ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 175, 2016-12-07 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בכסלו התשע"ז, 7 בדצמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין לכאן, לדוכן, את שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן להשיב על שאילתה דחופה שמספרה 265 מאת חבר הכנסת יגאל גואטה; הנושא הוא סיוע המדינה לילד שהורכבו לו ידיים ביוניות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת גואטה, נא לקרוא את נוסח השאילתה באוזנינו.

יגאל גואטה: תודה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר – סיוע המדינה לילד שהורכבו לו ידיים ביוניות.

יגאל גואטה: הילד איבד את שתי ידיו.

יגאל גואטה: בניתוח בארצות-הברית הורכבו לו שתי ידיים ביוניות בעזרת תרומות של אזרחים טובים, ומיליון שקלים עדיין חסרים.

יגאל גואטה: ברצוני לשאול את כבוד השר: 1.

יגאל גואטה: האם המקרה ידוע לכם?

יגאל גואטה: 2.

יגאל גואטה: אם כן – מדוע הביטוח לא מממן את כל ההוצאות?

יגאל גואטה: 3.

יגאל גואטה: מה אפשר לעשות כדי לסייע לילד הזה?

יגאל גואטה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גואטה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, 1.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת גואטה, המקרה מוכר לאגף השיקום של משרד הבריאות ולמכון לואיס.

יעקב ליצמן: מכון לואיס הוא שמספק את השירותים עבור משרד הבריאות – מכשירי שיקום.

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: הילד פנה וקיבל שתי תותבות מתחת למרפק במרס השנה.

יעקב ליצמן: מעבר לכך לא הייתה פנייה נוספת למכון לואיס או לאגף השיקום לבקשת תותבות ידיים ביוניות.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות, באמצעות מכון לואיס, מפרסם את רשימת התותבות שנמצאות בסל הבריאות.

יעקב ליצמן: התותבות הנמצאות בסל הן באחריות המשרד – התוספת השלישית – והוא נושא גם בעלות תיקונים והחלפות בעת הצורך.

יעקב ליצמן: תותבות ביוניות אינן נמצאות בסל הבריאות ולכן אינן ממומנות.

יעקב ליצמן: 3.

יעקב ליצמן: במקרים קודמים שבהם ביקשו נכים צעירים אביזרים מיוחדים אשר אינם ברשימת האביזרים המפורסמת על-ידי המשרד, הם פנו לוועדת חריגים, המופעלת על-ידי מכון לואיס, אשר יכול לבחון, בין היתר, אפשרות של מתן תקציב לפונה בשווה-ערך של האביזר הכלול בסל הבריאות במקום לספק לו את האביזר הקיים בסל, והוא יוכל להשתמש בתקציב זה למימון האביזר שהוא רוכש בעצמו.

יעקב ליצמן: מסלול זה פתוח גם במקרה הנ"ל.

יעקב ליצמן: במקרים שמתעוררים קשיים בבניית האביזר והתאמתו, או שמתעורר צורך בהתייעצות נוספת ו/או במכשור חריג, המבקש יכול לפנות גם כאן לוועדת חריגים.

יעקב ליצמן: ואני אוסיף סעיף – שאתה יכול לפנות גם אלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לחבר הכנסת גואטה?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: רצית שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יגאל גואטה: תודה, כבוד השר, אני בהחלט משתמש ברשות שנתת לי לפנות, ואני אכן אפנה, כי באמת מדובר פה בילד עם רצון עז להשתלב בחברה.

יגאל גואטה: שוחחתי אתם, שוחחתי עם האבא, ובאמת זה מקרה מרגש מאוד.

יגאל גואטה: ילד בגיל 12 – זה קצת לא נראה נורמלי שילד בגיל 12 יסתובב עם פרוטזות קרס מגיל כזה.

יגאל גואטה: נורא לראות את זה, מעבר לנזק שהפרוטזות עושות לאורך זמן בעצמות הכתפיים.

יגאל גואטה: לכן, תודה רבה.

יגאל גואטה: אני בהחלט אשתמש ברשות שנתת לי.

יגאל גואטה: אני מקווה שנוכל לעזור לו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, לא מזמן התגייסה מדינת ישראל גם לטובתה של דינוש ריבקין, שנזקקה לניתוח מאוד מאוד מסובך בוושט.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שחלק מהמורכבות – ולדעתי, חבר הכנסת גואטה התייחס לזה בשאילתה שלו – היא מה באמת עושים במצבים האלה של ניתוחים חיוניים.

איילת נחמיאס ורבין: שם זה היה משהו שקשור לחיבור לוושט, משהו מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד אודה לשר – ואגב, חבר הכנסת גואטה, אני נעזרת לא אחת בשר ומודה לו על כך, אבל אז הציבור אסף 1.5 מיליון שקלים ב-24 שעות – אני חושבת שקופות-החולים חייבות לנהוג מידה אחרת במצבים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את תשובת השר.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני מעלה פה שאלות שאני יודע שכבודו כבר מטפל בהן, אבל, לצערי, עוד אין תשובה מספקת, או שאין פתרון מספק.

באסל גטאס: הראשונה היא בעניין הקורסים לסטודנטים בוגרי רפואה שחזרו מחו"ל.

באסל גטאס: כידוע לך, יש דרישה יותר מההיצע.

באסל גטאס: ההיצע הוא בשליטת משרד הבריאות, ואני יודע על המאמצים שעשית בשביל לפתוח קורס אחד באיכילוב ובדרך עוד אחד או שניים.

באסל גטאס: אבל, לצערי, בינתיים יש מאות שאין להם פתרון.

באסל גטאס: אני רוצה לשאול מה קורה בעניין הזה.

באסל גטאס: והעניין השני הוא שוב בעניין סטודנטים לרפואה.

באסל גטאס: כידוע לך, הרפואה אצל תלמידים ערבים, סטודנטים ערבים, זה דבר כל כך אטרקטיבי, שהם מחפשים את הרפואה אפילו בסין.

באסל גטאס: יש אוניברסיטה שיש בה כבר מאות שלומדים, אוניברסיטת ארמניה, בארמניה.

באסל גטאס: כשהתחילו ללמוד היא הייתה אוניברסיטה מוכרת.

באסל גטאס: בינתיים משרד הבריאות שינה את דעתו כנראה והפך אותה לבלתי מוכרת, ויש כבר בוגרים של אותה אוניברסיטה, שלא לדבר על הסטודנטים שהתחילו ללמוד שם.

באסל גטאס: גם פה אני מחפש ממך פתרון שיפתור את הבעיה רטרואקטיבית, עד לאלה שיבואו אחר כך, שיגידו להם: אל תלכו ללמוד שם, כי זה לא מוכר.

באסל גטאס: מי שכבר התחיל ללמוד, או מי שכבר בוגר – מה אשמתו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת גואטה וגם חברת הכנסת ורבין, יש דיונים בסל החדש כרגע.

יעקב ליצמן: נסיים בעוד שלושה שבועות.

יעקב ליצמן: בואו נחכה ונראה אם גם הדברים שאנחנו מדברים עליהם ייכנסו.

יעקב ליצמן: כידוע לכם, השנה הצלחנו להגדיל את הסל ב-200 מיליון שקל, וכל הסיכויים שנוכל להרחיב ולהכניס את זה גם כן.

יעקב ליצמן: בכל זאת, בלי קשר לכל הדברים, תפני אלי ונראה אם אפשר לעשות.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת באסל, שני דברים: בקורסים – בכמה אני כבר מטפל.

יעקב ליצמן: עד לפני שבועיים – הייתי בחו"ל עשרה ימים – עד אז טיפלתי ממש בלי סוף בכל הבלגן הזה.

יעקב ליצמן: אני מנסה לעשות מה שאני יכול לעשות.

יעקב ליצמן: הרחבנו עוד אחד ועוד אחד.

יעקב ליצמן: האמת היא שמאז חזרתי, בימים האחרונים לא עודכנתי איפה זה עומד, אז אני אנסה לבדוק אחר כך, להתעדכן אם הצלחתי בעוד מקום אחד.

יעקב ליצמן: אבל דבר אחד תן לי להגיד, לגבי הארמנים – לא נכיר, וגם אתה יודע שאנחנו צודקים.

יעקב ליצמן: לא נכיר בלימודים שם.

יעקב ליצמן: אם יש מה לעשות רטרואקטיבית – נראה לי שזו בעיה, אבל אני מוכן לבדוק את זה.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 261 מאת חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: מחסור ב-6,000 עובדי סיעוד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יקרא את השאילתה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, 27,000 בני-אדם נמצאים במצב סיעודי, והאזרחים בישראל נדרשים למצוא פתרונות להתמודדות עם המצוקה.

עמיר פרץ: ברצוני לשאול: 1.

עמיר פרץ: מה הוא פתרון הבעיה לפי תפיסתכם?

עמיר פרץ: 2.

עמיר פרץ: מדוע טרם נחתמו הסכמים בילטרליים עם מדינות שמהן מגיעים עובדים אלו, כפי שנעשה בהצלחה בתחומים אחרים – חקלאות ובניין?

עמיר פרץ: 3.

עמיר פרץ: והשאלה החשובה: האם יש תוכנית להכשיר עובדים ישראלים?

עמיר פרץ: כפי שאתה יודע, אני מעדיף עובדים ישראלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכון שהתחלת לשאול על הסיעוד, אבל אני אענה לך גם בכללי.

חיים כץ: ככלל, המדיניות של מדינת ישראל היא למנוע הבאת עובדים זרים שיתחרו בעובדים ישראלים.

חיים כץ: אני אישית באתי לשר הפנים ואמרתי לו: תשמע, לא יכול להיות שאין מבנאים.

חיים כץ: אין מבנאי מטוסים, ואתה מאלץ חברות בארץ לשלם למבנאים שאתה מביא מחו"ל 50 דולר לשעה, או 42 דולר לשעה, בשביל שהם ייקראו "מומחים", כשבאירופה אתה שוכר אותם ב-15 דולר לשעה, והם מוכנים לבוא לפה ב-15 דולר לשעה.

חיים כץ: אתה משלם להם 50.

חיים כץ: זה הזוי, הזוי.

חיים כץ: אני יודע שזה גורם נזק והפסדים, והלוואי שהיו נותנים לנו את מה שהם מפסידים שם, להשקיע בעוד פיתוח של מקור עבודה או משהו כזה.

חיים כץ: זה גורם להפסדים של עשרות מיליונים של דולרים, רק העניין הזה.

חיים כץ: יחד עם זה, ענף הסיעוד שונה מענפי החקלאות והבניין, ששם קבעו מכסות.

חיים כץ: אין הגבלה על מספר העובדים הסיעודיים שיגיעו לארץ; הם ניתנים לקשישים שעומדים בתנאים.

חיים כץ: כשמישהו עומד בתנאים, הוא מקבל עובד זר.

חיים כץ: הוועדה הבין-משרדית להסכמים בילטרליים מקדמת הסכמים בילטרליים בענף הסיעוד.

חיים כץ: לפי המידע שנמסר מרשות האוכלוסין וההגירה, כבר נחתמו שני הסדרים על תוכניות פיילוט להבאת עובדים זרים בסיעוד מנפאל וסרילנקה במסגרת הסכם בילטרלי.

חיים כץ: במסגרת תוכניות אלו כבר הגיעו כ-70 עובדים.

חיים כץ: אז אתה אומר לי – 70, חסר 27, אבל התחילו; ונחתם.

חיים כץ: רשות האוכלוסין וההגירה פועלת להבאת עובדים נוספים במסגרת הסדרים אלה.

חיים כץ: במקביל לכך, מתקיים משא-ומתן בכוונה להרחיב פיילוטים אלה.

חיים כץ: אגף ההכשרה של משרד העבודה מנסה להכשיר עובדים ישראלים לסיעוד, אבל גם העלות על המעסיק וגם הקושי בעבודה יוצרים מצב שלא יותר מדי ישראלים רוצים לעבוד בעבודה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת עמיר פרץ, וכמו כן – לחברי הכנסת אוסאמה סעדי וטלב אבו עראר.

עמיר פרץ: כבוד השר, אני בהחלט חושב שהכניסה שלך למשרד היא כניסה מרעננת, ואני יודע שאתה יודע לרדת לפרטים בתחומים רבים.

עמיר פרץ: אני חושב, בהחלט, אתה נתת את הדוגמה של המבנאים בתעשייה האווירית – –

חיים כץ: לא רק.

עמיר פרץ: – – כדוגמה נכונה.

עמיר פרץ: אכן, השאלה הנשאלת היא איך אנחנו מצליחים לעודד ציבור של ישראלים לחזור ולהסכים להיות מטפלים בקשישים, כשזאת עבודה מאוד קשה, מאוד מחייבת, לא פשוטה בכלל, וגם מחייבת הרבה מאוד הקרבה אישית.

עמיר פרץ: אין ספק שהפתרון של העובדים הסיעודיים הזרים שמגיעים, עובד שמגיע לכל משפחה, הוא פתרון שמוכיח את עצמו באופן כללי, והתיקונים שנעשו לשמירה על זכויותיהם, לא לקחת את הדרכונים שלהם, הם בהחלט צעדים נכונים.

עמיר פרץ: יחד עם זאת, כשמדובר על המוסדות הסיעודיים, שם המגבלה הרבה יותר קשה.

עמיר פרץ: שם, גם אם קשיש היה זכאי לעובד בבית שלו, כשהוא עובר להיות – –

חיים כץ: סיעודי.

עמיר פרץ: – – מטופל במוסד סיעודי, המכסה לא עוברת אתו, הוא לא יכול לעבור אתו, ואני מבין – – –

חיים כץ: גם התשלום לא עובר אתו.

עמיר פרץ: שנייה.

עמיר פרץ: אני חושב שהסוגיה היא מורכבת.

עמיר פרץ: אני חושב שיש נקודה נוספת שצריך לבחון: האם אנחנו מצליחים, כאשר מקרה סיעודי מעדיף עובד ישראלי, להגדיל לו את הקצבה, כדי שבאמת השוק הזה יהיה שוק יותר אטרקטיבי.

עמיר פרץ: במחירים שמציעים היום לישראלים, מעטים מאוד מסכימים, כי, לצערי הרב, אולי העובד שמגיע מנפאל, מה שהוא מקבל מאוד טוב לו מבחינת מה שהוא שולח הביתה, אבל עובד ישראלי עם השכר הזה בטח לא יכול להתקיים בכבוד, כפי שאתה יודע.

עמיר פרץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, חברי עמיר פרץ אמר שכניסתך לתפקיד היא מרעננת, אז אני אומר, היא מרעננת ומבורכת, ואנחנו רואים את הפירות במגזר הערבי, פירות שמתחילים.

אוסאמה סעדי: אנחנו מקווים כמובן ליותר, על מנת באמת – – –

חיים כץ: שלא תתרגלו ליותר מדי טוב.

חיים כץ: כל דבר במידה.

אוסאמה סעדי: אנחנו "טמאעין".

אוסאמה סעדי: אתה יודע מה זה "טמאעין", אדוני השר – אנחנו רוצים תמיד יותר.

אחמד טיבי: תמשיך, תמשיך.

אוסאמה סעדי: הפערים פשוט, אדוני השר, כל כך רחבים וכל כך גבוהים, שבאמת צריך להשקיע ולתת העדפה מתקנת על מנת לצמצם פערים.

אוסאמה סעדי: אתמול נפגשתי אתך, אני וחברי חבר הכנסת אחמד טיבי, והודעת, וגם מנכ"ל הביטוח הלאומי הודיע כבר, שפותחים ארבעה סניפים ונקודות שירות במגזר הערבי – –

אחמד טיבי: כל הכבוד.

אוסאמה סעדי: – – בטירה, בכפר-קאסם, בבאקה-אל-ע'רביה ובתמרה בגליל.

אוסאמה סעדי: זה צעד חשוב מאוד למגזר הערבי, וחשוב מאוד שגם בעיר לוד אתה הורית והחלטת לפתוח סניף; שם יש 25,000 תושבים ערבים, שכבות חלשות, הכי עניות.

אוסאמה סעדי: אנחנו מברכים אותך, אדוני השר.

חיים כץ: תודה.

אחמד טיבי: אף שר לא קיבל את ההחלטה הזאת קודם – – –

יולי יואל אדלשטיין: הייתה לי אתמול תחושה שמה שחבר הכנסת אוסאמה סעדי קרא "פגישה עם השר" זה אותו רגע שכל הזמן הפריעו כאן לשר עם טלפונים, אבל הייתה לי תחושה שזה לתכלית ראויה, כפי שאומרים משפטנים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברת "קבוצת עזריאלי" החליטה על אי-העסקת עובדים בדואים כמאבטחים או עובדי ניקיון בקניון "הנגב" בבאר-שבע.

טלב אבו עראר: מה יעשה משרדך בעניין?

טלב אבו עראר: ולמה לא מטילים קנסות על חברות שנוקטות צעדים גזעניים כאלה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: השר יודע שבשאלות שקשורות לנושא השאילתה השר ישיב במקום; אם יש דברים נוספים שנשאלו, אתה יכול להשיב או יכול להשלים בכתב.

חיים כץ: אני אענה לו, אני אענה לו.

חיים כץ: קודם כול, לחברי חבר הכנסת עמיר פרץ.

חיים כץ: הבעיה היא לא שהוא לא לוקח את הרישיון אתו; הבעיה הגדולה האמיתית היא שמי שהולך למוסד מפסיק לקבל את קצבת הסיעוד.

חיים כץ: הביטוח הלאומי לא מאפשר קצבת סיעוד למי שהולך למוסד, רק למי ששוהה בביתו, אז בפועל יוצא, אין לו גם איך לשלם.

חיים כץ: גם המוסד – אני לא צריך להגיד לך – לצערי, המחירים הם 15,000 שקלים, 14,000 שקלים לחודש; 15,000 שקלים לחודש וצפונה.

חיים כץ: בלי העזרה של ה-4,000–5,000 שקלים שהוא מקבל לעובד הזר, זה בכלל הזוי.

חיים כץ: לצערי, הישראלים לא עובדים, ואתמול שמעתי גם – לא שמעתי, אני אומר לך – נכנסתי למשרד וראיתי: מהנדסים.

חיים כץ: אני מדבר על מהנדס באגף הפיקוח והבטיחות של משרד העבודה, מתקבל לעבודה במתח דרגות 37–39, זאת אומרת הוא מתחיל ב-37 כשהפנסיוני זה 3,200–3,300 ובסוף דרכו הוא יכול להגיע ל-39, פנסיוני, ושם זה 4,200 והוא הולך להשלמה לשכר מינימום.

חיים כץ: ו-70% מעובדי המדינה מקבלים השלמה לשכר מינימום.

חיים כץ: דרך אגב, המשרד הולך להגיש הצעת חוק – לקבוע שכר מינימום כדרגה תחילית, תחילית.

חיים כץ: מעבר לזה, שיהיה הלאה.

חיים כץ: משרד העבודה, אני חושב, יעשה בזה זעזוע במשק.

חיים כץ: והישראלים, מה לעשות, הם לא רוצים לעבוד בסיעוד, לא רוצים.

חיים כץ: והתגמול – אם נעשה באמת שכר מינימום – עשינו למטפלות במעונות, עשינו להן שכר תחילי עכשיו, מינואר 2017, של 5,400 שקל למטפלת מתחילה במעונות-היום.

חיים כץ: 5,400 שקל פתיחה.

חיים כץ: אני מקווה שאולי זה יהיה הסדק שישנה את פני השכר בישראל.

חיים כץ: אבו עראר, אני מכיר את הסיפור הזה של הבדואי שעבד בקניון בבאר-שבע, ומפני שלדעתם בדואים פרצו לקניון, חברת "אפל", או מי שעמד בסביבה אמר: לא להעסיק בדואים.

חיים כץ: אני חושב שזה צעד מביש, מביש.

חיים כץ: אני חושב שהוא צריך לפנות לבית-משפט.

חיים כץ: אני חושב שמשרד העבודה – אני לא חושב: משרד העבודה יעשה כמיטב יכולתו לעשות סוף לאי-קבלה לעבודה על רקע גזעני.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים כץ, שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 264.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם, היו לנו שלושה חברי כנסת ששאלו שאילתה זהה או דומה: הפיכת מעונות הסטודנטים בית-מילמן לבנייני יוקרה למכירה בתל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי ישאל, יקרא את נוסח השאילתה, ושאלות נוספות יבואו מחברי כנסת עודד פורר וקסניה סבטלובה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, בית-מילמן משמש כבית-מגורים בשכירות לסטודנטים מהפריפריה ומחתך סוציו-אקונומי נמוך הלומדים באוניברסיטת תל-אביב.

אוסאמה סעדי: לאחרונה נודע כי תוכנית לבניית מגדלי יוקרה במקום בית-מילמן נדונה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בתל-אביב.

אוסאמה סעדי: ברצוני לשאול: 1.

אוסאמה סעדי: האם הדבר נכון?

אוסאמה סעדי: 2.

אוסאמה סעדי: אם כן – מה ייעשה למציאת דיור חלופי לסטודנטים?

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בוועדה המחוזית תל-אביב מקודמת תוכנית לחלקה שעליה בנוי בית-מילמן.

יצחק כהן: חלקה זו נמצאת בבעלות פרטית וייעוד הקרקע המאושר לחלקה הוא "אזור מגורים".

יצחק כהן: בית-מילמן נבנה בראשית שנות ה-60 כמעון לשיכון עולים ומשמש כיום להשכרת דירות לסטודנטים ולמסחר בקומת הקרקע.

יצחק כהן: התוכנית שהוגשה על-ידי חלק מהבעלים הפרטיים של הקרקע – הבעלים הפרטיים של הקרקע – מציעה הקמת אגף מזרחי חדש לבניין, בן 16 קומות מעל הקרקע, שיכלול כ-90 יחידות דיור.

יצחק כהן: האגף המערבי – הקיים – ישופץ ויכלול שמונה קומות מעל קומת הקרקע וכ-40 יחידות דיור שישמשו כדירות להשכרה או כמעונות סטודנטים ללא מגבלת זמן ובבעלות אחת.

יצחק כהן: התוכנית הופקדה באוגוסט 2016.

יצחק כהן: הוגשו לה כמה התנגדויות, ואלה יישמעו על-ידי הוועדה המחוזית בשבועות הקרובים.

יצחק כהן: דיור לסטודנטים.

יצחק כהן: נוסף על זה המתאפשר במסגרת התוכנית כאמור, התוכנית כוללת גם פתרון לסטודנטים: סמוך לאוניברסיטת תל-אביב יש מתחם מעונות סטודנטים "ברושים" – אתה מכיר את זה – הכולל קרוב ל-1,800 חדרים.

יצחק כהן: בימים אלה מוצאים היתרי בנייה לתוספת של עוד 480 חדרים, כך שהוא יכלול כ-2,300 חדרים.

יצחק כהן: נוסף לזה, יש תכנון להרחבת מתחם מעונות הסטודנטים הקיים, איינשטיין, על-ידי תוספת של כ-150 חדרים.

יצחק כהן: הלוואי עלינו.

יולי יואל אדלשטיין: האם לחבר הכנסת אוסאמה סעדי יש שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: אכן.

יולי יואל אדלשטיין: ולאחר מכן – חברי הכנסת פורר וקסניה סבטלובה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, סגן השר, בשנה האחרונה דנו המון במצוקת הסטודנטים בכלל ובאוניברסיטת תל-אביב בפרט, במיוחד מצוקת הדיור הקיימת בתל-אביב והמחירים המופקעים.

אוסאמה סעדי: כיום בית-מילמן מספק 250 מעונות לסטודנטים בשכירות של כ-1,000 שקל.

אוסאמה סעדי: אתה עכשיו אומר לנו שהם רוצים – הבעלים הפרטיים – רוצים לבנות מגדלי יוקרה של 16 קומות, אבל לסטודנטים מקצים רק 80–90.

אוסאמה סעדי: אני הייתי מצפה שאם באמת הם רוצים – קודם כול, אמרת שבתחילת שנות ה-60 באמת זה היה להתיישבות עובדת.

אוסאמה סעדי: נתנו להם היתרים.

אוסאמה סעדי: אז עכשיו, כשהם רוצים להרוויח, ולהרוויח בגדול, מן הראוי להתנות את זה כך שלפחות תהיה אותה כמות לסטודנטים ובאותם מחירים.

אוסאמה סעדי: מי יבטיח שהמחיר יהיה אותו מחיר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: הרי ברור ש-40 דירות, כפי שציינת שיש בתוכנית הזאת, לא ייתנו מענה על 250 המיטות שנעלמות.

עודד פורר: גם התוכניות שציינת, לבניית מעונות סטודנטים נוספים, הן מבורכות.

עודד פורר: אבל אני מבקש, אולי, ששר האוצר, שהיום כל רשות התכנון גם נמצאת תחת ידיו, יתנה באמת אישור של תוכנית כזו: א.

עודד פורר: שלא יפחת מספר מיטות הסטודנטים בבית-מילמן; ב.

עודד פורר: אם יפחת, לא לתת אישור עד שלא ייבנו מעונות הסטודנטים האחרים, כי מעונות הסטודנטים האחרים נמצאים בתוכניות כבר כל כך הרבה שנים.

עודד פורר: אולי זה יזרז – אם יתנו את בניית בית-מילמן במעונות הסטודנטים האחרים, אולי זה יזרז אותם לבנות.

עודד פורר: בינתיים, מה שעושים זה גורעים 250 מיטות ולא נותנים שום פתרון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את התייחסות סגן שר האוצר.

קסניה סבטלובה: כבוד סגן השר, ברצוני לשאול על אודות התהליכים, וכיצד ייתכן שאדמה ציבורית שהוענקה לסוכנות היהודית אי-שם בשנות ה-60 מתגלגלת בסופו של דבר לקרן הפנסיה של הסוכנות ושל יזמים פרטיים והופכת למקור רווח.

קסניה סבטלובה: אנחנו הרי מדברים, כמובן, על מרכז תל-אביב, וזו קרקע שרבים לוטשים את עיניהם אליה, אבל יש לה ייעוד.

קסניה סבטלובה: במהלך עשרות שנים סטודנטים התגוררו שם.

קסניה סבטלובה: וכמובן, אם אנחנו מדברים על תל-אביב, העיר היקרה בישראל, אין לנו כל אפשרות להכריח את הסטודנטים להתפנות ממעונותיהם ולחפש דירות בשוק הפרטי, כי אנחנו הרי יודעים – במיוחד לסטודנטים מהפריפריה – זו משימה בלתי אפשרית.

קסניה סבטלובה: הסופר-טנקר של דיור טרם נחת במחוזותינו, אז, אדוני סגן השר, כיצד קורה שמדבר טוב, מדבר שהוענק בזמנו על-ידי המדינה, אנחנו פתאום שומעים על פרויקט יוקרה ועל דברים שהם מסחריים, למטרת רווח?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: בסך הכול אמרתי שהקרקע היא קרקע פרטית, העסקה היא עסקה פרטית.

יצחק כהן: הוועדה המחוזית של תל-אביב בוודאי מכירה את כל הנתונים שאת מסרת.

יצחק כהן: לגבי הסטודנטים – גם במתחם הזה יהיו 40 יחידות השכרה לסטודנטים.

יצחק כהן: סך הכול, אם מביאים בחשבון את 1,800 החדרים ועוד 480 – זה 2,300; עוד 150 – יוצא 2,450; עוד 40 – זה 2,490 יחידות השכרה לסטודנטים.

יצחק כהן: אני חושב שהפתרון בצד התוכנית.

עודד פורר: – – – אישור התוכנית של בית-מילמן – – –

יצחק כהן: לא, אני פירטתי מה התוספות שיהיו.

יצחק כהן: אתה מגיע ל-2,490, אחרי שאתה מוסיף – – –

עודד פורר: כשהן יהיו מוכנות הדירות האלה, אין בעיה.

יצחק כהן: בשביל ש-40 הדירות של בית-מילמן יהיו מוכנות צריכים לבנות אותן.

עודד פורר: לא, כשה-2,500 יהיו מוכנות.

יצחק כהן: אני חושב שזה פתרון מקסים.

יצחק כהן: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ לעלות לדוכן ולהשיב על שאילתה דחופה מס' 260 מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הקפאת המכרז הבין-לאומי להפעלת הרכבת הקלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא את נוסח השאילתה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: בסוף השבוע נודע לנו שהמכרז הבין-לאומי שפרסמה חברת נת"ע – נתיבי תחבורה עירוניים, וכולנו כאן יודעים שהם אחראים מטעם הממשלה להקמת הרכבת הקלה – להפעלת הרכבת הקלה נדחה למועד לא ידוע.

איילת נחמיאס ורבין: ברצוני לשאול: 1.

איילת נחמיאס ורבין: האם נכון הדבר?

איילת נחמיאס ורבין: 2.

איילת נחמיאס ורבין: אם כן – מדוע הוקפא המכרז בשלב מאוחר כל כך?

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, השואלת איילת, מועד הגשת ההצעות למכרז ההפעלה והאחזקה של הקו האדום בתל-אביב וגוש-דן נדחה עקב שינויים שיזמה חברת נת"ע בתנאי המכרז, כדי להבטיח רמה נאותה של תחרות במכרז.

ישראל כץ: השינויים המוצעים נבחנו על-ידי חברת הבקרה הבין-לאומית, אשר המליצה למשרדי ולמשרד האוצר לאשר שינויים אלה.

ישראל כץ: השינויים שנעשו בתנאי הסף נועדו להרחיב את פוטנציאל מספר החברות הניגשות למכרז ההפעלה ולאפשר מכרז תחרותי יותר, באמצעות מתן אפשרות להובלה של מפעילי תחבורה ציבורית ישראליים.

ישראל כץ: כך, לדוגמה, בתנאי הסף המקוריים התאפשר מבנה משפטי יחיד למציע: החברה המובילה במיזם המשותף תהיה בעלת ניסיון בתפעול ותחזוקה של רכבת קלה, ותחזיק ב-50% מהמיזם המשותף לפחות; השינוי בתנאי הסף מאפשר מבנה משפטי נוסף:

ישראל כץ: חברה בעלת ניסיון בתפעול ותחזוקה תוכל להחזיק ב-30% מהמיזם המשותף לפחות, ובתנאי שהיא ומפעיל תחבורה ציבורית ישראלי יחזיקו יחד ב-70% לפחות.

ישראל כץ: במקביל להשלמת תהליכי האישור, ממשיכה ועדת המכרזים בחברת נת"ע בקיום הליכי המכרז, ובכלל זה מתן מענה על שאלות הבהרה שהוצגו על-ידי המציעים הפוטנציאליים.

ישראל כץ: מועד הגשת ההצעות ייקבע מחדש מייד לאחר קבלת האישורים הנדרשים, ולוח הזמנים של הפרויקט לא ייפגע כלל, מכיוון שמכרז זה אינו בנתיב הקריטי של הפרויקט כלל ועיקר.

ישראל כץ: למעשה, המפעיל ייבחר כארבע שנים לפני מועד הפעלת הקו האדום כמתוכנן בשנת 2021.

ישראל כץ: תקציב ההקמה של הקו האדום הוא 16.1 מיליארד שקלים.

ישראל כץ: נת"ע עומדת בתקציב לביצוע הפרויקט.

ישראל כץ: משרד התחבורה וחברת נת"ע פועלים במקצועיות ובנחישות לעמידה בלוחות הזמנים שהוגדרו להפעלת הקו האדום באוקטובר 2021.

ישראל כץ: עבודות ההקמה מבוצעות בכמה אתרים במקביל: עשר תחנות תת-קרקעיות בתל-אביב, רמת-גן ובני-ברק.

ישראל כץ: בנייה של הדיפו בפתח-תקווה – מרכז אחסנה, טיפול ותפעול בקרונות.

ישראל כץ: מכונות ה-TBM לכריית המנהרות מורכבות בימים אלה, לקראת שיגורן במהלך מחצית השנה הראשונה של 2017.

ישראל כץ: העבודה לא נעצרת גם בתכנון ועיצוב הקרונות במפעל בסין.

ישראל כץ: נוסף על כך, על-פי תוכנית העבודה, ב-2017 יחלו בביצוע עבודות הנדסה אזרחית במפלס הקרקע בתוואי הדרומי של הקו האדום – אזור יפו ובת-ים.

ישראל כץ: הפרויקט הוא מורכב, אך אני סמוך ובטוח שעובדי משרד התחבורה וחברת נת"ע ידעו להתמודד עם כל הקשיים המכרזיים והביצועיים, במטרה לעמוד ביעד החשוב שהצבתי בפניהם – הפעלת הקו האדום בשנת 2021 ועמידה בתקציב הפרויקט.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי, שאלה נוספת.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, סיימת את התשובה?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: האם לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שאלה נוספת?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, המשמעות של מה שאמרת היא שבעצם המפעיל צריך להיבחר ב-2017, ואנחנו בעצם ממש לפני 2017, ארבע שנים לפני הפעלה – בתקווה, אמן – באוקטובר 2021.

איילת נחמיאס ורבין: ואמרת שזה לא בנתיב הקריטי, ואמרת שאין עיכוב – – –

דוד ביטן: – – –

ישראל כץ: כמה, אבל?

דוד ביטן: – – –

ישראל כץ: לא, ממש לא אני.

איילת נחמיאס ורבין: ביטן, גם בשאילתות אתה צריך להפריע?

דוד ביטן: לא, אמרתי לו שיקצר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא בסדר גמור.

איילת נחמיאס ורבין: השר בסדר גמור, עזוב אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אמרת שזה לא בנתיב הקריטי, אבל אנחנו מבינים שאנחנו על פני 2017.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מסכימה מאוד שחשוב לשלב חברות ישראליות, מפתיע אותי שלא הייתה אפשרות כזאת במכרז קודם.

איילת נחמיאס ורבין: מה שכן הייתי מציעה לאדוני זה, אולי אפילו ביוזמתך, דיון דחוף בוועדת הכלכלה, כדי שנבין איך הלו"ז באמת צפוי לקרות, בגלל – תסלח לי, אדוני השר, כמי שרואה את הפרויקט הזה הרבה שנים מקרוב, אני באמת סומכת עליך מאוד, אבל מאוד הייתי רוצה להאמין שהמכרז החדש לא מעכב את לוחות הזמנים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לפני שהשר משיב יש לנו עוד שתי שאלות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, תחילה אני רוצה לברך אותך, כבוד השר, הייתה לי ישיבה יעילה מאוד ואפקטיבית עם הנהלת "נתיבי ישראל" ביום ראשון בקשר לכביש 754, שעובר בין משהד לכפר-כנא, ריינה, עד נצרת – כביש שהוא ידוע, כביש הסבל של מאות-אלפי תושבים בגלל כל הפקקים.

מסעוד גנאים: הציגו בפנינו את התוכניות, את התקציבים.

מסעוד גנאים: אני רק מקווה שהם יזרזו את העניינים שם.

ישראל כץ: על איזה כביש אתה מדבר?

מסעוד גנאים: 754.

מסעוד גנאים: העניין השני, כבוד השר, זה התאונה הקטלנית שהייתה בכביש 79 בצפון, שבה נהרגו שלושה אזרחים ערבים.

מסעוד גנאים: הכביש הזה – אני יודע שיש מעשים, מנסים לפתח ופיתחו אותו – כן, הרחיבו, אבל שם עדיין חסרה גדר ההפרדה בין שני המסלולים.

מסעוד גנאים: וגם חסר עוד דבר – הרבה חברי הכנסת גם ביקשו אותו ודרשו אותו – עניין הרמזור בכניסה לכפר עילוט.

טלי פלוסקוב: תודה.

מסעוד גנאים: הכניסה שם מסוכנת מאוד.

מסעוד גנאים: אני מקווה מאוד, כפי שאנחנו מכירים את כבוד השר ומשרדו, שתזדרזו – כדי למנוע את התאונה הבאה.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת לחבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, אני מדגיש שוב את דבריו של חבר הכנסת גנאים: יש כבישים שכולם יודעים שהם כבישי דמים, אחד מהם הוא 79.

יוסף ג'בארין: לדעתי, זה כמה הרוגים לפחות בכל שנה.

יוסף ג'בארין: זה אחד מהם.

