו עוד שני דברים: א.

ניסן סלומינסקי: דיווח שוטף לוועדה, כדי שאנחנו נוכל לעקוב בקפידה על הנושא.

ניסן סלומינסקי: ודבר נוסף, שכל הנהלים הפנימיים של משטרת ישראל ייקבעו לא רק על-ידי המשטרה אלא על-ידי השר לביטחון פנים עם היועץ המשפטי לממשלה, ומצד אחר, יובאו לידיעת יושב-ראש ועדת החוקה – לא לכל הוועדה, כי אתה לא יכול להביא את כל הנהלים האלה בפני ועדה שלמה – אבל לידיעתו של יושב-ראש ועדת חוקה.

ניסן סלומינסקי: ברגע ששלושת האלמנטים האלה מתממשים, זה נותן הגנה מפני החשש שמא ייפגעו זכויותיו של החשוד.

ניסן סלומינסקי: ומצד אחר, חשוב לנו מאוד שלא יהיה תיעוד כדי שגם לא ילמדו את דרכי החקירה, ובעיקר שיאפשרו למי שהגיעו אליו לתת את כל האינפורמציה לגבי תאים נוספים, ארגונים נוספים וקשרים נוספים.

ניסן סלומינסקי: דודי.

ניסן סלומינסקי: דודי.

ניסן סלומינסקי: דוד.

ניסן סלומינסקי: דוד, אתה לא יכול לעמוד עם הגב אלי.

ניסן סלומינסקי: תגיד לדוד שהוא עומד עם הגב אלי.

ניסן סלומינסקי: זה לא מכובד.

ניסן סלומינסקי: אתה עומד עם הגב אלי.

קריאה: דוד הוא כולו פנים.

קריאה: כולו פנים.

קריאה: מאחורה, מקדימה, פנים – – –

ניסן סלומינסקי: מה עוד אני יכול לרמוז?

טלי פלוסקוב: עליזה נותנת לו את – – –

ניסן סלומינסקי: כן?

ניסן סלומינסקי: אז אני חושב שההסדר הזה שהצענו הוא הסדר ראוי, הגון, שמאזן בין צורכי הביטחון מצד אחד לשמירה על זכויות הפרט מצד אחר.

ניסן סלומינסקי: לכן אני מבקש מחברי להוריד את ההסתייגויות בהצבעה ולאשר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: ההצעה תהיה קצת ארוכה כי יש פה הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 1 אין הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: לכן אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד סעיף 1, כנוסח הוועדה?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: רבותי, נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד סעיף 1 – 45 נגד – 16 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 45 חברי כנסת, 16 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: סעיף 1 אושר בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 2 יש לנו הסתייגויות של חברי הכנסת דב חנין, אוסאמה סעדי, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס ועבדאללה אבו מערוף, להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

טלי פלוסקוב: נצביע על הסתייגות מס' 1 לסעיף 2.

טלי פלוסקוב: מי בעד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 19 חברי כנסת בעד, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1 לסעיף 2 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 2 לסעיף 2.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 16 חברי כנסת בעד, 47 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2 לסעיף 2 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: כעת, אחרי שהוסרו הסתייגויות לסעיף 2, ולסעיף 3 אין הסתייגויות, אנחנו נצביע על סעיף 2 וסעיף 3 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: סעיפים 2 ו-3 כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 46 נגד – 17 נמנעים – אין סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 46 חברי כנסת בעד, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 2 וסעיף 3 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: כעת, אחרי האישור בקריאה שנייה, אנחנו נצביע על כל החוק בקריאה השלישית.

טלי פלוסקוב: רבותי, מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 8), התשע"ז–2016 – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 46 נגד – 17 נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 8), התשע"ז–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 46 חברי כנסת בעד, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 8), התשע"ז–2016, עברה בקריאה שנייה וקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/634; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ"ה, עמ' 12680; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק ייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק ייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה) היא הצעת חוק פרטית של שניים מחברינו, של חבר הכנסת משה גפני ושל חבר הכנסת אורי מקלב, שאנחנו מביאים עכשיו לאישור בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כמדינה – – מה הרעש הזה?

טלי פלוסקוב: חברים, אנחנו מבקשים קצת שקט באולם, בבקשה להירגע.

טלי פלוסקוב: כל הצוות היפה והנפלא, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: – – יש לנו שתי מטרות חשובות: א.

ניסן סלומינסקי: שיהיה שוויון באוכלוסייה, שלכולם יינתן סיכוי שווה; ב.

ניסן סלומינסקי: כמדינה יש לנו אינטרס גדול שכל חלקי האוכלוסייה יהיו שותפים, ייטלו חלק בנטל, בעבודה, בניהול של חברות, בכל אותם דברים, כי זה בנפשה של המדינה.

ניסן סלומינסקי: ונכון, יש סעיף 15א לחוק שירות המדינה (מינויים), התשי"ט–1959, שבו נקבעה חובה לתת ביטוי הולם גם בקרב עובדי שירות המדינה לייצוגם – וגם בקרב הדירקטוריונים אחר כך – וכאן יש רשימה של כמה שהמדינה הבינה שקשה להם יותר, הם מופלים יותר, ולכן נותנים להם עדיפות.

ניסן סלומינסקי: מקדמים אותם.

ניסן סלומינסקי: ברשימה הזאת חסרים שני מגזרים חשובים שנמצאים במדינה, ולמדינה, כמו שאמרתי קודם, יש אינטרס גדול גם לעשות את השוויון וגם לתת – לשלב אותם בתוך כל המעגלים האלה; זה בנפשה של האומה, שהם יהיו משולבים.

ניסן סלומינסקי: המגזרים האלה הם המגזר החרדי – שכולנו יודעים שהוא גדֵל, ברוך השם, ואנחנו רוצים שהוא יהיה שותף מלא וייקח חלק וייתנו לו את הסיכוי, כמו לכולם – וגם העולים החדשים – שחלקם באמת משתלב נפלא אבל חלקם עדיין – אנחנו יודעים על פרופסורים שאפילו עבודה של ניקוי רחובות לא מקבלים.