יוסף ג'בארין: והכביש האחר הוא 66 – כבר דנו בזה כמה פעמים גם בוועדות הכנסת; גם הוא כביש דמים, לאורך האזור של מגידו.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שיימצא פתרון לשני הכבישים הללו.

יוסף ג'בארין: ואחזור רק לרכבת הקלה.

יוסף ג'בארין: אני מקבל פניות מתושבי נצרת, שהרכבת הקלה המתוכננת לא עוברת בתוך היישוב.

יוסף ג'בארין: יש פשוט רק תחנה אחת שהיא צפונית לנצרת.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהשר יבדוק את הנושא.

יוסף ג'בארין: אין שום סיבה שהרכבת הקלה לא תעבור בתוך נצרת ותאפשר כמה תחנות הורדה והעלאה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכל חברי הכנסת שלקחו חלק בשאילתה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר, נא להשיב.

ישראל כץ: טוב, לגבי המשך דבריה של חברת הכנסת איילת ורבין, מעבר לעניין הפרוצדורה, אני לא חושב שיש צורך בדיון דחוף בוועדת הכלכלה – בדרך כלל אני לא מתנגד לדיונים – מאחר שהתשובה כאן היא ברורה מאוד.

ישראל כץ: אכן, ב-2017 המכרז הזה כבר יתממש.

ישראל כץ: הוסבר למה היה צריך לעכב בתקופה קצרה את המכרז עצמו, ויש מרווח של כארבע שנים בין המכרז לבין ההפעלה עצמה.

ישראל כץ: אני חושב שזה היה דבר חשוב: לאפשר שילוב של חברות ישראליות באופן פוטנציאלי, אם תזכינה, ביכולת להתמודד על הפעלת הרכבת הקלה.

ישראל כץ: כמו שפירטתי כאן, העבודות מתבצעות תוך עמידה בלוח הזמנים.

ישראל כץ: כל התפתחות שיש, מוצאים לה את הפתרונות.

ישראל כץ: כך זה גם לגבי כל נושא המערכות.

ישראל כץ: גם לגבי הנושא ההפעלה – מטפלים בדברים, בודקים אותם.

ישראל כץ: הפרויקט הזה מתקדם, עבודות התשתית מתבצעות, הולכות להתרחב.

ישראל כץ: צריך להבין שכמו שבקו הרכבת לירושלים, שמכונות ה-TBM הענקיות האלה חפרו כאן, ובעצם סיימו את כל החלק הזה, ועכשיו עובדים על הנחת מסילות קו תל-אביב–ירושלים, גם בתל-אביב, בחודשים הראשונים של השנה הבאה, המכונות – שאחת מהן כבר בעצם מורכבת באתר גלי-גיל, מתחילה להיות מורכבת – יתחילו לחפור מתחת תל-אביב.

ישראל כץ: מתחת גוש-דן.

ישראל כץ: יהיו שמונה מכונות כאלה שיחפרו, יבצעו את העבודה, ידפנו בבטון את אותן מנהרות, יפנו את החומרים.

ישראל כץ: עבודה בהיקף רחב מאוד, שכולה מתבצעת, מתקדמת, מתפתחת.

ישראל כץ: וכל המכרזים הנוספים האלה באים לאפשר התחברות לעבודת התשתית בעיתוי המתאים מבחינת מערכות הפעלה.

ישראל כץ: שלב ההפעלה הוא השלב האחרון.

ישראל כץ: לכן, מאחר שהיה רצון – ויש רצון – לבחור כמה שמוקדם יותר – כדי שמי שייבחר יוכל עדיין תוך כדי הביצוע, לבוא, ללמוד, להשתלב – אז הדבר הזה משאיר מרווח גדול.

ישראל כץ: הדבר הזה מתבצע תחת בקרה, פיקוח.

ישראל כץ: אני לא שולט בדיונים בוועדות, אני לא חושב שהדיון הזה נגזר מתוך השאילתה במקרה הזה, כי התשובה ברורה מאוד.

ישראל כץ: בואו נמתין לביצוע עצמו – כמו שהחברה אומרת – של הדבר הזה בעצמו.

ישראל כץ: ואני גם רוצה לומר, בכלל בקשר לרכבת הקלה, הרכבת התחתית – כל האמירות האלה: זה כבר מיושן, זה כבר קרה לפני 50 שנה בעולם – נכון, אז יש כאן פיגור, בעיקר בגוש-דן, של למעלה מ-50 שנה.

ישראל כץ: אבל גם בפריז ובלונדון היום מקימים מערכות כאלה.

ישראל כץ: זאת אומרת, מה שהקימו אז, מקימים היום עם השכלול הנדרש.

ישראל כץ: וזה מה שאנחנו עושים, אנחנו בונים מערכת שלמה.

ישראל כץ: היינו בדיון על מוניות שירות – יש האוטובוסים, נתיבי התחבורה, אכיפה, הרכבות המהירות, כל הדברים האלה מתחברים – המוניות הרגילות – למערכת תחבורה ציבורית שבה הרכבת הקלה היא נדבך חשוב בתוך הערים הגדולות.

ישראל כץ: נהפוך את ישראל למדינה שיש בה תחבורה נגישה ומודרנית, וביחד עם זה אנחנו ממנפים ומפתחים את התחבורה הציבורית בכל רחבי הארץ, בכל היישובים, בכל סוגי היישובים, גם במקומות שלא הייתה בהם תחבורה ציבורית בעבר: בפריפריות, ביישובים ערביים, במקומות אחרים.

ישראל כץ: וזה פרויקט כבד מאוד, פרויקט נכבד, שאני גאה להוביל אותו, ביחד עם הרבה מאוד גורמים, כדי לאפשר התפתחות כלכלית ושוויון חברתי לכל אחד, ואפשרות למטרופולין הכלכלית המרכזית לפעול ולהמשיך להתפתח, ולא להיתקע ולהיסתם.

ישראל כץ: לכן אנחנו עושים את מה שנדרש, ואני בודק ומפקח ומכוון.

ישראל כץ: אני שמח תמיד על ההתעניינות ועל הבקרה, וכולנו צריכים להיות שותפים לאותו מאמץ כדי לקדם.

ישראל כץ: כמו שהבטחתי בתשתיות – ויש היום מהפכה ענקית בתשתיות – של הכבישים, של המסילות, של כל הדברים האחרים – ותמיד, זה טוב, ואתייחס לזה, שרוצים עוד.

ישראל כץ: מתי רוצים עוד?

ישראל כץ: כשרואים שזה קורה.

ישראל כץ: כשלא קרה 70-60 שנה, לא רצו עוד, כי אמרו: בלאו הכי אין סיכוי, מה אני צריך להתאמץ?

ישראל כץ: אבל כיום, כשרואים שזה קורה ורואים שהכבישים כבר עובדים ופועלים, אבן הפינה שהנחנו בערד – כל אחד שאני מסתכל עליו, ביחד דיברנו, פעלנו, עשינו לחבר פריפריות, לפתוח את המרכז.

ישראל כץ: כל הדברים האלה קורים, ואני מבטיח לכם, זה יהיה גם בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: אנחנו נהיה ברמה המתקדמת בתהליך שאנחנו מפתחים אותו כעת, שהוא תהליך נדרש.

ישראל כץ: לגבי חבר הכנסת מסעוד גנאים, אני שמח שאתה מקיים ישיבות ומקבל את הנתונים לגבי כבישים שמבוצעים, מתבצעים ומתוכננים.

ישראל כץ: לגבי כביש סוללים–ריינה, קודם כול – תאונות דרכים, כל צעיר או צעירה, בוגר או בוגרת, כל אדם הוא עולם ומלואו.

ישראל כץ: זה כואב למשפחתו וזה כואב לכל הציבור ולכל מדינת ישראל.

ישראל כץ: אני גם רוצה לומר, שכולם נדרשים לגלות אחריות וזהירות בנהיגה.

ישראל כץ: לא הממשלה נוהגת, הנהג נוהג.

ישראל כץ: הממשלה צריכה לעשות את מה שמוטל עליה והעירייה צריכה לעשות את מה שמוטל עליה ומנהיגי ציבור צריכים לעשות את מה שמוטל עליהם בכל תחום, והנהג נוהג.

ישראל כץ: הנהג נוהג כי האחריות היא בידיים של הנהג.

ישראל כץ: לפני שאסביר מה קורה בכביש: במדינות בעולם, גם מדינות מתקדמות מאוד, יש המון כבישים שהם דו-מסלוליים, של נתיב ונתיב, ובלי הפרדות.

ישראל כץ: ועדיין נוסעים שם ונוהגים שם, ואין סיכוי שכל העולם יהפוך לאוטוסטרדה אחת גדולה עם קירות ודברים.

ישראל כץ: אנחנו בישראל היום, בקנה-מידה שלנו פועלים בצורה יוצאת דופן.

ישראל כץ: אנחנו מחליפים כבישים אדומים בכבישים בטוחים.

ישראל כץ: אנחנו מחברים את הפריפריה; אנחנו עושים מערכות להסעת המונים בערים הגדולות בקנה-מידה שהיה אולי בארצות-הברית לפני למעלה מ-100 שנה ובאירופה לפני קרוב ל-70 שנה, ובאסיה – בעשרות השנים האחרונות, ועושים את זה בכל מקום וללא אפליה ומחברים את כולם ומטפלים בכול.

ישראל כץ: אני נמצא יותר משבע שנים וחצי בתפקידי.

ישראל כץ: גיבשתי תוכנית, הבאתי אותה לממשלה, ראש הממשלה העלה אותה בממשלה, הממשלה אישרה אותה, הוצאנו לדרך – הייתה תוכנית של יותר מ-100 מיליארד שקלים.

ישראל כץ: אמרו לי, זה חלומות, זה לא יקרה.

ישראל כץ: הבעיה קודם כול הייתה שאמרו שלא צריך כי זה לא כלכלי לעשות רכבות וכבישים אסטרטגיים בגליל או בנגב או בכל מיני מקומות.

ישראל כץ: לא קיבלתי את זה, והוצאנו את זה לדרך, וביצענו את הדברים, והרבה כבר עובד; חלק באמצע עבודות.

ישראל כץ: עכשיו אישרנו תוכנית המשך לחמש השנים הבאות, מהפכה ענקית שמשדרגת ומצילה חיים.

ישראל כץ: צריך להבין שבעוד כמה ימים המחלף האחרון בצומת שוקת – כבר יהיה לפני – הוא עם פנייה ללא רמזור לכיוון באר-שבע ומבאר-שבע, וזה מתחיל – – –

טלי פלוסקוב: הוא כבר פתוח.

ישראל כץ: פתוח לכיוון אחד – –

טלי פלוסקוב: נכון.

ישראל כץ: – – ועכשיו ייפתח לכיוון האחר.

ישראל כץ: הכביש מערד כולו בוצע עד אזור חורה – לא אפשרו להפקיע, ועכשיו משלימים את העבודות – ומחלף שגם יחבר את הכול; מחלף שיחבר את כל הדברים.

ישראל כץ: נוסעים היום עד יקנעם וייסעו עד קריית-אתא וגם עד צומת עמיעד – בלי רמזורים.

ישראל כץ: המחלפים קיימים והדברים קיימים.

ישראל כץ: היה ויכוח קשה מאוד איך מטפלים בכביש 31, שהוא כביש מסוכן, אדום, עם תנאים בלתי אפשריים.

ישראל כץ: אני הכרעתי שנעשה שם את כביש 6, נאריך אותו.

ישראל כץ: ומשוקת ועד ערד נעשה כביש באותה רמה בדיוק גם כן, עד ערד.

ישראל כץ: אמרו לי: לא, בוא נתקן פה, נעשה צומת כלשהו, רמזור; זה לא כלכלי, עוד אין מספיק תנועה באזור הזה.

ישראל כץ: אמרתי, אנחנו משיקול לאומי רוצים לחבר את האזור הזה, רוצים להחליף כביש אדום בכביש בטוח.

ישראל כץ: היו לי מאבקים להוציא את הפרויקט לדרך.

ישראל כץ: היו לי מאבקים באמצע הדברים – שרצו להקפיא אותם.

ישראל כץ: כל חכמי הכלכלה וכל הגורמים האחרים – אין לכם מושג כמה זה להילחם על כל פרויקט מהסוג הזה.

ישראל כץ: אבל פתאום כשזה מוכן זה מחליף את הכביש הישן, הופך אותו למשהו פנימי כזה או מבטל אותו.

ישראל כץ: זאת התשובה האמיתית.

ישראל כץ: אנחנו עושים.

ישראל כץ: מטפלים במוקדי סיכון.

ישראל כץ: מטפלים בדברים.

ישראל כץ: אבל התשובה האמיתית היא להחליף את זה בתשתיות מתקדמות אמיתיות שהן גם בטיחותיות והן גם מחברות מבחינה כלכלית וחברתית את האזורים האלה לכלכלה החזקה של מדינת ישראל, שהיא מדינה חזקה מבחינה כלכלית.

ישראל כץ: לכן כביש סוללים–ריינה – קודם כול, התאונה הזאת מזעזעת והנסיבות נחקרות.

ישראל כץ: על פניו בטוח שהיו שם בעיות נהיגה קשות מאוד ויש פס לבן שאם חוצים אותו – אסור לחצות אותו – זה לא קשור לכלום.

ישראל כץ: צריכים להכניס לתודעה של הנהגים והצעירים והאחרים, לא חוצים פס לבן, לא עוברים ברמזור אדום.

ישראל כץ: בכביש 431 – תאונה מזעזעת, ארבעה צעירים הרוגים.

ישראל כץ: ראיתי את הסרטון הזה שהמצלמות צילמו – אולי גם אתם – אין כביש יותר בטוח.

ישראל כץ: אני לא מבין למה פתאום רכב בורח ימינה, נתקל, הורג את יושביו ואת הנהג וחוזר לאמצע הכביש.

נחמן שי: מה הממצאים של הבדיקה?

ישראל כץ: מה לא היה ברור שם?

ישראל כץ: לא היה שם כביש שהוא לא בטוח.

נחמן שי: משהו בנהג?

ישראל כץ: חוקרים.

ישראל כץ: חוקרים את הדברים.

ישראל כץ: לפי אחד הנתונים שקיבלתי, זה נהג שמעולם לא הוציא רישיון.

נחמן שי: לנהג לא היה רישיון?

ישראל כץ: לא הוציא, לא שהיה בשלילה, נהג צעיר שמעולם לא הוציא רישיון – זה לפי הנתונים שקיבלתי – לוקח שלושה מחבריו, וכמו שנראה לפחות בסרטון, פשוט הורגים את עצמם, הורג את חבריו ואת עצמו.

ישראל כץ: יש כאן עניין של תרבות נהיגה, שכולנו כנבחרי ציבור ומנהיגי ציבור, וברשויות, בכל מקום, קודם כול צריכים לפנות לעניין הזה ולאכוף חוק וסדר.

ישראל כץ: עכשיו לגבי כל מה שאנחנו עושים בפריפריה.

ישראל כץ: ברור שאתה עושה ואתה צריך לעשות עוד ואתה צריך לעשות עוד.

ישראל כץ: אני ראיתי שבאיזה מקום – הרי אני מקדם את כביש סוללים–ריינה כבר כמה שנים – גם כשקידמנו את התכנון והיו אילוצים של משרד האוצר וקבעו שהפרויקט יבוצע, שנה-שנתיים יותר מאוחר צריך להבין, מדובר בפרויקט – חבר הכנסת אראל מרגלית, אפילו לך אין הון כזה של 600 מיליון שקלים, אני חושב.

מיקי רוזנטל: מאיפה אתה יודע, ספרת לו?

ישראל כץ: אני מעריך.

אראל מרגלית: אני הייתי מציע לכם לא להסתכן.

ישראל כץ: לא להמר על הדבר הזה.

ישראל כץ: אוקיי, לא להמר.

ישראל כץ: אבל בוא נאמר כך, כשאני ראיתי בחלק מכלי התקשורת שאומרים, סוף-סוף משרד התחבורה הולך לעשות משהו בכביש הזה – – –

אראל מרגלית: כי ראיתי הרבה טעויות – – –

ישראל כץ: קודם כול הרווחת ביושר, אני מאחל לך, זה לא – להפך – – – הולך לעשות משהו בכביש הזה, שאלתי אותם, תגידו, מה התקציב שלכם בשנה, הוא מעל 600 מיליון?

טלי פלוסקוב: של מי?

ישראל כץ: של כלי תקשורת שכותב שהולכים לעשות משהו.

ישראל כץ: מקדמים כבר שנים תכנון, מקדמים תקצוב, הולכים להשקיע בגליל, שם, להמשיך כביש בין סוללים לריינה – כביש שכבר נעשה בחלקו.

ישראל כץ: 600 מיליון שקלים הולכים להשקיע.

ישראל כץ: זה נקרא לעשות משהו?

ישראל כץ: זה נקרא להיות מחויב.

ישראל כץ: זה נקרא שיש כאן אידיאולוגיה.

ישראל כץ: זה נקרא שיש כאן נחישות ומימון וביצוע שמתחיל כבר ממש עכשיו.

ישראל כץ: ואגב, התחיל כבר.

ישראל כץ: כדי להקדים את המאוחר, חברת "נתיבי ישראל" כבר התחילה לפנות תשתיות, והקבלן הזוכה גם יתחיל בעבודה.

ישראל כץ: הולכים להשקיע שם 600 מיליון שקלים בכביש.

ישראל כץ: זה ייקח כמה שנים לבצע אותו.

ישראל כץ: בונים אלטרנטיבות של מסלולים לעקוף וכו'.

ישראל כץ: הנהיגה חייבת להיות זהירה לפני, תוך כדי וגם אחרי, כמו בכביש 431.

ישראל כץ: יש כאן כל הדוגמאות ביחד.

ישראל כץ: אסור לפטור נהגים מאחריות כי זה המפתח בסופו של דבר בכל מקום ובכל תנאי.

באסל גטאס: צריך להשקיע בהסברה.

ישראל כץ: יש קו הפרדה וחצו אותו, חצו פס לבן גם שם, ואסור להצדיק דברים כאלה, כי קודם כול האדם פוגע בעצמו ופוגע בחברים שלו.

באסל גטאס: אדוני השר, צריך להשקיע בהסברה.

ישראל כץ: אני אגיד לכם יותר מזה.

ישראל כץ: אחד מחברי הכנסת מהרשימה המשותפת תקף אותי ואת ראש הממשלה: למה אתה לא מתייחס בנושא התאונות לזה שאלה ערבים, מפני שהם ערבים וכו'.

ישראל כץ: בואו, אני אומר לכם, הרי יכולתי לעמוד ולקחת את העובדה הסטטיסטית הנוראית של עלייה דרמטית בהיקף התאונות במגזר הערבי – שפוגעת קודם כול במי שנוהג ומי שנוסע ובמי שמעורב – ולהגיד מה שאמר כאן חבר הכנסת חמד עמאר פעם:

ישראל כץ: אם היינו מורידים את הסטטיסטיקה לסטטיסטיקה הרגילה, אז היינו בין המקומות הראשונים בעולם.

ישראל כץ: אנשים הם לא סטטיסטיקה, ולא רציתי להפנות אצבע מאשימה כלפי המגזר הערבי, שהוא עושה תאונות.

ישראל כץ: להפך.

ישראל כץ: להפך.

ישראל כץ: יש כאן בעיה שצריך לטפל בה – אנחנו צריכים, המשפחות צריכות, המנהיגות המקומית, חברי הכנסת.

ישראל כץ: לא נוותר בעניין הזה.

ישראל כץ: נדרוש חוק וסדר ביישובים.

ישראל כץ: אם נוהגים בגיל העשרה ללא רישיון שם ברחובות – לשרש את התופעה הזאת.

ישראל כץ: משם זה מתחיל.

ישראל כץ: משם זה מתחיל.

ישראל כץ: מי שרוצה להציל חיים בכביש, הוא צריך לעשות – עוד קודם בכל מקום ומקום, וגם הסברה, וגם אכיפה שהמשטרה צריכה לעשות, וגם שדרוג של הכבישים, שאנחנו באמת עושים בקנה-מידה חסר תקדים.

ישראל כץ: לגבי הרכבת הקלה מחיפה לנצרת – במקרה הזה, אני ישבתי עם ראש עיריית נצרת כמה פעמים, וכל נושא התחנות מתואם עם העיר נצרת, כמו שהוא מתואם עם נצרת-עילית, כמו שהוא מתואם עם קריית-אתא ועם חיפה.

ישראל כץ: אנחנו בכל מקום מתאמים את התכנון ומתאימים אותו בדיון תחבורתי ולפי צורכי העיר, לפי הצרכים של העיר עצמה.

ישראל כץ: בדיון האחרון שהייתי, זה המקום שנקבע.

ישראל כץ: וראש העיר – הוא מייצג את העיר, הוא מייצג את הצרכים של העיר, ואם נקבע אתר התחנה במקום מסוים – כי זה מה שהוא רצה.

ישראל כץ: וגם על זה, אגב, יש ויכוחים והפקעות ודברים לא פשוטים, רק שתדעו.

ישראל כץ: אני הייתי בדיון שלם אתו לקבוע, וראיתי את הצדדים דנים, גם לפנַי, וממשיכים אחרי זה, כדי לקבוע את התוואי הנדרש והתחנות הנדרשות לפי הצרכים.

ישראל כץ: עכשיו, צריך להבין: מדובר בפרויקט – – –

יוסף ג'בארין: יש הסכמה כבר?

ישראל כץ: הכול מתואם ויהיה מתואם.

ישראל כץ: מדובר בפרויקט, גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, שעלותו – רכבת קלה בין גוש נצרת-עילית–נצרת לחיפה, עם חיבורים בהרבה מאוד יישובים בדרך – עלותו כ-7.5 מיליארד שקלים, מתקציב מדינת ישראל, והביצוע דרך המגזר הפרטי.

ישראל כץ: התכנון מקודם עכשיו, התכנון לקראת הפרויקט, וקיבלנו החלטת ממשלה, ואני, כמשרד התחבורה, סיכמתי וחתמתי עם משרד האוצר על ביצוע הפרויקט הזה בשנים שיבואו.

ישראל כץ: זה דבר שהוא כבר בגדר החלטה.

ישראל כץ: זה אומר לחבר את המרחב הזה לעיר הגדולה, העיר הגדולה שמחוברת, נוסף על הרכבת בתחנת עפולה, נוסף על רכבת העמק, נוסף על הרכבות בגליל, כרמיאל, שנאריך אותה עד קריית-שמונה וטבריה, נוסף על רכבת הנגב וכל הדברים האחרים.

ישראל כץ: אנחנו משקיעים בצורה חסרת תקדים בכל אזור, בכל יישוב, בלי שיקול כלכלי מוקדם וסינון כלכלי מוקדם.

ישראל כץ: בסוף זה גם כלכלי, כי בסוף כדאי לגור שם ולהקים שם עסקים וגם לנסוע שם, ולנסוע שם בבטיחות ובביטחון.

ישראל כץ: ולכן, כשאני מדבר על מה שאנחנו עושים, אני מדבר על מה שכבר זכיתי לעשות, וגם על מה שעכשיו קורה, וגם על מה שאני יודע שהולך לקרות בעתיד.

ישראל כץ: לגבי כביש 66, מאחר שקיימתי דיונים, וצריך לקבל החלטות, הכביש הזה יטופל בהתאם לפתרון הנדרש.

ישראל כץ: הפתרון הנדרש נקבע במסגרת התכנון הכללי.

ישראל כץ: אנחנו החלטנו שאין צורך להפוך אותו לאיזו אוטוסטרדה ענקית שם, אלא להשקיע בו, בכל החלקים שלו.

ישראל כץ: הזכרתי גם רמזורים, כניסות הרחבות; אפילו נעשית שם העתקת כביש בחלק מהמקומות – כבר מבוצע, בעצם.

ישראל כץ: אנחנו לא מחכים.

ישראל כץ: עם השנים מטפלים בכביש הזה כדי שיהיה בטוח ובטיחותי.

ישראל כץ: לא בכל מקום צריך שישה מסלולים.

ישראל כץ: איפה שצריך, אנחנו עושים: עשינו מגולני לעמיעד, עכשיו – מחלפים בטורעאן ובכל המקומות, במקום הרמזורים – מחלפים.

ישראל כץ: כורים את המנהרות ליד יקנעם, שגם יחברו את כל הכביש הזה, כביש 6 צפון-מזרח בעצם, מאזור עמיעד–קריית-שמונה למרכז, בלי רמזורים.

ישראל כץ: אנחנו מבטלים את הרמזורים מיקנעם לצומת ישי, ואנחנו מחברים את כל המרחב והגליל.

ישראל כץ: אתם שואלים על הגליל?

ישראל כץ: שואלים גם על יישובים שאתם גרים בהם?

ישראל כץ: אז אנחנו הולכים לחבר אותם בתשתית הכי מודרנית שיש בכבישים, רכבות מהירות, רכבות קלות, לחבר אותם ביניהם ולחבר אותם למרכז, ובעצם לחבר את כל המדינה.

ישראל כץ: ובתוך זה, הדגש על הבטיחות הוא השיקול הראשון, מהמדרגה הראשונה.

דוד ביטן: די.

ישראל כץ: אני, בתחום שאני אחראי לו – תשתיות, בטיחות רכב – פועל ללא לאות כדי לקדם את הדברים האלה, וביחד כולנו צריכים לפנות לנהגים ולמשפחות על מנת שמילדות ובחרות ולאחר מכן – לגלות אחריות בנהיגה.

ישראל כץ: כמו שנאמר במקורותינו ונאמר במקורות הדתיים של כולם: ונשמרתם מאוד לנפשותיכם.

ישראל כץ: זה הציווי וזה המסר שצריך להעביר, וגם לאכוף את החוק.

ישראל כץ: כשלא אוכפים, לא עושים טובה לילד או לנער בזה שלא אוכפים.

ישראל כץ: להפך.

ישראל כץ: חושפים אותו לסכנות, ובעניין הזה אין מחלוקת אידיאולוגית ואין שום עניין של שיוך ושום דבר.

ישראל כץ: כולנו צריכים.

ישראל כץ: אני עושה בתחומים שאני אחראי להם, ואתם וכל אחד צריך לעשות את המוטל עליו.

ישראל כץ: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3330/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לחקיקה, והצעת החוק הראשונה שנדון בה היא הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד השקעות זרות בישראל), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת יואב קיש ואלי כהן.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: כבוד היושבת-ראש, שרים, חברות וחברי הכנסת, OECD – 0, ישראל – 1.

יואב קיש: מי שלא שמע אני אגיד עוד פעם: OECD – 0, ישראל – 1.

יואב קיש: זאת הייתה הכותרת של ה"וול סטריט ג'ורנל" בעקבות המהלך שהובלנו בחקיקה בנושא הזה של המיסוי, של עידוד השקעות הון זרות בישראל.

יואב קיש: המשמעות הייתה ברורה.

יואב קיש: אני אתחיל רגע מהבעיה: הבעיה הייתה שחברות הענק שנסמכות על טכנולוגיה לוקחות את ההכנסות שלהן, שהן מניבות בכל העולם, למקלטי מס.

יואב קיש: ב-OECD נמאס מהדבר הזה, והם אמרו משהו מאוד פשוט: אתם יכולים לקחת את ההכנסות שלכם, להכיר בהן במדינות אחרות, אבל לא סתם במדינה שיש בה משטר מס נוח אלא במדינה שבה פתחתם את ה-IP; ה-IP – ה-Intellectual Property, איפה שנעשה פיתוח התוכנה.

יואב קיש: זו הייתה יריית הפתיחה להזדמנות הכי גדולה לכלכלת ישראל בשנים הבאות, ואני מאוד שמח שמשרד האוצר ומשרד ראש הממשלה הבינו את זה, פעלו מהר והובילו בחקיקה בחוק ההסדרים הנוכחי, שנצביע עליו לקראת סוף השנה, שיאפשר את השינוי הדרמטי הזה ויאפשר לנו לפעול לעידוד השקעות זרות בישראל.

יואב קיש: ומה המשמעות?

יואב קיש: המשמעות היא שסכומי כסף עצומים שלא הוכרו כרווחים אף שנבעו מפיתוח טכנולוגי בישראל, יחזרו לישראל וישלמו עליהם מס.

יואב קיש: ונכון, המס לא יכול להיות המס הרגיל שאנחנו גובים בפעילות שוטפת שמקורה בישראל, כי אחרת הם לא יבואו לפה; הוא חייב להיות תחרותי במסגרת העולמית של העניין הזה.

יואב קיש: אבל הסכומים שבהם מדובר פה והמכפלות שיגיעו לפה הם עצומים, ויצדיקו את הוויתור במדרגת המס.

יואב קיש: צריך לשים לב שאם לא היינו הולכים למהלך הזה אז היה גם סיכון של הצד השני, שחברות בין-לאומיות שנמצאות פה, בישראל, היו מוציאות את הפעילות שלהן ולוקחות אותה למקומות מתחרים בנו – אירלנד, שווייץ, למזרח.

יואב קיש: את התהליך הזה אנחנו מונעים.

יואב קיש: התהליך הזה לא יקרה.

יואב קיש: אנחנו נקווה ונראה מיליארדים בהכנסות מגיעים לישראל ומשלמים עליהם מס, וזו המטרה של החוק הזה.

יואב קיש: הוא נבע משינוי ה-BEPS בשוק ה-OECD.

יואב קיש: ישבנו רבות עם משרד האוצר, עם משרד המשפטים, עם חברות ההיי-טק, גם המקומיות וגם אלה שאולי יבואו לישראל.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם שיש רחש, והדבר הזה מכה גלים.

יואב קיש: אני מקווה מאוד שכבר החל מהשנה הבאה נראה את הדברים ונתחיל לקצור את הפירות של הדבר הזה.

יואב קיש: הסטת הרווחים של החברות הרב-לאומיות למקלטי מס שקורית היום – אני מאמין שעם החקיקה הזאת נראה את זה מגיע למדינת ישראל.

יואב קיש: אני רוצה להודות באמת.

יואב קיש: אני הולך להצמיד את ההצעה הזאת לחוק ההסדרים, וועדת הכספים היא שתטפל בזה.

יואב קיש: אני כמובן כמובן מברך גם את מנכ"ל משרד האוצר שי באב"ד וגם את מנכ"ל משרד ראש הממשלה אלי גרונר שהובילו את המהלך הזה, שתומכים במהלך הזה.

יואב קיש: וכמובן, המהלך הזה הוא מהלך ממשלתי.

יואב קיש: נכנס ידידי סגן השר איציק כהן.

יואב קיש: אני בדיוק מסיים את דברי ואני אומר שההצעה הזאת נתמכת על-ידי הממשלה, תקרה בחוק ההסדרים, ותוביל, בשאיפה גדולה, להכנסה – ליצירה של זרם השקעות גדול מאוד מהחברות הרב-לאומיות, כולל העסקה של המהנדסים בישראל.

יואב קיש: אני מבקש רק להקפיד שכן אנחנו מנסים, באותה הצעת חוק, יחד עם אראל מרגלית ידידי, שגם בפריפריה נקבל תגמול עודף לחברות כאלה שילכו למקום הזה.

יואב קיש: אנחנו נילחם על זה בוועדה ונקווה שנצליח להביא לשינוי.

יואב קיש: ובכלל, בוועדה בראשותו של חבר הכנסת גפני אנחנו עובדים על כמה שינויים שמטרתם, בסופו של דבר, לעודד את הצמיחה שכל כך נחוצה לנו בשנות התקציב הקרובות.

יואב קיש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה למה יש רעש כזה גדול מצד המחנה הציוני.

טלי פלוסקוב: או חברי הכנסת או הצוות, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, זה מאוד מפריע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי אפילו לא שומע את בקשתי.

טלי פלוסקוב: נא להוריד את הקול.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אתה זוכר שיש לך עד עשר דקות לתגובה, כן?

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות.

יצחק כהן: לא, אני לא אנצל את זה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אני אקדים ואומר, גברתי, שהצעת החוק של חברי חברי הכנסת יואב קיש ואלי כהן – ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בה בקריאה טרומית, ואחריה תוכפף להצעת חוק ממשלתית.

יצחק כהן: האם חברי מקבלים את התנאי?

יואב קיש: מה?

יצחק כהן: אנחנו נתמוך בה בקריאה טרומית ובסוף נאחד אותה עם הצעת – – –

יואב קיש: מאשר.

יצחק כהן: מאשר.

יצחק כהן: אם מאשרים, אז בבקשה.

יצחק כהן: אפשר להצביע בעד.

יצחק כהן: עוד חוק בקונסנזוס.

יצחק כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשה להתנגד.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס, זכותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: – – – באסל – – –

טלי פלוסקוב: כבר השיב.

טלי פלוסקוב: סגן השר כבר השיב.

טלי פלוסקוב: כעת יש בקשה להתנגד, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

באסל גטאס: תודה.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, יש כאלה פוליטיקאים, במיוחד, לא יודע – מטפחים לעצמם תיאוריות על-פי משוואות קלאסיות; קראו אותן בעיתונים, במיוחד בעיתונים הכלכליים, בשנות ה-80 וה-90, והם חושבים שזה תורה מסיני: לך תעשה הנחות מס לחברות טכנולוגיה והן יבואו ויזרמו לך מיליארדים.

באסל גטאס: אם בכלל, אם בכלל במקרו-כלכלה, אפשר להבין את מה שנעשה פעם עם "אינטל", שנתנו מענקים ובתמורה הביאו, בנו מפעלים, והייתה תעסוקה.

באסל גטאס: זה מוסר השכל כלכלי ברור: 1 פלוס 1 שווה 2.

באסל גטאס: אוקיי?

יואב קיש: גם לזה התנגדת.

באסל גטאס: לא, לא, לא.

יואב קיש: גם לזה – – –

באסל גטאס: כאן זה לא.

באסל גטאס: שנייה.

באסל גטאס: אני מסביר לך.

באסל גטאס: הטבות המס הן לא הכלי – זה כבר ברור, אני יכול להפנות אותך לספרים.

באסל גטאס: הטבות מס – לפחות לא תמיד – הן לא הכלי לעודד השקעות מחו"ל.

באסל גטאס: זה – 1. 2.

באסל גטאס: בהקשר של Intellectual Property, בהקשר של קניין רוחני – עוד יותר.

באסל גטאס: קניין רוחני היום הוא כשלעצמו דילמה לא פשוטה.

באסל גטאס: בעידן הנוכחי, בעידן הנוכחי, יואב קיש, אתה לא יודע איפה הקניין; הקניין הרוחני הוא לא רק תוצאה של המקום שבו נעשה.

באסל גטאס: והמקום הוא – היום אתה יכול, קבוצות פיתוח יכולות לעבוד על אותו מוצר.

באסל גטאס: ואני לא מדבר רק על תוכנה; זה 1,001% יותר בעניין של התוכנה.

באסל גטאס: יכולות לעבוד קבוצות בסין ובברזיל וברוסיה ובישראל, בכל מקום, ביחד.

באסל גטאס: איפה הקניין הרוחני?

באסל גטאס: איפה?

באסל גטאס: תגיד לי.

באסל גטאס: איפה הקניין הרוחני?

אראל מרגלית: אנחנו רוצים שזה יירשם אצלנו.

יואב קיש: בדיוק.

באסל גטאס: אבל זה – – –

יואב קיש: כי זו היכולת.

יואב קיש: זה בדיוק – – –

באסל גטאס: הכלי לעשות ככה הוא לא הטבות מס.

אראל מרגלית: אז מה אתה רוצה?

באסל גטאס: אתה לא יכול.

באסל גטאס: הם ימצאו – – –

אראל מרגלית: – – – אפל היום – – –

באסל גטאס: ימצאו אלף ואחת דרכים לעקוף את זה ולעשות את זה במקומות אחרים.

באסל גטאס: ההטבה היחידה שנוצרת מזה, שעוד פעם חברות בין-לאומיות ייהנו מהטבות מס.

באסל גטאס: וזה, בסופו של דבר, בשורה התחתונה, יפגע בהכנסות ולא יוסיף הכנסות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש רוצה להגיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: יואב – – –

יואב קיש: האמת – –

מיקי לוי: יואב, יואב – – –

יואב קיש: – – שזה מאוד פשוט.