ניסן סלומינסקי: לכן הצעת החוק הזאת באה ואומרת, שלאותו סעיף יש להוסיף גם את האוכלוסייה החרדית וגם את העולים החדשים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מציעים לתקן את החוק, וההגדרה של חרדים לעניין זה היא: מי שמשתייך לאוכלוסייה החרדית ושהוא, ילדיו או בן-זוגו למדו או לומדים במוסד חינוכי חרדי מהסוג שיפורט בתוספת – זו הגדרה של חרדי – ועולה חדש לעניין זה יהיה: מי שעלה לישראל בהיותו בגיר וטרם חלפו 12 שנים מיום עלייתו.

ניסן סלומינסקי: את התוספת יש להוסיף גם בנושא של עובדי שירות המדינה וגם בנושא של ייצוג הולם – חובת ייצוג הולם בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה דבר חשוב מאין כמוהו, שניתן באמת את הסיכוי השווה לאוכלוסייה החרדית ולאוכלוסיית העולים החדשים, כפי שפורט פה.

ניסן סלומינסקי: אין לחוק הזה הסתייגויות, ולכן אני מבקש מחברי להצביע ולאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: כאמור, לא הוגשו הסתייגויות, אך יש לנו בקשות רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת משה גפני?

משה גפני: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב?

קריאה: מוותר, מוותר, מוותר.

טלי פלוסקוב: אני לא שמעתי.

אורי מקלב: אייכלר, ואחרי זה אני.

טלי פלוסקוב: אני לא שמעתי, אדוני.

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חמש דקות – – –

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, השרה, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברי הרב משה גפני והרב אורי מקלב על הצעת החוק הזאת.

ישראל אייכלר: זאת הצעת חוק שכבר מתגלגלת הרבה שנים.

ישראל אייכלר: כבר הזכרתי את זה.

ישראל אייכלר: אני הגשתי הצעות כאלה – אבדל לחיים – הרב רביץ בשעתו והרב פרוש.

ישראל אייכלר: כמעט כל הנציגים שלנו.

ישראל אייכלר: כי כל פעם שעלו הצעות ייצוג הולם לערבים ולאתיופים ולנשים, תמכנו בזה, כי אמרנו שלכאורה במדינה נורמלית, במדינה דמוקרטית, לא צריך חוק ייצוג הולם כאשר אדם בא לעבודה.

ישראל אייכלר: כי מי שרוצה – עובד.

ישראל אייכלר: צריך לקחת את העובד הטוב ביותר, בלי אפליה ובלי שום הבדלים.

ישראל אייכלר: כמו שבעל חנות חייב למכור לכל אזרח בלי הבדלים; כמו שכל מקבל שירות ציבורי או עסקי, אסור להפלות אותו על רקע דת וגזע.

ישראל אייכלר: אבל לא כן היה גורלו של הציבור החרדי במשך 70 שנה, עד היום הזה.

ישראל אייכלר: אני יודע שגם בהיסטוריה, אפילו בארגון בעלי העגלות או סוחרי היערות והקרקעות – אז לא אסרו תמיד על יהודים להתפרנס.

ישראל אייכלר: זה היה רק בתקופות חשוכות במיוחד.

ישראל אייכלר: אבל אמרו: הוא פשוט לא שייך אלינו.

ישראל אייכלר: לא יודע את המקצוע.

ישראל אייכלר: גם פה, בארץ-ישראל, לא אמרו: יהודי חרדי לא יוכל לעשות את העבודה.

ישראל אייכלר: רק בנו כזאת מערכת של איתורים וקבלת אנשים לפי תנאים ולפי תארים, כדי שיהודי חרדי לא יוכל להגיע לשום משרה; אפילו לא כמגיש תה או פקיד זוטר או בכיר.

ישראל אייכלר: זה מפני שאין לו תעודת בגרות והוא למד דברים אחרים ולא בדיוק את מה שלומדים בבתי-הספר הממלכתיים.

ישראל אייכלר: ככה היו הרבה אנשים דתיים שנכנעו והכניסו את הילדים שלהם לבתי-ספר ולתארים ולאוניברסיטאות, כי לא הייתה להם ברירה.

ישראל אייכלר: הם היו צריכים degree.

ישראל אייכלר: היו צריכים תעודה.

ישראל אייכלר: בכל מדינות העולם זה היה ככה.

ישראל אייכלר: אגב, הקומוניסטים השתלטו ככה על נפש האדם, על-ידי זה שעשו את ה-degree, את תעודת הבגרות ואת התעודה האוניברסיטאית לדבר הכי חשוב בכל משפחה.

ישראל אייכלר: וכך המוני מיליוני יהודים נכנסו לאוניברסיטאות ברוסיה והתבוללו כולם, וכך גם בארצות-הברית.

ישראל אייכלר: פה, בארץ, היהדות החרדית רצתה לשמור ולשמר את המסורת ואת הזהות היהודית ואת החינוך היהודי כפי שהיה, אז התוצאה הייתה שכשיצא תלמיד הישיבה מן הישיבה או מתלמוד-התורה, אמרו לו: אדוני, אתה לא יכול להיכנס פה.

ישראל אייכלר: אתה לא יכול בכלל להתמודד על משרה, כי אתה, אין לך תעודת בגרות.

ישראל אייכלר: אני הופעתי – אמרתי את זה הרבה פעמים – הופעתי הרבה שנים בתקשורת.

ישראל אייכלר: תמיד כאורח.

ישראל אייכלר: לא יכולתי להיות עובד ברשות השידור; אפילו לא מגיש תה.

ישראל אייכלר: כי אין לי תעודות כאלה.

ישראל אייכלר: ואני לא הייתי מסכן.

ישראל אייכלר: אני מדבר על 2 מיליון ו-436,000 העניים בישראל, שחלקם הגדול, לא רק חרדים, גם אנשים מאוכלוסיות הפריפריה, שלא הצליחו כל כך בתעודות הבגרות.

ישראל אייכלר: כן הלכו לבתי-ספר ממלכתיים, אבל לא הצליחו באוניברסיטאות לקבל תארים.

ישראל אייכלר: הם מנועים מלקבל תפקידים ועבודות: גם בשוק הפרטי הבנקאי, וגם בשוק – – –

אלי אלאלוף: – – –

ישראל אייכלר: מה?

אלי אלאלוף: הרי הם לא כלולים – – –

ישראל אייכלר: כן כן, יש היום – – –

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: רגע.

אלי אלאלוף: לא כלולים.

ישראל אייכלר: אם הם לא כלולים – –

אלי אלאלוף: לא כלולים.

ישראל אייכלר: – – אני מציע ליושב-ראש הוועדה, יושב-ראש ועדת הרווחה, חבר הכנסת אלאלוף, ואני מוכן לחתום על החוק, לאפשר גם לאנשים שאין להם תעודות מסיבות סוציאליות שונות – שיוכלו להשתלב בעבודות שהם יכולים לעשות ולהכשיר אותם לעבודה.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לספר לך, חבר הכנסת אלאלוף: עוד לפני שכתבת את דוח העוני, בשנת 2004, עמדתי על הבמה הזאת, ושר האוצר היה נתניהו, ואמרתי כמעט את אותם הדברים.

ישראל אייכלר: כי אז דרשתי לא ייצוג הולם לחרדים; דרשתי שלא יתנו תפקיד שאיננו מחייב דיפלומה מסוימת, לא יחייבו בתארים אקדמיים.

ישראל אייכלר: יכול אדם להיות בכל מיני עבודות שהוא יכול להיות מוכשר להן בלי תארים אקדמיים.

ישראל אייכלר: ואז שר האוצר נתניהו הגיע עם השיירה פה אחר-הצהריים ביום רביעי וביקש להסיר את זה.

ישראל אייכלר: הוא הבטיח: במקום שתעשה את זה חס וחלילה בפגיעה ברמת השירות של המגזר הציבורי, אנחנו נכיר בלימודים תורניים, כאקוויוולנטיים ללימודים אוניברסיטאיים.

ישראל אייכלר: ואני הסכמתי.

ישראל אייכלר: כבר עברו משנת 2004 – 12 שנים.

ישראל אייכלר: עדיין לא נעשה דבר.

ישראל אייכלר: ולכן אני חייב פה היום את הייצוג ההולם, שזה לא הפתרון האמיתי.

ישראל אייכלר: הפתרון האמיתי, מה שאמרת, חבר הכנסת אלאלוף: שלא יהיה קשר בין התפקיד הספציפי של האדם לבין דיפלומות אחרות שאינן נוגעות לתפקיד שלו.

ישראל אייכלר: אם הוא מומחה לזמר סיני, לזמרה סינית, והוא מקבל תואר שני, אין שום סיבה שכשהוא עובד כנהג אוטובוס או כפקיד, הוא יקבל משכורת גדולה יותר ממי שלא יודע את הזמר הסיני, אבל הוא יודע לנהוג באוטובוס ויודע לעשות את עבודתו.

ישראל אייכלר: אז אני מאוד תומך ברעיון שלך, לנתק בין התארים האקדמיים הכלליים לבין התארים הדרושים לאדם לצורך תפקידו.

ישראל אייכלר: ואני רוצה להגיד שטוב שזה נעשה במגזר הציבורי, וצריך לעשות את זה גם במגזר הפרטי.

ישראל אייכלר: שוב, אני מברך את חברי הכנסת שיתמכו בחוק הזה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב?

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

קריאה: – – –

יוליה מלינובסקי: – – – זה כבר לא אכפת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

יוליה מלינובסקי: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, שרים, כנראה אנחנו כבר בכזה מצב שלא אכפת לנו מזמן ומשעות.

משה גפני: לא, אכפת לנו.

יוליה מלינובסקי: אה, אכפת לנו?

יוליה מלינובסקי: לי זה כבר לא.

יוליה מלינובסקי: הילדים שלי כבר ישנים, אני פנויה.

משה גפני: – – – אם ישנים, לא ישנים, אני – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני אגיד לכם.

טלי פלוסקוב: יש לי: מיכל רוזין, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: אתה לא רשום, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יוליה מלינובסקי: אני שמחה מאוד על החוק הזה, ואני חייבת להודות פה לחבר הכנסת גפני, לחבר הכנסת אשר, לכל החברים שלנו מהמפלגות החרדיות שעזרו ותמכו.

יוליה מלינובסקי: אבל, כמובן, הנושא החשוב פה הוא ייצוג הולם לעולים חדשים בשירות המדינה.

יוליה מלינובסקי: אני לא אחזור על דברים שכבר דיברתי עליהם קודם בוועדה, אני רק אתן כמה מספרים; ואתה יודע, לפעמים לא צריך יותר ממספרים.

יוליה מלינובסקי: אחוז העולים החדשים במשרד האוצר – 3%; במשרד החוץ – 3%; במשרד התרבות והספורט, המשרד, עלייה מחבר המדינות, עלייה מתורבתת, הביאו הרבה דברים לארץ – 1%; משרד הפנים – 1%; הנהלת בתי-משפט – 3%, וזה מתוך 2,626.

יוליה מלינובסקי: 69 עובדים עולים חדשים – 3%.

יוליה מלינובסקי: מתמחים, מי יכול לנחש כמה מתמחים עולים חדשים יש לנו?

יוליה מלינובסקי: אז אין לנו מתמחים עולים חדשים.