מיקי לוי: מגמה אחת.

מיקי לוי: זה לא יצליח – – – במדינת ישראל – – –

יואב קיש: לא, זה מאוד פשוט.

יואב קיש: אני – בוא, אני מתייחס לדברים שהוא אמר.

יואב קיש: קודם כול, מה אמר ה-OECD?

יואב קיש: אתה יכול להכיר בהכנסות שלך במקומות שאתה עשית את הפיתוח, מחקר ופיתוח, R

באסל גטאס: – – –

יואב קיש: שאנחנו נפספס את הכול?

קריאה: – – –

יואב קיש: כי אם אנחנו לא ניתן את מדיניות המס הזאת, נפסיד את זה.

אמיר אוחנה: – – –

יואב קיש: נפסיד את זה לאירלנד.

אמיר אוחנה: – – –

יואב קיש: המהנדסים שלנו יעשו להם relocation לאירלנד.

יואב קיש: נפסיד את זה לשווייץ, לסינגפור.

יואב קיש: אין שום בעיה.

יואב קיש: האנשים האלה הם אנשים איכותיים.

יואב קיש: relocation קורה כל הזמן, והחברות האלה פשוט עומדות היום בפני החלטה דרמטית.

יואב קיש: עד היום היה להן קל: הלכו למקלטי מס.

יואב קיש: היום ה-OECD אמר להן: אין יותר, נגמר המשחק.

יואב קיש: כולם, כל ההנהלות הבכירות של התאגידים הבין-לאומיים חושבות עכשיו: איפה אנחנו נמקד את ה-IP שלנו, איפה נשקיע מאמצים ב-R

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: רבותי, כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד השקעות זרות בישראל), התשע"ו–2016, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 9 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד השקעות זרות בישראל), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 42 חברי כנסת בעד, תשעה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד השקעות זרות בישראל), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3144/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום של חבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך דקה.

תודה, גברתי היושבת-ראש.

אנחנו מדברים על חוק צרכני ממדרגה ראשונה.

התורה אומרת: "אבן שלמה וצדק יהיה לך, איפה שלמה וצדק יהיה לך למען יאריכו ימיך".

התורה נותנת לנו את הבסיס לניהול חיי מסחר, ומחובתנו גם לתת לצרכן את הכלים לנהל צרכנות נבונה ולדעת, בעת שהוא מחליט לרכוש מוצר, כמה ישלם עליו בקופה.

החוק היום מחייב את המוכר לסמן את התשלום, אבל אינו מחייב, כמובן, בנושא של משקל.

ואז יוצא מצב שאדם שמגיע לקופה, הוא קנה שקית עם מוצרים בתפזורת, פירות ודברים מסוג זה, ומתברר שזו כמות גדולה וממילא הוא גם ישלם הרבה – הוא לא יחזור מהקופה בחזרה כדי להחזיר את זה, ואז הוא קונה את זה.

החוק הזה מדבר בעצם על כך שברשתות ובחנויות גדולות יהיה משקל, תהיה חובת הצבת משקל, לנוחות הציבור.

כל אדם שבוחר לעצמו יוכל לבדוק כמה זה שוקל וממילא כמה זה עולה.

הסכמתי שזה יהיה בהסכמה עם משרד הכלכלה.

אני מודה למשרד הכלכלה ולצוות העוזרים שלי.

תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גם פה החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית בלבד, בכפוף להסכמת משרדי הכלכלה והאוצר.

יצחק כהן: התנאי מקובל עליך?

יצחק כהן: עליכם?

יצחק כהן: הרב מקלב, אתה גם חתום על ההצעה.

טלי פלוסקוב: הוא גם הצהיר על כך.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: ולפני הקריאה הראשונה תוחזר הצעת החוק לוועדת שרים.

יצחק כהן: עד כאן?

יצחק כהן: בסדר גמור.

יצחק כהן: סך הכול ההצעה טובה, הצעה ראויה.

יצחק כהן: ולא שחלילה חושדים בספקים וביצרנים, אין שום קשר.

יצחק כהן: על כל פנים, אני מבקש מחברי חברי הכנסת ומרבי מאיר הכוהן לתמוך בהצעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אין צורך לחזור לכאן.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 46 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ו–2016, עברה בקריאה הטרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חבר הכנסת איתן כבל מבקש להצטרף – כתומך, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3237/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – תנאי המאבטחים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזאת הצעת החוק הראשונה שלך.

טלי פלוסקוב: אז ברכות.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, גברתי, לרשותך.

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אדוני השר, זו הצעת החוק הראשונה שאני מעלה פה לקריאה טרומית, וזה גם כן בתמיכת הממשלה.

יוליה מלינובסקי: אז בכלל, עושה לי שמח בלב שזכיתי שהממשלה הבחינה והבינה ותומכת בחשיבות של תנאי עבודה נאותים למאבטחים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו כולנו עדים, וראינו את זה לא פעם, שעומד בן-אדם בכניסה לבית-ספר, לגן-ילדים, לסופר, לגן-אירועים, והוא חשוף לשמש, לגשם; יש לו מקסימום כיסא ליד הקיר, ואין לו גישה, לא למים, לא לשירותים, לא לחשמל – דברים בסיסיים ביותר, וכל אחד שעובד במשרד או במקום מסודר אפילו לא חושב שיכול להיות דבר כזה.

יוליה מלינובסקי: קיבלנו פניות רבות ממאבטחים מכל רחבי הארץ – חיפה, אשדוד, ערד, באר-שבע – והתמונה הייתה עגומה ולא משמחת:

יוליה מלינובסקי: ב-2016 אנחנו צריכים לדבר על דברים כל כך בסיסיים כמו כבוד האדם.

יוליה מלינובסקי: בן-אדם עובד, והוא זכאי וראוי לתנאי עבודה ראויים ומכובדים במקום העבודה שלו.

יוליה מלינובסקי: וכמה שיותר ראיתי את התמונות האלה – והיה גם דיון בוועדה לפניות הציבור בנושא בית-החולים סורוקה – התגבשה בי עמדה שכנראה אין מנוס ואנחנו צריכים לחוקק חוק.

יוליה מלינובסקי: אף שחבל, אף שזה ברור, אף שזה בסיסי, אף שזה מובן מאליו שבן-אדם הוא בן-אדם, הוא עובד, והוא זכאי לתנאים נאותים.

יוליה מלינובסקי: אז גיבשנו הצעת חוק שמדברת על תנאים פיזיים ראויים למאבטחים.

יוליה מלינובסקי: מדובר על ענף שמחזיק 70,000 עובדים, אותם אנשים שכולנו רואים, כולנו אומרים להם שלום כשאנחנו נכנסים למקום כזה או אחר, ולא שמים לב איך הם עובדים.

יוליה מלינובסקי: ובעיני עבודה זה ערך, בן-אדם שעובד ומתפרנס בכבוד זה ערך, ואנחנו צריכים לדאוג, בכל המוסדות, גם ציבוריים וגם פרטיים, לתנאים נאותים לאותו בן-אדם.

יוליה מלינובסקי: כמובן, זה נוסף על השכר, אבל כרגע – תנאים פיזיים, משהו שהוא לכולנו אותו דבר.

יוליה מלינובסקי: גם מלכה וגם מנקה, כולנו בני-אדם.

יוליה מלינובסקי: זה לא היה קל, כי כמובן לחוק הזה יש עלויות, כמו שכל דבר טוב בחיים עולה כסף, אין חוכמות.

יוליה מלינובסקי: דברים רעים קורים בעצמם, דברים טובים עולים כסף.

יוליה מלינובסקי: הייתה פה התגייסות של גורמים רבים שעזרו ותמכו.

יוליה מלינובסקי: זה התחיל מהסתדרות העובדים הלאומית, שנתנה לי את המידע הראשוני, והתגלגל לתמיכה של ההסתדרות הכללית, שגם כן מאוד עזרו בקידום החקיקה הזאת.

יוליה מלינובסקי: גם כן שרים רבים, כולל סופה לנדבר, השרה סופה לנדבר, שיושבת בוועדת שרים לחקיקה, שמאוד עזרה שם; השר יריב לוין, שקיימתי אתו שיחות רבות שיתמוך, כי היו חששות, שלא יהיו בּוּדקות, שלא כל מדינת ישראל תהיה בודקות.

יוליה מלינובסקי: אז לא, אנחנו לא מדברים על בודקות, אנחנו מדברים על תנאים נאותים – שתהיה הצללה, שתהיה הגנה, שזה לא יהיה כיסא באמצע שום דבר.

יוליה מלינובסקי: גם שר הרווחה, שבקדנציה הקודמת היה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה וקידם את החוק בנושא של שכר – גם הוא לקח חלק מאוד פעיל בחקיקה הזאת והמשרד שלו תמך.

יוליה מלינובסקי: מה החוק אומר?

יוליה מלינובסקי: מזמין שירות יהיה אחראי לתנאים הפיזיים של המאבטחים.

יוליה מלינובסקי: לא קבלן, לא חברת ביצוע – מזמין שירות.

יוליה מלינובסקי: זה תנאי קבע.

יוליה מלינובסקי: קבלנים יכולים לבוא וללכת, אבל זה יישאר, וזה שייך למזמין השירות.

יוליה מלינובסקי: ומי שלא יעמוד בהוראות החוק ייענש, כולל קנס אישי – עד אחריות פלילית.

יוליה מלינובסקי: כי לא ייתכן שפוגעים באנשים מטעמים כספיים ולא נותנים מספיק חשיבות לתנאי העבודה של אנשים – ולא חשוב מה עושה הבן-אדם, מאבטח או מנכ"ל החברה הכי גדולה; זה אותו בן-אדם, וזה יכול להתגלגל, אף אחד לא יודע איפה אנחנו נמצא את עצמנו בסיבוב הבא בחיים.

יוליה מלינובסקי: אז זה החוק, זאת הצעת החוק, ואני מקווה מאוד שהיום אנחנו נעביר את זה בטרומית.

יוליה מלינובסקי: חבל שחבר הכנסת אלי אלאלוף איננו פה כרגע, כי החוק הזה הולך לוועדה שלו, ואני מקווה מאוד שברגע שנסיים את התקציב ואת כל החוקים האחרים, אנחנו נריץ את זה במהירות שיא, כדי לתת בשורה ל-70,000 מאבטחים – שאנחנו, שוב פעם, רואים אותם, אומרים להם שלום.

יוליה מלינובסקי: הם מגינים עלינו, אז עלינו לדאוג להם.

יוליה מלינובסקי: כי שוב, עבודה זה ערך, וערך מאוד חשוב.

יוליה מלינובסקי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

טלי פלוסקוב: שוב ברכות.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2007/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעת חוק שהוצמדה: הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – הבטחת תנאים הולמים בעמדות אבטחה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אורן אסף חזן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד שלוש דקות להציג את ההצעה שלך.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, השרה, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, מי מאתנו לא עבר לפחות – אני לא רוצה להגיד פעם בשבוע, אבל לפחות אחת לחודש – ליד קניון, אתר בנייה, רשות, ולא ראה מישהו שיכול בקלות להיראות כמו הסבא או הסבתא של כל אחת ואחד מאתנו עומד, לעתים בשמש הקופחת ממרום בחום בלתי נסבל, לעתים בחורף, כשהגשם יורד והמטרייה כבר כולה מקופלת מהרוח, ולא נקרע לו הלב.

אורן אסף חזן: לפעמים אני תופס את עצמי ושואל, ריבונו של עולם, למה בגלל פקידות שלא מבינה, כנראה, מאיפה היא הגיעה, ולא יכולה להעלות על הדעת שבשלב כזה או אחר בחיים אולי היא תוכל להיות באותו מקום בדיוק – אנחנו כל כך אטומים.

אורן אסף חזן: לפני יותר משנה הגשתי הצעת חוק שאומרת דבר פשוט: זה בסדר לשמור על הביטחון האישי של כל אחד ואחד מאתנו; זה בסדר שאנחנו צריכים לוודא שלא יהיו גנבות ולא יהיו פריצות; זה בסדר שאנחנו צריכים לדאוג שאף אחד לא ייכנס לחניון או לקניון בצורה שאולי תסכן מישהו; זה אפילו בסדר לחשוב שאנחנו מוטרדים מערימה של קרשים שרגע לפני כן שימשו לפיגומים באתר בנייה, וחלילה מישהו יבוא וייקח אותם.

אורן אסף חזן: ואתם יודעים מה – גם מהכיוון ההפוך: שילד או ילדה צעירים ייכנסו וישחקו באתר, וחלילה יקפחו את חייהם.

אורן אסף חזן: הכול טוב ויפה.

אורן אסף חזן: אבל לא טוב ולא יפה שאנשים שבסך הכול רוצים להביא מעט כסף הביתה, כדי שיהיה להם במה למלא את המקרר – מתייחסים אליהם כאילו הם לא בני-אדם; מתייחסים אליהם כאילו הם האחרונים בשרשרת המזון; כאלה שאפשר לצחוק עליהם, לבזות אותם, לפגוע בהם.

אורן אסף חזן: אני הגשתי את הצעת החוק, שאומרת דבר פשוט: אדם רוצה לכבד את עצמו, להתפרנס בכבוד, יוצא לעבוד ומצא עבודה באתר בנייה, מצא עבודה בקניון, מצא עבודה בכל מקום אחר שמצריך עבודת אבטחה – לא יכול להיות מצב שאנחנו לא נספק לו את התנאים הבסיסיים הפשוטים ביותר: שכשהוא קם בבוקר כמו אדם הוא יוכל לחזור לביתו לא כשהוא ספוג מים בחורף או מזיע כל כולו מהשמש בקיץ.

אורן אסף חזן: כי גם ברמה הנורמטיבית של הביטחון של מה שאנחנו מנסים לייצר לא יכול להיות מצב כזה.

אורן אסף חזן: לא יכול מצב שאדם יוכל לעשות את עבודתו כשהוא כל רגע עסוק איך וכמה ולא.

אורן אסף חזן: זה לא עניין של נוחות בכלל אלא עניין של אנושיות.

אורן אסף חזן: במשך שנה מאוד ארוכה היה מי שתקע את החוק הזה.

אורן אסף חזן: אני שמח שסוף-סוף יש התקדמות, ואנחנו נביא בשורה.

אורן אסף חזן: בעזרת השם, מזמין עבודת אבטחה או מספק עבודת אבטחה לא רק יסתכל על הכיס שלו ועל הרווח הנקי שנכנס לו לכיס, אלא יזכור שאלה שמשרתים אותו, בסופו של יום הם בני-אדם וצריך לשמור עליהם ככאלה וצריך להתייחס אליהם ככאלה.

אורן אסף חזן: אנחנו נבנה בודקות ממוזגות, נוחות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אורן אסף חזן: – – להגן מהשמש ומהגשם, לאותם עשרות-אלפי מאבטחים ברחבי הארץ.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו, בשם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, השר יובל שטייניץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני רק רוצה להזכיר שגם לכם יש עד עשר דקות להשיב.

יובל שטייניץ: זה הרבה יותר קצר.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, ברכות על הצעת החוק הראשונה שלך; חבר הכנסת אורן חזן, ברכות על הצעת החוק שלך.

יובל שטייניץ: אני מקריא תשובה מטעמו של שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ: חוק הזכות לעבודה בישיבה קובע, בין השאר, חובה של מעסיק לספק לעובדו מושב לעבודה.

יובל שטייניץ: וכן, אסור למעסיק למנוע מעובד ישיבה במהלך העבודה, אלא אם כן הוכיח המעסיק שביצועה הרגיל של העבודה אינו מאפשר ישיבה.

יובל שטייניץ: הפרת חוק זה יכולה להביא לתביעה אזרחית שבסופה ניתן לפסוק פיצוי לדוגמה שהוא פיצוי עונשי, ללא הוכחת נזק, וכן היא עילה לתובענה ייצוגית.

יובל שטייניץ: החוק לא קובע עבירות פליליות בגין הפרתו.

יובל שטייניץ: תכלית הצעת התיקון היא ראויה ונכונה, כיוון שהיא מבקשת להסדיר תנאים פיזיים בסיסיים למאבטחים, שלעתים עומדים במשך כל המשמרת בעמדה ללא צל בחום כבד או ללא חימום בקור כבד.

יובל שטייניץ: לפי ההצעה, המעסיק יהיה חייב להעמיד לרשות המאבטח עמדת אבטחה שבה מזגן, חימום, נקודת חשמל ומי שתייה, וכן לאפשר לעובד ללבוש ביגוד התואם את מידותיו ואת תנאי מזג האוויר.

יובל שטייניץ: הצעת החוק מבקשת לתקן את החוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011, ולקבוע אפשרות של הטלת עיצומים כספיים על מפרי ההוראות המוצעות.

יובל שטייניץ: כן מוצע להוסיף לחוק הזכות לעבודה בישיבה את הגדרת מזמין שירות, מעסיק בפועל, קבלן כוח-אדם וקבלן שירות, כך שתהיה השוואת תנאי עבודה לעובדי מזמין שירות – מה שלא הוצע בהצעות חוק דומות בעבר.

יובל שטייניץ: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעה כפוף להסכמה עם המשרדים הבאים: משרד הכלכלה והתעשייה, משרד האוצר, משרד התיירות, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, משרד המשפטים, משרד הבריאות והמשרד לביטחון הפנים.

יובל שטייניץ: הצעת החוק תוחזר, אם תאושר, לוועדת השרים לפני קריאה ראשונה.

יובל שטייניץ: בברכה, שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, שאני מקריא כאן את תשובתו בשמו.

יובל שטייניץ: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר שטייניץ.

טלי פלוסקוב: רק לבדוק אם מקובל – חבר הכנסת איתן כבל מבקש להתנגד; בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: היית יכול גם לעלות לכאן.

איתן כבל: לא חשוב.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, ברשותך, ההתנגדות שלי היא לא התנגדות – החוק הזה, הנחתי אותו כבר לפני כמה קדנציות, ובמשך כמה קדנציות אני מנהל קרב אימים מול הממשלה.

איתן כבל: אני שמח בשביל חברתי הגברת מלינובסקי, שגם הסבה את תשומת לבי – ותודה על זה.

איתן כבל: אבל אני מצר.

איתן כבל: אני הנחתי מחדש את החוק, ואני מצפה שהממשלה תיתן גם לי להיות מצורף לחוק הזה שאני עמל עליו שנים.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שבמושב הקודם כאן ביקש ממני השר לדחות את הדיון בעניין הזה.

איתן כבל: באתי בדברים עם המשרדים השונים.

איתן כבל: ושוב, אני מברך מכל הלב על העבודה החשובה שלך, הגברת מלינובסקי – –

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: – – אבל יחד עם זה אני לא מתכוון לוותר, וכשיגיע התור שלי להביא את זה לוועדת השרים – אני תובע שהם יאשרו את זה.

איתן כבל: תודה.

אורן אסף חזן: אני אצביע אתך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: אני פה מקבלת ממזכירת הכנסת הצעה בשבילך, שאולי תצמיד את ההצעה שלך בקריאה הראשונה, ואז נראה איך נתקדם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: יהיו לנו שתי הצבעות נפרדות.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – תנאי המאבטחים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 51 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – תנאי המאבטחים), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 51 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – תנאי המאבטחים), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית, ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת החוק שהוצמדה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – הבטחת תנאים הולמים בעמדות אבטחה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אורן אסף חזן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – הבטחת תנאים הולמים בעמדות אבטחה), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 55 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – הבטחת תנאים הולמים בעמדות אבטחה), התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית, ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3092/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק לאשרור אמנת רומא, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, יש לך עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, צר לי ששרת המשפטים אינה נוכחת כדי להשיב ישירות על נושא חשוב זה ושהיא העדיפה להעביר תשובה בכתב.

קריאה: יש הצבעה?

יוסף ג'בארין: יש הצבעה, כן.

יוסף ג'בארין: בנאומו במושב הפתיחה של ועידת רומא, ביוני 1998 – ביוני 1998 היה מושב הפתיחה בעניין אמנת רומא; אמנת רומא היא האמנה שהקימה את בית-הדין הפלילי בהאג – נאם מי שהיה אז היועץ המשפטי לממשלה והיה גם ראש המשלחת הישראלית לוועידה, אליקים רובינשטיין, שהוא כיום שופט בבית-המשפט העליון.

יוסף ג'בארין: הוא הדגיש את האינטרס המיוחד שיש לישראל בגיבוש חוקת בית-דין פלילי בין-לאומי, נוכח היותו של העם היהודי הקורבן של פשע מהנוראיים הידועים לאדם – השואה.

יוסף ג'בארין: גם היועץ המשפטי של משרד החוץ כתב דברים מפורשים כשאמר ש"ברור כי לעם היהודי, לניצולי השואה ולצאצאיהם הנושאים עמם בכל יום את צלקות מעשי הזוועה, יש אינטרס ברור וייחודי בייסוד בית-דין כאמור, שבו יישפטו מבצעי השמדת עם, זורעי מוות והרס באשר הם".

יוסף ג'בארין: היועץ המשפטי גם כתב: "כבר מראשית הדרך ראתה עצמה מדינת ישראל כמדינה שחברה באו"ם ובקהיליית האומות הנאורות" – ככה הוא כתב – "כבעלת אחריות מוסרית לא רק למעקב אחר הקמת בית-דין פלילי, אלא גם בלקיחת חלק פעיל בעיצובו, מתוך מטרה למנוע חסינות מפני ענישה ולהבטיח רדיפה אחר הצדק ופעולה של בית-הדין בלי שיהיו בה השפעות פוליטיות וזרות".

יוסף ג'בארין: למרות כל הדברים החשובים הללו, עד היום מדינת ישראל לא הצטרפה לאמנה הזו והיא עדיין לא מדינה חברה באמנה.

יוסף ג'בארין: בשאילתה שהגשתי למשרד המשפטים: מדוע מדינת ישראל לא מצטרפת לאמנה – –

ענת ברקו: ממדרים אותך, הא?

יוסף ג'בארין: – – נעניתי על-ידי משרד המשפטים – ככה כתבו לי בתשובה: "למרבה הצער, מאז הוקם בית-הדין נראה כי החששות לא היו בעלמא וישנם ניסיונות מובהקים לעשות שימוש פוליטי וציני בבית-הדין באופן שפוגע במטרות החשובות שלשמן הוקם.

יוסף ג'בארין: מדינת ישראל מתמודדת בשנים האחרונות עם מאמצים מצד גורמים שונים לפתוח בהליכים בבית-הדין נגד הפועלים מטעמה, כדוגמת הארגון IHH, ומצדה של הרשות הפלסטינית".

יוסף ג'בארין: ואני שואל, האם העובדה שמישהו מבקש לבחון את מעשיה של מדינת ישראל מפרספקטיבה של משפט בין-לאומי היא עובדה שצריכה להטריד את מדינת ישראל, להטריד את משרד המשפטים ולהטריד את משרד החוץ?

יוסף ג'בארין: הרי כל הרעיון של הקמת בית-דין בין-לאומי בהאג – זה בשביל לבחון את המקרים הללו.

ענת ברקו: – – – BDS – – –

יוסף ג'בארין: אז, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להגיד לך שכנראה יש סיבות מדוע בישראל באמת לא רוצים להצטרף לאמנה של בית-הדין הפלילי בהאג.

יוסף ג'בארין: אני כאן מסתכל על עמדת היועץ המשפטי לממשלה – חברת הכנסת ברקו, זה לא ארגון זכויות האדם – –

ענת ברקו: – – – במדינה כזאת – – –

יוסף ג'בארין: – – זה לא האו"ם, זה לא האיחוד האירופי, זה היועץ המשפטי לממשלה, לממשלת ישראל, שבא ואומר שקידומה של החקיקה המוצעת – הכוונה לחוק ההסדרה – לקידומה של ההצעה הזו עלולות להיות השלכות משמעותיות בזירה הבין-לאומית, משמעויות מדיניות או משפטיות.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, היועץ המשפטי לממשלה אומר במפורש שלחקיקת חוק ההסדרה יש השלכות משפטיות בזירה הבין-לאומית.

יוסף ג'בארין: מה זה השלכות משפטיות?

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם מה הן השלכות משפטיות.

יוסף ג'בארין: חוקת בית-הדין הפלילי הבין-לאומי מגדירה מהו פשע מלחמה – פשע מלחמה שעליו אפשר לשפוט פושעי מלחמה בפני בית-הדין.

יוסף ג'בארין: בסעיף 8 נקבע במפורש, שהמושג פשע מלחמה כולל העברה על-ידי המדינה הכובשת של חלק מהאוכלוסייה שלה, במישרין או בעקיפין, לתוך השטח הכבוש על-ידיה.

יוסף ג'בארין: שמעת, חברת הכנסת ברקו, מה זה פשע מלחמה לפי חוקת בית-הדין?

יוסף ג'בארין: חברי לספסלי האופוזיציה במחנה הציוני, יש עתיד, אתם שמעתם איך האמנה מגדירה את המושג הזה – פשע מלחמה?

יוסף ג'בארין: אני רוצה לחזור ולהגיד את זה שוב.

יוסף ג'בארין: חברי ברשימה המשותפת, אתם בטח מכירים את החומר הזה, אבל כנראה צריך לחזור על הגדרת המושג הזה דווקא מעל הבימה הזו.

יוסף ג'בארין: שוב: פשע מלחמה, לפי הגדרת המושג באמנה, כולל העברה על-ידי המדינה הכובשת של חלק מהאוכלוסייה שלה, במישרין או בעקיפין, לתוך השטח הכבוש על-ידיה.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, שהמשפט הבין-לאומי – ולענייננו האמנה שהקימה את בית-הדין הפלילי בהאג – קובע במפורש שהעברת מתנחלים, אזרחי ישראל, אל השטח הכבוש בגדה המערבית, זה בדיוק עונה על הגדרת פשע מלחמה.

יוסף ג'בארין: על פשע מלחמה כזה – –

זאב בנימין בגין: לא נמצא שום קשר.

זאב בנימין בגין: אין שום קשר.

ענת ברקו: אין קשר – – –

יוסף ג'בארין: – – אפשר להעמיד אחראים לדין בבית-הדין הפלילי בהאג.

זאב בנימין בגין: אין קשר – – –

יוסף ג'בארין: ואם בעברית זה לא מספיק משכנע, אני אקריא לכם מה כתוב באנגלית.

נורית קורן: באנגלית אתה לא יכול.

נורית קורן: רק בערבית.

יוסף ג'בארין: האמנה קובעת: war crimes include the transfer directly or indirectly – – –

נורית קורן: אתה לא יכול באנגלית – – –

טלי פלוסקוב: תתרגם את זה לעברית, בבקשה.

יוסף ג'בארין: תרגמתי את זה.

יוסף ג'בארין: עכשיו אני אומר מה הנוסח המקורי.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: תתרגם את זה לעברית – – –

יוסף ג'בארין: לא, לא.

יוסף ג'בארין: אני מקריא את הסעיף.

יוסף ג'בארין: אסור להקריא את הסעיף?

נורית קורן: אתה לא יכול להקריא את הסעיף באנגלית.

נורית קורן: אתה לא יכול להקריא באנגלית.

נורית קורן: אלה החוקים.

יוסף ג'בארין: זה הסעיף באמנה.

יוסף ג'בארין: אל תגזימי.

יוסף ג'בארין: למה באנגלית זה מפחיד אותך?

נורית קורן: סליחה, אלה החוקים של הכנסת.

נורית קורן: אתה לא יכול.

נורית קורן: אתה לא יכול.

יוסף ג'בארין: אז אני אתרגם את זה מייד לאחר מכן.

ענת ברקו: למה, בערבית אתה – – –

יוסף ג'בארין: אז אני אתרגם את זה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ענת ברקו: בערבית.

יוסף ג'בארין: בערבית או בעברית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, או בערבית או בעברית, כן, בבקשה.

יוסף ג'בארין: Article 8 of the Rome Convention that defined what's a war crime – –

טלי פלוסקוב: הוא מתרגם, הוא מתרגם.

יוסף ג'בארין: – – says that war crimes include the transfer, directly or indirectly, by the occupying power of parts of its own civilian population into the territory it occupies.

טלי פלוסקוב: תעבור בבקשה לעברית, לשפה שלך.

יוסף ג'בארין: So it is clearly about the Israeli settlements in the West Bank – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אתה לא רוצה שאני אוריד אותך מהבמה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: – – – and this is clearly about – – – that now the Knesset is trying to legislate – – –

קריאה: הוא לא שומע אותך בכלל.

טלי פלוסקוב: זה ממש לא מכובד, אתה יודע.

יוסף ג'בארין: בסדר.

טלי פלוסקוב: בפעם הבאה אני גם אשתמש בכלים שיש לי.

יוסף ג'בארין: אסור להקריא סעיף?

טלי פלוסקוב: אמרו לך מה מותר – –

יוסף ג'בארין: אז אני אתרגם.

טלי פלוסקוב: – – אז בבקשה לפעול לפי התקנון.

יוסף ג'בארין: התרגום של הסעיף ברור מאוד.

יוסף ג'בארין: התרגום של הסעיף ברור מאוד, ולכן כשקוראים את העמדה של ארגוני זכויות האדם מבינים שיש כאן אחריות פלילית בבית-הדין הבין-לאומי בהאג לכל מי ששותף להעברת החוק הזה.

יוסף ג'בארין: הכנסת, כל חברי הכנסת שמצביעים בעד חוק ההסדרה, לפי האמנה הבין-לאומית של בית-הדין הפלילי בהאג, יכולים להיות אחראים לפשעי מלחמה, לפי הסעיף שבדיוק הקראתי.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לסיים.

יוסף ג'בארין: לכן, חברי חברי הכנסת, אין שום ספק שחוק ההסדרה, אם יעבור בכנסת, יהיה עבירה על האמנה הבין-לאומית של בית-הדין הבין-לאומי בהאג.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסף ג'בארין: וכל מי שיתמוך בחקיקה הזאת – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: – – יכול וימצא עצמו על ספסל הנאשמים בפני בית-הדין.

יוסף ג'בארין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שבשם שרת המשפטים תשיב לנו השרה גילה גמליאל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק לאשרור אמנת רומא, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין ואחרים, מבקשת לאשרר את אמנת רומא משנת 1998 אשר כוננה את בית-הדין הפלילי הבין-לאומי.

גילה גמליאל: משמעות אשרור האמנה היא הצטרפות לבית-הדין.

גילה גמליאל: עמדתה של ממשלת ישראל הייתה ועודנה כי במציאות כיום אין מקום לאשרר את אמנת רומא ולהצטרף לבית-הדין.

גילה גמליאל: על כן, ישראל אומנם חתמה על המסמך המסכם של ועידת רומא – כך שההצעה של חבר הכנסת יוסף ג'בארין לא באה כהתרסה – אלא המדינה כן התקדמה בשלבים מסוימים לגבי קידום המסמך, אבל החליטה לנקוט גישה של "נחכה ונראה" כלפי בית-הדין, שכן לא היה ברור אם המבנה המוסדי של בית-הדין ודרכי עבודתו חזקים דיים על מנת לעמוד בפני הניסיונות לנצלו ככלי לניגוח מדיני ולהגשמת צרכים פוליטיים.

גילה גמליאל: למרבה הצער, מאז הוקם בית-הדין נראה כי החששות לא היו לשווא.

גילה גמליאל: יש ניסיונות מובהקים להשתמש שימוש פוליטי וציני בבית-הדין, באופן שפוגע במטרות החשובות שלשמן הוקם.

גילה גמליאל: מדינת ישראל מתמודדת בשנים האחרונות עם מאמצים לפתוח בהליכים בבית-הדין נגדה מצד גורמים שונים, כדוגמת הארגון תומך הטרור IHH, שהוביל את משט ה"מרמרה", ומצד הרשות הפלסטינית.

גילה גמליאל: מדינת ישראל ממשיכה לתמוך בקידום צדק פלילי בין-לאומי על מנת להיאבק במעשי זוועות המוניים, שלצערנו עדיין מתרחשים במקומות שונים בעולם, ופועלת לקידום השיח המקצועי בתחום המשפט הפלילי הבין-לאומי.

גילה גמליאל: נוכח האמור, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

גילה גמליאל: יש פה היבטים אחדים: ההיבט הראשון הוא שזה בסמכות הממשלה ולא הכנסת.

גילה גמליאל: ההיבט השני הוא שמדינת ישראל, הממשלה אכן לוקחת על עצמה, לאורך כל הדרך, לבחון את הסוגיה, ואכן פעילה בהרבה מאוד מהאורגנים שכן קשורים לעצם הנושא.

גילה גמליאל: אבל בפועל אנחנו כרגע לא רואים לנכון להצטרף, מפאת העובדה, כפי שנאמר כאן קודם, שעדיין, לצערנו, משתמשים בבתי-הדין הללו לא בצורה העניינית שאמורה להתבצע ביחס לכל הפשעים שקיימים בכל העולם, אלא לניגוח ציני נגד מדינת ישראל, וזו הסיבה שאנחנו בעצם לא נותנים לזה יד.

גילה גמליאל: אומנם זה נשמע לעתים שמציעים כאן הצעות, כביכול מבקשים לאשרר אמנות – אז כאן, חברות וחברי הכנסת, תדעו שבסוגיה הזו זה נתון לממשלה, צריך להציף את זה אל מול השרים והשרות על מנת לנסות ולקבל את האישור.

גילה גמליאל: עדיף להגיש את זה בשאילתה, ולא בהצעות חוק שמלכתחילה אין להן סיכוי, ואז התשובה המתקבלת הייתה אותו דבר.

גילה גמליאל: זה יפה להעלות את הנושא לסדר-היום, אבל מהצד האחר צריך לדעת שההליך הפרוצדורלי גם מונע את האפשרות לאשר את זה וליצור שינוי בהתנהלות הממשלה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ביטן, מצבך טוב?

גילה גמליאל: אני מבינה שהכול בסדר.

גילה גמליאל: אז הממשלה מבקשת להתנגד.

גילה גמליאל: תודה רבה ויום טוב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה גילה גמליאל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין רשאי לבוא ולהגיב.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יוסף ג'בארין: עלתה טענה שהגורם המוסמך לאשרר את האמנה הוא הממשלה ולא הכנסת.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאם מקבלים את זה דרך חקיקה של הכנסת, אז החוק גובר.

יוסף ג'בארין: לכן, ברמה המשפטית אין שום בעיה בכך, ולכן הכנסת בוודאי יכולה לחייב את הממשלה להצטרף לאמנה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להבהיר נקודה חשובה בהקשר של בית-הדין הפלילי בהאג.

יוסף ג'בארין: באמנה נקבע שגם אם מדינה לא מצטרפת לאמנה במובן הזה שהיא לא מאשררת אותה, עדיין המדינה יכולה להיתבע בבית-הדין הפלילי בהאג.

יוסף ג'בארין: איך?

יוסף ג'בארין: אם הביצוע של פשע המלחמה הוא על קרקע ששייכת למדינה אחרת.

יוסף ג'בארין: לכן, אחרי שמדינת פלסטין – הרשות הפלסטינית התקבלה באו"ם כחברה כמדינות עולם אחרות, הרשות הפלסטינית וגם אש"ף פנו אל – קצת רעש, אי-אפשר.

יוסף ג'בארין: מה זה הבלגן הזה?

טלי פלוסקוב: אפשר לבקש – בבקשה – מחברי הכנסת קצת שקט?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, חבר הכנסת דוד אמסלם, השר ליצמן, השר גלנט.

טלי פלוסקוב: זה מפריע לנו, תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, יש רעש גדול מאוד באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני שומעת על מה אתם מדברים; הביאו את זה בחשבון.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יוסף ג'בארין: חברי הכנסת בקואליציה, אני אומר דברים חשובים מאוד בעיקר לכם, אם היום אכן תצביעו בעד חוק ההסדרה – כי מה שאני אומר, כשמדינת פלסטין הצטרפה, או ביקשה להצטרף, לאמנת בית-הדין הפלילי בהאג – –

ענת ברקו: היא לא הצטרפה – – –

יוסף ג'בארין: – – ולכן – היא בתהליך של הצטרפות – לכן גם אם ישראל לא אשררה את האמנה, עדיין יהיה אפשר יהיה לתבוע אותך ואותך ואת כל מי שיתמוך היום בחוק ההסדרה, כמי שתומך בפשע מלחמה.