יוליה מלינובסקי: גפני, חבר הכנסת גפני, תנחש, אתה מומחה במספרים, ועדת הכספים, כמה עולים חדשים מתמחים יש לנו?

משה גפני: מתמחים?

יוליה מלינובסקי: מתמחים במשפטים.

משה גפני: אה, יותר מחרדים.

יוליה מלינובסקי: אפס.

יוליה מלינובסקי: לא יותר.

משה גפני: אה, לא – – –

יוליה מלינובסקי: אפס עולים חדשים מתמחים.

ניסן סלומינסקי: שעברו את הבחינות או לא עברו?

יוליה מלינובסקי: לא, המתמחים הם כבר אלה שעברו את הבחינות.

יוליה מלינובסקי: המספר הבא הוא גם כן מאוד מעניין.

יוליה מלינובסקי: כבאות, כמה כבאים עולים חדשים יש לנו?

משה גפני: כמה?

טלי פלוסקוב: גם אפס.

יוליה מלינובסקי: אפס.

יוליה מלינובסקי: זה לפי הנתונים של נציבות שירות המדינה.

יוליה מלינובסקי: כמה משרות סטודנטים שעולים חדשים השתלבו בהן יש לנו? 1%.

יוליה מלינובסקי: מתוך 3,215 משרות סטודנטים, 34 הם עולים חדשים.

יוליה מלינובסקי: איזה הישג.

יוליה מלינובסקי: איזה יופי.

יוליה מלינובסקי: נציבות שירות המדינה יחד עם משרד המשפטים יכולים להיות גאים במה שאנחנו רואים פה.

יוליה מלינובסקי: אבל יש מקום אחד שעולים חדשים שם הם 100%.

יוליה מלינובסקי: חבר הכנסת אילטוב, אני מנסה למשוך את תשומת לבך: אולי תנחש מה המקום בשירות המדינה ששם העולים החדשים הם 100%?

יוליה מלינובסקי: אז אתה לא תנחש.

דוד אמסלם: מרכז קליטה.

יוליה מלינובסקי: הגנה על עדים.

יוליה מלינובסקי: זה עובד אחד והוא עולה חדש.

יוליה מלינובסקי: אז זה 100% עולים חדשים.

יוליה מלינובסקי: אלו, דרך אגב, נתונים, כבוד היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: היום כדאי לה.

יוליה מלינובסקי: – – מהנתונים של – – –

אלי אלאלוף: כמה יושבי-ראש – – –

יוליה מלינובסקי: סליחה?

טלי פלוסקוב: מה?

טלי פלוסקוב: מה שאלת?

אלי אלאלוף: כמה יושבי-ראש – – –

יוליה מלינובסקי: זהו, זה עוד עשר שנים.

אלי אלאלוף: 100% – אחד על אחד.

יוליה מלינובסקי: עכשיו אני רוצה לברך על החוק הזה.

טלי פלוסקוב: גם יושב-ראש הכנסת אחד.

יוליה מלינובסקי: אני הייתי שמחה שהיינו מגיעים ל-15 שנים, כי עולה חדש שמגיע ארצה, בחמש שנים הראשונות הוא צריך בכלל להבין איפה הוא, אחר כך קצת ללמוד ולהבין, ואחר כך כבר להתקבל למקום עבודה נורמלי.

יוליה מלינובסקי: הוועדה דחתה את ההסתייגות שלי ל-15 שנים.

יוליה מלינובסקי: הגענו להסכמה בעבודה משותפת עם היושבת-ראש, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, ל-12 שנה, וזה כבר בסדר.

יוליה מלינובסקי: זה כבר יותר טוב.

יוליה מלינובסקי: ואנחנו, לא את, כבוד היושבת-ראש, ולא אנחנו ולא אתה, חבר הכנסת אילטוב, לא נזכה להעדפה מתקנת לפי החוק הזה, אבל הבאים בתור, אלו שיעלו ארצה, יהיה להם יותר קל.

יוליה מלינובסקי: זאת בעצם המטרה, זה מה שחשוב.

יוליה מלינובסקי: אולי הם לא יצטרכו לעבור את הקשיים ואת הבעיות שאנחנו חווינו על בשרנו.

יוליה מלינובסקי: טוב שזה קרה עכשיו, ורק חבל שזה מאוחר מדי.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג?

טלי פלוסקוב: אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת חוק ייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 1–2 – 33 נגד – אין נמנעים – 3 סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 33 חברי כנסת, אין מתנגדים, שלושה נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת החוק עברה בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: בשלישית אתה תצביע כבר, וזה יהיה בפנים.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 17 בעד החוק – 35 נגד – אין נמנעים – 3 חוק ייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 35 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, שלושה חברי כנסת נמנעו.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק ייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, והחוק נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, מבקש לברך כאחד היוזמים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תצרפי אותי, בבקשה, היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חבר הכנסת נחמן שי גם תומך בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להודות ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי שהעביר את החוק בכל הקריאות.

משה גפני: הוא הצליח לעשות את מה שלא הצלחנו לעשות שנים רבות.

משה גפני: אני מדבר גם בשם חברי חבר הכנסת אורי מקלב, שחתום יחד אתי על החוק, וחבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת בן צור, חברים נוספים שהיו שותפים ליוזמה.

משה גפני: אנחנו רק אלה שחתומים על החוק.

משה גפני: אני רוצה להודות לכל הסיעות בבית, כולם תמכו בזה, גם המחנה הציוני, גם יש עתיד, גם מרצ.

משה גפני: הסיעות הערביות נמנעו, אבל לא בגללנו.

יוסף ג'בארין: לא, ממש לא.

משה גפני: ואני מבקש להודות לכל סיעות הקואליציה.

טלי פלוסקוב: אז זה בגלל מי?

טלי פלוסקוב: בגלל עולים חדשים?

רוברט אילטוב: הם נמנעו בגלל העולים.