יוסף ג'בארין: כי אין שום ספק במשפט הבין-לאומי, שחוק ההסדרה בעצם אומר:

יוסף ג'בארין: ביצוע פשע מלחמה; ביצוע פשע מלחמה על-ידי העברה של אזרחי המדינה הכובשת אל השטח שהיא כבשה.

יואב קיש: ממש לא.

יואב קיש: ממש לא, זה לא נכון.

אורן אסף חזן: ג'בארין, ג'בארין – – –

יוסף ג'בארין: לכן זה לא יעזור שאתם תדחו את ההצעה הזאת.

יוסף ג'בארין: זה לא יעזור לדחות היום את ההצעה שלי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – להצטרף לאמנה, כי האחריות קיימת.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהיא לא תופעל, אבל אם יעבור חוק ההסדרה, נראה לי שכל אחד מכם יצטרך לחפש עורך-דין.

יוסף ג'בארין: תצטרכו לחפש עורכי-דין בקרוב.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת יוסף גב'ארין.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לאשרור אמנת רומא, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין וקבוצת חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 74 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לאשרור אמנת רומא, התשע"ו–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 15 חברי כנסת בעד, 74 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לאשרור אמנת רומא, התשע"ו–2016, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש – בבקשה, אדוני – ואז אנחנו נמשיך בחקיקה.

טלי פלוסקוב: ההודעה בלי הצבעה.

): תודה, כבוד היושבת-ראש.

): שתי הודעות.

): הודעה ראשונה: אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים מטעם סיעת כולנו בוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לתקציב הביטחון: במקום חבר הכנסת אלי כהן, תכהן חברת הכנסת רחל עזריה.

): נוסף על כך, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים מטעם סיעת המחנה הציוני בוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון לדיון בהצעות החוק האלה: 1.

): הצעת חוק ההסדרה, התשע"ה–2015, פ/1973; 2.

): הצעת חוק ההסדרה, התשע"ו–2015, פ/3127; 3.

): הצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה ושומרון, התשע"ז–2016, פ/3433/20; ובוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון לדיון בהצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, פ/3459/20: במקום חברת הכנסת ציפי לבני, יכהן חבר הכנסת נחמן שי.

): תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3191/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בחקיקה.

טלי פלוסקוב: כעת נדון על הצעת חוק היועץ המשפטי לממשלה (מינוי וכהונה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת יואל חסון וקארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת יואל חסון; בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק שלי, הצעת חוק היועץ המשפטי לממשלה (מינוי וכהונה), מבקשת למעשה להחזיר את מינוי היועץ המשפטי לממשלה על-פי מתווה ועדת שמגר, כפי שהיה עד שנת 2009.

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: תעשי את זה את קודם.

יואל חסון: בראשית דברי אני מבקש להודות לחברת הכנסת קארין אלהרר, שיזמה אתי את החוק הזה, ואנחנו מקדמים את החוק ביחד ומקווים שאולי נופתע והוא גם יעבור היום.

יואל חסון: חברי הכנסת, הסוגיה של מינוי היועץ המשפטי לממשלה היא סוגיה רלוונטית ביותר בעת הזאת ובימים הללו.

יואל חסון: רק לפני כמה חודשים שמענו את שרת המשפטים אומרת שמבחינתה היועץ המשפטי לממשלה הוא רק יועץ.

יואל חסון: רק יועץ, לא יותר.

יואל חסון: שרת המשפטים קובעת שהיועץ המשפטי לממשלה הוא רק יועץ.

יואל חסון: יותר מזה, אנחנו רואים בימים האחרונים כמות אדירה של לחצים גלויים וסמויים על היועץ המשפטי לממשלה, כדי לכופף את התנגדותו לחוק ההסדרה.

יואל חסון: לחצים על חוק ההסדרה, לחצים על כתב-אישום כזה או אחר, לחצים אין-סופיים על היועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: אתם, חברי לקואליציה, חברי הקואליציה, אמרתם כל הזמן ואומרים את זה כל הזמן, שמתווה עמונה כולל גם את חוק ההסדרה, כי רציתם – ואתם רוצים – יועץ משפטי לממשלה חלש.

יואל חסון: שרת המשפטים אומרת בריאיון ברדיו, שכדי לתת תחושה שחוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה בנושא חוק ההסדרה היא עניין טכני שאפשר לכופף אותו – זה רק עניין טכני.

יואל חסון: זה לא דבר מהותי, לא ערכי, לא משפטי, אין לו משקל סגולי נכבד.

יואל חסון: זה רק עניין טכני, העמדה של היועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: ברור שככה הקואליציה מתייחסת כיום ליועץ המשפטי לממשלה; מתייחסת אליו כאל יועץ תחבולות, לא כשומר סף, לא כמישהו שצריך לשמור על המערכת ולהגן עליה, אלא כזה שצריך לסייע לכם בקואליציה לרומם ולקומם את התחבולות שלכם.

יואל חסון: אתם רוצים שהיועץ המשפטי לממשלה יכשיר, יאפשר, את הדברים שאתם עושים.

יואל חסון: צריך לומר את הדברים בצורה ברורה, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: היועץ המשפטי לממשלה הוא ממש לא רק יועץ.

יואל חסון: הוא קודם כול שומר סף.

יואל חסון: הוא קודם כול עומד בראש מערך התביעה הפלילית.

יואל חסון: הוא לא עוד איזה פקיד במערכת, הוא לא איזה גורם שאנחנו צריכים לתמרן אותו, או שאנחנו צריכים להוביל אותו למה שנוח לנו.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, ראשי ממשלה, ראש ממשלה, נשיא מדינה, שרים, חברי כנסת, ישבו בכלא, עברו כתבי-אישום, בגלל יועץ משפטי לממשלה.

יואל חסון: יועץ משפטי לממשלה שקיבל את ההחלטה הזאת.

יואל חסון: קיבל החלטה וחתם בידו על כתבי-אישום חמורים וחסרי תקדים.

יואל חסון: ראש הממשלה לשעבר, עליו השלום, יצחק רבין, לא התפטר מכהונתו הראשונה, על רקע פרשת הדולרים, בגלל איזו עצה כזאת או אחרת, אלא מפני שהיועץ המשפטי לממשלה אהרן ברק התערב ולא הותיר לו שום ברירה.

יואל חסון: לא ייאמן שאז, חברי חברי הכנסת, בגלל כמה מאות דולרים בחשבון זר – כמה מאות דולרים – מצא עצמו ראש ממשלה מתפטר מתפקידו במדינת ישראל.

יואל חסון: וכיום?

יואל חסון: כיום עסקאות מפוקפקות, עורכי-דין פרטיים, ראש ממשלה שמעורב בעסקאות של מיליארדים בפרשות כאלה ואחרות, וכל אלה, מקסימום-מקסימום, מצליחות להוציא מהיועץ המשפטי לממשלה צורך בבדיקה.

יואל חסון: לבדוק.

יואל חסון: זה המקסימום שיוצא.

יואל חסון: כמה מאות דולרים הביאו להתפטרות של ראש ממשלה.

יואל חסון: איך הבאנו, חברי חברי הכנסת, או איך הגענו למצב הזה?

יואל חסון: אז סקירה היסטורית קלה.

יואל חסון: כפי שאתם זוכרים, בשנת 1997 התפוצצה לכולנו בפנים פרשת בר-און–חברון.

יואל חסון: אז היה מדובר לכאורה בדיל פוליטי עם ש"ס והמינוי של היועץ המשפטי לממשלה: דרעי קיבל הבטחה ג'נטלמנית שיוגש נגדו כתב-אישום בלי קלון, ובתמורה ש"ס תבטיח את העברת הסכם פינוי חברון.

יואל חסון: יומיים אחרי זה היה אותו מינוי של רוני בר-און, שהתפטר, ולכולם במערכת הפוליטית היה ברור שצריך לעשות שינוי בדרך מינוי היועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: ובעקבות הפרשה הזאת באמת קמה ב-1998 ועדה ציבורית בראשות השופט שמגר, שקיבלה מנדט להגיש המלצות לגבי הדרך הראויה למינוי יועץ משפטי לממשלה – כך שפרשיות מן הסוג הזה לא יחזרו.

יואל חסון: הוועדה הזאת, חברי חברי הכנסת, ועדת שמגר, ישבה שנתיים על המדוכה והוציאה מתחת ידה דוח מפורט ומעמיק.

יואל חסון: ומה אמרה אותה ועדת שמגר?

יואל חסון: חבר הכנסת השר הנגבי, אתה מכיר בדיוק מה אמרה הוועדה הזאת, כי אתה יזמת חוק כזה בעבר.

יואל חסון: ועדת שמגר המליצה להסדיר בחקיקה את מינויו של היועץ המשפטי, כך שבמקום להיות מינוי אישי של ראש ממשלה ושר משפטים, היועץ המשפטי לממשלה ייבחר על-ידי הממשלה מבין מועמדים שוועדה ציבורית בודקת ומסננת.

יואל חסון: בוועדה הציבורית הזאת ראוי שיהיו חמישה נציגים: שופט בית-המשפט העליון בדימוס, שר משפטים או יועץ משפטי בדימוס, חבר כנסת מוועדת החוקה, חוק ומשפט, נציג לשכת עורכי-הדין ונציג האקדמיה.

יואל חסון: עוד קבעה הוועדה שרק ברוב של ארבעה מתוך חמישה חברים תוכל הוועדה להמליץ על מועמד ליועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: הכנסת צריכה לדעת ולהבין, ויש לה הזדמנות לעשות את זה, שהמנגנון הזה שבנתה ועדת שמגר הוא זה שמבטיח איזון עדין בין ריבונות הממשלה לבין הצורך להבטיח הליך נקי בבחירה של מועמדים רציניים, מקצועיים ובלתי תלויים.

יואל חסון: חשוב להדגיש, גם עם מסקנות ועדת שמגר הממשלה היא שממנה את היועץ המשפטי, יש לה מרחב של שיקול דעת; הוועדה היא שמסננת את המועמדים ומבטיחה שהאינטרסים הפוליטיים לא ידרסו את האינטרס הציבורי.

יואל חסון: המתווה הזה, מתווה שמגר, אומץ בשנת 2004, וכך למעשה – במסלול הזה, בהמלצות הללו – נבחר היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, בממשלת שרון.

יואל חסון: אבל אז קרה דבר מעניין – ואתם יודעים מה, חברי הכנסת, גם לא כזה מפתיע, גברתי סגנית היושב-ראש:

יואל חסון: בשנת 2009 החליט נתניהו – אחת ההחלטות הראשונות שלו כראש הממשלה – החליט, קיבל החלטה אסטרטגית, שהוא הופך את כל הכללים והופך את כל שומרי הסף למופע החבובות הפרטי שלו.

יואל חסון: הוא ביטל, ראש הממשלה נתניהו, את מתווה שמגר בהינף החלטת ממשלה.

יואל חסון: חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, ההמשך ידוע.

יואל חסון: מייד אחרי ביטול המתווה מונה פרקליטו האישי יהודה וינשטיין ליועץ משפטי לממשלה.

יואל חסון: ידע נתניהו מה הוא רוצה; נתניהו רצה יועץ משפחתי לממשלה, כזה שיאפשר לו לעשות דברים שהוא עושה ועשה עד היום.

יואל חסון: ואותו יהודה וינשטיין, במשך ארבע שנים מסמס את פרשת "ביביטורס", נבהל מהצל של עצמו כמעט בכל פרשה שהייתה על השולחן, ולא קיבל שום החלטה משמעותית.

יואל חסון: חמש שנים שקטות של כהונת וינשטיין, והדבר הזה רק השתכלל.

יואל חסון: ראה נתניהו כי טוב, והפך באמת את העניין לשיטה של דלתות מסתובבות, ומי שרק עד לא מזמן היה משרת אמון של נתניהו הפך בן לילה ליועץ משפטי לממשלה.

יואל חסון: יש לי הערכה וכבוד למנדלבליט, אני לא מכתיר ולא קובע אם הוא טוב או רע, אבל אי-אפשר לדלג ככה ממשרת אמון ישר למשרה כזאת של יועץ משפטי לממשלה.

יואל חסון: ולכן, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת הייתה הזדמנות, והיא עדיין הזדמנות לחברי הכנסת לחזור למסלול שמגר, לדעת שהיועץ המשפטי לממשלה לא צריך לעבוד אצל ראש הממשלה, לא צריך לעבוד אצל ראש האופוזיציה ולא צריך לעבוד אצל אף אחד מאתנו; הוא צריך להיות שומר סף נקי מכל רבב, חופשי מכל איום, כזה ששומר על האינטרס הציבורי מעל הכול.

יואל חסון: ולכן, ראוי שהצעת החוק הזאת תעבור היום כאן, בכנסת העשרים.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו השר צחי הנגבי; בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להזכיר גם לאדוני יושב-ראש הקואליציה וגם לשר שעדיין גם השרים מוגבלים לעשר דקות להשיב על הצעות חוק.

מרב מיכאלי: אז שמים להם שעון גם כן.

טלי פלוסקוב: אני מפעילה.

טלי פלוסקוב: אם היית שמה לב מתחילת הישיבה, היית רואה את זה.

מרב מיכאלי: – – –

צחי הנגבי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת המציע, יואל, אתה יודע שאני מכבד אותך ומחבב אותך ויש לנו עבר משותף של הרבה שנים.

מיקי רוזנטל: למה להזכיר את זה?

צחי הנגבי: אני לא יודע אם אתה כתבת את הנאום או מישהו נעזר בך כדי להביא את הדברים האלה לכנסת, אבל הדברים האלה שאמרת פשוט נטולי בסיס עובדתי באופן מוחלט; ואני כבר לא מדבר על זה שלא מתאים לבקר פה בלשון לא הכי ראויה שני יועצים משפטיים לממשלה, בעיקר אנשים ששלטון החוק נישא בפיהם והם נאבקים על כך שלא ייפגע מעמדו של מוסד כל כך חשוב כמו היועץ המשפטי לממשלה.

צחי הנגבי: אבל העובדות הן הפוכות, ונתבקשתי לענות מכיוון שאני הייתי שר המשפטים ב-1996, שמינה את ועדת שמגר, שאימץ את מסקנות ועדת שמגר, שהביא אותן בפני הממשלה, והיא אימצה את מסקנות ועדת שמגר, ומאז כל ההנחיות שוועדת שמגר המליצה ממולאות ככתבן וכלשונן, בלי סטייה, אחת לאחת, וכך מונו כל היועצים המשפטיים לממשלה מאז 1996.

יואל חסון: אז למה המתווה בוטל?

צחי הנגבי: מישהו הטעה אותך, לא בוטל שום מתווה.

צחי הנגבי: ממש כל ההנחיות של ועדת שמגר, כל הדרך שוועדת שמגר למעשה הכתיבה לממשלה, הדרכים והנהלים למינוי של יועץ משפטי לממשלה – כך מונו כל היועצים מאז היועץ רובינשטיין, שמונה לפני שאומצו מסקנות ועדת שמגר, ולאחר מכן האחד אחרי השני – מזוז, וינשטיין ומנדלבליט.

צחי הנגבי: ואני חושב שבאמת טוב עשתה ועדת שמגר שביטלה את הנוהל שמפלגת העבודה הכתיבה עשרות בשנים.

צחי הנגבי: אם היה באמת יועץ משפחתי שמונה היה זה היועץ המשפחתי הפרטי, כך אומרים, של יצחק רבין המנוח, שהוא היה המינוי האחרון לפני המהפך של 1996.

צחי הנגבי: דרך אגב, הוא היה אדם טוב, הוא היה שופט, אבל הוא באמת היה – לא הסתיר מעולם את הקשר האישי שלו לראש הממשלה דאז יצחק רבין.

צחי הנגבי: ב-1996 פעלנו על-פי הנוהל שהיה קיים, הסתבכנו במינוי שעורר ביקורת מוצדקת, וחזרנו בנו בתוך ימים.

צחי הנגבי: כתוצאה מן העובדה שבאמת הייתה מחאה – כפי שאני אומר, מחאה שהיה לה בסיס – על הדרך הזאת שבה מונו יועצים משפטיים עשרות בשנים, מאז למעשה 1948, עשינו שינוי טוטלי: הסמכות כבר לא הייתה סמכות של הפורום הפוליטי הבלעדי, הממשלה – שר המשפטים ממליץ לממשלה, הממשלה ממנה – אלא קמה ועדת שמגר, שבה ישבו שרי משפטים נכבדים שביקשתי מהם לשבת בוועדה, מכל גוני הקשת הפוליטית; גם ממפלגת העבודה, שר המשפטים שקדם לי, דוד ליבאי, ישב בוועדת שמגר, וכמובן הנשיא שלה היה הנשיא מאיר שמגר.

צחי הנגבי: לדעתי ישבו גם השרים צדוק וגם נסים, אבל אני לא זוכר בוודאות, וישבה משפטנית נכבדה, וכתוצאה מזה גובשו כללים חדשים.

צחי הנגבי: ויואל, חבר הכנסת חסון, אני מתפלא:

צחי הנגבי: אם זאת העמדה של המחנה הציוני היום, מדוע ממשלת ברק, שהייתה אחרי ממשלת נתניהו, לא שינתה את החוק ולא אימצה את מה שאתה מציע היום – לקחת את כללי ועדת שמגר ולהפוך אותם מהוראה מינהלית מחייבת לחוק?

צחי הנגבי: ועוד אשאל אותך: מדוע ממשלת קדימה – שאתה תמכת בה, וגם אני הייתי שותף בה, לא כשר אבל כחבר – גם ממשלות קדימה, גם בראשות אריאל שרון וגם בראשות אהוד אולמרט, במשך שנים לא הפכו את המתווה הזה, את התקנות האלה, את החלטת הממשלה הזאת לחוק?

צחי הנגבי: אז אנא, תתייעץ עם היועץ המשפטי של הכנסת.

צחי הנגבי: אגב, הוא עצמו היה מועמד נכבד לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, ודאי מועמד ראוי.

צחי הנגבי: הוא יאמר לך שגם במינוי הזה שבו הוא היה מועמד וגם במינויים קודמים שבהם הוא לא היה מועמד, הממשלה הקפידה לעצב את תהליכי המינוי ברוח ההחלטה שלה על מינוי היועץ המשפטי לממשלה.

איתן כבל: שר הקליטה ואני והשר להגנת הסביבה באמצע אוכל.

צחי הנגבי: עד שאני לא מקבל הנחיה מהשרה עליזה בראשי, אני לא יכול להפסיק.

צחי הנגבי: לכן, רציתי בעניין הזה לומר שהכללים מכובדים.

צחי הנגבי: אין שינוי במתווה.

צחי הנגבי: הליכי המינוי של היועץ המשפטי לממשלה מעוגנים באותה החלטת ממשלה שמבוססת על המלצות ועדת שמגר.

צחי הנגבי: הממשלה לא רואה שום עילה – כמו ממשלות קודמות, מכל המפלגות; הזכרתי פה ממשלה של ברק, וממשלה של שרון, וממשלת אולמרט, וגם הממשלה שלנו – לא חושבת שמן הראוי לשנות את המציאות הזאת ולעבור לחקיקה ראשית, שבסך הכול תכבול את ההתנהלות השוטפת של הממשלה בעתיד.

צחי הנגבי: זו יכולה להיות ממשלה שהיא היום ממשלה של האופוזיציה.

צחי הנגבי: אני גם חושב – ואני יכול לפנות פה לשרת המשפטים לשעבר ציפי לבני: גם בתקופת כהונתך כשרת המשפטים, אחרי שוועדת שמגר אימצה את הכללים שמכוחם פועלת הממשלה, ככל הזכור לי, לא חשבת לראוי – – –

ציפי לבני: תקופה שבה הממשלה שמה לעצמה גבולות, והיא לא טענה שהיועץ המשפטי לממשלה הוא רק יועץ ונצפצף עליו.

צחי הנגבי: לא, אני מדבר על העניין העקרוני.

צחי הנגבי: חשבת שזה נכון להותיר על כנו את המצב המשפטי – – –

ציפי לבני: הממשלה הזאת עוברת על מה שלא כתוב בחוק וגם על מה שכתוב בחוק.

צחי הנגבי: זו כבר אמירה באמת אופוזיציונית, אבל משפטית, גם את וגם שרי משפטים אחרים שכיהנו באותן שנים, כולל דניאל פרידמן וכולל רבים אחרים – – –

ציפי לבני: סליחה, הודיעה שרת המשפטים שהיא לא מוכנה לוועדת איתור.

ציפי לבני: היא רוצה למנות את מי שבא לה.

ציפי לבני: אנחנו רוצים לחייב אותה לפחות – – –

צחי הנגבי: היא לא רוצה מה?

ציפי לבני: הודיעה שרת המשפטים שהיא רוצה למנות יועץ משפטי בלי ועדת איתור, מטעמה.

ציפי לבני: אז חשבנו, חשב חבר הכנסת יואל חסון, שנכון הדבר – – –

צחי הנגבי: את מדברת על היועץ המשפטי הבא, שיהיה בעוד שש-שבע שנים?

ציפי לבני: מה זה משנה מתי?

צחי הנגבי: אם זה מה שהיא אמרה – לא שמעתי אמירה כזאת.

ציפי לבני: היא אמרה: יועץ משפטי לא צריך ועדת איתור; שר המשפטים צריך למנות.

ציפי לבני: חבר הכנסת חסון החליט – – –

צחי הנגבי: עכשיו אני מכיר את המוטיבציה שהובילה לחקיקה.

ציפי לבני: – – – בלי קשר לזהות.

ציפי לבני: דרך אגב, מבחינתי, טריגר – – – לזהות היועצים המשפטיים.

צחי הנגבי: אני לא מכיר שינוי מדיניות נכון לרגע זה.

צחי הנגבי: הממשלה רק לפני תקופה יחסית קצרה פעלה.

ציפי לבני: נתניהו ייכנע, ואתה תצטרך להצביע בעד.

צחי הנגבי: כן, אבל שרת המשפטים, הרי היא שניהלה רק לפני שבועות לא רבים את תהליך המינוי של היועץ המשפטי לממשלה – –

ציפי לבני: – – –

צחי הנגבי: – – על דרך המלצות ועדת שמגר.

צחי הנגבי: לפיכך, אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה לעלות?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רק היית צריך לבקש.

טלי פלוסקוב: לחבר הכנסת יואל חסון יש אפשרות לתגובה, עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, השר הנגבי, קודם כול, מכיוון שאנחנו מכירים הרבה שנים, כדאי שתדע – ואני חושב שאתה מכיר אותי ושאתה יודע שאף אחד לא כתב לי את הנאום ואף אחד לא הכתיב לי מה לומר ולא הטעה אותי; אני בודק בדרך כלל את מה שאני אומר.

יואל חסון: אגיד לך כמה דברים.

יואל חסון: קודם כול, לגבי העיקרון של חוק, למה צריך חוק – אתה הנחת חוק בעצמך.

יואל חסון: בשנת 2000 אתה הנחת הצעת חוק.

יואל חסון: אני יכול לומר לך אפילו את המספר.

יואל חסון: אתה הנחת הצעת חוק בעצמך בעניין הזה.

יואל חסון: הצעת חוק הממשלה, או השינוי, או למה צריך חוק – עד 2009 לא היה צריך חוק, כי הממשלה לא שינתה ושיחקה בדבר הזה, אלא הלכה לפי אותם כללים – מה יותר מה פחות, אבל לא שינתה את זה כל הזמן.

יואל חסון: החוק נדרש כדי שיפסיקו לעשות את המשחק הזה.

צחי הנגבי: – – –

יואל חסון: ב-2009 – אני יכול לקרוא לך – למעשה ביטלו את המתווה הזה וקבעו ששר המשפטים יביא ארבעה מועמדים לממשלה.

צחי הנגבי: – – –

יואל חסון: מה?

צחי הנגבי: זה לא נכון.

יואל חסון: זה כתוב פה.

יואל חסון: בוא תראה את ההצעה.

יואל חסון: בוא תראה את החלטת הממשלה.

צחי הנגבי: זה לא נכון – – –

יואל חסון: החלטת הממשלה ביטלה את המתווה שהוועדה מביאה את ארבעת המועמדים.

צחי הנגבי: – – –

יואל חסון: אני אומר לך, זה המצב.

יואל חסון: תבדוק את עצמך גם אתה.

יואל חסון: בלי קשר, אני טוען שבמצב – – –

צחי הנגבי: אתה מדבר על המינוי?

צחי הנגבי: היה בעקבות ועדת איתור.

צחי הנגבי: היו חמישה אנשים.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: שורה תחתונה: אני חושב שצריך, אדוני, להוציא את זה מידיו של ראש ממשלה.

יואל חסון: שיבוא מחר ראש ממשלה אחר ויחשוב שהוא רוצה דרך אחרת למנות יועץ משפטי.

ציפי לבני: התהליך מתבצע היום בחוק.

ציפי לבני: הבעיה היא ששרת המשפטים הודיעה שהיא רוצה לבטל אותו, לכן חשוב לעגן את זה בחקיקה.

יואל חסון: אז שלא יהיה משחק, לא של שר משפטים ולא של ראש ממשלה, אלא שזה יעוגן בחוק ויהיה ברור, וגם לציבור יהיה ברור, איך בוחרים יועץ משפטי לממשלה במדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק היועץ המשפטי לממשלה (מינוי וכהונה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת יואל חסון וקארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: כעת אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק היועץ המשפטי לממשלה (מינוי וכהונה), התשע"ו–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 41, נגד – 53, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת החוק היועץ המשפטי לממשלה (מינוי וכהונה), התשע"ו–2016, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3345/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים להצעת חוק גדר הביטחון, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול: חברת הכנסת חנין זועבי בעד הצעת החוק הקודמת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עמר בר-לב, עשר דקות לרשותך.

עמר בר-לב: אני רוצה הצבעה שמית.

עמר בר-לב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: דקה, אדוני, דקה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני אבקש, ברשותך, דקה, ואני מבקשת, על-פי בקשתה של חברתי מירב בן ארי, לברך את קבוצת קציני פיקוד ומטה, קבוצת פו"ם אלון, שנמצאת אצלנו בקהל.

טלי פלוסקוב: ברכות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

עמר בר-לב: בדיוק לפני חצי שנה, בשעת ערב מאוחרת, פילחו קולות ירי מנשק אוטומטי את האוויר ברחובות תל-אביב.

עמר בר-לב: פיגוע ירי מחריד התרחש ממש בלב-לבה של ישראל, במתחם הבילויים שרונה.

עמר בר-לב: ארבעה אזרחים ישראלים נהרגו.

עמר בר-לב: הסיפור הקשה הזה התחיל יומיים קודם לכן, כאשר שני מחבלים פלסטינים מהכפר יטא יצאו לכיוון שטח ישראל כדי להגיע ממש למרכז הארץ.

עמר בר-לב: הדבר היחיד שהיו צריכים לעשות כדי להגיע לתוך מדינת ישראל היה לפסוע מעל אותו קו וירטואלי, לא גדר ולא שום דבר, לפסוע בקלילות ולהיכנס לתוך מדינת ישראל.

עמר בר-לב: משם כבר הייתה הדרך פתוחה למרכז שרונה.

עמר בר-לב: אבל לא רק משם.

עמר בר-לב: דרך הפרצה באין-גדר שיש סביב באזור גוש-עציון עשרות מפגעים ומחבלים הגיעו וחדרו למדינת ישראל ועשו פיגועים בתוך מדינת ישראל.

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, זה הרגע, לרגע אחד לקחת אחריות לחיים עצמם.

עמר בר-לב: זוכרים את הביטוי "החיים עצמם"?

עמר בר-לב: כן, הגיע הזמן לקחת אחריות לחיים עצמם ולביטחון שלנו, אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: הביטחון הוא הצורך הקיומי שלנו לחיים והחיים שלנו עצמם תלויים בו.

עמר בר-לב: התלות הזאת בביטחון ובחיים איננה מפרידה בין דת, גזע, מין ומגדר.

עמר בר-לב: זו האחריות הכי בסיסית שיש לנו כנבחרי ציבור, לדאוג קודם כול לביטחון אזרחינו.

עמר בר-לב: אז למה כאשר מגיעים לנושא הליבה, הביטחון, אנחנו תקועים כבר עשור ויותר עם אותה החלטת ממשלה בלתי מיושמת ולא משלימים את בנייתה של גדר הביטחון סביב כל יהודה ושומרון – גדר שנועדה למנוע את כניסתם של מחבלים, של שוהים בלתי חוקיים, של עבריינים כאלה ואחרים, כל זה משטחה של הרשות הפלסטינית לתוך מדינת ישראל.

עמר בר-לב: חשיבותה של הגדר לביטחון כבר מזמן לא נתונה לשאלה.

עמר בר-לב: אני רואה שיש כאן בקהל לובשי מדים; צה"ל והשב"כ, שביטחון ישראל הוא הדבר היחיד, הדבר היחיד שמנחה אותם, ממליצים בכל פה להשלים את בנייתה של הגדר סביב כל יהודה ושומרון.

עמר בר-לב: אז למה, למה כבר 14 שנה כל מה שאתם עושים זה מעכבים ודוחים, משהים ומחכים?

עמר בר-לב: ב"אתם" אני מתכוון לממשלות ישראל, לממשלת ישראל הנוכחית, ונראה מה תצביע הקואליציה.

עמר בר-לב: למי ולמה אתם מחכים?

עמר בר-לב: לעוד מסתננים?

עמר בר-לב: לעוד גורמי טרור אחרים שייכנסו אלינו לתוך המדינה?

עמר בר-לב: למה?

עמר בר-לב: אם הנושא הזה של החיים עצמם כל כך קרוב ללבו של ראש הממשלה, למה אתה, ראש הממשלה, לא דואג לעשות את המובן מאליו ומשלים את בנייתה של הגדר?

עמר בר-לב: למה לא לעשות אחת ולתמיד את הדבר הנכון, המוסרי, הצודק ביותר ולדאוג לביטחוננו?

עמר בר-לב: למה אתה מחכה, אדוני ראש הממשלה, לפיגוע נוסף?

עמר בר-לב: לעוד פצועים?

עמר בר-לב: לעוד הרוגים?

עמר בר-לב: חס וחלילה, כמובן.

עמר בר-לב: אז אני אומר לכם מדוע בניית הגדר איננה מושלמת.

עמר בר-לב: זה ממש לא בגלל בעיית תקציב, לא בגלל בעיית תקציב.

עמר בר-לב: ממש בימים האלה אנחנו רואים בהכנה לפינוי עמונה; כשהממשלה רוצה היא מוצאת עשרות ואולי אפילו מאות אלפי שקלים.

עמר בר-לב: הסיבה היחידה שבשלה אתם מפקירים את הביטחון, את ביטחון אזרחי מדינת ישראל, היא פוליטית.

עמר בר-לב: פשוט סיבה פוליטית.

עמר בר-לב: אתה, נתניהו, וממשלתך מעדיפים שיקולים פוליטיים על פני ביטחון אזרחי המדינה.

עמר בר-לב: אני יכול להמשיך ולשאול למה, ואתה, נתניהו, יכול להמשיך ולהתעסק ב"אכלו לי, שתו לי".

עמר בר-לב: ואני קורא לך, ראש הממשלה: תפסיק לשבת על הגדר.

עמר בר-לב: אי-אפשר, אי-אפשר לשבת על הגדר כי אין גדר.

עמר בר-לב: וזה הזמן לבנות גדר.

עמר בר-לב: לא להמתנות ולא להשהיות אלא שינוי אמיתי בסדר העדיפויות.

עמר בר-לב: לשים את הביטחון ואת החיים עצמם בראש הרשימה.

עמר בר-לב: ותחליט על השלמת בניית הגדר, גדר הביטחון סביב יהודה ושומרון, כפרויקט לאומי מועדף, דחוף ומיידי.

עמר בר-לב: זה מגיע לנו, לאזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: הצעת החוק המונחת כאן לפניכם, חברי, מטרתה להגן על העורף הרך ולמנוע פעולות טרור, למנוע חדירה לישראל לביצוע פשעים ולמנוע חדירה של שוהים בלתי חוקיים.

עמר בר-לב: בעצם, אפשר לנסח את המטרה בצורה מאוד פשוטה: להגן על חיי אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: זאת המטרה.

עמר בר-לב: מעטות ההצעות שבהן זה כל כך ברור, כל כך חד וחלק וכל כך פשוט.

עמר בר-לב: ההצעה הזאת תצמצם את הטרור, תצמצם את הפשיעה כנגד אזרחי ישראל.

עמר בר-לב: על-פי ההצעה הזאת, תחויב הממשלה להשלים את בניית הגדר סביב יהודה ושומרון בתוך שנה וחצי.

עמר בר-לב: כן, אם לא נותנים מגבלת זמן, גם זה לא יקרה.

עמר בר-לב: אנחנו רואים ש-14 שנים, כבר לפני 14 שנה ממשלת ישראל בזמנה החליטה והממשלות מאז החליטו, רק שזה לא מקוים.

עמר בר-לב: וזה ברור.

עמר בר-לב: זו עמדת מערכת הביטחון, כפי שהזכרתי, צה"ל ושב"כ.

עמר בר-לב: תמימות הדעים בעניין הזה היא מוחלטת, אבל "מר ביטחון", ראש הממשלה – "מר ביטחון", במירכאות כמובן – בוחר להשאיר את הגדר פרוצה.

עמר בר-לב: וממשלת ישראל ממשיכה ותומכת במגמה הזאת, מבוהלת, קואליציה מבוהלת.

עמר בר-לב: ביבי, בנט, ליברמן לא מקבלים הכרעות, לא במקרה הזה וגם לא במקרים אחרים.

עמר בר-לב: גם הפעם קשה למצוא את ההיגיון בהתחמקות שלכם מהחלטה.

עמר בר-לב: קשה למצוא, כי אין היגיון.

עמר בר-לב: פשוט אין היגיון.

עמר בר-לב: למה להשהות את ההחלטה הזאת כשברור לכולם שמדובר בביטחון, במרכיב ביטחון מרכזי?

עמר בר-לב: חברי, ההצעה שאני מביא עכשיו, יחד עם חברי מהמחנה הציוני, אני מביא אותה עכשיו ולא במקרה.

עמר בר-לב: ממש בעוד כמה ימים נשב כאן כולנו לאשר או להתנגד – תקציב המדינה.

עמר בר-לב: זה הזמן לקרוא לכם, חברי הכנסת, תתעוררו: אם לא נקצה את המשאבים האלה עכשיו, זה לא יקרה בשנתיים הקרובות, כי זה לא יהיה בתקציב המדינה, ומדינת ישראל תהיה פרוצה לאירועי טרור, גנבה ופשיעה מהרשות הפלסטינית.

עמר בר-לב: אותה נחישות שהפגנתם בהגנה על 40 בתים בלתי חוקיים בעמונה, ראוי שתפגינו גם פה למען אזרחי ישראל.

עמר בר-לב: והפעם לא מדובר בכמה עשרות אזרחים כי אם במיליונים.

עמר בר-לב: במשך שנים אני עוסק במשימה החשובה לי מכול: שמירה על ביטחונה של מדינת ישראל והגנה על אופייה כמדינה דמוקרטית, יהודית ודמוקרטית.

עמר בר-לב: שנים ארוכות עשיתי זאת כלובש מדים ועכשיו כאזרח כאן, בכנסת, במאבקים שאני מנהל כאן.

עמר בר-לב: בימים האלו יותר מתמיד ברור לי שאם אנחנו רוצים להבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל ואת ההגנה על אופייה כמדינה יהודית ודמוקרטית, שאם הציונות היא בנפשנו, באמת בנפשנו, עלינו להוביל את מדינת ישראל למהלך של היפרדות מהפלסטינים, ובניית הגדר היא שלב חשוב בכיוון הזה.

עמר בר-לב: לסיכום, אני אופטימי.

עמר בר-לב: כן, אני אופטימי.

עמר בר-לב: את זה אני אומר לא פעם, ואני אמשיך לומר זאת כל עוד אני נמצא כאן.

עמר בר-לב: אני אופטימי, כי אני יודע שזמנה של הממשלה הזאת קצוב ואני יודע שמתקרב היום שבו ההנהגה הפחדנית הנוכחית תתחלף בהנהגה שבאמת ובתמים תפעל לביצור ביטחונה של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אני מציע כאן מתווה.

עמר בר-לב: אני מציע להגן על אזרחי המדינה, ואני גם יודע שזה ייקח זמן, אבל בסופו של דבר קול ההיגיון ינצח.

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, אני קורא לכם:

עמר בר-לב: אם ביטחון אזרחי המדינה יקר לכם וחשוב לכם, תתמכו בהצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: להזכירך שגם לשרים ולסגני שרים שמשיבים על הצעות החוק יש מגבלה של עשר דקות.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת עמר בר-לב מציע לקבוע בחקיקה את חובתם של ממשלת ישראל ומשרד הביטחון להשלים את בניית הגדר לא יאוחר מ-18 חודש מאישורו של החוק.

אלי בן-דהן: עוד מוצע כי פרויקט השלמת הגדר ושיקומה יוגדר כפרויקט לאומי מועדף.

עמר בר-לב: עד עכשיו, נכון.

אלי בן-דהן: עד עכשיו הסכמת אתי.

עמר בר-לב: אתה הסכמת אתי.

אלי בן-דהן: במשפט הבא אני לא יודע אם תסכים אתי.

חיים ילין: כל מילה.

אלי בן-דהן: הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

חיים ילין: ברור, כי אתה לא יודע איפה הוא יעבור – דרך סנסנה או לא יעבור דרך סנסנה.

אלי בן-דהן: לא מפתיע אותך, אני מניח.

חיים ילין: לא.

חיים ילין: אתה לא רוצה לקבוע גבולות.

חיים ילין: זה פוליטי.

חיים ילין: זו לא גדר ביטחון, זו גדר פוליטית.

חיים ילין: כך אתה רואה את זה.

אלי בן-דהן: אני מניח שאתה יודע שממציא הגדר לא היה מהמחנה הימין.

אלי בן-דהן: מי שבא עם הרעיון האדיר הזה – לעשות גדר – קראו לו חיים רמון.

אלי בן-דהן: ופה בשקט, אני יכול להגיד לכם בסוד – – –

עמר בר-לב: מה עם אריק שרון?

עמר בר-לב: מה עם אריק שרון?

אלי בן-דהן: לא, לא, לא, לא, לא.

חיים ילין: לא, לא, לא.

אלי בן-דהן: מי שהמציא את הגדר – בוא נאמר את האמת קודם כול – – –

חיים ילין: עוטף-ירושלים זה לא היה אריק שרון, חס וחלילה.

אלי בן-דהן: שאלתם, אני אומר.

אלי בן-דהן: לפחות על עובדות לא נתווכח.

אלי בן-דהן: מי שהמציא את הגדר היה חיים רמון, וכולנו יודעים מה הוא רצה.

אלי בן-דהן: הוא רצה לקבע את קווי הגבול של מדינת ישראל על הקו הירוק.

עמר בר-לב: הוא רצה להפסיק את פיגועי ההתאבדות באוטובוסים.

אלי בן-דהן: הוא רצה לקבע את הקו הירוק כגבולה של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אל תשנה את ההיסטוריה.

אלי בן-דהן: ענייני הביטחון, תאמין לי, לא עניינו אותו.

אלי בן-דהן: לא זה מה שהטריד אותו.

אלי בן-דהן: לא זה מה שהטריד אותו.

אלי בן-דהן: הטריד אותו מאוד הקו הירוק.

עמר בר-לב: הם מנעו את הפיגועים.

איתן ברושי: אלי, בהחלטת ממשלה כתוב שהגדר לא תהיה גבול.

אלי בן-דהן: ודאי.

אלי בן-דהן: בוודאי.

אלי בן-דהן: נו, מה יכתבו?

אלי בן-דהן: אחרת?

אלי בן-דהן: מה חשבת?

אלי בן-דהן: בוודאי.

איתן ברושי: אז אל תמציא.

אלי בן-דהן: אבל מה עמד מאחורי זה?

אלי בן-דהן: מאחורי זה עמד בצורה ברורה הרצון לקבע את הקו הירוק כגבולה של מדינת ישראל – –

עמר בר-לב: לא נכון.

עמר בר-לב: אוטובוסים מתפוצצים במדינת ישראל – –

אלי בן-דהן: – – ורבותי, זה לא יהיה.

אלי בן-דהן: הקו הירוק – – –

עמר בר-לב: – – עשרות ישראלים נהרגו.

אלי בן-דהן: הקו הירוק לא יהיה גבולה של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: לא יהיה.

אלי בן-דהן: אז בוא נוציא את זה מהלקסיקון.

עמר בר-לב: לא הצעתי שיהיה הקו הירוק.

עמר בר-לב: תחליט אתה.

אלי בן-דהן: לא, אני עניתי לחברך, חבר הכנסת ילין, שאני מאוד מכבד ומעריך.

אלי בן-דהן: עם כל הכבוד וההערכה, רבותי, לקבוע את חובתה של מדינת ישראל להקמת גדר בחקיקה, זה דבר שאין לו תכלית, אין לו תקדים – דבר שלא קיים.

אלי בן-דהן: מדובר בנושא תפעולי וביצועי שמונחה על-ידי גורמי הביטחון והגורמים הביצועיים.

אלי בן-דהן: אין תקדים לכך שחובה תפעולית תיקבע בחוק.

אלי בן-דהן: עוד מעט גם נקבע בחוק שצה"ל חייב לרדוף אחרי מחבלים, או נקבע בחוק שאת הפעולה המסוימת תבצע סיירת "דובדבן" ולא סיירת מטכ"ל.

קארין אלהרר: – – –

אלי בן-דהן: הדברים הללו – – –

קארין אלהרר: – – –

אלי בן-דהן: הדברים הללו, עם כל הכבוד – – –

קארין אלהרר: – – – רוצה בגדר – – –

אלי בן-דהן: גם אני רוצה את הגדר.

אלי בן-דהן: כולם רוצים את הגדר.

קארין אלהרר: – – –

אלי בן-דהן: אבל כרגע לא מדובר מי רוצה את הגדר.

אלי בן-דהן: כרגע מדובר על עניין אחר לגמרי – האם הגדר הזאת תיקבע בחוק או לא.

אלי בן-דהן: וזאת שאלה אחרת לחלוטין.

קארין אלהרר: מה מונע?

קארין אלהרר: עזוב את החוק.

אלי בן-דהן: זאת לא השאלה שמדברים עליה.

חיים ילין: למה הוא מביא חוק?

חיים ילין: הוא מביא כי אתם לא עושים גדר.

חיים ילין: מה אתה רוצה מאתנו?

חיים ילין: מה אתה רוצה ממנו?

חיים ילין: כשאתם לא עושים, התפקיד שלנו הוא לחוקק.

אלי בן-דהן: מצוין.

חיים ילין: לא נחכה – – –

אלי בן-דהן: מצוין.

אלי בן-דהן: והתפקיד שלנו הוא להתנגד.

אלי בן-דהן: זה בסדר גמור.

אלי בן-דהן: כל אחד יעשה את תפקידו.

חיים ילין: לא נכון, לפתור לגופו של עניין.

חיים ילין: גם לאופוזיציה יש היגיון.

אלי בן-דהן: אני אומר לכם, רבותי, אתם יודעים לבד שמדינת ישראל ומערכת הביטחון עושה ומשלימה את הגדר.

אלי בן-דהן: עבודות הגדר גם באזור שבו חשבתם, סנסנה, יש.

חיים ילין: לא באתי בטענות.

חיים ילין: יש.

חיים ילין: ברוך השם, יש שם.

אלי בן-דהן: העבודה נעשית ומתקדמת.

אלי בן-דהן: נכון שכמו כל דבר במדינת ישראל – דברים לוקחים זמן, אינם נעשים מהיום למחר.

אלי בן-דהן: כידוע לכם, מאות קילומטרים של גדר הוקמו במדינת ישראל על-ידי מערכת הביטחון בכל המקומות, סביב רצועת-עזה וסביב גבולות מדינת ישראל, כך שאין שום צורך והיגיון לקבוע את הדבר הזה בחקיקה.

אלי בן-דהן: לכן אני מציע לכנסת להתנגד להצעת החוק הזאת ולהסיר אותה מסדר-היום.

אלי בן-דהן: אין מקומה של חובה תפעולית במסגרת חקיקתית.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם עוד – – –

דוד ביטן: לא לרדת.

דוד ביטן: לא לרדת.

ענת ברקו: לא לרדת.

דוד ביטן: תישאר.

דוד ביטן: דבר על פרשת השבוע.

אלי בן-דהן: אני אגיד לכם פרשת היום, לא פרשת השבוע.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם, רבותי היקרים, היום התפרסם שבעקבות פסק-דין של בית-המשפט העליון צריך להרוס את האנדרטה שהותקנה – שהוקמה – בנתיב-האבות לזכרם של שני חיילים, שני קצינים, סגן עזרא אשר וסא"ל עמנואל מורנו.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם: רבותי, הייתי במקום וראיתי את האנדרטה הקטנה שהוקמה.

אלי בן-דהן: למעשה זה מצפה שצופה על פני השטח.

אלי בן-דהן: כידוע לכם, בנתיב-האבות, מה שנחשד, אולי, כאדמה של ערבים, מדובר בפס ברוחב של בין מטר ל-2 מטרים, והמקום שבו מוקמת האנדרטה הזאת מסתיים – כפי שקראו לזה, "אותה תולעת" – בנתיב-האבות.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם: האנדרטה הזאת לא תיהרס.

אלי בן-דהן: קבענו בסופו של דבר שהאנדרטה תועבר צפונה, אולי 5 מטרים או 6 מטרים מהמקום שהיא נמצאת, ולא יהיה צורך להרוס את האנדרטה הזאת, כי באמת הריסת האנדרטה היא דבר לא מוצדק, לא הגיוני, לא סביר – במיוחד, כפי שאמרתי לכם, שמעולם לא הוכח שהתולעת הקטנה הזו – השטח שנראה כמעובד – שייך באמת לערבים.

אלי בן-דהן: יש כאן פתרון טוב וראוי, ואני חושב שכולנו צריכים לשמוח על כך שחס ושלום לא יהיה מצב שאנדרטה לזכרם של גיבורים, חיילי צבא ההגנה לישראל, תיהרס.

אלי בן-דהן: האנדרטה, כפי שאמרתי, תוזז כמה מטרים צפונה, מקום שלגביו לא נטענה שום טענה של ערבים פלסטינים שהאדמה הזאת שייכת להם, מקום שברור לכול שאין כל קשר בין התושבים הערבים לבין האדמה הזאת.

אלי בן-דהן: אין להם שום קניין שם, שום טענה, ולכן לשם תועבר האנדרטה, ולא נזדקק לראות מראות כאלה שהם באמת מראות שמזמן נשכחו, ואיננו רוצים לראות אותם – הרס של אנדרטה של גיבורי ישראל.

דוד ביטן: רד.

דוד ביטן: רד.

אלי בן-דהן: לפחות אני מסכם בעניין הזה.

אלי בן-דהן: אני קורא לכנסת להתנגד להצעת החוק, כי אין מקומה של הצעת חוק כזאת בכנסת.

אלי בן-דהן: חובה תפעולית איננה נקבעת בחקיקה.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הביטחון, חבר הכנסת אלי בן-דהן.

טלי פלוסקוב: חברים, על-פי בקשת 21 חברי כנסת מהאופוזיציה, ההצבעה תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה לחזור?

טלי פלוסקוב: אוקיי, חבר הכנסת עמר בר-לב מבקש להשיב.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עמר בר-לב: תודה.

עמר בר-לב: ראשית, אם סגן שר הביטחון שכח, אז הגדרות שבנתה מדינת ישראל הוכיחו את עצמן.

עמר בר-לב: סגן שר הביטחון, אני מדבר אליך, נראה ששכחת שהדרך היחידה, כמעט היחידה, שבה הצליחה מדינת ישראל לעצור את גל פיצוצי האוטובוסים הייתה בעזרת בניית הגדר סביב השומרון; אחרי זה את ההסתננות מסיני לישראל; אחרי זה – עוד לפני זה, את הפיגועים מעזה.

עמר בר-לב: לכן, אתה אומר שהסיבה היחידה שאני או אחרים בעד השלמת הגדר היא מדינית, אני חושב שגם אתה יודע שזה לא נכון.

עמר בר-לב: אני רוצה גם לצטט לך את ראש הממשלה.

עמר בר-לב: אני רוצה לצטט לך, סגן השר בן-דהן, את ראש הממשלה מפברואר השנה, שאמר, ואני מצטט: נקיף עצמנו בגדרות ובמכשולים כדי להתגונן כנגד חיות הטרף שסביבנו.

עמר בר-לב: כך הוא אמר.

עמר בר-לב: הדבר השני שהוא אמר באותה הזדמנות הוא שהממשלה מכינה תוכנית רב-שנתית לבניית הגדרות והשלמת הגדרות סביב מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אני יכול להגיד לך, גם בתור חבר בוועדת חוץ וביטחון, שאני לא מכיר את התוכנית הזאת שהממשלה בנתה, והוא אמר את זה בפברואר.

עמר בר-לב: אז אתה שואל אותי, או שאלת, למה צריך חוק?

עמר בר-לב: צריך חוק כי, לצערנו, הממשלה הזאת, כמו גם הממשלה הקודמת של ראש הממשלה הנוכחי, בדיבורים הם חזקים, במעשים – מאוד חלשים.

עמר בר-לב: ההחלטות היחידות של הממשלה הזאת שהיא החליטה, שהיו, להשלים קטעים מסוימים בגדר, באו כתוצאה מפגיעות בנפש שמחבלים נכנסו למדינת ישראל ועשו פיגועים.

עמר בר-לב: אז ישבה הממשלה והחליטה להשלים עוד קטע קטן באזור עוטף-ירושלים ועוד קטע קטן, ולשפץ את הגדר בחלק באזור הדרום-מערבי של יהודה ושומרון.

עמר בר-לב: אז הגיע הזמן, מכיוון שאתם לא מסוגלים לבצע את ההחלטות שאתם מחליטים, שראש הממשלה אמר, הגיע הזמן לחוקק חוק שיחייב אתכם לעמוד באמירות של ראש הממשלה ויחייב אתכם לבצע את זה ולהשלים את זה, למען ביטחון אזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, ההצבעה תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: בבקשה לשמור על השקט באולם.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת ממזכירת הכנסת להתחיל בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – אינה נוכחת יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – נגד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח

קריאה: הוא אמר – – –

יוסי יונה: יוסי יונה בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח

קריאה: נגד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מזוז כאן?

טלי פלוסקוב: חברים, אנחנו מבקשים לשמור על השקט.

טלי פלוסקוב: כל הצוות שעומד שם – או שתצאו החוצה; אל תפריעו לנו, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – נגד רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: הנה, היא כאן והיא אמרה: נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) עאידה תומא סלימאן – נגד

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מבקשת לעבור על שמות של חברי הכנסת שלא השתתפו עד כה בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יוסף ג'בארין – נגד יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – נגד זהבה גלאון – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד יצחק וקנין – אינו נוכח יואל חסון – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אוסאמה סעדי – נגד חמד עמאר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת יואל רזבוזוב – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: האם יש באולם חברי כנסת שעדיין לא הביעו את דעתם ורוצים?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד אזולאי – השר אזולאי, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) דוד אזולאי – נגד

טלי פלוסקוב: עוד מישהו?

יחיאל חיליק בר: הצבעתי, נכון?

טלי פלוסקוב: הצבעת, אני זוכרת.

טלי פלוסקוב: תמה ההצבעה.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבקשת לסכם את ההצבעה ולהציג בפנינו את התוצאות.

אראל מרגלית: תמה ההצבעה?

קריאה: – – – גם אתה וגם אני.

קריאה: נגמרה ההצבעה?

קריאה: נגמרה ההצבעה.

קריאה: אפשר, אפשר.

קריאה: היא אמרה שנגמר.

טלי פלוסקוב: חברים, ההצבעה תמה.

טלי פלוסקוב: ברגע שאמרתי "תמה", אין אפשרות לתקן.

קריאה: תמה זה נגמרה.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 27 חברי כנסת, מתנגדים – 67, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק גדר הביטחון, התשע"ו–2016, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/646/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת שידור ישיבות והקלטתן וניהול פרוטוקול ופרסומו), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, לרשותך עד עשר דקות.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מביא היום אינה עולה ולו פרוטה אחת.

מיקי לוי: אין בצדה מניע פוליטי, אין בצדה עניין פוליטי; יש בצדה יושרה בלבד.

אחמד טיבי: לכן הממשלה נגדה.

יואב קיש: מי אמר שהיא לא עולה כסף?

יואב קיש: – – –

מיקי לוי: לכן, באמת נראה אתכם הפעם אומרים: בואו נפעיל את השכל הישר ונצביע בעד הצעת החוק הזו, שבאמת יכולה לאחד, שמאל, מרכז, ערבים, חרדים – כולם.

יואב קיש: אתה יודע כמה עולה להפעיל פרוטוקולים?

מיקי לוי: אני פשוט – הדעת אינה תופסת מדוע לא העברתם אותה.

יואב קיש: למה לא עשית את זה כשהיית בממשלה, מיקי?

מיקי לוי: תראה, עוד פעם ועוד פעם – עייפתי מזה, מלדחות.

מיקי לוי: הרי לא רוצים לעשות את זה, אז החלטתי לבוא.

מיקי לוי: ואם זה מחר יתפוס קצת כותרות – אולי – אז אני אולי הרווחתי את הסיבוב הבא.

מיקי לוי: בשנים האחרונות אנחנו עדים לשורה ארוכה-ארוכה של הרשעות בכירים בפרשיות שחיתות ברמה המוניציפלית והלאומית שמוטיב אחד חיבר את רובן: תכנון ובנייה.

מיקי לוי: פעם אחר פעם אנחנו שומעים את הפרטים המתמיהים: מי אישר, איך אושר, מי שילם, מה היו האינטרסים ואיך הגענו למצב שמאושרות, בהיקפים גדולים, תוכניות בנייה שבינן ובין האינטרס הציבורי פעורה תהום של תימהון.

מיקי לוי: המצב הזה, חברי חברי הכנסת, לא יכול ולא צריך להימשך.

מיקי לוי: הגיע הזמן להכניס את אור השמש אל תוך דיוני ועדות התכנון ולפתוח אותן באופן שינגיש אותן לכלל הציבור.

מיקי לוי: במסגרת המאבק בשחיתות הציבורית שאנו מובילים, אני מביא היום להצבעה הצעת החוק המבקשת לחייב לנהל פרוטוקול רשום, מוקלט, בכל ישיבה וכן לצלם את הישיבה בווידיאו ולהעבירה בשידור חי באתר אינטרנט של מוסד התכנון.

מיקי לוי: מה רע בהצעה הזאת?

מיקי לוי: מה לא בסדר בה?

נחמן שי: אתה רע בהצעה הזאת, כי אתה מציע אותה.

מיקי לוי: אני מוכן שהממשלה תיקח אותה.

מיקי לוי: זה לא מעניין אותי שהיא נרשמת על שמי או לא נרשמת על שמי.

מיקי לוי: ענייניי ניקוי האורוות, ענייניי מינהל תקין.

מיקי רוזנטל: זה בדיוק מה שמטריד אותם.

יהודה גליק: כשהיית מפקד מחוז – – –

מיקי לוי: כשהייתי מפקד מחוז, אז קודם כול זה ביטחוני – 1.

מיקי לוי: דבר שני – לא צריך להביא לידיעת הציבור, ידידי יהודה וילק – – –

יחיאל חיליק בר: חזרת לימים של – – –

מיקי לוי: ויתרה מכך, אני מבקש שתקרא את הצעת החוק, היא מחריגה מתקנים צבאיים, שמא הסודיות תפעל נגדנו, רחמנא ליצלן.

מיקי לוי: הגיע הזמן, בשנת 2016, שישיבות המשפיעות על הסביבה הציבורית שאנו חיים בה תהיינה פתוחות ונגישות באמת לציבור.

מיקי לוי: אזרחים רבים שהנושא נוגע לחייהם אינם יכולים לעתים להגיע פיזית לישיבה, כיוון שהישיבות נערכות במהלך יום העבודה, ונמנעת מהם בפועל הזכות לקחת חלק בדיונים.

מיקי לוי: בעידן המודרני שאנו חיים בו, עידן של רשתות חברתיות ושקיפות כלפי הציבור, גופים רבים פותחים עצמם ביוזמתם לציבור ומשדרים בשידור חי ישיבות באתרי האינטרנט הרלוונטיים.

מיקי לוי: אין סיבה שלא.

מיקי לוי: הכנסת על כל ועדותיה – הכנסת שבה אנחנו חיים, המליאה הזו מצולמת מסביב לשעון, וכל הוועדות אפילו הכניסו שיפורים של צילום בזוויות שונות בכל הוועדות בו-זמנית; כל אלה מצולמים בערוץ הכנסת ובאתר אינטרנט.

מיקי לוי: אז רשויות מקומיות, יש רשויות שעשו זאת מיוזמתן, ואין שום סיבה שדיונים כל כך קריטיים לציבור יהיו סגורים בפניו בפועל, כאילו ההחלטות – לא כאילו; ההחלטות מתקבלות במחשכים, אף אחד לא יודע מה הייתה מהות קבלת ההחלטה, רק ההחלטה הסופית.

מיקי לוי: המהלך החשוב הזה רק יגביר את אמון הציבור במוסדות התכנון ויחזק את החלטותיהם.

מיקי לוי: ולכן, גברתי היושבת-ראש, לא ברורה לי בכלל החלטת ועדת השרים לחקיקה להתנגד להצעה הזו.

מיקי לוי: יש לי איזה חשד שמפני שזה אני, מישהו אולי חמד לצון, מפני שאני תוקף מישהו.

מיקי לוי: אבל בסדר.

מיקי לוי: מדוע אתם נגד עירוב הציבור ושקיפות במקומות כל כך רגישים?

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: מדוע אינכם רוצים שיהיה שוט ציבורי שירתיע מראש מעשיית עבירות על החוק ומעשים פליליים?

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: הרי מדובר בתחום מאוד רגיש, שקבלת החלטה עקומה בו פוגעת באופן בלתי נסבל ובלתי הפיך בנוף, באיכות החיים, בסביבה שאנו חיים בה.

מיקי לוי: פעם אחר פעם אתם נותנים לגיטימציה למהלכים של שחיתות ציבורית.

מיקי לוי: זה חוזר על עצמו עם קרן קיימת, זה חוזר על עצמו עם חוק הקלון, עם הצעה אחרת שהתנגדתם לה לשידור באינטרנט של ישיבות מועצות עיר, ועכשיו בהצעה הזו.

מיקי לוי: אמרתם: לא רוצים להעביר את ישיבת מועצת העיר לציבור הרחב – גם את הצעת החוק הזו הגשתי.

מיקי לוי: אמרתי: נו, מה יש לכם כבר להסתיר בישיבת מועצת העיר?

מיקי לוי: איזה דברים סודיים יש שם?

מיקי לוי: ועכשיו ועדת תכנון ובנייה.

מיקי לוי: אני שואל את עצמי: השתגענו?

מיקי לוי: יש פה דפוס מאוד בעייתי של נתינת יד לשחיתות.

מיקי לוי: פשוט כך.

מיקי לוי: אתם, חברי היושבים כאן בקואליציה, בעצם ההצבעה שלכם היום נגד החוק הזה – שאין לו עלויות, אין בו שום נדבך פוליטי, לא נדבק בו ריח פוליטי, הוא יכול להקיף בצורה רחבה ימין, שמאל, מרכז, ערבים, יהודים, חרדים, את כולנו.

מיקי לוי: אני רוצה להאמין שכל היושבים בבית הזה הם נגד שחיתות.

מיקי לוי: יש פה דפוס מאוד בעייתי, לשחיתות, פשוט כך, אף-על-פי שההצעה הזו אינה עולה ולו שקל אחד.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אני מבקש מכם לבחון את ההצעה הזו בלב חפץ.

מיקי לוי: ואתם יודעים מה?

מיקי לוי: אולי יש לכם משמעת קואליציונית, אבל בואו, אדוני, חברי סגן שר האוצר, תעבירו אותה בטרומית, ותנסו לשנות אותה כראות עיניכם בוועדות השונות.

מיקי לוי: מה רע?

מיקי לוי: מה רע בהצעה הזאת?

מיקי לוי: כל כך קריטי למהלך חיינו התקין, לשקיפות, ליושרה.

מיקי לוי: בשביל מה?

מיקי לוי: אני מבקש מכם לבחון את ההצעה הזו בחפץ לב, ולא לשחק משחקי קואליציה–אופוזיציה.

מיקי לוי: מצדי, קחו את ההצעה הזאת ותגישו הצעת חוק ממשלתית, איני חפץ שהיא תירשם על שמי.

מיקי לוי: אני גם מתחייב לא להדביק אותה אפילו לממשלתית.

מיקי לוי: רק תעשו טובה, תעבירו אותה בשביל היושרה, בשביל העתיד.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן; בבקשה, אדוני.

יואל חסון: איציק, מה עוד נשאר לומר?

מיקי רוזנטל: שהממשלה, לא בא לה.

מיקי רוזנטל: זה לא בא לה טוב.

יואל חסון: פשוט תגיד שלא בא לכם.

יואל חסון: עכשיו תסביר לנו הסברים על הסברים על הסברים.

זוהיר בהלול: איציק, קצר.

יצחק כהן: איזה קצר – – –

יחיאל חיליק בר: מה הבאת היום, תהילים?

יצחק כהן: שלום, סטופר.

מירי רגב: מה יש לך נגד תהילים?

יחיאל חיליק בר: לא, הוא כל פעם מביא פרשייה אחרת.

יצחק כהן: לא, הוא לא גרבוז.

יחיאל חיליק בר: – – – שלוש שעות פה בכנסת.

יצחק כהן: אם אקרא מדברי ההסבר של חברי חבר הכנסת מיקי לוי – אני קורא מהצעת החוק שלך, מיקי, חברי היקר.

יצחק כהן: האמת, היא הצעת חוק טובה, מצוינת.

מיקי רוזנטל: בגלל זה אתם דוחים אותה.

יצחק כהן: אבל היא מיותרת.

יצחק כהן: היא מיותרת.

יואל חסון: אז היא לא טובה.

יואל חסון: אם היא מיותרת, היא לא טובה.

יצחק כהן: לא, בעיקרון, אם לא היו המכשירים שנספר עליהם עכשיו, אז היא הייתה מתבקשת.

יצחק כהן: אבל מכיוון שיש כבר את כל הדברים האלה – חוץ משידור, חוץ מתחנות שידור – מלבד זה יש הכול, מיקי.

יצחק כהן: אסביר לך.

יצחק כהן: קודם כול אקרא מדברי ההסבר שלך, כי אני צריך להרוויח זמן.

יצחק כהן: זה מה שאתה כתבת, מיקי.

יואל חסון: לפחות אתה מודה בזה.

יצחק כהן: למה, פעם הכחשתי?

יואל חסון: לפעמים אתה מכחיש.

יצחק כהן: אז, עליזה, כדאי שתתחילי לעבוד.

יצחק כהן: בשנים האחרונות הולכת וגדלה תחושת האי-אמון של הציבור – זה מתוך הצעת החוק, דברי ההסבר של מיקי לוי.

יצחק כהן: נסביר ואחרי זה נסביר למה לא.

יצחק כהן: בשנים האחרונות – כך אומר ידידי מיקי לוי, לשיטתו – הולכת וגדלה תחושת האי-אמון וכו' וכו' בפקידות ובתהליכים המתרחשים.

יצחק כהן: אגב, כמי שרוצה להגן על הפקידות, אני מוחה, יש לי אמון מלא בפקידות.

יצחק כהן: לתחושה הזאת תרמה, בין היתר, גם שורת הרשעות – עוד פעם, אתה משמיץ פה אנשים יקרים, מיקי.

יצחק כהן: נוכח האמור, אין צורך להכביר מילים על חשיבות השקיפות והנגישות – לזה אני מסכים.

יצחק כהן: גם היושבת-ראש מסכימה, אני מניח.

יצחק כהן: את מסכימה שתהיה שקיפות, נכון?

יצחק כהן: – –

טלי פלוסקוב: בוודאי.

יצחק כהן: – – של המוסדות העוסקים בתכנון ובנייה עבור הציבור, שהחלטות המוסדות משפיעות עליו ומשמעותיות ביותר לגביו.

יצחק כהן: עם זאת, הנגישות הפיזית וכו' וכו' וכו' מהאזרחים מצומצמת.

יצחק כהן: זאת, הן מטעמי מועדים – זה לא נכון – באשר מועדי ישיבות המוסדות הם לרוב בימי עבודה שבהם אנשים עובדים – לא נכון, כי אנשים שיש להם הצעה בתכנון מגיעים, הם מתאמים.

יצחק כהן: בעידן המודרני – אתה אומר, ידידי מיקי לוי – ניתן להגביר את תחושת האמון של הציבור על-ידי שקיפות מלאה – א.

יצחק כהן: אני מסכים אתך – באמצעות צילום ושידור.

חיים ילין: גם אני מסכים אתך.

יצחק כהן: לא, אני קורא מדברי ההסבר שלו.

יצחק כהן: ל-80% אני מסכים, ל-20% אני לא מסכים.

יצחק כהן: בגלל ה-20% ההצעה הולכת ליפול, לצערי.

יצחק כהן: יש מספר רשויות – אתה כותב, מיקי – שכבר החלו לשדר ביוזמתן את ישיבות מועצות הערים וכו'.

יצחק כהן: עכשיו, אתה גם אומר, שהצעות חוק זהות הונחו על שולחן הכנסת התשע-עשרה על-ידי חבר הכנסת דוד צור, המכונה דודי.

יצחק כהן: טוב, עכשיו לתשובה של הממשלה.

יצחק כהן: אני מקווה שהם עובדים.

יצחק כהן: הם עובדים?

טלי פלוסקוב: כן.

מיקי לוי: צריך להיות fair enough, זה של דוד צור.

מיקי לוי: אני לא רוצה לגנוב לו.

יצחק כהן: אז לגבי הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת שידור ישיבות והקלטתן וניהול פרוטוקול ופרסומו), של ידידי חבר הכנסת מיקי לוי, פ/646 – עד כאן הכותרת – גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

דוד ביטן: רגע, לא לרדת.

יצחק כהן: נו, אתה רואה שאני לא יורד, אבל זה ילך מהר מאוד.

יצחק כהן: על כל פנים, בשביל שלא אשאיר אתכם במתח, הממשלה מתנגדת להצעת החוק מהנימוקים הבאים – – –

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: תקשיב למה, אולי אשכנע אותך.

יצחק כהן: מיקי, היום ישיבות הוועדות מתנהלות בשקיפות מלאה – מיקי, תקשיב, עזוב אותו – שקיפות מלאה, באחריות.

מיקי רוזנטל: מה זה השקיפות המלאה?

יצחק כהן: אני אסביר.

מיקי רוזנטל: כל אחד יכול להיכנס, למשל?

יצחק כהן: כן.

מיקי רוזנטל: התשובה היא לא.

יצחק כהן: הוועדות פתוחות לציבור ומתפרסם פרוטוקול לכל ישיבה, מיקי.

מיקי רוזנטל: זה לא פרוטוקול, זה תמצית.

יצחק כהן: אני לא מדבר על זה, אני מדבר על תכנון ובנייה.

עיסאווי פריג': גם במגזר הערבי?

מיקי רוזנטל: זה לא פרוטוקול, זה סיכום, זה לא אותו הדבר.

מיקי רוזנטל: ראוי שהממשלה לפחות תענה תשובה מדויקת.

מיקי רוזנטל: בושה.

יצחק כהן: מה לא פרוטוקול?

מיקי רוזנטל: מתפרסם סיכום ישיבה ולא פרוטוקול.

יצחק כהן: תקשיב עד הסוף, מיקי, תקשיב עד הסוף.

יצחק כהן: אני חוזר על זה כי מיקי הפריע לי.

יצחק כהן: כיום ישיבות הוועדות מתנהלות בשקיפות רבה.

יצחק כהן: הוועדות פתוחות לציבור ומתפרסם פרוטוקול לכל ישיבה.

מיקי רוזנטל: זו בושה שהממשלה עונה ככה.

יצחק כהן: אנו סבורים, מיקי, כי ההסדר החוקי הקיים נותן מענה מספק לעיקרון החשוב של שקיפות בדיוני מוסד התכנון.

יצחק כהן: כאמור, בכל ישיבה נערך פרוטוקול והישיבה מוקלטת.

יצחק כהן: מיקי – דאבל מיקי – הישיבה מוקלטת, פרוטוקול הישיבה פתוח לעיון הציבור והקלטת הישיבה פתוחה לציבור לצורך האזנה.

יצחק כהן: נו, עד כאן לא טוב?

מיקי רוזנטל: זה לא קורה.

מיקי רוזנטל: אדוני, זה לא קורה.

יצחק כהן: זה קורה.

יצחק כהן: זה קורה.

יצחק כהן: אני אחראי למה שכתוב פה.

מיקי לוי: זה לא מצולם.

יצחק כהן: כי הם לא פוטוגניים.

יצחק כהן: כאמור, בכל ישיבה נערך פרוטוקול והישיבות מוקלטות.

יצחק כהן: פרוטוקול הישיבה פתוח לעיון הציבור והקלטת הישיבה פתוחה לציבור לצורך האזנה.

יצחק כהן: העיון וההאזנה כאמור הם ללא תשלום.

יצחק כהן: בהינתן האמור, אנו סבורים כי העלות הכספית הכרוכה בשידורי ישיבות מוסדות התכנון אינה מוצדקת כי אין צורך בה.

יצחק כהן: כיום משלם מינהל התכנון עבור הקלטת אודיו של הוועדות הארציות והמחוזיות בלבד כ-70,000 שקל בממוצע לחודש, 840,000 שקל בשנה.

יצחק כהן: אני לא שומע את עצמי.

דוד ביטן: תמשיך, תמשיך.

יצחק כהן: הנחת המוצא היא שהקלטת וידיאו תעלה הרבה יותר.

נחמן שי: אתה רוצה אינפוזיה?

יצחק כהן: לא, למה?

מיקי לוי: הקלטת וידיאו זה גרושים.

יצחק כהן: אבל יש לך הקלטה, יש לך פרוטוקול מפורט עם הקלטה ואתה מוזמן להאזין, מה אתה רוצה?

מיקי לוי: הקלטת וידיאו תעלה כסף, שמעתם?

יצחק כהן: אבל לא צריך את זה, מיקי.

יצחק כהן: מיקי, זה כספי ציבור, למה צריך את זה?

נחמן שי: תשתה מים.

מיקי לוי: כי הפרוטוקול הוא סיכום, טוב?

יצחק כהן: הנה הוא המליץ: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

אורי אריאל: אמן.

יצחק כהן: שתיתי, נחמן.

נחמן שי: ברוך השם.

נחמן שי: בירכת?

יצחק כהן: לא ענית, אני עקבתי אחריך.

יצחק כהן: לא ענית.

טלי פלוסקוב: כל ההפרעות מהאופוזיציה, אני מוסיפה זמן לסגן השר, קחו את זה בחשבון.

נחמן שי: כמה זמן שהוא רוצה.

יצחק כהן: בוא נראה כמה כסף רוצה מיקי לוי לבזבז לנו.

יצחק כהן: הקלטת אודיו של הוועדה בוועדות הארציות בלבד זה 70,000 שקל בממוצע לחודש, 840,000 שקל בשנה.

יצחק כהן: כמעט מיליון שקל.

יצחק כהן: אתה יודע כמה עניים אפשר להאכיל עם זה?

יצחק כהן: כשזה דבר מיותר, מיקי רוזנטל, זה מיותר.

יצחק כהן: יש לך הקלטה, יש לך פרוטוקול, מה אתה רוצה – לראות את הפנים היפות שלו?

מיקי רוזנטל: תקשיב – – –

יצחק כהן: אין לך מספיק נתונים לקבל מהקלטה ומפרוטוקול?