טלי פלוסקוב: בגלל העולים נמנעו?

משה גפני: כן, בסדר.

דוד אמסלם: האמת היא, משה גפני – –

משה גפני: הם לא הצביעו נגד.

דוד אמסלם: – – שגם כשהם מסכימים קשה להם להצביע בעד.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: על כל פנים, אני מבקש להודות לצוות הוועדה שעסק בעניין הזה, אבל אני יותר מכול, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להודות – להודות?

משה גפני: להזכיר – בהזדמנות הזאת את חבר הכנסת הרב אברהם רביץ, זיכרונו לברכה, יושב-ראש דגל התורה.

משה גפני: לפני עשר שנים הוא עמד כאן על הדוכן עם הצעת החוק הזאת, והצעת החוק נפלה ב-48 נגד 47, והוא צעק: למה הצבעתם נגד?

משה גפני: מה יש בחוק הזה שהצבעתם נגד?

משה גפני: והוא התמוטט כאן על הדוכן והרופא הגיע.

משה גפני: היה צריך לפנות אותו לבית-החולים.

משה גפני: הערב הזה הוא ערב שאנחנו משלימים בעבורו את המעגל.

משה גפני: זה לא חוק שיפתור את הבעיות של עם ישראל, זה לא חוק שיפתור את הבעיות של הציבור החרדי, אבל זה חוק שמראה כיוון.

משה גפני: זה חוק שאומר שהציבור החרדי – מי שראוי להיות בתפקיד יהיה בתפקיד.

משה גפני: ירושלים – רועי פולקמן, אתה גם מירושלים?

משה גפני: אתה לא ירושלים.

משה גפני: בירושלים, 37% מתושבי העיר הם אנשים חרדים.

משה גפני: בעיריית ירושלים עובדים 1.3% אנשים חרדים.

משה גפני: מדינה שוויונית.

משה גפני: אני לא אומר, מי שלא מתאים שלא יתקבל.

דוד אמסלם: גם זה לא בהרבה בתפקיד ניהול.

משה גפני: מה?

דוד אמסלם: גם זה לא בהרבה בתפקיד ניהול.

משה גפני: זה גם לא בתפקידי – תשמע, לא הגזמתי, אני לא מגלומן.

משה גפני: לפחות שיהיו עובדי ניקיון חרדים, גם זה אין.

דוד אמסלם: הם לא אוהבים להיות עובדי ניקיון.

משה גפני: לא נעליב.

משה גפני: אוהבים.

משה גפני: היום כבר עושים הכול.

דודי – – –

משה גפני: תאמין לי, היום עושים הכול.

משה גפני: החוק הזה מראה כיוון, הוא מסיר כתם שהיה על הכנסת כל השנים.

משה גפני: אנחנו בסיעת יהדות התורה הצבענו כל השנים על העדפה מתקנת – נשים, ערבים, דרוזים, צ'רקסים, אנשים עם מוגבלות, עולים – מאתיופיה, מה שהביאו לפה, אנחנו תמכנו.

משה גפני: כמה שניסיתי, אני אומר לכם, הייתי בוועדת הפנים, הייתי בוועדת החוקה, ניסיתי להכניס חרדים, לא הצלחתי, לא הצלחתי, וזה היה כתם.

משה גפני: למה לא? מוציאים חרדים, מה בדיוק הבעיה?

משה גפני: מי שלא מתאים, זו תהיה אות מתה, אבל לפחות הצהרנו.

משה גפני: היום הוסר הכתם הזה, ואני אומר – כמה שאפשר להגיד, הרב רביץ, זיכרונו לברכה, אנחנו השלמנו היום את המורשת שלך.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת נאוה בוקר, איל בן ראובן, עבדאללה אבו מערוף, חמד עמאר ואכרם חסון בנושא: בית-החולים הממוגן במרכז הרפואי רמב"ם.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1096); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 77), התשע"ז–2016 – קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק, בשם שרת המשפטים, השר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: גברתי היושבת-ראש, תודה, כנסת נכבדה, פרק ז' לחוק סדר הדין הפלילי קובע סדרי דין מיוחדים בעבירות קנס.

צחי הנגבי: מדובר בעבירות שנועדו להסדיר תחומי חיים מסוימים, למנוע סכנות וכדומה, אשר הסדר עבירות הקנס מייעל את האכיפה לגביהן, ויש בו כדי למנוע את הסטיגמה הפלילית שכרוכה בהעמדה לדין, כגון עבירות תעבורה, הגנת הסביבה, חוקי עזר של רשויות מקומיות וכדומה.

צחי הנגבי: כיום עבירות הקנס מתחלקות לשני סוגים: יש עבירות מסוג ברירת קנס ועבירות מסוג ברירת משפט.

צחי הנגבי: ההבדל בין שני הסוגים הוא בברירת המחדל.

צחי הנגבי: בעבירות מסוג ברירת קנס אדם מקבל הזמנה למשפט, אך ניתנת לו ברירה – לשלם קנס בשיעור שנקבע במקום להישפט, ואילו כשמדובר בעבירות מסוג ברירת משפט, אדם מקבל הודעת תשלום קנס, ואם הוא מעוניין להישפט על העבירה, עליו לבקש זאת במפורש.

צחי הנגבי: ההסדר של ברירת משפט יעיל הרבה יותר, שכן יש אנשים רבים שלא משלמים את הקנס בברירת קנס, לאו דווקא בשל טענה לחפות, אלא מטעמים טכניים, למשל הם שוכחים לשלם וכו'.

צחי הנגבי: כיום הם מגיעים לבית-המשפט, ומערכת המשפט נאלצת להקדיש זמן שיפוטי, גם במקרים שאין לנקנס שום טענה נגד הטלת הקנס.

צחי הנגבי: בניגוד לברירת הקנס, בברירת משפט, אם האדם שקיבל את הדוח לא נוקט צעד כלשהו, המשמעות היא שהקנס מועבר לגבייה.