מיקי רוזנטל: אבל אני אומר לך שכשאתה בא לבקש לא נותנים לך.

יצחק כהן: אין דבר כזה, אין דבר כזה.

מיקי רוזנטל: ואם אני אראה לך?

יצחק כהן: תראה לי.

יצחק כהן: אין דבר כזה.

מיקי לוי: איציק, זה סיכום, זה לא פרוטוקול.

יצחק כהן: מה, הקלטה זה סיכום?

יצחק כהן: אולי קריוקי?

מיקי לוי: זה סיכום.

יצחק כהן: לא, זה הקלטה של כל הדיון.

מיקי לוי: אז אולי תבקש גם בוועדות הכנסת בלי צילום?

יצחק כהן: זה משהו אחר.

יצחק כהן: מיקי, זה משהו אחר.

מיקי לוי: למה?

יצחק כהן: אם היית אומר לי דיונים בבית-המשפט העליון, יש לזה ערך מוסף.

יצחק כהן: אבל כשיש לך פה הקלטות, זה נותן לך מענה לכל הצרכים שאתה רוצה, לגבי השקיפות, לגבי מה נאמר, מה הוקלט, מה לא הוקלט.

יצחק כהן: יש לך האזנה מלאה.

יצחק כהן: מה אתה עוד צריך?

יצחק כהן: בדיקה ראשונית שנערכה מול הכנסת העלתה כי עלות ציוד הצילום ותחזוקתו לצורך הקלטה – זה כבר אמרנו.

יצחק כהן: נוכח האתגרים הניצבים בפני מוסדות התכנון היום, ובכלל זה המשאבים הרבים המוקצים לצורך הכשרת ועדות מקומיות – זאת בהמשך להעברת סמכויות רבות אליהן במסגרת תיקון 101 לחוק – אנו סבורים כי הצעת החוק יוצרת תעדוף לא נכון בעניין זה.

יצחק כהן: למרות שמיקי לוי יש לו בדרך כלל הצעות טובות, הצעה זו הממשלה מתנגדת לה ואני מבקש לדחות אותה.

יצחק כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, לרשותך עוד שלוש דקות להגיב לתשובתו של סגן השר.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן שר האוצר, אנחנו חיים ב-2017 עוד שלושה שבועות, מה הבעיה לצלם ולשדר החוצה?

מיקי לוי: אלה פרוטות.

מיקי לוי: בכל מצלמה ביתית אפשר לעשות את זה.

מיקי לוי: למה לא לפתוח את זה לציבור?

מיקי לוי: למה הציבור צריך לבזבז את זמנו?

מיקי לוי: אפשר לשלוח את זה אפילו לסמארטפון.

מיקי לוי: מה הבעיה?

מיקי לוי: לפלאפון.

מיקי לוי: זה הרי עולה גרושים.

מיקי לוי: זה פשוט לא להנגיש את זה לציבור, זה פשוט לא לעשות את זה פתוח לציבור, זה פשוט לא לרצות להוציא את השחיתות ולא לעשות את זה שקוף.

מיקי לוי: כל ועדות הכנסת הן שקופות, משודרות, בזמן אמת, כולל המליאה הזאת – אז אתה מספר לי שלא צריך את זה?

מיקי לוי: נו באמת.

מיקי לוי: חבל, חבל, חבל.

מיקי לוי: אם הייתם מעבירים את זה בטרומית, יכולתם לפחות לעבד את זה והיינו יכולים להאמין לכם שאתם רציניים, אבל אתם לא רציניים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, וכעת נצביע על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת שידור ישיבות והקלטתן וניהול פרוטוקול ופרסומו), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת שידור ישיבות והקלטתן וניהול פרוטוקול ופרסומו), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: העמדה של השר אזולאי לא פועלת שוב.

טלי פלוסקוב: איך התכוונת להצביע?

טלי פלוסקוב: נגד, אוקיי.

טלי פלוסקוב: אז בעד – 38 חברי כנסת, 52 מתנגדים, כולל השר אזולאי, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת שידור ישיבות והקלטתן וניהול פרוטוקול ופרסומו), התשע"ה–2015, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, שולי מועלם-רפאלי, דוד ביטן ואורן אסף חזן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3018/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הטבות ברכישת דירה יד שנייה לזכאים לרכישת דירה בתוכנית מחיר למשתכן שלא זכו בהגרלה, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן, עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת הנכבדים, משבר הדיור הוא המחדל הגדול ביותר של השנים האחרונות.

מאיר כהן: ממשלות ישראל הפרו באופן בוטה – אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, להוסיף לי דקה, ושיהיה שקט, אי-אפשר – את חובתן מול האזרחים.

מאיר כהן: זהו מחדל שראוי היה לבחון אותו באמצעות ועדת חקירה ממלכתית, לא פחות.

מאיר כהן: למרבה הצער, על אף הניסיונות הכנים של שר האוצר ושר הבינוי והשיכון לפתור את המשבר, הוא עדיין כאן, ואף הולך ומעמיק, הולך ומתעצם.

מאיר כהן: רק בשבוע החולף דווח על עלייה של 9% נוספים במחירי הדיור בארץ.

מאיר כהן: תוכנית הדגל של שר האוצר במאבק במשבר הדיור היא תוכנית מחיר למשתכן.

מאיר כהן: תוכנית זו אמורה להעניק לזכאים ולזכאיות הזדמנות אמיתית לרכוש דירה.

מאיר כהן: בכל זאת אי-אפשר להתעלם מהמציאות בשטח.

מאיר כהן: הבעיות הרבות ששטחו בפני צעירות וצעירים שנמצאו זכאים להשתתף בתוכנית הן רבות.

מאיר כהן: ראשית, אדגיש כי לאחר תהליך הרישום נדרשים אותם מבקשי דיור שהוגדרו כזכאים – אורלי לוי, תקשיבי, יקירתי – לגשת להגרלה.

מאיר כהן: נשאלת השאלה: האם משרד האוצר ומשרד הבינוי והשיכון החליטו לאמץ את מודל מפעל הפיס?

מאיר כהן: האם במצב החירום שבו נמצא שוק הנדל"ן, כל מה שהמדינה יכולה להציע לאותם צעירות וצעירים זו הגרלה?

מאיר כהן: ואם לא די בכך, בואו נדבר על הסיכויים הנמוכים של אותם זכאים לזכות בדירה, כפי שפרסם העיתון "דה-מרקר" בסקירה מקיפה על הפרויקט: מתוך 56,000 משקי-בית שניגשו להגרלות עד כה, זכו 5,000.

מאיר כהן: אחד מתוך 11.

מאיר כהן: אלו הם סיכויי הזכייה.

מאיר כהן: כל העשרה הנותרים נאלצים להידחף לתור הולך וגדל לקראת ההגרלות הבאות.

מאיר כהן: בינתיים, נזכיר שמחירי הדיור הולכים ומאמירים.

מאיר כהן: רשימת היישובים בפריפריה שבה פועלת התוכנית היא מרשימה.

מאיר כהן: שימו לב: בדרום – דימונה, באר-שבע, ירוחם, מצפה-רמון, אילת, שדרות ועוד.

מאיר כהן: בצפון – קריית-מוצקין, חצור-הגלילית, קריית-שמונה, טירת-כרמל, נצרת ועפולה.

מאיר כהן: בטרם אציג את הצעת החוק אקדים ואומר כי בעניין זה מתמקדת ההצעה בפריפריה ולא במקומות אחרים.

מאיר כהן: ראשית, מדובר בצורך לתת חיזוק לתושבי הפריפריה.

מאיר כהן: ואני אומר לכם, אתם שתצביעו כנגד הצעת החוק הזאת, כשתיכנסו לאותן ערים, תסתכלו לתושבים בעיניים ותגידו להם, בקריית-שמונה:

מאיר כהן: אני הצבעתי נגד ההצעה; בדימונה: אני הצבעתי נגד הצעת החוק.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: בכל מקום תגידו.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: אני מבקש מקבוצת המעודדות להירגע שנייה.

מאיר כהן: אי-אפשר שכל פעם מדברים ואת מפריעה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מפריעה – – –

מאיר כהן: תקשיבי.

מאיר כהן: תלמדי להקשיב.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: וכשתיכנסי לקריית-שמונה היום בערב, אז תגידי לתושבים שלך שאת הצבעת נגד.

יפעת שאשא ביטון: – – – 580,000 שקל בקריית – – –

מאיר כהן: שימו לב – – –

יפעת שאשא ביטון: זה – – –

מאיר כהן: שימו לב – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת – – –

מאיר כהן: – – מה שאני מציע – – –

יפעת שאשא ביטון: לא, לדייק.

מאיר כהן: מה שאני מציע – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל עכשיו הוא מדבר.

מאיר כהן: שימו לב – תלמדי קצת לפני שאת צועקת.

יפעת שאשא ביטון: תלמד גם אתה, לפני שאתה – – –

מאיר כהן: תלמדי.

מאיר כהן: שאשא ביטון – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: – – לא נבחרת כדי לצעוק כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: אז אני מבקש: אל תפריעי לי.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: פשוט אל תפריעי לי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להפריע, אוקיי?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שאשא ביטון, בואו ניתן לחבר הכנסת כהן להשלים את דבריו.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: שימו לב, שימו לב לפער הגדול.

מאיר כהן: איזה פערים עצומים, של מאות-אלפי שקלים לכל יחידת דיור במחיר למשתכן, בין המרכז לבין הפריפריה.

מאיר כהן: שימו לב, מי שזכה במחיר למשתכן בדירה של ארבעה חדרים בהרצליה נהנה מהנחה של 800,000 שקל, לעומת 150,000 שקל בפריפריה.

מאיר כהן: בירוחם, מי שנהנה מהמחיר למשתכן – ההבדל הוא של 150,000 שקלים.

מאיר כהן: בהרצליה ובראשון-לציון ההבדל הוא 800,000 שקלים.

מאיר כהן: עכשיו, למי שאומר לי שהכול יחסי, אני משיב כך: כל סיפור הפערים ההולכים וגדלים בין המרכז לפריפריה הוא יחסי.

מאיר כהן: תחת המילה "יחסי", שאני שומע מפקידי האוצר, ניתן לתרץ את הפערים בחינוך, ברווחה, בבריאות.

מאיר כהן: יתכבדו המדינה ושר האוצר וישוו את ההשקעה התקציבית במרכז ובפריפריה, למשל באמצעות הגדלה של היצע הדירות בפריפריה, בהגדלה של המענקים לאלה שרוכשים בפריפריה, ובעוד הרבה מאוד צעדים שיצמצמו את החרפה הזאת.

מאיר כהן: המספרים של הפרויקטים בבנייה ומספר הזוכים המצומצם אינם מדגדגים את משבר הדיור, שהולך ומתעצם.

מאיר כהן: ההתעלמות הגורפת של האוצר מהצעת החוק מעידה על יהירות, על היעדר מחשבה ועל קיבעון תחת רעיון אחד, שהולך ומתפוצץ לנו מול הפנים.

מאיר כהן: כל זאת, מול מציאות קשה שאמורה לעשות ליושבים באוצר את ההפך.

מאיר כהן: לו רק היו מתייחסים להצעה הזאת באופן שקול ורציני, היו מבינים שהצעת חוק זו מהווה חלק משלים וחשוב למחיר למשתכן.

מאיר כהן: מה שאני מציע הוא כך: מסלול נוסף לאותם צעירות וצעירים בפריפריה שנמצאו זכאים על-פי אותם התנאים שקבעו, ומזלם לא שפר עליהם והם לא זכו בהגרלה.

מאיר כהן: על-פי הצעת החוק הזאת הם יהיו זכאים לקנות בפריפריה דירה יד שנייה.

מאיר כהן: זה הכול.

מאיר כהן: תנו להם את אותן זכויות של מחיר למשתכן בפריפריה, ולא לחייב אותם לקנות דירה חדשה מקבלן.

מאיר כהן: כי ממה נפשנו?

מאיר כהן: אבי דיכטר, אדוני, תקשיב: אחרי שעשו מחיר למשתכן בדימונה, דירה עולה 650,000 שקלים או 700,000 שקלים.

מאיר כהן: דירה מקבלן עולה 800,000 שקלים.

מאיר כהן: ממה נפשנו?

מאיר כהן: אז איפה ההשקעה בפריפריה?

מאיר כהן: אז מה שאני מציע: בפריפריה תעשו – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: כן, אורלי.

מאיר כהן: פחות.

מאיר כהן: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: לגמרי.

מאיר כהן: אם רק ייתנו להם תנאים, הם יהיו בעלי דירות.

מאיר כהן: בדימונה יש דירות, ובירוחם.

מאיר כהן: דירות יד שנייה שעולות – ובקריית-שמונה – 400,000 שקלים, תן להם את ההטבה הזאת והם ישקיעו.

מאיר כהן: ותן להם משכנתה, כמו שאת מציעה – זה כתוב.

מאיר כהן: והם יקנו דירה.

מאיר כהן: יהיו בעלי דירות עם 80,000, 70,000, 100,000 שקל.

מאיר כהן: זה סכום שהם יכולים להביא מהבית.

מאיר כהן: במקום זה, מחייבים אותם לקנות דירה מקבלן.

מאיר כהן: אז אם אין צדק, אז באמת.

מאיר כהן: אם אתם מצביעים, החבר'ה מהקואליציה, נגד הצעת החוק – מה אתם עושים?

מאיר כהן: מה אתם עושים?

מאיר כהן: נכון שזה יעלה קצת יותר כסף, אבל בפריפריה, שמתוכה אתם באים, בפריפריה זה ייתן הזדמנות יוצאת מן הכלל למאות-אלפי משפחות, זוגות צעירים, שבאים ואומרים לי: מאיר, אין לנו, ואומרים לאורלי ואומרים גם לך, ז'קי: אין לנו כסף לקנות מקבלן, אבל כן אנחנו יכולים לקנות דירה יד שנייה, שהמחיר שלה הוא 400,000 שקל.

מאיר כהן: לא נלך לקנות דירה יד שנייה שמחירה גבוה יותר מהמחיר למשתכן, זה לא יהיה.

מאיר כהן: אבל תנו לה משכנתה, תנו לנו מענק, כמו שאני קניתי בדימונה ב-1980, ז'קי.

מאיר כהן: אני קניתי דירה ב-1980 – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה, אלי כהן, כחלון.

מאיר כהן: – – בדימונה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: קיבלתי 90% במענק, וחלק מהמשכנתה הפך להיות מענק, אם גרתי ביישוב עשר שנים.

ז'קי לוי: – – –

מאיר כהן: אז – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: הלוואת מקום.

מאיר כהן: אז כל מה שאני מבקש בהצעת החוק, כל מה שאני מבקש בהצעת החוק – – –

שולי מועלם-רפאלי: אומר לך סגן השר – – –

ז'קי לוי: – – –

מאיר כהן: באמת – – –

ז'קי לוי: – – –

מאיר כהן: תראה, אני, תראה, ז'קי, אני – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: לא, לא מכסה.

מאיר כהן: לא, לא בהצעה – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: – – של מחיר למשתכן.

מאיר כהן: במשכנתה את צודקת, אורלי.

מאיר כהן: במשכנתה את צודקת.

מאיר כהן: עכשיו, מה שאני מבקש הוא כזה: אם אדוני העונה, סגן השר או השר, בא ואומר: אני אתן תשובה בעוד שלושה חודשים – אני מוכן, כי אין בזה פוליטיקה.

מאיר כהן: יש בזה צורך שעולה מתוך הבית שלי, מתוך הבית שלך.

אורלי לוי אבקסיס: – – – ביחד.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני מחכה – – –

מאיר כהן: בבקשה, גם את מחכה.

מאיר כהן: אז אני מקווה שבאמת זה ייפול לא על אוזניים ערלות, ושנוכל להיכנס לדימונה ולקריית-שמונה.

מאיר כהן: וביחד, בלי שום שייכות פוליטית, להגיד: אנחנו, שגרים שם, הצלחנו לעשות משהו טוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה בשם הממשלה שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, קצת יותר שקט, נקשיב לשר.

יואב גלנט: – – שרי הממשלה, לעניין הצעת חוק הטבות ברכישת דירה יד שנייה לזכאים לרכישת דירה בתוכנית מחיר למשתכן שלא זכו בהגרלה, המוגשת על-ידי ידידי חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת דודי אמסלם ואחרים, שמטרתה, בתמצית, לקבוע כי לאותם זכאים שלא זכו בהגרלה תינתן האפשרות לקנות דירת יד שנייה ביישוב בפריפריה שבו התקיימה תוך מימוש הטבת מענק בגובה 40,000–60,000 שקל: ראשית, אני מבקש לתת לכם עדכון קצר במה שקורה בתוכנית מחיר למשתכן, כיוון שלטעמי, הנתונים שמוצגים כאן אינם נכונים, והם עושים עוול עם מי שעובד על התוכנית הזאת ופועל במסגרתה.

יואב גלנט: התוכנית הזאת החלה לפני כשנה וחצי, במאי 2015, כאשר הממשלה התייצבה לתפקידה – אפשר לסדר פה קצת שקט?

בצלאל סמוטריץ': ננסה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אי-אפשר ככה לנהל דיון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': יש לי הזדמנות להעניש אותך עכשיו, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

שולי מועלם-רפאלי: בצלאל.

יואב גלנט: יש לי הרבה מה להגיד על הדיור.

יואב גלנט: עכשיו, בתקופה של שנה וחצי, אני רוצה לספר לציבור מה נעשה.

יואב גלנט: זה נכון במיוחד כאשר אני עונה לך, ידידי מאיר כהן, משתי סיבות: 1.

יואב גלנט: כי אתה בא מהפריפריה ו-2.

יואב גלנט: כיוון ששנה וחצי לפנינו הייתה ממשלה אחרת, שאתם הייתם חלק מרכזי בתוכה, ובוא נזכור את הדברים.

יואב גלנט: התוכנית מחיר למשתכן, שהחלה לפני שנה וחצי, הביאה עד היום למצב שיש לנו קודם כול מיפוי והגרלה של חלק מהאוכלוסייה.

יואב גלנט: עד כה נרשמו לתוכנית כ-75,000 איש.

יואב גלנט: סידרנו אותם בסדרה ראשונה של כ-60,000 ועוד 15,000.

יואב גלנט: אנחנו רואים את קצב הכניסות, ומה שאני יכול לומר לך זה שלחבית הזאת יש תחתית, כי אנחנו רואים שמה שהחל בהאצה, יש בו גם האטה מסוימת, ואני מניח שנגיע ל-100,000 זוגות, ל-120,000 זוגות.

יואב גלנט: בסופו של דבר אנחנו נמצה את התהליך הזה.

יואב גלנט: אגב, ראוי לומר מילה טובה לאנשים במשרד הבינוי והשיכון, לדרג המקצועי, שהתארגן בתוך פרק זמן קצר ביותר, ולמעשה הצליח לייצר תמונת מצב של מי זכאי, דרך קבלה של מקורות ממשרדי הממשלה העיקריים, ובראשם הטאבו ומס רכוש מצד אחד, ומשרד הפנים מצד שני, היתוך של האינפורמציה הזאת והגעה לקבוצה של אלה שהם אינם בעלי דירה מצד אחד, ומצד שני – יש להם הזכות, כי הם נשואים וכן הלאה, להיכנס לתוך התוכנית.

יואב גלנט: ואני רוצה לומר לך קודם כול מי זו קבוצת האנשים, ודרך זה אתם תבינו מה גודל הבעיה: בקבוצת האנשים שלנו, מתוך 75,000 הזוגות יש למעלה מ-50% – בעיקר העוזרים מדברים.

יואב גלנט: כל אחד עושה מה שהוא רוצה, אבל אין לי טענות.

יואב גלנט: מתוך הקבוצה הזאת של כ-75,000 איש, יש כ-50%, למעלה מ-50%, שהן משפחות שבני-הזוג הם בגיל 40-30 ויש להם שלושה ילדים.

יואב גלנט: ללמדך שאלה בעיות שהיינו צריכים לפתור לפני עשור, כאשר האנשים האלה היו בני 20–30 והיה להם ילד אחד או שהם רק נישאו.

יואב גלנט: זאת אומרת, הממשלה הנוכחית, שר האוצר משה כחלון, אנוכי וכל מי שמסייע במאמץ הזה, למעשה עוסק בפתרון בעיה שטווח היווצרותה הוא למעלה מעשור.

יואב גלנט: זה דבר ראשון.

יואב גלנט: דבר שני, כאשר אנחנו מנסים לפלח את הקבוצות השונות, אז נכון שעד היום יש כ-60,000, 58,000 שניגשו להגרלות, מתוכם זכו כ-6,000, ולמעשה, עד סוף השנה יהיו כ-10,000 זוכים.

יואב גלנט: אבל אנחנו מזהים כאן תנועת מספריים, זאת אומרת, מצד אחד, מספר הזוגות הנרשמים עולה, אבל בקצב הולך ויורד והוא ילך ויתייצב, ומצד שני, אנחנו רואים את התהליך הולך ונסגר, ואני אסביר: אנחנו פרסמנו לשיווק רק בשנה וחצי האחרונות 45,000 יחידות דיור.

יואב גלנט: שיווקנו בהצלחה כ-25,000 יחידות דיור לקבלנים, ומתוכם התקבלו כבר כ-4,000 היתרי בנייה.

יואב גלנט: זאת אומרת, המצב בעת הזאת הוא שיש 6,000 זוכים, שאכן מהווים רק 10% או פחות ממספר הנרשמים, אבל מצד שני, הדירות הולכות ונצברות, ההגרלות הולכות ומתקדמות ומספר הקבלנים ומספר ההיתרים הולכים וגדלים.

יואב גלנט: ובהקשר הזה, אני יכול לומר לכם איך ייראו השנים הבאות:

יואב גלנט: שנת 2017 הולכת להיות שנה של כניסה מסיבית של אנשים לתוך התוכנית וזכייה שלהם.

יואב גלנט: אני מעריך שעד סוף השנה נהיה על למעלה מ-30,000 זוכים.

יואב גלנט: הדבר השני – הקבלנים ירכשו, להערכתנו, 60,000–70,000 יחידות דיור במסגרת המכרזים.

יואב גלנט: בשנת 2017 יהיו היתרים בהיקפים גדולים מאוד.

יואב גלנט: שנת 2018 הולכת להיות שנה של בנייה מסיבית ברחבי הארץ, והשנים 2019 ו-2020 הולכות להיות שנים של אכלוס מסיבי.

יואב גלנט: ולכן, רבותי, אם אנחנו משווים – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, העוזרים במרפסות, קצת יותר בשקט.

יואב גלנט: לכל מי שמעביר ביקורת, ובמיוחד כמו שאני מסתכל על הדברים – בואו ניקח את שתי תקופות הזמן שבהן הונעו שתי תוכניות מרכזיות: האחת, התוכנית מחיר למשתכן, שהונעה בשנה וחצי האחרונות, והשנייה, התוכנית מע"מ אפס, שהייתה בשנה וחצי לפניה.

יואב גלנט: תוכנית מע"מ אפס הביאה אפס של תוצאות; דבר לא אירע.

יואב גלנט: לעומת זאת, תוכנית מחיר למשתכן מביאה תוצאה.

יואב גלנט: התוצאה היא שעד סוף 2016 יש כבר עשרות-אלפי יחידות ששווקו, אלפים שזכו.

יואב גלנט: עד סוף 2017 יהיו עשרות-אלפים שזכו, וכל האנשים האלה ילכו וישתכנו במהלך השנים הקרובות.

יואב גלנט: ולכן, מדיניות משרד הבינוי והשיכון ומשרד האוצר והממשלה היא לאפשר ולרכז מאמץ, במשאבים שעומדים לרשותנו, באותם זוגות שאין להם דירה, בפריפריה, במרכז הארץ ובכל מקום אחר.

יואב גלנט: ודרך אגב, כשאני עובר בפריפריה – ואני נמצא בכל עיר בפריפריה, כולל בדימונה, חבר הכנסת מאיר כהן – בכל המקומות האלה אומרים לי: מזל שהגעתם, ברוכים הבאים, עד היום שכחו אותנו.

יואב גלנט: ולכן, כאשר אנחנו שואלים מהו השימוש המיטבי במשאבים שעומדים לרשותנו – השימוש המיטבי הוא מחיר למשתכן, והתוכנית הזאת תיתן פתרון לפחות ל-70,000 זוגות צעירים במהלך השנים הקרובות, ואני מעריך שזה יהיה גם זרם מצנן בשוק הלוהט של מחירי הדירות.

יואב גלנט: לאור המצב הזה ולאור העדיפויות של הממשלה, אנחנו מציעים להתמיד בתוכנית מחיר למשתכן, ולפיכך, הממשלה מתנגדת להצעת החוק הזאת.

יואב גלנט: תודה.

דוד ביטן: – – – חצי שנה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': תנסה לשכנע אותנו בכל זאת.

דוד ביטן: רגע, תחזור גם על המתקפה על הממשלה.

מאיר כהן: חברי הטובים – – –

חיים ילין: את עמונה אתם מביאים בפחות מ-24 שעות – – – אתם לא מתביישים?

מאיר כהן: דודי, דודי, מותר, ויעיד חבר הכנסת אלי אלאלוף, בוועדה שאני יושב אתו: כשזה ענייני, אז באמת אין אופוזיציה וקואליציה.

מאיר כהן: אני חושב שזאת הצעה מצוינת.

מאיר כהן: אני חושב שזאת הצעה שתיטיב בראש ובראשונה עם עיירות הפיתוח, תיטיב עם אוכלוסיות חרדיות, שפונות אלי יום-יום.

מאיר כהן: אז אנא מכם, אני מוכן לדחות בשלושה חודשים – אדוני שר השיכון, אדוני שר השיכון – – –

יואב גלנט: אני שומע אותך כמו שאתה שמעת אותי.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אמרתי – יואב, אתה מתעצבן, אה? לא מתאים לך.

מאיר כהן: תפסיק, נו.

מאיר כהן: תפסיק.

מאיר כהן: אני לא מכיר את יואב.

מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את השר.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אדוני השר, כמה תלמידים קשי עורף היו לי, תאמין לי, והסתדרתי.

מאיר כהן: אדוני השר, אני מבקש, אם אני אדחה את זה בשלושה חודשים, האם אפשר יהיה לבוא בדין ודברים לגבי הצעת החוק הזאת?

דוד ביטן: כמה אתה רוצה?

ז'קי לוי: – – – לוח זמנים – – –

מאיר כהן: אני אעשה שוב את – – –

יואב גלנט: אני לא מבטיח שום דבר.

יואב גלנט: לדבר אני מוכן.

מאיר כהן: אתה מבטיח.

מאיר כהן: אוקיי, אם כך – –

יואב גלנט: להבטיח, אני לא מבטיח.

מאיר כהן: – – אנחנו נצביע על ההצעה, ואני מבקש שתהיה הצבעה שמית.

ז'קי לוי: – – –

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אני מצטער.

מאיר כהן: אם השר אומר – ז'קי, אני מכבד אותך מאוד ואני אוהב אותך אהבה גדולה, אבל השר צריך להגיד את דברו, לא אתה.

דוד ביטן: אבל הוא לא יכול להתחייב שמיישמים את זה.

אלי אלאלוף: – – –

יואב קיש: מה רצית שהוא יתחייב?

דוד ביטן: מה אתה רוצה?

דוד ביטן: שהוא יתחייב מראש?

יואב קיש: הוא מוכן לשבת לדבר, אבל – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, חברים, אני חושב שאנחנו נתקדם.

מאיר כהן: אתה ענית – – –

יואב גלנט: – – –

מאיר כהן: אתה שר השיכון.

בצלאל סמוטריץ': את המשא-ומתן אתם לא מנהלים ככה על – – –

מאיר כהן: אוקיי, אני מוכן שלושה חודשים – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אלו הבנות שצריך להגיע אליהן לפני.

מאיר כהן: אני דוחה בשלושה חודשים, נפגוש ונדבר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להצביע, לא?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אם יש הסכמה בין המציע לבין הממשלה אנחנו נודיע שההצבעה – – –

איתן כבל: יש הסכמה – – –

בצלאל סמוטריץ': התשובה כבר הייתה, אבל ההצבעה תהיה במועד אחר.

יואב קיש: בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ו–2015.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אה, סליחה, אני מתנצל, נכון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון ביקשה הודעה אישית.

בצלאל סמוטריץ': בכבוד, גברתי, שלוש דקות יהיו לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': חמש – אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביקשתי לעלות להודעה אישית בעקבות ההתבטאות האומללה של חברי חבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: לא ייתכן שבכל פעם שננסה לדייק קצת את הדברים או יישמע איזה קול מהכיוון שלי, זה יהפוך להיות "להקת מעודדות".

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שומעים פה לא פעם ולא פעמיים התייחסות מצד חברי הכנסת, ואני לא זוכרת שנזרקה לחלל האוויר הערה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לומר, חברים, אני מבטיחה לכם שבכל פעם – במיוחד כשזה נוגע, נכון, לגליל ולקריית-שמונה, ואני מודה שיש לי רגישות מיוחדת.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא נוהגים לשמוע אותי מתפרצת בדרך כלל – אבל בכל פעם שיהיו דברים – –

מאיר כהן: בכל פעם – בכל פעם שאני אגיד – – –

יפעת שאשא ביטון: – – שייאמרו באופן לא מדויק ולא נאמן לאמת, כן, אני אמשיך להגיב ולדייק את האמת.

יפעת שאשא ביטון: ובהקשר הזה חשוב לי לומר, גם ההתנשאות: "תלמדי את הדברים" – אז בוא, אני רוצה לומר לך מה אני יודעת על הדברים כמי שחיה שם: במשך עשר שנים ויותר נבנו דירות בודדות בקריית-שמונה, בודדות, על כף יד אחת אפשר לספור אותן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים היום, בעקבות מחיר למשתכן – –

מאיר כהן: מה זה שייך?

יפעת שאשא ביטון: – – ובעקבות זה שאנחנו – –

מאיר כהן: – – – את לא יודעת – – –

יפעת שאשא ביטון: – – משחררים שטחים שם, חסמים של 20 שנה שאנחנו שחררנו בכמה חודשים, 1,000 יחידות דיור חדשות לזוגות צעירים – –

מאיר כהן: מה זה שייך?

מאיר כהן: זה לא שייך להצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – ולמשפרי דיור.

אורלי לוי אבקסיס: – – – פריפריה.

יפעת שאשא ביטון: זה – – –

מאיר כהן: זה לא שייך.

מאיר כהן: אפילו לא קראת את הצעת החוק.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איך אתה נראה?

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על להקת מעודדות?

יפעת שאשא ביטון: אז, הנה, תסתכל רגע על עצמך.

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: את רוצה לדייק באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדייק באמת.

יפעת שאשא ביטון: והאמת אומרת שבגליל ובקריית-שמונה – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: יפעת, המחירים – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

איציק שמולי: המחירים בשנה האחרונה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי.

יפעת שאשא ביטון: – – 1,000 יחידות דיור שיאפשרו דיור לזוגות צעירים – – –

איציק שמולי: – – עלו ב-8%.

איציק שמולי: את זה השר לא אמר.

יפעת שאשא ביטון: מחיר למשתכן, ואמרתי לך את זה מהמקום.

איציק שמולי: ב-8% המשיכו לעלות המחירים.

יפעת שאשא ביטון: 580,000–600,000 שקל, מחיר למשתכן לזוג צעיר – –

איציק שמולי: את הנתון הזה השר לא אומר.

איציק שמולי: בשביל מה אתם מדברים?

מאיר כהן: האמת – – –

יפעת שאשא ביטון: – – דירה חדשה של 120 מ"ר – –

איציק שמולי: זה הדיוק האמיתי – 8% בשנה.

יפעת שאשא ביטון: – – אני חושבת שזה דבר מבורך.

מאיר כהן: תדייקי את באמת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מחירים אטרקטיביים מאוד – –

מאיר כהן: תדייקי באמת.

יפעת שאשא ביטון: – – גם למשפרי דיור.

יפעת שאשא ביטון: זאת האמת, אתה מוזמן ללמוד את המספרים.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים גם על 90% במשכנתה למחיר למשתכן – –

מאיר כהן: את אומרת שעכשיו – –

יפעת שאשא ביטון: – – וגם זה, גם זה חידוש ובשורה.

מאיר כהן: – – בקריית-שמונה – – – 700 דירות במחיר למשתכן, זה מה שאמרת.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי 1,000 יחידות דיור, מחיר למשתכן ומשפרי דיור, אתם מוזמנים לפתוח את ההקלטה ולשמוע.

יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה, חבר הכנסת מאיר כהן, אם היית מקשיב לדברים שלי גם מהמקום, לא היית מגיב כפי שאתה מגיב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, על ההזדמנות.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שאנחנו לא נשמע יותר בכנסת התבטאויות כאלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2132/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי כנסת.

בצלאל סמוטריץ': תציג את הצעת החוק חברת הכנסת גרמן במשך עשר דקות שיעמדו לרשותה מרגע זה, בהצלחה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת – קצת שקט, בצלאל.

בצלאל סמוטריץ': טוב, זה מורכב.

בצלאל סמוטריץ': אני דיברתי לא רע ביום שני עם הרעש.

יעל גרמן: מה?

יעל גרמן: מה?

בצלאל סמוטריץ': אני דיברתי לא רע עם הרעש פה ביום שני.

יעל גרמן: אה, כן, זה נכון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן, בצדק, מבקשת שיהיה קצת יותר שקט באולם.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מכובד, המרפסות שם של הקואליציה, ששש.

יעל גרמן: הצעת החוק הזאת נוגעת לכל אחד ואחת מאתנו.

יעל גרמן: הייתי רוצה שלרגע תצאו מהאולם שבו אנחנו נמצאים, מאולם המליאה, ותנסו לדמיין אותנו, את חברי הכנסת, בפני תלמידי ותלמידות תיכון, בפני סטודנטים וסטודנטיות באוניברסיטה, ובפניהם נסו לחשוב על כך שאנחנו מספרים להם ששנה אחר שנה השכר שלנו, של חברי הכנסת, עולה אוטומטית בהתאם לשכר – – –

אורן אסף חזן: די כבר עם – – – די.

יעל גרמן: אני מבקשת שתשתיק את – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אשמח לא לקבל הוראות, חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: כן.

אורן אסף חזן: היא גם מורה וגם – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל, חבר הכנסת חזן, די, באמת.

אורן אסף חזן: מורה וצבא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן.

יעל גרמן: שנה אחר שנה השכר שלנו עולה בהתאם לשכר הממוצע במשק.

יעל גרמן: אנחנו, השופטים ונשיא המדינה, היחידים המוצמדים לשכר הממוצע במשק.

יעל גרמן: ורק כדי שאנחנו נבין, השכר הממוצע במשק עלה בעשור האחרון ב-30%, בעוד המדד לא עלה אפילו ב-25%.

יעל גרמן: זאת אומרת שיוצא שאנחנו, חברי הכנסת, כל שנה מקבלים אוטומטית העלאה שאף אחד במגזר הציבורי לא מקבל, אפילו לא השרים וראש הממשלה, ודאי שלא אף אחד אחר במגזר הציבורי, ולהערכתי גם לא עצמאים ולא במגזר הפרטי.

יעל גרמן: אנחנו, שצריכים לשמש דוגמה, אנחנו, שאנחנו נציגי העם, נציגי הציבור, שהגענו לכאן – –

אורן אסף חזן: גרמן, יש לך פנסיה תקציבית?

יעל גרמן: – – לא בשביל השכר, אנחנו מקבלים כל שנה תוספת.

אורן אסף חזן: סליחה, אבל שאלה אמיתית.

אורן אסף חזן: יש לך פנסיה תקציבית?

יעל גרמן: ושלא נשלה את עצמנו.

יעל גרמן: אין לי ספק – – –

אורן אסף חזן: תספרי לציבור אם את מקבלת פנסיה תקציבית.

יעל גרמן: לא, אני לא מקבלת פנסיה תקציבית.

אורן אסף חזן: בטוחה?

יעל גרמן: לא, אני לא מקבלת פנסיה תקציבית.

יעל גרמן: את השקר הזה שלך כבר שמעתי כמה פעמים.