צחי הנגבי: ההסדר של ברירת קנס הלך ובוטל עם השנים בהרבה תחומים.

צחי הנגבי: עדיין הוא נותר בחלק מהרשויות המקומיות, למשל מטעמים היסטוריים וללא סיבה עניינית.

צחי הנגבי: מטרת התיקון המוצע היא לבטל לחלוטין את ההסדר של ברירת קנס, ולהפוך את כל עבירות הקנס לעבירות מסוג של ברירת משפט, ולאור האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים, ואני מודיעה כעת שרשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – נוכח, ואתה מעוניין לשוחח?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אתה בטוח שאתה רוצה לדבר?

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – איציק שמולי, אורן אסף חזן, עבדאללה אבו מערוף, מירב בן ארי, יעל גרמן, ונמשיך.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, שמעתי את הערתו של חברי דוד אמסלם, בהצבעה הקודמת: אמר שגם אם אנחנו תומכים, קשה לנו להצביע בעד.

אוסאמה סעדי: אז אני מפתיע אותך, ואתה יודע את זה – כשיש חוק צודק, אנחנו תומכים בזה, וחוק כזה – – –

דוד אמסלם: זה לא צודק?

אוסאמה סעדי: איפה?

דוד אמסלם: החוק הקודם.

אוסאמה סעדי: לא, לכן נמנענו, בגלל הכריכה של – – –

דוד אמסלם: גם כשאתם חושבים שהוא צודק, אתם נמנעים.

אוסאמה סעדי: לא, שם פשוט כרכו גם את העניין הזה של החרדים, עם העולים.

אוסאמה סעדי: אנחנו עם החרדים כמובן, אנחנו – – –

דוד אמסלם: מה הבעיה?

אוסאמה סעדי: אנחנו לא נוכל להצביע בעד העולים.

טלי פלוסקוב: זה לא באג'נדה שלהם להביא עולים למדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: לא באג'נדה, ולכן נמנענו, אבל בחוק הזה – – –

דוד אמסלם: – – –

אוסאמה סעדי: אחרי זה נראה.

אוסאמה סעדי: יש לי שלוש דקות.

דוד אמסלם: אבל העולה כבר פה, שלא יעבוד?

אוסאמה סעדי: לא, שיעבוד, אבל כשיש כמות מוגבלת של משרות בשירות המדינה, ויש ייצוג הולם גם לערבים, כמות המשרות מצטמצמת ממילא.

דוד אמסלם: אבל גם לערבים יש ייצוג.

דוד אמסלם: גם לערבים יש ייצוג.

אוסאמה סעדי: אבל גם היה ויכוח על עולים, אם זה עשר שנים, אם זה 30 שנה.

דוד אמסלם: – – – לא היו מצביעים פה.

אוסאמה סעדי: אבל אני רוצה להצביע על החוק הזה.

דוד אמסלם: אם היהודים לא היו מצביעים פה, גם ייצוג הערבים לא היה עובר.

דוד אמסלם: אז היהודים מצביעים בעד הערבים, והערבים לא מצביעים – – –

אוסאמה סעדי: איפה הצבעתם בעדנו, בחייאת דינכ – –

דוד אמסלם: אבל הרי יש ייצוג הולם.

אוסאמה סעדי: – – אתה יודע שיש אפליה קשה – – –

דוד אמסלם: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמסלם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמסלם, תנו לנו להמשיך דיון מתורבת.

אוסאמה סעדי: השר הנגבי, אנחנו כמובן תומכים בהצעת החוק הזאת, אנחנו מברכים על הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: אני חושב שמדובר בהצעה ראויה.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם שבעניין מסוים – ולכן ביקשתי לעלות לדבר – אתם יודעים, למשל, שהמשטרה היום לא אוכפת בעבירות של אי-החזקת תעודת ביטוח.

אוסאמה סעדי: כששוטר עוצר מישהו, הוא שואל אותו על רישיון נהיגה, על רישיון רכב, אבל לא שואל אותו על אישור ביטוח.

אוסאמה סעדי: לכן יש כיום 500,000 רכבים, חבר הכנסת אלי אלאלוף, שנוסעים בכבישים בלי ביטוח.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: כי השוטר, אם הוא נותן דוח, אז זה ברירת קנס, ואז זה מחייב זימון לבית-משפט, ואז יש לחץ על בתי-המשפט לתעבורה, ולכן אומרים: אנחנו לא שואלים על עבירות ביטוח.

אוסאמה סעדי: עכשיו, אחרי שמתקנים את החוק הזה, והופכים את הכול לעבירות ברירת משפט, נותנים את הדוח, ואם בן-אדם חושב שהוא זכאי, שיגיש בקשה להישפט, אבל זה חוסך מכמות התיקים שמגיעים לבית-המשפט.

אוסאמה סעדי: בסופו של דבר, אני חושב שגם אפשר לברך, אלי אלאלוף, סוף-סוף יש מכונת כספומט ראשונה ביישוב הערבי חורה בנגב.

אוסאמה סעדי: תראו, במאה ה-21, על מה אנחנו מברכים, דוד אמסלם, שהצלחנו, אחרי חודשים – – –

מירב בן ארי: יש גם יישובים יהודיים בלי כספומט.

אוסאמה סעדי: אבל את מדברת על יישוב – 30,000, שישה יישובים מוכרים – –

מירב בן ארי: – – – כל כפר-שלם.

אוסאמה סעדי: – – 100,000 תושבים בנגב שאין להם סניף בנק.

אוסאמה סעדי: עכשיו הצלחנו להכניס סוף-סוף מכונת כספומט – אז מגיעה תודה לחברת הדואר – – –

דוד אמסלם: אני מקווה שלא יתקשרו – – –

מירב בן ארי: – – –

אוסאמה סעדי: תודה לחברת הדואר, ומברוכ לאהאלי חורה.

אוסאמה סעדי: תודה.

דוד אמסלם: – – – שלא יתקשרו – – –

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד לכם, כשאני הייתי ראש עיריית ערד אני התחננתי שיעשו כספומטים גם בכסייפה וגם בחורה, כדי שלא יגיעו לערד ב-28 בחודש.

דוד אמסלם: נקווה שהכספומט הזה יישאר חודש שם.

טלי פלוסקוב: כן, גם זה נכון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – –

איציק שמולי: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, כי זה היה תור לא נורמלי, לא חס וחלילה – תבינו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, תורך.

טלי פלוסקוב: אחריו – אכרם חסון, עאידה תומא סלימאן, ישראל אייכלר, אחמד טיבי, טלב אבו עראר, ונראה, ההמשך עוד יבוא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

מיקי לוי: אלי, אני מוכן לוותר אם מחר תיתן לי שנה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שעה קלה הוציא היועץ המשפטי של הכנסת, עורך-הדין איל ינון, מכתב דחוף ליושב-ראש הכנסת, ובו הוא מתריע כי לנוכח הבלגן – אני קצת אעשה את זה בשפה ציורית – והדיונים הלא-ממצים שנערכו בוועדת הכספים, למרות – אני חייב להגיד – ניסיונו של יושב-ראש הוועדה ליישר את ההדורים ולדון עניינית בנושאים השונים שהובאו בפני הוועדה במסגרת חוק ההסדרים, שלא צלח; יצא מכתב התרעה חסר תקדים ליושב-ראש הכנסת, שמתריע בפני יושב-ראש הכנסת כי לאור כך שהוועדה לא סיימה את דיוניה, יש סיכוי סביר שחוקים רבים יפוצלו מחוק ההסדרים.

מיקי לוי: לא היה כדבר הזה.

מיקי לוי: היום הקואליציה נראתה ונחשפה במלוא מערומיה בוועדת הכספים, גם לאור ניסיוננו, ניסיונם של חברי האופוזיציה להשכין שלום מתוך הבנה שחלק מן החוקים חשובים מאוד מאוד להמשך תפעולה של המדינה הזאת, ומתוך אחריות.

מיקי לוי: אני מודה שלא הצלחנו.

מיקי לוי: למחר נקבעה ישיבה מהשעה 10:00 ואילך.

מיקי לוי: גם אם נסיים את כל הדיונים בוועדת הכספים בנושא חוק ההסדרים, לא בטוח שהיועצים המשפטיים יצליחו לעבור על כל הנוסחים החדשים שסוכמו בחוקים החדשים.

מיקי לוי: משם זה צריך לרדת אל הדפוס.

מיקי לוי: יש סיכוי סביר, חברים, אלה ששמעו אותי עכשיו – – –

ניסן סלומינסקי: קודם הנסחים, שם הפקק הגדול.

מיקי לוי: לא שמענו אותך, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה.

ניסן סלומינסקי: זה עובר לנסחים, שם הפקק הגדול.

מיקי לוי: עוד יותר גרוע.

מיקי לוי: עובר לנסחים, ומשם ליועצים, ומשם לדפוס, ומשם לחברי הכנסת וליושב-ראש הכנסת.

מיקי לוי: חברים, לא היה כדבר הזה – – –

דוד אמסלם: מה אתה מציע?

מיקי לוי: אני לא מציע.

מיקי לוי: אני מביא לידיעתכם.

דוד אמסלם: אנחנו יודעים, ראינו היום – – –

מיקי לוי: אני כאופוזיציה, אתה רואה את החיוך שלי, אדוני יושב-ראש ועדת הפנים?

דוד אמסלם: אתה טוען – – –

אלי אלאלוף: אבל למה אתה לא נותן להם – – –

מיקי לוי: לא, אני אפילו מתוך אחריות רציתי – – –

דוד אמסלם: מה אתה – – –

מיקי לוי: תשאל את חברי – – –

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: תשאל את חברי.

מיקי לוי: אמרתי שה-cap הרפואי, אם לא יעבור, אנחנו פוגעים – פוגעים – – –

דוד אמסלם: אז למה אתה מחייך?

מיקי לוי: בגלל הבלגן.

מיקי לוי: אתם רוצים שאני – – –

דוד אמסלם: אם יש בלגן אתה מחייך?

מיקי לוי: אתם רוצים שאני אעשה לכם סדר?

מיקי לוי: יש לי ניסיון רב בזה.

טלי פלוסקוב: אבל יש לך עוד שתי שניות.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון?

אכרם חסון: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותרת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – –

יחיאל חיליק בר: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר; וחבר הכנסת איל בן ראובן – –

איל בן ראובן: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, סיימנו את רשימת הדוברים, וכעת נגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: נצביע על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 77), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 77), התשע"ז–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 23 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 77), התשע"ז–2016, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1098); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה להיום, הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 19), התשע"ז–2016, קריאה ראשונה גם כן.

טלי פלוסקוב: בשם שרת המשפטים יציג לנו את הצעת החוק, שוב, השר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

צחי הנגבי: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 19) מאגדת בתוכה תיקונים שונים לחוק איסור הלבנת הון שנועדו לשפר ולייעל את המאבק בהלבנת הון ובמימון טרור.

צחי הנגבי: החוק הזה הוא חוק יעיל מאוד מאוד.

צחי הנגבי: נפלה בחלקי הזכות להביא אותו בפני הכנסת בכהונתי כשר המשפטים בשנים 1996–1999.

צחי הנגבי: מאז החוק שודרג בהקשרים רבים, וגם הפעם רוצים לסייע להגברת האפקטיביות שלו בכמה תחומים שאני אפרט באופן תמציתי.

צחי הנגבי: ביוני 2016 מדינת ישראל הצטרפה כמשקיפה לארגון ה-FATF, ארגון שקובע את הסטנדרטים הבין-לאומיים בהלבנת הון ובמימון טרור.