יעל גרמן: אני מקבלת פנסיה מביטוח מנהלים, ואני גם אותו לא מקבלת.

אורן אסף חזן: – – –

יעל גרמן: מ-1998, אדוני, חבר הכנסת אורן חזן – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, מספיק, נו.

אורן אסף חזן: רק שאלתי.

יעל גרמן: – – אין פנסיה תקציבית.

אורן אסף חזן: לא, אני רק שאלתי.

בצלאל סמוטריץ': אני אקרא אותך לסדר.

אורן אסף חזן: רק שאלתי.

יעל גרמן: אתה רק.

יעל גרמן: גם אני אשאל.

יעל גרמן: תגיד לי, אתה מטומטם?

יעל גרמן: אני רק שואלת, סליחה.

קריאה: מה זה היה?

קריאות: – – –

יעל גרמן: אני רק שאלתי.

בצלאל סמוטריץ': לא, זה שיח לא מכובד.

מירי רגב: למה?

מירי רגב: למה?

מירי רגב: מה זה?

אורן אסף חזן: עכשיו תורי, גרמן, המורה המחנכת.

יעל גרמן: כן.

קריאות: – – –

מירי רגב: למה לקרוא לו מטומטם?

מירי רגב: למה?

מירי רגב: מה קרה פה?

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן, אני חושב שטוב שתחזרי בך.

אורן אסף חזן: עכשיו תורי.

יעל גרמן: אני חוזרת מהשאלה אם אתה מטומטם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורן אסף חזן: עכשיו, עכשיו תורי, גרמן, עכשיו תורי.

מירי רגב: לא, זה לא יפה.

מירי רגב: לא יפה.

אורן אסף חזן: עכשיו תורי.

אורן אסף חזן: ריחמתי עלייך מספיק, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': אתה תגיש בקשה.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': די.

יעל גרמן: אני רוצה להמשיך בנושא של השכר שלנו ולבוא ולומר לחברי הכנסת – –

אורן אסף חזן: עכשיו תורי.

יעל גרמן: – – לא יעלה על הדעת שאנחנו כנציגי ציבור נקבע לעצמנו את השכר.

יעל גרמן: לפני שנה הופיעה ועדה ציבורית, ועדה מקצועית, בפני ועדת הכנסת ואמרה שאין כל סיבה שאנחנו נעלה את השכר, מאותה סיבה שאמרתי: מפני שהשכר הממוצע במשק עלה; מפני שהשכר שלנו כבר היום גבוה פי-3.7 מהשכר הממוצע במשק; מפני שאין כמעט אף אחד שקובע לעצמו את השכר.

יעל גרמן: קבעה ועדה ציבורית – שאנחנו, חברי הכנסת, קבענו אותה – באה ואמרה שאנחנו לא צריכים להעלות לעצמנו את השכר.

יעל גרמן: מה עשתה ועדת הכנסת?

יעל גרמן: דחתה את ההמלצה.

יעל גרמן: באה ואמרה, אני לא מקבלת את ההמלצה.

יעל גרמן: והעלתה את השכר.

יעל גרמן: עכשיו, חשוב לדעת שהשכר הממוצע במשק מורכב גם מהעלייה של שכר המינימום.

יעל גרמן: שכר המינימום, ככל שהוא עולה, כך גם השכר הממוצע עולה.

יעל גרמן: אז אני חייבת לציין שיושב-ראש ועדת הכנסת אז, חבר הכנסת דוד ביטן, בא ואמר שאנחנו נקזז 1% משכרנו.

יעל גרמן: אבל עדיין עלינו הרבה יותר ממה שכל אחד במשק עלה.

יעל גרמן: והנה מגיע סוף שנת 2016, 2017 בפתח, ובאופן אוטומטי, חברות וחברים יקרים, השכר שלנו יעלה ב-1,200–2,400 ש"ח לחודש, תלוי אם השכר הממוצע יעלה ב-2% או ב-3%.

יעל גרמן: וגם אם, דוד ביטן, אנחנו ננכה את העלייה של שכר המינימום, אז ירדו 160 שקל, אז השכר שלנו יעלה ב-760 או ב-1,140.

יעל גרמן: עדיין זה שכר שעולה בצורה בלתי רגילה.

יעל גרמן: אני חייבת לומר, אנחנו עובדים קשה מאוד.

יעל גרמן: אני אתמול עזבתי ב-21:00 ואני יודעת שעדיין נשארו חברי כנסת בוועדת הכלכלה והם עזבו את הכנסת ב-23:30.

יעל גרמן: והיום בבוקר, ב-07:00, כבר פגשתי חברי כנסת שהגיעו למשכן מוקדם.

יעל גרמן: אני יודעת שאנחנו עובדים בשבוע עבודה הרבה יותר אינטנסיבי מהרבה מאוד עובדים במשק, ושבוע עבודה שלנו הוא תמיד מעל ומעבר ל-45 שעות והוא קשה ואינטנסיבי.

יעל גרמן: אבל עדיין אין הצדקה לכך שאנחנו נקבע את השכר שלנו.

יעל גרמן: אין לכך הצדקה ציבורית, אין לכך הצדקה מוסרית.

יעל גרמן: ההצעה שלי, ההצעה שמונחת היום בפניכם, באה ואומרת שאנחנו, חברי הכנסת, נהיה פטורים מהבושה, מהאי-נעימות לקבוע לעצמנו את השכר.

יעל גרמן: נפקיד את התפקיד הזה בידי ועדה ציבורית, וועדה ציבורית היא זו שתקבע את השכר שלנו.

יעל גרמן: אם נרצה ונחשוב שהוועדה הייתה מאוד לא הוגנת ולא סבירה, נוכל לערער לבית-משפט.

יעל גרמן: אבל אז ההחלטה תהיה סופית ובלתי ניתנת לערעור.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לכם שהשכר שלנו היום הוא מהגבוהים במשכורות של הפרלמנטים בעולם.

יעל גרמן: את זה אומר הממ"מ, מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יעל גרמן: ולכן, חברים יקרים, אני יודעת שהקואליציה החליטה להצביע נגד, אבל אני מקווה שהציבור ששומע זאת יאמר את דברו.

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: עוד דבר אחד, סליחה.

יעל גרמן: אני רוצה להודות; אני רוצה להודות לתנועה לאיכות השלטון שתמכה לאורך כל הדרך בהצעת החוק הזו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': זה נוהג חדש פה.

בצלאל סמוטריץ': אומרים שהתקנון אמר את זה מראש רק שתמיד לא הפעילו שעון.

יריב לוין: אני מודה שאכן התקנון אמר את זה מראש.

נחמן שי: מה עם "הפועל תל-אביב"?

נחמן שי: מה עם "הפועל תל-אביב"?

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת נחמן שי, יש עניינים שצריך להקדיש להם יותר מאשר עשר דקות.

יריב לוין: אבל אני מאמין שגם מהמצב הקשה הזה, והוא באמת מצב קשה, נצא מחוזקים.

יריב לוין: חברתי חברת הכנסת גרמן, הקשבתי לדברים שלך ותהיתי אם את מכירה או יצא לך לשמוע על רונה-לי שמעון.

יריב לוין: מכירה אותה?

יריב לוין: שמעת עליה אי-פעם?

יעל גרמן: לא.

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אז רונה-לי שמעון, למי שאיננו יודע – – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: – – – למי שאיננו יודע, היא רקדנית, אפילו די מפורסמת, בישראל.

יריב לוין: ואני מוכרח לומר שכאשר – – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: סליחה?

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: אני משתדל.

יריב לוין: ואני מוכרח לומר, חברת הכנסת גרמן, שגם היא, והיא באמת בעלת יכולת נדירה בתחום הריקוד, לא הייתה מצליחה לרקוד ריקוד "מה יפית" כל כך מרשים כמו הנאום שלך והצעת החוק שהגשת.

יריב לוין: ואני אומר את זה דווקא לך משום שאני חושב שכאדם שהוא באמת אדם רציני – – –

יעל גרמן: יש לך הצעה דומה.

יריב לוין: תכף.

יריב לוין: אני בוודאי אתייחס, תאמיני לי.

יריב לוין: אני חושב שאת אדם – באמת אי-אפשר לקחת ממך, לא את עשייתך ולא את ניסיונך ולא את יכולותייך.

יריב לוין: אבל אולי די?

יריב לוין: אולי באמת די עם זה כבר פעם אחת ולתמיד.

יריב לוין: כמה נמוך כבר אפשר לרדת עם הפופוליזם הזה, עם ההלקאה העצמית הזאת, ותסלחי לי אם אני אומר – גם עם ההתעלמות המוחלטת מהמציאות.

יריב לוין: ואני אומר לך, חברת הכנסת גרמן, וזה לא סוד, אין ספק, ואני חושב שלא יכולה להיות מחלוקת על כך שהשיטה שבה אנחנו קובעים את שכרנו היא לא טובה.

יריב לוין: אין על זה ויכוח.

יריב לוין: אבל יש עוד שני דברים שלא יכול להיות עליהם ויכוח: הדבר הראשון הוא שבמדינה דמוקרטית צריך להיות שוויון בין שלוש רשויות השלטון, שוויון מלא.

יריב לוין: לא יכול להיות מצב שרשות אחת תתנשא ותגדל מעל רעותה, משום שזה מפר את עקרון הבסיס של האיזון והשוויון המלא שצריך להיות בין הרשויות.

יריב לוין: והשוויון הזה, חברת הכנסת גרמן, חייב לבוא לידי ביטוי גם במובן הסמלי של העניין, לרבות בנושא של תנאי שכר.

יריב לוין: אני חושב שלא יכול להיות מצב שנשיאת בית-המשפט העליון תרוויח כמעט כפול מראש הממשלה או מיושב-ראש הכנסת.

יריב לוין: אני חושב שזה מבזה את הכנסת, אני חושב שזה מבזה את הממשלה, אני חושב שזה משדר מסר מאוד מאוד בעייתי לציבור, שאומר: תראו, אנחנו בעצמנו חושבים שאנחנו כאלה קטנים והם כאלה גדולים, שאנחנו כאן והם מעלינו.

יריב לוין: אני גם חושב, חברת הכנסת גרמן – – –

אלעזר שטרן: יריב, יריב, למה אתה לא אומר על מפכ"ל המשטרה?

יריב לוין: רגע, רגע, אני אגיד לך.

יריב לוין: אני מסכים אתך, חבר הכנסת שטרן, ותכף תראה גם מה אני מציע.

יריב לוין: אני מסכים.

יריב לוין: אני כבר לא מדבר על האבסורד שכתוצאה ממבנה השכר העקום שישנו, יש מצב שלא רק פקידי ציבור בממשלה, אלא כאן, בבניין הזה, בכנסת, עובדים אנשים שמרוויחים יותר מהיושב-ראש.

יריב לוין: מה, זה יכול להיות?

יריב לוין: את יודעת למה הם מרוויחים יותר מהיושב-ראש?

יריב לוין: כי הם צמודים לשכר השופטים.

יריב לוין: בגלל זה.

יריב לוין: עכשיו, מי שיסתכל על מצב שכרם של השופטים לעומת חברי הכנסת והשרים, יגלה פערים מטורפים, והם, אגב, פערים לכל רוחב הגזרה, החל בעובדה ששופט מכהן עד גיל 70 ומשכורתו מובטחת לו, המשך בעובדה שהוא נהנה מתוספות כמו תוספת ותק, כמו – אגב, תאמינו או לא – אתם יודעים ששופט לא יושב על כס השיפוט ומתחיל לשפוט בלי שמדינת ישראל משלמת לו תוספת שפיטה?

יריב לוין: תאמינו לי, יש דבר כזה.

יריב לוין: הם מקבלים אותה כולם.

יריב לוין: זה כמו שמישהו ייתן לנו, לא יודע מה, תוספת ועדות, כי הואלנו בטובנו להשתתף בישיבות ועדות הכנסת.

חיים ילין: תוספת רוויזיה.

יריב לוין: בדיחה.

יריב לוין: תוספת רוויזיה.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לך יותר מזה, חברת הכנסת גרמן, נוצרה מציאות שבה יש שופטים בבית-משפט השלום שמרוויחים יותר מיושב-ראש ועדת הכספים שלנו, שנמצא בכנסת הזו כבר רבע מאה, עם כל הוותק וכל הניסיון.

חיים כץ: גם יותר מראש הממשלה.

יריב לוין: ודאי.

יריב לוין: יש שופטים בבית-משפט מחוזי שמרוויחים לא רק יותר מראש הממשלה, הם מרוויחים יותר מיושב-ראש הכנסת, הם מרוויחים יותר מכל שר, מרוויחים בוודאי יותר מכל חבר כנסת.

יריב לוין: ואני חושב שזה מצב פסול מהיסוד.

יריב לוין: הוא לא נכון עניינית, הוא לא נכון מבחינה סמלית, ואין לו שום הצדקה.

יריב לוין: אני חושב, חברת הכנסת גרמן, שלבוא ולדבר רק על חברי הכנסת ולצייר תמונה כאילו כאן יושבים איזה נהנתנים שמקבלים העלאות שכר מכיוון שהם צמודים לאיזה מדד בעוד אחרים מקופחים או נמצאים במקום אחר, אני חושב שזה לא נכון, אני חושב שזו הטעיה של הציבור.

יריב לוין: ואני אגיד לך מה אני מציע לך, חברת הכנסת גרמן.

יריב לוין: אני אחזור על מה שהצעתי לך כבר בעבר בעניין הזה, ואני חוזר ומציע לך: בואי נגיש חוק כזה, ואני מתחייב לעשות הכול כדי שהוא יעבור בוועדת שרים לחקיקה.

יריב לוין: בואו באמת נוציא את כל העניין הזה מהכנסת, נוציא אותו לוועדה חיצונית – על זה אני לא מתווכח.

יריב לוין: אגב, אני גם כאן מוכרח להעיר הערה: ההצעה שלך אומרת, כמובן, שמי שיעמוד בראש הוועדה החיצונית?

יריב לוין: בואו ננחש, זה לא קשה מדי: כמובן, שופט בית-המשפט העליון בדימוס.

יריב לוין: כלומר, שוב ניצור מצב שאפילו בעניין השכר ניקח את השופט – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: – – ונשים אותו מעלינו כדי שהוא יעמיק את הפער הזה.

יריב לוין: אבל אני מציע לך הצעה אחרת.

קארין אלהרר: אפשר לבקש – – –

יריב לוין: בואו נקים ועדה – חברת הכנסת אלהרר, באמת, אני מציע את זה ברצינות – –

קארין אלהרר: גם אני.

יריב לוין: – – וחברת הכנסת גרמן יודעת, כי זאת לא הפעם הראשונה שדיברתי אתה על העניין.

קארין אלהרר: גם אני מבקשת – – –

יריב לוין: אני מציע, בואו נקים ועדה חיצונית – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: – – שאכן תטפל בעניין הזה.

יריב לוין: אפשר להציע כל מיני הרכבים שלה; זה דבר שאפשר לדון בו.

יריב לוין: אבל אנחנו נקבע בחוק מראש עיקרון שאומר את הדבר הבא: תהיינה דרגות שכר.

יריב לוין: דרג א' – נשיא המדינה, או האזרח מספר אחת.

יריב לוין: התפקיד הבכיר ביותר צריך לקבל את השכר הגבוה ביותר, גם אם זה בשקל.

יריב לוין: בדרג ב' יעמדו שלושת ראשי הרשויות: ראש הרשות המבצעת, ראש הרשות המחוקקת וראש הרשות השופטת.

יריב לוין: בדרג ג' יעמדו, לצורך העניין, שופטי בית-המשפט העליון יחד עם שרים, או כל החלטה אחרת שתיקבע.

יריב לוין: ואז החוק יקבע – חברת הכנסת גרמן, תהיי אתי, כי אני מציע לך את זה, ולא בפעם הראשונה.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: ואז החוק יקבע, באופן חד וברור, את הדבר הבא: הוועדה תהיה סוברנית ומוסמכת להחליט כפי שתמצא לנכון.

יריב לוין: אבל התנאי היחיד הוא שהשכר של כל מי שנמצא באותה דרגה יהיה שכר שוויוני לחלוטין, שווה לגמרי, על השקל, על האגורה.

יריב לוין: ואז יהיה לנו ראש ממשלה, נשיא בית-משפט עליון ויושב-ראש כנסת שיקבלו אותו שכר, וכן הלאה לאורך המדרג.

יריב לוין: לתוך הדבר הזה – חבר הכנסת שטרן, אתה צודק – אני מציע להכניס גם את שאר בעלי התפקידים, כדי להבטיח מצב שמפכ"ל המשטרה לא ירוויח יותר מהשר לביטחון פנים; שזאת בדיחה גם כן, ודבר חסר היגיון.

יריב לוין: אם אנחנו נלך לשם – – –

חיים כץ: מה זה יותר?

חיים כץ: כפול זה יותר?

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אם אנחנו נלך לשם, חברת הכנסת גרמן – – –

יואל חסון: למה אתה לא מציע את זה?

יואל חסון: אתה בממשלה.

יריב לוין: אני מציע.

יריב לוין: אני אומר לך, חבר הכנסת חסון, אני מציע – –

יואל חסון: תביא הצעת חוק ממשלתית.

יריב לוין: – – אבל אני אומר לך עוד דבר, ואתה מכיר את דרכי בעניין הזה לא מהיום.

יריב לוין: אני חושב שהצעות מהסוג הזה, נכון להביא אותן בהסכמה רחבה.

יריב לוין: כך עשיתי כאשר הובלתי את התיקון לתקנון הכנסת, שהעברתי אותו כאשר הייתה כאן הסכמה פה-אחד של כל חברי הכנסת.

יריב לוין: לא היה אפילו אחד שיכול לומר כאן שעבר סעיף אחד שהוא התנגד לו.

יריב לוין: אני חושב שזה נכון לפעול ככה, כי זה באמת לא עניין, לא של קואליציה ולא של אופוזיציה; לא של טהורי וטהרני יש עתיד אל מול אנשים אחרים.

יריב לוין: אני חושב שזה עניין אמיתי שצריך להיות חשוב לכולנו.

יריב לוין: יודע השר לפיד שכשהוא רצה להוביל מהלך של קיצוץ של 10% בשעתו בשכר חברי הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, כמי שהוביל את תיקון התקנון בהסכמה רחבה, אדוני ודאי מכיר את הסעיף בתקנון האומר מה עושים כשנגמר הזמן.

יריב לוין: אני מכיר.

יריב לוין: לא בהכרח כל מה שאני מכיר אני מייד מיישם, אבל אני מכיר.

בצלאל סמוטריץ': חזקה עליך שכן.

יואל חסון: יש לכם היכולת בקואליציה לעשות דבר כזה, אז תעשו את זה.

יריב לוין: לא, לא, חבר הכנסת חסון, אני באמת אומר לך, אני חושב שלשם צריך ללכת.

יריב לוין: אני חושב שזה דבר נכון; אני חושב שזה יתרום מאוד לדימוי הכנסת.

יריב לוין: אני חושב שזה בכלל ייצור הסדר צודק ושוויוני.

יריב לוין: אני רק רוצה לומר לך, חברת הכנסת גרמן: כן, זה מצריך דבר אחד.

יריב לוין: במקום להיראות יפה רק בעיני הציבור, זה גם מצריך להתעמת עם הרשות השופטת, כי תנאי השכר שם הם שערורייה, חד-משמעית.

יריב לוין: השכר שמשולם שם הוא לא פרופורציונלי, הוא לא הגיוני.

יריב לוין: מספיק אם תראי את הטבלאות שמראות את גובה הפנסיה שמשולמת היום לשופטים ברשות השופטת לעומת כל גורם אחר בשירות הציבורי.

יריב לוין: אז אני מציע לך: בואי נלך יחד למהלך הזה.

יריב לוין: אני בטוח שתהיה לו כאן תמיכה רחבה.

יריב לוין: בואו נעשה בזה סדר אמיתי, ולא איזה אקט שהוא אקט פופוליסטי שאין מאחוריו כלום.

יריב לוין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': יש לך מזל, אדוני השר, שאני עכשיו על הכיסא פה, אז אני לא יכול לתקוף אותך על הפגיעה בבית-המשפט העליון, מאושיות הדמוקרטיה שלנו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן מבקשת לשוב ולשכנע אותנו בצדקת הצעת החוק שלה במשך שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: גרמן, יש לך הזדמנות להתנצל.

יעל גרמן: אדוני השר לוין, היה בינינו דו-שיח, אבל לא יכולתי לענות לך, אז אני עולה כדי להשיב לך.

יעל גרמן: ודאי שאני מכירה את ההצעה שלך.

יעל גרמן: אני רק חושבת שזה לא סביר.

יעל גרמן: מאוד סבירה ההצעה שהשכר ייקבע לכולם על-ידי ועדה חיצונית; שלא השופטים ולא חברי הכנסת, לא ראש הממשלה ולא הנשיא – אף אחד לא יקבע לעצמו אם הוא כן מעלה או לא מעלה.

יעל גרמן: אבל מה שאתה מבקש לעשות נראה לי קצת בלתי סביר, ואני לא חושבת שזה נעשה: לקחת שכר ולהוריד כדי להשוות אותו?

יריב לוין: מי אמר שיורידו?

יעל גרמן: זאת אומרת, בואן נפקיד את ההחלטה בידי ועדה.

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: לגמרי.

יעל גרמן: אתה יודע מה?

יעל גרמן: אני הולכת אתך.

יעל גרמן: אני חושבת שזאת הצעה נכונה, ויש בה הגינות, ויש בה, מה שנקרא, היגיון ציבורי; היגיינה ציבורית.

יעל גרמן: ברצון רב.

יעל גרמן: אבל – – –

יריב לוין: – – –

יעל גרמן: רגע, רגע, בוא לא נמהר.

יעל גרמן: אבל מכיוון שהגענו להסכמה הזאת, אז מה הרבותא?

יעל גרמן: ומה מונע ממך היום?

יעל גרמן: בוא נתחיל בחברי הכנסת.

יעל גרמן: אנחנו בסוף החודש – – –

יריב לוין: לא.

יעל גרמן: למה לא? למה לא?

יעל גרמן: אז תסביר לי.

יעל גרמן: אני הולכת אתך – – –

יריב לוין: – – – אנחנו במצב הרבה יותר נמוך מהם – – –

אורן אסף חזן: – – –

יריב לוין: – – – מה ההיגיון בזה?

יריב לוין: – – – במה שהצעתי.

יעל גרמן: השר לוין, בסדר, אנחנו לא חייבים להסכים; אנחנו יכולים להסכים על דבר אחד.

יעל גרמן: אבל אני עומדת כאן כדי לנסות בכל זאת לשכנע.

יעל גרמן: אני חושבת שהמהלך הזה הוא נכון, ואני אשמח מאוד להוביל אותו יחד אתך, או שאתה תוביל ואני אצטרף אליך.

יעל גרמן: נדמה לי שדיברנו על כך במסדרונות הכנסת כבר לפני שנתיים, ועכשיו תהיה לנו אולי הזדמנות לממש.

יעל גרמן: עדיין אני חושבת שבסוף החודש הזה, בעוד שלושה שבועות, שוב תעלה המשכורת שלנו.

יעל גרמן: זה לא דבר נכון, זה לא דבר צודק.

יעל גרמן: אנחנו יכולים – יש לנו הזדמנות לעצור את זה עם החוק הזה.

יעל גרמן: לחבר הכנסת אורן חזן – אתה מתפרץ, מעליב, פוגע, אבל אני עומדת כאן, ואם נפגעת ממה שאמרתי, אני מתנצלת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': גם ההתנצלות הייתה במקומה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת להצבעה על הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ו–2016, בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 48 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ו–2016, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אורן, מספיק לך?

בצלאל סמוטריץ': מה, היא התנצלה.

אורן אסף חזן: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': עמדת ההצבעה האלקטרונית של השר אזולאי איננה עובדת, ואנחנו מצרפים את הצבעתו – נגד.

בצלאל סמוטריץ': 49 נגד, 29 בעד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2633/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון יציג את הצעתו במשך עשר דקות ברציפות; עד עשר דקות, מתקנים אותי.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, נשתדל לנהל את הדיון קצת יותר בשקט.

אורן אסף חזן: – – –

אילן גילאון: חבר הכנסת המאוד-מכובד, סגן יושב-ראש הכנסת לשעבר בהתכתבות אורן חזן, אתה מפריע לי לדבר.

אורן אסף חזן: אני לא מפריע לך – – –

אילן גילאון: אני יודע שאתה אומנם מפורסם, כתבו עליך גם ב-Waze: "מפגע בצדי הדרך", אבל אל תפריע לי.

אורן אסף חזן: – – –

אילן גילאון: לא, זה כתבו ב-Waze, לא אני.

אילן גילאון: כתבו עליך ב-Waze.

בצלאל סמוטריץ': לא, חבר הכנסת גילאון, זה לא ראוי.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': אורן, הוא רק מציין עובדה.

אילן גילאון: לי אל תפריע.

אורן אסף חזן: – – – קלנועית הוא יבקש אני – – – לו.

אילן גילאון: אל תיתן לי חשמל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אתה תקבל הודעה אישית מייד אחרי ההצבעה על הסעיף הזה.

אילן גילאון: אני מודה לך, כבודו.

עיסאווי פריג': הוא מציין עובדה.

בצלאל סמוטריץ': תקבל הודעה אישית מייד אחרי ההצבעה על החוק הזה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, האמת שאני די מאוכזב ממך.

אילן גילאון: חשבתי שתגן בחירוף נפש על בית-המשפט העליון, אבל אתה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני נמנעתי רק בגלל התפקיד הממלכתי שיש לי כאן, ואני לא רוצה לפגוע באף אחת מהרשויות.

אילן גילאון: אני מבין שבימים האלה אתה מאוד טרוד באמוניה – בעמונה – ואני מבין שלא יכולת.

אילן גילאון: אמוניה, אמוניה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מבין מה זה?

בצלאל סמוטריץ': את מכלי האמוניה עוד לא הזיזו, אבל את עמונה מזיזים.

אילן גילאון: תשמע אותי כשיהיה הנושא.

אילן גילאון: הנושא שלי רציני מכדי להתבדח כרגע.

אילן גילאון: אתמול צוין ברוב עם בכנסת ישראל היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות, והגיעו לכאן – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: סליחה רגע, השרה, אני מבקש ממך, זה מפריע לי.

אילן גילאון: – – אנשים כאלה שהולכים יותר באטיות ושומעים יותר באטיות ורואים יותר באטיות וחושבים יותר באטיות, וכאלה שתמיד מועדים למעוד, בדיוק כמו שאני, בכל פעם שאני עולה על הדוכן הזה אני מפחד שמא אמעד.

אילן גילאון: וחברי הכנסת מכל סיעות הבית פגשו אותם בכל ועדות הבית והרעיפו את השבח וההלל על העבודה של עצמם, והתבטאו גם – – –

קארין אלהרר: אילן, והתרגשו מאוד.

אילן גילאון: – – – והתרגשו מאוד, והדבר נגע ללבבם, וכל נקבוביות החמלה עבדו.

אילן גילאון: והיום, יום אחרי מה שנקרא היום של המאני-טיים, היום זה היום שבו צריך לשים את הכסף במקום שהפה שלכם דיבר אתמול, מה שקוראים האנגלים:

אילן גילאון: put the money where your mouth is, אלא אם כן דובר אתמול באיזה נשף מסכות שנתי, והיום בעצם אנחנו נסיר את המסכות האלה.

אילן גילאון: את ההצעה להגדלת הקצבה ולהשוואתה לשכר המינימום יש חברים בתוכנו שמעלים לפרקים, כל פעם שהפז"ם עובד.

אילן גילאון: אני לא אסביר אותה היום, משום שהסברתי אותה עד זרא.

אילן גילאון: משום שאינני מאמין לא בחמלה ולא בחברתיות ולא בחברתנות ולא בחברותיות.

אילן גילאון: אני מאמין בחלוקה ובאוניברסליות, והניסיון שלנו היה לקבוע כאן רף שבסופו של דבר הוא שקובע את האמיתה שעוני הוא תוצאה של חלוקה לא נכונה, או לא הוגנת, של עושר, כפי שאנחנו אומרים.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, מכיוון שאינני הולך להסביר את ההצעה, כי שמעתם אותה ממני עד זרא ואני לא רוצה לשעמם אתכם – כל חברי הכנסת ידעו שבכך אנחנו דנים עכשיו, בוודאי כל אלה ששפכו את ההלל על המאמצים שנעשים כאן כדי לשלב אנשים עם מוגבלויות בתוך החברה – – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: אדוני, אי-אפשר לקיים כאן דיון, תסלח לי.

אילן גילאון: סליחה רגע, סליחה רגע – – –

בצלאל סמוטריץ': עליזה, המרפסת של הקואליציה – – –

אילן גילאון: לא, אני פשוט ארד ואני אוציא אתכם, סליחה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהר, בואו תרגיעו שם את – – –

אילן גילאון: – – – כי את הכי נשמעת, ותארגני, כי את מצליחה לארגן, את חזקה.

אילן גילאון: אולי את לא צודקת, אבל את משכנעת.

אילן גילאון: אני מבקש שתעשי סדר.

אילן גילאון: אתמול היה יום לאנשים עם מוגבלויות.

אילן גילאון: לי יש הפרעות קשב וריכוז, וזה מפריע לי מאוד.

אילן גילאון: ואלה גם דיוני סרק, כי הם לא מביאים לשום מקום.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, משום שכל כך הרבה פעמים הסברתי את ההצעה הזאת, ואינני מתכוון להסביר אותה מחדש, כי חבל על הזמן, אני רוצה לומר את האמת כפי שהיא ניבטת, את כל האמת על רגל אחת, מה שנקרא, כמו שאני תמיד עושה – בשתיקה.

אילן גילאון: לא רק בשתיקה, להפך – אני רוצה לתת לחברי הכנסת שמתעתדים להצביע, שהם יסבירו לי, קודם כול אלה שמתכוונים להצביע נגד ההצעה הזאת, למה הם מתכוונים להצביע, או לחלופין – איך הם מתכוונים לממש את הדברים הנשגבים והגדולים והעצומים שהם אמרו אתמול, כי אחרת נבין שאתמול היה זה רק נשף מסכות, והמעמד הזה הוא מעמד של הורדת המסכות ובו בעצם קלונכם יצא ברבים.

אילן גילאון: אז משום שאני אינני נוהג בגימיקים ואני לא קורע כאן ניירות ואף פעם לא השתמשתי באביזרים ולא בהינומות או בדברים אחרים, אני אשתמש בכלים שהדוכן מאפשר לי, אדוני.

אילן גילאון: יש לי עוד ארבע דקות פסיק שמונה, אני אשתוק, ואני אבקש מחברי הכנסת, בהערות ביניים – לא פרועות מדי כדי שהיושב-ראש לא יוציא אתכם – שתסבירו לי – אני בעיקר מסתכל על הצד הזה, אבל יכול להיות שזאתי דעה קדומה, אולי דווקא מכאן יצביעו בעדי – מדוע, חברותי וחברי, תכשילו שוב את ההצעה הזאת, שרק אתמול דיברתם כל כך בזכותה.

בצלאל סמוטריץ': לא כולם ביחד.

בצלאל סמוטריץ': לא כולם ביחד.

אילן גילאון: תאמין לי, אדוני, בשבילי זה הרבה יותר מאמץ לעמוד מאשר לדבר.

אילן גילאון: כושר הדיבור שלי הוא הרבה יותר טוב מכושר העמידה.

אילן גילאון: אבל עכשיו אני אשתוק ואעמוד.

עמר בר-לב: אילן, הכי קשה זה לשתוק ולעמוד ביחד.

אילן גילאון: בדיוק.

עיסאווי פריג': מה זה מעניין אותם?

עיסאווי פריג': מה זה מעניין אותם?

עיסאווי פריג': קצבה נכות – מה זה מעניין אותם?

מירב בן ארי: למה – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה, זה מעניין.

מירב בן ארי: בשביל הפרוטוקול?

עיסאווי פריג': מעניין אתכם?

עיסאווי פריג': מעניין?

עיסאווי פריג': נשף המסכות.

קסניה סבטלובה: אם זה מעניין אז תצביעו בעד.

מירב בן ארי: איזה נשף?

עיסאווי פריג': שהיה אתמול והיום.

קארין אלהרר: רגע, אז את מצביעה בעד?

יהודה גליק: יש הזדמנות שכמה דקות יהיה פה שקט באולם.

יהודה גליק: בואו ננצל את זה.

קארין אלהרר: את בעד?

אורלי לוי אבקסיס: המטרה היא לא השקט.

אורלי לוי אבקסיס: המטרה היא ההסברים למה הם לא תומכים.

מירב בן ארי: למה לא עשיתם את זה בממשלה הקודמת?

עיסאווי פריג': תסבירי – איך אמרה אורלי?

עיסאווי פריג': למה את לא תומכת – – –

מירב בן ארי: כל פעם אנחנו לא – – –

קסניה סבטלובה: עזבי את הממשלה הקודמת.

קסניה סבטלובה: למה אתם עכשיו לא עושים את זה?

קארין אלהרר: למה את לא מתקנת – – –

אורלי לוי אבקסיס: תנסו להציג איזשהו הסבר, אולי המטרה – – –

מירב בן ארי: יש שר, אנחנו סומכים עליו.

עיסאווי פריג': השר הוא – – – עכשיו הוא שר.

מירב בן ארי: השר מקשיב, באמת מקשיב.

עיסאווי פריג': נשמע את תשובתו – – –

קארין אלהרר: השר צריך – – –

מירב בן ארי: תארגני לו.

קארין אלהרר: מה את – – –

עיסאווי פריג': אלאלוף, מה צריך לעשות?

מירב בן ארי: כל זמן שלא השתקתם אותו אז הוא מדבר.

קארין אלהרר: את – – – חברתי.

עיסאווי פריג': השר הכי חברתי שהיה אי-פעם.

עיסאווי פריג': שר הרווחה הכי חברתי.

קריאות: – – –

אילן גילאון: אני מנוע.

חיים ילין: אילן, שתיקה לא שווה אלף מילים, רק תמונה שווה אלף מילים.

עיסאווי פריג': חיים כץ אמור להגיב – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – השר החברתי.

אילן גילאון: תאמין לי שאני יותר מעשר דקות לא יכול לעמוד.

אלי אלאלוף: אילן, אתה יודע שאתה צודק, וגם אני.

אלי אלאלוף: אבל הדרך הנאותה היא לא הדרך שאתה נוקט היום.

אלי אלאלוף: אתה יודע שאנחנו כולנו היינו רוצים לראות שכל מי שזקוק – שיגיע לשכר המינימום.

אלי אלאלוף: כל מי שזקוק.

אלי אלאלוף: אבל היום כל תוספת שהולכת – – – הולכת flat על כולם, גם לאלה שיש להם אמצעים.

אלי אלאלוף: החוק שאפשר השבוע תוספת של 310 מיליון שקל – – –

אילן גילאון: זה 70 שקלים לנכה, אדוני.

אלי אלאלוף: לא, לא, אתה נתת לי זמן לענות.

אילן גילאון: אתה צודק, אני שותק.

אלי אלאלוף: – – – ובידידות שיש בינינו אני סומך עליך.

אילן גילאון: לגמרי.

אלי אלאלוף: אז אני אומר שאפשר לעשות את זה וצריך לעשות את זה, אבל בדרך הנכונה.

אלי אלאלוף: השבוע הייתה תוספת – אתה יודע, היית נוכח – של 310 מיליון שקל להשלמת הכנסה – – –

אילן גילאון: 70 שקלים למשפחה, אדוני.

אלי אלאלוף: אין ברירה.

אלי אלאלוף: אבל תסתכל על הסכום הגלובלי.

אלי אלאלוף: זה לא מספיק, אבל זו התחלה, וחייבים להמשיך.

אלי אלאלוף: היום לבוא ולקבוע מראש, בצורה אוניברסלית, שכר מינימום לכל האנשים עם צרכים מיוחדים, זה לא נכון.

אלי אלאלוף: אתה יודע כמוני שיש כאלה שלא זקוקים לא ל-70 וגם לא ל-100 שקל כדי להתקיים.