צחי הנגבי: כדי שישראל תתקבל לארגון זה כחברה מן המניין ותהיה שותפה לעיצוב המדיניות העולמית בתחומים משמעותיים אלה, אנחנו נעבור בשנתיים הקרובות ביקורת מקיפה שבה תיבחן העמידה של מדינת ישראל בסטנדרטים.

צחי הנגבי: מכאן הצורך בתיקוני החקיקה.

צחי הנגבי: אחד התיקונים העיקריים שנכללים בהצעה הוא הפחתת העונש לפי סעיף 3(ב) לחוק.

צחי הנגבי: החוק קובע חובות על בעלי מקצוע מסוימים לדווח לרשות לאיסור הלבנת הון על פעולות שמבצעים לקוחותיהם ברכוש.

צחי הנגבי: כדי למנוע מצב שבו אדם מנסה בכוונה לעקוף את חובות הדיווח, נקבע כי מי שעושה פעולה ברכוש בכוונה שלא יהיה דיווח או כדי לגרום לדיווח לא נכון, עונשו יהיה עשר שנות מאסר.

צחי הנגבי: אנחנו מציעים להפחית זאת לחמש שנות מאסר.

צחי הנגבי: תיקון נוסף הוא בסעיף 4 לחוק, סעיף שקובע עבירה שעונשה שבע שנות מאסר על מי שמבצע ביודעין פעולה ברכוש אסור – רק כאשר הרכוש הוא אחד מסוגי הרכוש המנויים ששוויו מעל ל-150,000 שקל, או כאשר הפעולה נעשית בכספים מעל ל-500,000 שקל.

צחי הנגבי: הניסיון מלמד כי הלבנת הון נעשית בסוגי רכוש משתנים ולא רק בסוגי הרכוש המנויים בחוק, ולכן מוצע לבטל את האבחנה בין סוגי רכוש ולהוריד את הרף הכספי לסכום של 50,000 שקל.

צחי הנגבי: מוצע תיקון סעיף העברות המידע, כדי לאפשר העברת מידע ישירות מהרשות לאיסור הלבנת הון לגורמים נוספים, כגון הרשות לניירות ערך, המחלקה לחקירות שוטרים ועוד רגולטורים שונים שאחראים לפיקוח וגם לעמידת הגופים הפיננסיים ובעלי המקצוע בחובותיהם לפי החוק.

צחי הנגבי: מוצע גם לתקן את התוספת הרביעית לחוק, ובין היתר להפחית את סכום הכספים המינימלי שחייב בדיווח במעברי גבול, תוך התאמה לרף המקובל בעולם.

צחי הנגבי: הוראת שעה מסמיכה את הממונה על נותני שירותי מטבע להטיל עיצום כספי על נותני שירותי מטבע לא רשומים.

צחי הנגבי: גברתי, הצעת החוק תסייע, להערכת הממשלה, במאבק בעבירות הלבנת הון ומימון טרור ותעמיד את ישראל בשורה אחת עם המדינות המובילות במאבק בתחום.

צחי הנגבי: לפיכך, אנחנו מבקשים מן הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: וכעת אני מכריזה על סגירת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – –

עמר בר-לב: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – –

איציק שמולי: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח.

קריאה: הוא פה.

קריאה: הוא פה.

טלי פלוסקוב: סליחה?

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: ראיתי, ראיתי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, שלוש דקות שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר, אנחנו רוצים להילחם באופן ממש חזק בהלבנת הון, אבל החוק הזה מקל.

עבדאללה אבו מערוף: הכול הקלות.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן – – –

צחי הנגבי: מייעל.

עבדאללה אבו מערוף: לא מייעל.

עבדאללה אבו מערוף: מקל, סליחה, לא מייעל.

עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, שאלתי את כבוד השר – והכול הקלות.

עבדאללה אבו מערוף: אם אנחנו במדינה של חוק ודמוקרטיה ואכן הלבנת הון ופשע – אמרת טרור?

עבדאללה אבו מערוף: בסדר – והכול, אז אתה מקל.

עבדאללה אבו מערוף: הכול הקלות, מעשר שנים לשבע שנים, מ-150,000 ל-50,000.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אני חושב שלתמוך בחוק הזה כפי שהוא מונח ומוצע, זה לא מכובד לכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: להקל בהלבנת הון.

עבדאללה אבו מערוף: או לייעל.

עבדאללה אבו מערוף: מה זה לייעל?

עבדאללה אבו מערוף: זה עוד לעשות פשע, ותהיה עוד יותר הלבנת הון.

עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, ככה הוצע בחוק, ולכן – – –

מיקי לוי: אתה יודע על מה אתה מדבר בכלל?

עבדאללה אבו מערוף: ככה הוצע בחוק.

מירב בן ארי: זה לא נכון.

מיקי לוי: אתה יודע על מה אתה מדבר?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא בוויכוחים כרגע.

טלי פלוסקוב: זכותו להביע את עמדתו.

מיקי לוי: – – – מציאות.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי?

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: מוותרת.

מיקי לוי: – – – תפסיקו להיות כל דבר – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת.

מיקי לוי: – – – זה צריך מאוד.

מיקי לוי: זה בכל העולם נהוג – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה?

טלי פלוסקוב: אינו נוכח.

קריאה: הוא לא יודע.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא ייעול.

עבדאללה אבו מערוף: זה הקלה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא?

טלי פלוסקוב: אינה נוכחת.

קריאה: זאת הקלה.

קריאה: אני עבדתי – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה?

טלי פלוסקוב: אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי?

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון?

אכרם חסון: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – –

יחיאל חיליק בר: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: וחבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 19), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 19), התשע"ז–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 22 חברי כנסת בעד, שני מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 19), התשע"ז–2016, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ג בכסלו התשע"ז, 13 בדצמבר 2016, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.