אלי אלאלוף: ולכן, כדאי לחשוב על זה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גלאון, יש לך עשר שניות אחרונות לשתיקת סיכום.

אילן גילאון: חבר הכנסת גילאון ולא גלאון.

אילן גילאון: כבר הסברתי לך שגילאון זה אוקסימורון, כי כמה שיש יותר גיל יש פחות און, ואתה צריך ללמוד, אדון אמוניה – – –

בצלאל סמוטריץ': בקיצור, שתיקת סיכום.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: אתה התבלבלת בין עמונה לאמוניה.

עיסאווי פריג': זה אחלה סיכום.

אילן גילאון: התבלבלתי בין אמוניה לעמונה, נכון.

אילן גילאון: [הצעת חוק פ/987/20; נספחות.

אילן גילאון: ]

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין, יש לו הצעה מוצמדת, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת נכות לגובה שכר המינימום), התשע"ה–2015, והוא ינמק את הצעתו הצמודה בזמן של עד שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': מבטיח לא להפסיק אותך בשלוש השניות האחרונות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אכן, עמיתי חברי הכנסת, אם הכנסת תדחה את הצעות החוק האלה, זה יהיה רגע של שפל לכנסת הזאת.

דב חנין: זה יהיה רגע של שפל לכנסת הזאת מכיוון שהאמת היא שכולנו בבית הזה יודעים שאין בן-אדם שיכול לחיות מקצבה של 2,342 שקלים.

דב חנין: אין בן-אדם שיכול לחיות מקצבה של 2,342 שקלים, וזו היום קצבת הנכות לבעלי דרגת נכות מלאה.

דב חנין: זה בלתי אפשרי לחיות מסכום כזה של כסף.

דב חנין: זה בלתי אפשרי לחיות מסכום כזה של כסף גם לבן-אדם בריא, שאין לו שום מוגבלות ואין לו שום נכות; על אחת כמה וכמה שאנשים נכים עם מוגבלויות, שלפעמים צריכים להעסיק עובד שיעזור להם, לא יכולים לחיות מסכום כזה.

דב חנין: זו סיבה ראשונה מדוע חייבים לאמץ את הצעת החוק הזו.

דב חנין: סיבה שנייה, מדוע חייבים לאמץ את הצעת החוק הזו, היא שכולנו התחייבנו לזה.

דב חנין: הרי אנחנו אמרנו כאן בכנסת, כשהעלינו ביחד את שכר המינימום, שהשלב המשלים להעלאת שכר המינימום, שהוא היה מהלך דרוש ונכון וחיוני, השלב המשלים לדבר הזה זה העלאת קצבאות הנכות.

דב חנין: כי יש כל כך הרבה נכים שצריכים להעסיק עובדים שיעזרו להם וצריכים לשלם לאותם עובדים שיעזרו להם את שכר המינימום לפחות.

דב חנין: סיבה שלישית, עמיתי חברי הכנסת, שחייבים לתמוך בהצעת החוק הזאת, היא שהדבר הזה מחלץ הרבה מאוד אנשים ויחלץ הרבה מאוד אנשים מעוני, והמאבק בעוני הוא אחד המאבקים המרכזיים שהחברה הזו חייבת לעשות.

דב חנין: עכשיו, אני רוצה להקדים את התשובות שאני אקבל פה מהממשלה, ואני אומר מראש שהטענה שלי היא לא לשר הרווחה והשירותים החברתיים, שאני משוכנע שלו זה היה בידיו היה מאמץ בעצמו את הצעת החוק הזו ומוביל אותה; הטענה שלי היא לממשלה ועל סדר העדיפויות של הממשלה.

דב חנין: אז יגידו: אין כסף.

דב חנין: אבל אותה ממשלה שאומרת לנו שאין כסף היא אותה ממשלה שהורידה את מס החברות ב-2%, עכשיו, בחוק התקציב הנוכחי, מ-24% ל-22%, ובזה היא נותנת 4.5 מיליארד שקלים לאלה שיש להם ויש להם הרבה.

דב חנין: אז אני שואל, אם אין כסף, איך מחלקים מתנות לעשירים?

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שכשבנימין נתניהו נבחר לתפקיד שר האוצר בשנת 2003, שיעור מס החברות בישראל היה 35%.

דב חנין: היום זה 24%, ורוצים להמשיך ולהוריד.

מירב בן ארי: – – –

דב חנין: טענה שנייה שאני שומע מספסלי הממשלה: למה לתת קצבאות לכולם?

דב חנין: אולי ניתן קצבאות לאלה שבאמת צריכים?

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, אמר גם חבר הכנסת אלאלוף: אם הממשלה תביא הצעה רצינית בכיוון הזה, אנחנו מוכנים לקבל.

דב חנין: בבקשה, הכדור בידיכם.

דב חנין: תבואו, תגידו לנו, אנחנו נקדם הצעת חוק – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, משפט סיכום בבקשה.

דב חנין: – – שהנכים ובעלי המוגבלויות שבאמת צריכים יקבלו הכפלה כדי שיחיו בכבוד.

דב חנין: הכדור, עמיתי חברי הכנסת, בידיכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת חנין.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

דב חנין: החובה של כל אחד ואחת מאתנו היא להסתכל באותם אנשים ולתת להם מענה אמיתי כדי שיוכלו לחיות בכבוד.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם הממשלה, שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להגיד גם לדב חנין וגם לאילן גילאון, אתם צודקים.

חיים כץ: אבל ישבנו אתמול, אילן גילאון ואני, אחרי שנסגרה המליאה, היינו בחדר האוכל, והיו שם ראשי הארגונים של אנשים עם מוגבלויות, והם אמרו לאילן: למה אתה ממהר?

חיים כץ: אנחנו רוצים את הכסף, אנחנו צריכים את הכסף, אבל למה לא עושים תוכנית ויושבים וחושבים לאט ומעלים פה 100 שקל ושם 100 שקל ומגיעים?

חיים כץ: כי גם הם מבינים.

חיים כץ: ואתה צודק, גם אתה, אילן.

חיים כץ: אני לא יודע איך אני אצביע פה.

חיים כץ: כי כל חצי שנה אתם באים ואומרים, גם אתה, דב, וגם אילן: ואללה, אתה אכבר חבר כנסת, אתה עוזר ואתה זה, ואחר כך אתם הולכים ואומרים: אתה נגד הנכים.

חיים כץ: ואני לא.

חיים כץ: אבל אין לי 7 או 6.8 מיליארד שקל.

חיים כץ: אין לי.

חיים כץ: אז אם הממשלה הייתה מתנהלת אחרת והייתה משנה את סדר העדיפויות; או אם חברי הכנסת היו באים ואומרים, דב: זה הנושא הכי חשוב במדינת ישראל ואנחנו לא מחוקקים יותר ולא מבקשים תוספת של שקל אחד בשום נושא, כי אנחנו רוצים שהנכים יקבלו שכר מינימום; או אם מגדירים שזה יעלה 4 מיליארד ולא מחוקקים יותר – זה היה נראה אחרת.

חיים כץ: אבל אתה עולה פה על הדוכן כל שבוע ומביא נושא חשוב.

חיים כץ: אתה מביא נושא חשוב, בטח בנושאים החברתיים.

חיים כץ: אתה רוצה להעלות את הבסיס של קצבת הזיקנה מ-1,500 ל-5,000, וזה כו-לו 42 מיליארד, כו-לו 42 מיליארד.

אורלי לוי אבקסיס: אז תעשו דיפרנציאציה.

חיים כץ: אז צריך לבוא – תקשיב, דב – אתה היית מוכן ללכת למהלך, להעלות את קצבאות הנכות לנכים למקסימום ולא לחוקק יותר בשום נושא?

חיים כץ: שמים את כל הכסף, כל הכסף: פה 80 מיליון, פה 90 מיליון, פה 100 מיליון, ואומרים: נותנים לנכים.

חיים כץ: היית מוכן?

דב חנין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – הייתי מוכנה לקחת את מס החברות – – –

דב חנין: – – –

חיים כץ: קודם כול, אני שמח שאתה בחור טוב.

חיים כץ: שנה אתה לא מחוקק.

חיים כץ: כדי לחדד, תגיד: בימים שישי, שבת, ראשון.

חיים כץ: בסדר?

חיים כץ: תהיה לארג' אתי גם בחמישי.

חיים כץ: העלות של החוק, אמרתי לך, היא 6.8 או 7 מיליארד שקל, והלוואי שהיה לנו הכסף הזה.

דב חנין: אם הולכים על דיפרנציאלי – – –

חיים כץ: נכון.

חיים כץ: אם אתה בא ואתה לא מחוקק – תקשיב, כמה ח"כים קיזזו אותי וישבתי עכשיו על הקטע של העלאת גיל פרישה לנשים, מול האוצר.

חיים כץ: דנתי, הראיתי להם והסברתי להם.

חיים כץ: ישבנו והייתה יופי של ישיבה.

חיים כץ: בסוף אנחנו נביא תוצאה וגיל הפרישה יידחה, זאת אומרת הוא לא יעלה.

חיים כץ: אנחנו נביא תוצאה.

חיים כץ: אבל ישבנו.

חיים כץ: גם פה, אם ישבו ויראו בסבלנות ויחליטו על סדר עדיפויות, אפשר יהיה להביא תוצאה.

חיים כץ: אבל לבוא בהצעה ולהגיד: אנחנו, בצד הזה האנשים הטובים ובצד הזה האנשים הרעים, הם רוצים נגד הנכים ואנחנו בעד – גם אתה יודע שזה לא מחזיק מים.

חיים כץ: זה לא ככה.

חיים כץ: זה לא ככה, כי גם פה יש אנשים שיודעים שהנכים לא מסוגלים לחיות ב-2,300 שקל.

חיים כץ: לכן, אני לא רוצה להפיל את הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: הייתי מבקש מכם, דב, ממך ומאילן, מה שביקשו אתמול הנכים.

חיים כץ: אתה יודע מה הם ביקשו ממנו?

חיים כץ: אל תעלה את החוק.

חיים כץ: הוא היה שם.

חיים כץ: לא אני ביקשתי, הם ביקשו ממנו.

אילן גילאון: – – –

חיים כץ: בסדר גמור.

חיים כץ: אי לכך, אף-על-פי שאילן ודב חנין באים בידיים נקיות ורוצים שהנכים יקבלו את מה שמגיע להם – וזה נכון, וגם אני רוצה בדיוק כמו שאילן ודב חנין רוצים, אבל, לצערי, ועדת שרים לענייני חקיקה קבעה אחרת – לכן אני קורא לכנסת ישראל להצביע נגד הצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון מעוניין בשלוש דקות נוספות של שתיקה, לנסות לשכנע אותנו להצביע בעד החוק?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

אילן גילאון: נגמרה, אדוני, תענית השתיקה.

אילן גילאון: היא רק נועדה להוכיח את מסכת הצביעות שיש כאן.

אילן גילאון: אכן, השיחה אתמול בערב התקיימה.

אילן גילאון: חברת הכנסת אורלי, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, הסכת.

אילן גילאון: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אתה לא שולט בעניינים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אילן גילאון: כל הזמן נכנסים לך טלפונים של מעריצים, אתה חייב לשלוט בזה.

בצלאל סמוטריץ': אני מאוד אשמח לקבל ממך השתלמות מאוחר יותר איך לעשות את העבודה טוב.

אילן גילאון: אני מעולם לא הייתי יושב-ראש הכנסת.

אילן גילאון: לא נראה לי שיבחרו אותי לתפקיד הזה אי-פעם.

אילן גילאון: אני פשוט לא מתאים כמו כבודו.

אילן גילאון: אבל אני רוצה לומר שאכן התקיימה אתמול הפגישה בינינו.

אילן גילאון: כל אחד שילם בכרטיס האשראי שלו, כי גם חיים וגם אני יודעים להפעיל כרטיס אשראי – זה לא דבר מובן מאליו בפוליטיקה.

אילן גילאון: נכון שארגוני הנכים אמרו את הדבר הזה, אבל הם אמרו, השר: האם אנחנו מוכנים לפעימות?

אילן גילאון: אמרתי שאני מוכן לפעימות; מוכן לפעימות.

אילן גילאון: אדוני השר אמר: אין לי כסף.

אילן גילאון: הוא אמר את זה ביושרה ובאומץ, ומאוד הערכתי את הדבר הזה.

אילן גילאון: אמרת או לא אמרת?

חיים כץ: אמרתי.

אילן גילאון: יפה.

אילן גילאון: אז מה בדיוק?

אילן גילאון: אתה לא חושב שזה הפך לזרא להגיד: אלה טובים, אלה רעים?

אילן גילאון: אני מעולם לא טענתי את הטענה הזאת.

אילן גילאון: תעשו לי טובה, אל תדברו לי יותר בטובים ורעים.

אילן גילאון: זה נמאס עלי.

אילן גילאון: אני אומר לך, חברי היקר והאהוב מאוד, חבר הכנסת אלי אלאלוף, איפה הטעות שלך.

קריאות: – – –

אילן גילאון: לא, אני לא יכול.

אילן גילאון: חבר הכנסת מרגי, תירגע.

אילן גילאון: חברת הכנסת אורלי לוי, חשוב לך לשמוע אותי.

אילן גילאון: הטעות, אדוני, אני אומר לך: השיטה שהממשלה ומוסדותיה ממשיכים בה, שיטה של הכפלה בשתיים וחלוקה לרגליים היא איננה שיטה טובה.

אילן גילאון: לכן צריך ללכת על אוניברסליות.

אילן גילאון: צריך ללכת למבנה שבו אנשים מקבלים את קצבתם על-פי הסטטוס שלהם ומשלמים מסים על-פי ההכנסות שלהם.

אילן גילאון: כאן אתם לא מתמודדים.

אילן גילאון: אני בתוך 30 שניות יכול להראות את המקורות.

אילן גילאון: יש לכם כבר היום עודפי גבייה אבל אין לכם מספיק גבייה, כי יכולתם גם לגבות יותר.

אילן גילאון: לכן מקורות תקציב, מצד אחד, צריכים לכסות את תשלומי ההעברה מן הצד השני.

אילן גילאון: אני אגיד לך מה המטרה שלנו, אדוני השר.

אילן גילאון: גם של דב חנין, גם שלי וגם שלך, תסלח לי, גם שלך; אני מבין את המציאות שבה אתה נמצא.

אילן גילאון: אנחנו רוצים להעלות את קו העוני.

אילן גילאון: קו העוני תמיד יתקיים.

אילן גילאון: אנחנו רוצים להעלות אותו מ-2,200 שקלים – שזה לא לא קיום בכבוד, זה לא קיום בכלל – ל-5,500, ל-6,000.

אילן גילאון: נכון שההצעה הזאת עולה 6 מיליארד שקלים.

אילן גילאון: 30 שניות ייקח לי לתת לך 17 אלטרנטיבות, כולל בגבייה, כדי שלא תגיד שאני פופוליסטי.

אילן גילאון: שאני לא אבוא בטענות שהצוללות שקניתם לא מונגשות או משהו כזה, לא אומר כלום.

אילן גילאון: אני אומר שאנחנו עוסקים רק בדבר אחד – בשאלה מי מקבל ומי משלם, ועלינו לקבוע את הרצפה ואנחנו יכולים לקבוע אותה.

אילן גילאון: אני כבר מסיים, אדוני, תסלח לי.

אילן גילאון: לכן כל הצעות החוק שאני מעלה כאן הן הצעות חוק חלוקתיות.

אילן גילאון: אני לא מאמין במילים.

אילן גילאון: לא בחמלה, לא במילים, לא בחברתיות ולא בחברותיות; בחלוקה הוגנת, בהגינות ובאוניברסליות, כי אז גם הציבור ייתן אמון בממסד.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: אני אבקש מכולם בשם כולם להצביע בעד.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, גם לך שלוש דקות, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אתה אמרת לנו כאן ביושר ובהגינות שאילו זה היה תלוי בך היית תומך בהצעת החוק הזאת והיית מעביר אותה.

דב חנין: אתה אמרת לנו כאן גם ביושר – – –

מאיר כהן: חברים, אני מבקש שקט כאן בצד ימין.

מאיר כהן: חברים, חברים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אתה אמרת לנו גם בהגינות, וגם זה נכון, שאנחנו עוסקים בסדרי עדיפויות.

דב חנין: אני שואל אתכם, עמיתי חברי הכנסת, האם יכול להיות משהו שהוא יותר נכון, יותר צודק, עדיף, מאשר לתת לבן-אדם שהוא נכה לחיות בכבוד?

דב חנין: האם יש מישהו בבית הזה שמאמין שבן-אדם יכול לחיות בכבוד מ-2,400 שקלים?

דב חנין: אם אנחנו כולנו מסכימים על הדבר הזה, בואו נשאל את עצמנו: איך אנחנו מממנים את זה?

דב חנין: יש כל כך הרבה דרכים לממן את זה, החל במס חברות, שאפשר לבטל את ההורדה שלו, כי חיינו נהדר עם מס חברות של 24% וממש לא דחוף ושום בעל חברה לא הולך לגווע ברעב אם מס החברות יישאר 24% ולא ירד בעוד 2%.

דב חנין: אפשר לעשות דברים אחרים.

דב חנין: אפשר לקנות פחות צוללות.

דב חנין: אני שומע שהצבא, אגב, מעוניין לקנות פחות צוללות.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, אני אפריע לך.

מאיר כהן: חבריא, אי-אפשר ככה.

מאיר כהן: גם מכאן לא שומעים.

מאיר כהן: אנא לא לדבר בטלפון.

מאיר כהן: סגנית השר ואדוני יושב-ראש הוועדה, לא מדברים בטלפונים באולם המליאה, תודה רבה.

מאיר כהן: סגנית השר וחבר הכנסת מיקי זוהר, דברו בטלפונים בחוץ.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: סליחה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אז יש מקורות שאפשר לקחת כסף מהם.

דב חנין: הזכרתי את הצוללות, שהצבא לא מעוניין בהן אבל החליטו לקנות אותן.

דב חנין: זה עולה המון.

דב חנין: בכל צוללת אפשר לממן לעשרות-אלפי נכים ובעלי מוגבלויות חיים בכבוד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ההצבעה הזאת היא מבחן לכל אחד ואחת מאתנו.

דב חנין: אני רוצה שכשאתם מצביעים תחשבו על אותם נכים שהיו כאן במסדרונות אתמול.

דב חנין: תחשבו על אותם אנשים ותחשבו, האם אתם יכולים להבטיח להם קיום בכבוד וחיים בכבוד?

דב חנין: אני רוצה לסיים בהצעה פרקטית: כיוון שאתה, אדוני השר, באת בגישה מעשית, ההצעה שלי, ואני בטוח שגם חבר הכנסת גילאון יסכים לזה: תעבירו את הצעת החוק הזאת בקריאה הטרומית, נקיים עליה דיון מאוד מאוד ענייני בכנסת.

דב חנין: נידבר עם הממשלה.

דב חנין: לא ננסה לעשות מחטפים חד-צדדיים, נרצה לקיים כאן בבית הזה דיון אמיתי, פתוח ורציני על השאלה איך מסייעים לנכים ולבעלי המוגבלויות, איך מתחילים באלה שמצבם הכי קשה.

דב חנין: יכול להיות שפתרונות דיפרנציאליים יעלו.

מאיר כהן: תודה.

דב חנין: בבקשה, אנחנו מוכנים לדיון, אנחנו רוצים לדון.

דב חנין: הבית הזה זה המקום לעשות את הדיון הזה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: והדרך לעשות את הדיון הזה היא אם הצעת החוק תעבור בקריאה הטרומית ונוכל לדון עליה בוועדה.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אתם מבקשים הצבעה – המציע, בבקשה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצבעה שמית, להצבעה שמית, על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ו–2016.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי המזכירה, הצבעה שמית.

מאיר כהן: אני מבקש.

קריאה: – – –

מאיר כהן: לא, לא, ההצבעה היא שמית.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה, נא להקריא את השמות.

מאיר כהן: רגילה או שמית?

דוד ביטן: – – –

מאיר כהן: אני כבר הכרזתי על שמית.

מאיר כהן: בסדר?

דוד ביטן: – – –

מאיר כהן: אוקיי, אז אנחנו עוברים להצבעה לא שמית.

מאיר כהן: אלקטרונית, בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 39 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מאיר כהן: 42 בעד, 39 נגד.

מאיר כהן: אבל השר אזולאי וחבר הכנסת אלאלוף – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: השר אזולאי וחבר הכנסת אלאלוף, זאת אומרת 42.

אלי אלאלוף: – – –

מאיר כהן: סליחה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: כן, אבל אתה לא לחצת.

מאיר כהן: חברי הכנסת אלאלוף ואזולאי.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אם כן, 42 בעד, 41 נגד.

קריאות: אצלי זה לא נלחץ, תוסיף אותי.

מאיר כהן: אנחנו עוברים – לאיזו ועדה אנחנו מעבירים?

מאיר כהן: הרווחה והבריאות.

קריאות: – – –

מאיר כהן: שנייה, רבותי.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מעבירים – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת גילאון וכל החוגגים, אנחנו רוצים להמשיך בסדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: זה רגע היסטורי.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבריא, ביקשו שתי ועדות – גם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וגם הוועדה לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי.

מאיר כהן: הצעת החוק תעבור לוועדת הכנסת.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בהצבעה, הצעת חוק הביטוח הלאומי – – –

דוד ביטן: אני ביקשתי שמית.

מאיר כהן: לא, אתה אמרת: אלקטרוני.

דוד ביטן: כן – – –

מאיר כהן: לא.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברים – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברים – – –

קריאה: מה עכשיו?

קריאה: מה עכשיו?

מאיר כהן: חברים, עם כל הכבוד שאני רוחש לכם, נמצאת כאן מזכירת הכנסת.

מאיר כהן: אמרתם: שמית, ולאחר מכן אתם כולכם צעקתם: אלקטרונית.

דוד ביטן: לא – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: ביקשתי לשבת.

מאיר כהן: אי-אפשר.

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – – שמית.

דוד ביטן: שמית – – –

מאיר כהן: – – –

דוד ביטן: אני שיניתי – – – חזרה.

דוד ביטן: אמרתם לי שאי-אפשר.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת ביטן, מילא תטיל בי דופי, אבל לא במזכירת הכנסת – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת פריג', תודה רבה על העידוד, אבל כדאי שתשתוק.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אני עובר להצעת החוק הבאה:

מאיר כהן: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת נכות לגובה שכר המינימום), של חבר הכנסת דב חנין.

קריאות: – – –

דוד ביטן: ביקשתי – – – שמית.

יואל חסון: – – – הפסדת בזה.

דוד ביטן: לא נכון, ביקשתי שמית.

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון, קריאה ראשונה.

מאיר כהן: אתם סגני יושב-ראש הכנסת.

קריאות: – – –

דוד ביטן: שמית.

דוד ביטן: גם אז רציתי שמית – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: אני ביקשתי שמית – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: אם כך, הצעת החוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת נכות – – –

עיסאווי פריג': – – – כבוד, תפסידו בכבוד – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: אני חוזר: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת נכות לגובה שכר המינימום), של חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, אנחנו רוצים לשמוע בקולך, יושב-ראש הקואליציה: האם הצבעה שמית או אלקטרונית?

דוד ביטן: שמית.

דוד ביטן: אני רוצה לערער על כך.

דוד ביטן: ביקשתי שמית.

דוד ביטן: תחזרו לשמית.

מאיר כהן: עכשיו שמית או אלקטרונית?

דוד ביטן: עכשיו שמית – – –

מאיר כהן: עכשיו שמית.

מאיר כהן: בבקשתי, גברתי.

מאיר כהן: שמית.

מאיר כהן: בבקשה.

דוד ביטן: צעק – – – צעק מישהו – – – אני לא צעקתי, ולא אמרתי – – –

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת החוק של דב חנין, הצבעה שמית.

מאיר כהן: גברתי המזכירה, תתחילי את ההצבעה.

דוד ביטן: אני ביקשתי שמית או לא? – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: לא, לא, תסלח לי.

דוד ביטן: אני ביקשתי שמית.

קריאות: – – –

דוד ביטן: מישהו משם צעק – – – אני אגיד את זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – אינה נוכחת יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – אינו נוכח עודד פורר –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח

מאיר כהן: רבותי, אני מבקש, לא מצליחים לנהל כאן הצבעה.

מאיר כהן: אנא מכם, כל אלה שבצד – סדרנים, אני מבקש – אי-אפשר ככה לנהל הצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – נגד מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

מאיר כהן: אני מבקש.

מאיר כהן: יש כאן מישהו?

מאיר כהן: היא תתחיל מחדש, המזכירה, את השמות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, סיבוב שני.

מאיר כהן: מי שלא נכח, נא להקשיב.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת איל בן ראובן – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד יגאל גואטה – נגד זהבה גלאון – אינה נוכחת גילה גמליאל – אינה נוכחת יצחק וקנין – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד שלי יחימוביץ – בעד יצחק כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח ניסן סלומינסקי – נגד רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מיכל רוזין – אינה נוכחת עפר שלח – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת

מאיר כהן: יש מישהו שלא קראו בשמו?

מאיר כהן: ההצבעה תמה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, בעד – 44, נגד – 49.

מאיר כהן: הצעת החוק לא עברה.

מאיר כהן: כן, אדוני, יושב-ראש הקואליציה, בבקשה.

דוד ביטן: אבקש הצבעה חוזרת על ההצעה הראשונה, כי ביקשתי שמית ולא ביטלתי.

דוד ביטן: אתה אמרת לי שאתה לא יכול לבטל, ולכן אמרתי: בסדר, אז תשאיר שמית.

דוד ביטן: ופתאום קראת, זה הכול.

מאיר כהן: אדוני, אדוני – – –

דוד ביטן: אתם – זה המצב.

דוד ביטן: לא ביקשת.

דוד ביטן: אני ביקשתי שמית במפורש.

מאיר כהן: אדוני, אדוני, אני לא אעשה הצבעה חוזרת, ואם יש – סליחה, היושב-ראש דודי ביטן.

דוד ביטן: מישהו מהקהל צעק, מאחורה.

דוד ביטן: זה לא אני, אבל.

מאיר כהן: יושבים כאן שלושה איש, שלושתם שמעו אותך אומר – –

דוד ביטן: אני אמרתי: כן – – –

מאיר כהן: – – אומר אלקטרונית.

דוד ביטן: אז אני אגיד לך מה היה בדיוק.

דוד ביטן: אני אמרתי: כן.

דוד ביטן: אמרת שאי-אפשר, ופתאום אחר כך – – –

מאיר כהן: סליחה, סליחה, סליחה, שאלנו אותך והמזכירה שאלה אותך ואתה אמרת, אז אנא ממך.

דוד ביטן: אני ביקשתי שמית או לא?

מאיר כהן: אתה רשאי לערער.

מאיר כהן: לא תהיה הצבעה חוזרת.

מאיר כהן: אם תערער איפה שצריך ויוחלט אחרת, אני – – –

דוד ביטן: על מה – – – אדוני שקבע פה משהו אחר?

מאיר כהן: אדוני, עם כל הכבוד שאני רוחש לך, תקשיב, תקשיב.

דוד ביטן: – – – שקבע משהו אחר?

דוד ביטן: אז מה?

מאיר כהן: תקשיב.

מאיר כהן: אתה יושב–ראש הקואליציה, אתה לא מעל הכנסת.

דוד ביטן: זה נכון, אבל גם אתה לא מעל הכנסת.

מאיר כהן: ודאי שגם אני.

מאיר כהן: אבל אם אני והמזכירה וסגן המזכיר ראו אותך ושמעו בקולך – – –

דוד ביטן: אמרתי כן ושיניתי.

דוד ביטן: ושיניתי.

מאיר כהן: אז אנחנו נבדוק.

מאיר כהן: אנחנו נבדוק.

מאיר כהן: דודי, אנחנו נבדוק.

דוד ביטן: אמרתי כן, ושיניתי את זה, אבל.

מאיר כהן: דודי, יושב-ראש הקואליציה – –

דוד ביטן: אתה אמרת שאי-אפשר לשנות.

דוד ביטן: אמרתי לך – – – זה מה שהיה.

מאיר כהן: – – באמת שזה לא יעזור לך כי אתה אמרת, שמעתי אותך, וזה יתברר.

מאיר כהן: וחבל מאוד שאתה מתנהג כך.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, בבקשה.

דוד ביטן: אז מה היה?

דוד ביטן: בהתחלה אמרתי כן – –

מאיר כהן: דודי, הרי – – –

דוד ביטן: אז הוא אמר.

דוד ביטן: שיניתי, חזרתי, הוא אמר: אי-אפשר לשנות, אמרתי – – –

מאיר כהן: – – – בדיוק.

מאיר כהן: אנחנו, ברשותכם, עוברים להצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – קרן לתמיכה בחיילים משוחררים בודדים), התשע"ז–2016.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: יוליה, אני מבקש את סליחתך.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן ביקש הודעה אישית.

מאיר כהן: בבקשה, אורן.

מאיר כהן: עד חמש דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, תראו, חברת הכנסת גרמן, היא שזכתה לכינוי "המורה" – – –

מאיר כהן: אני מבקש, חיים.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת גרמן, מי שזכתה לכינוי "המורה", היום התנהגה כמו תלמידה בכיתה טיפולית.

יעל גרמן: אני מבקשת לענות.

נחמן שי: יש לך מה ללמוד ממנה.

יעל גרמן: אני מבקשת לענות.

אורן אסף חזן: כמו תלמידה בכיתה טיפולית.

אורן אסף חזן: עד כמה תת-רמה יכול להיות ולאן נגיע, גרמן?

רויטל סויד: לא, לא.

רויטל סויד: די.

רויטל סויד: די.

רויטל סויד: די, אורן.

אורן אסף חזן: אני יכול להבין שאתם, במפלגה של הלבנים, בעיניכם אני לא נולדתי בצבע הנכון.

איימן עודה: זה לבן, זה?

אורן אסף חזן: אני מבין, גרמן, שבעינייך ובעיני חברייך לא נולדתי בצבע הנכון.

אורן אסף חזן: אני מבין שאתם במפלגה של הלבנים בטוחים שרק לכם החוכמה, רק לכם היופי, רק לכם הבינה, הדעת.

אורן אסף חזן: אני ואפסי.

נחמן שי: אורן.

אורן אסף חזן: אבל, חברת הכנסת גרמן, אתם, המפלגה של הלבנים, לקחתם את הציבור לבחירות, והעם בעט אתכם.

אורן אסף חזן: העם שלח אתכם רחוק-רחוק – לספסלים האחוריים של האופוזיציה.

אורן אסף חזן: אז בינינו, מי באמת המטומטם?

אורן אסף חזן: אני מנסה להבין איך מי שהייתה שרת בריאות, ולקחה את מערכת הבריאות בישראל לכישלון – היום יש שר שצריך קודם כול לתקן את מה שאת הרסת.

אורן אסף חזן: השארת אחרייך אדמה חרוכה במשרד הבריאות.

אורן אסף חזן: ומי כמוני יודע, יוצא לי בעוונותי לבלות לא מעט בבתי-חולים.

אורן אסף חזן: כל מה שהרסת, היום צריך לתקן.

אורן אסף חזן: ובסוף מה?

אורן אסף חזן: את מתנהגת כמו ילדה בכיתה טיפולית.

אורן אסף חזן: אני חייב להגיד.

מיקי לוי: אורן, הוא לקח 80% מהמלצות ועדת גרמן ויישם אותן.

אורן אסף חזן: עכשיו, חברת הכנסת גרמן, אני קורא אותך לאתגר.

אורן אסף חזן: את חושבת שאת יותר חכמה, יותר טובה, יותר מוצלחת, בואי, תבחרי את, מה את רוצה מולי – משחק שחמט?

אורן אסף חזן: מה?

אורן אסף חזן: מבחן IQ, "ראש בראש", "טריוויה"?

אורן אסף חזן: חברת הכנסת גרמן, בואי תתעמתי, בואי תתמודדי, ואז תראי גם את – אולי אז ייפקחו העיניים שלך ושל החברים שלך במפלגה הלבנה, המתנשאת, היהירה, שחושבים שהם כל כך טובים ומעל כולם.

אורן אסף חזן: בסוף אנחנו נבחרנו ואנחנו שולטים, ואנחנו מנהלים את המדינה, ואתם צועקים ומצפצפים, ואולי כותבים איזה פוסט או שניים.

אורן אסף חזן: זהו.

אורן אסף חזן: מה נותר לכם?

אורן אסף חזן: מה נותר לכם, חברת הכנסת גרמן?

אורן אסף חזן: לשבת ולבכות?

מאיר כהן: חברים בצד שמאל, אני מבקש.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת גרמן, אם תזדקקי, אני מוכן להגיש לך, לא רק ממחטה, גליל שלם של נייר טואלט כדי לנגב את הדמעות.

אורן אסף חזן: אני מבין שקשה לך, אני מבין שכואב לך, אבל תשמעי, מוישה אופניק מכר אוויר בשקל, את מוכרת לוקשים ופוליטיקה זולה.

אורן אסף חזן: פופוליזם בגרוש.

אורן אסף חזן: מספיק.

אורן אסף חזן: אני מבין שאת חושבת שכולם מטומטמים, אבל הציבור לא מטומטם, חברת הכנסת גרמן, התלמידה גרמן, מי שצריכה לצמוח אט-אט במעלה הסולם, רק לזכות בחזרה בתואר של המורה.

אורן אסף חזן: אני לא כועס עלייך – – –

מיקי לוי: אורן, יש תלמידים.

אורן אסף חזן: להפך, אני שמח שהם יראו איך חברת כנסת עולה מעל הדוכן, באיזה יהירות, באיזה התנשאות מרשה לעצמה.

אורן אסף חזן: אני, שאני לא עושה חשבון לכלום, שאני לא מתבייש להגיד, מעולם לא העזתי להרשות לעצמי לדבר ככה.

אורן אסף חזן: יש מי שמסתכל עלינו, לא רק פה ביציע.

אורן אסף חזן: אגב, ברכות לחברי מועצת התלמידים של פתח-תקווה, מועצת הנוער, שנמצאים פה אתנו, נוער נפלא.

אורן אסף חזן: זה מה שאת מדגימה להם?

אורן אסף חזן: זה מה שאת מנחילה להם?

אורן אסף חזן: מה?

אורן אסף חזן: אני שמח לראות שלפחות הייתה בך קצת תבונה לעלות ולהתנצל.

אורן אסף חזן: אמרתי לך, אני לא כועס עלייך, אני באמת מחבב אותך.

אורן אסף חזן: אני גם חושב שאני יכול ללמד אותך הרבה.

אורן אסף חזן: אני חושב שאם תיקחי רגע ונשימה עמוקה ותשכילי לפתוח את האוזניים ולהקשיב – לא לשמוע, להקשיב – אולי גם תלמדי משהו.

אורן אסף חזן: אולי.

אורן אסף חזן: אולי אנחנו, שנולדנו לא בצבע הנכון בעיניכם, נולדנו לא בצבע הנכון, אולי אנחנו נצליח ללמד אתכם, הלבנים, משהו, מי יודע.

יואל חסון: אני נולדתי בצבע הכי נכון שיכול להיות.

מיקי לוי: אורן, אני בצבע הנכון.

יואל חסון: גם אני.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה לעשות לך סכסוך פנים-מפלגתי.

חיים ילין: היום בערב "מכבי תל-אביב" – – –

נחמן שי: "מכבי תל-אביב" באזור הצבע.

אורן אסף חזן: אני רוצה לסכם את דברי ולהגיד לך: אני באמת לא כועס עלייך, ואני רק מאחל לך שתהיה בך קצת בינה להשכיל ולהבין מי פה באמת המטומטם.

אורן אסף חזן: שיהיה לך יום מקסים, חברת הכנסת גרמן.

אורן אסף חזן: יום מקסים.

אורן אסף חזן: מי ייתן ותזכי לחייך ככה כמו שאת מחייכת עכשיו.

אורן אסף חזן: רק במילה אחת על שכר חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: חלאס עם הבולשיט, יושבים פה עשרות חברי כנסת שמקבלים פנסיה תקציבית, שלא מקבלים משכורת בכלל מהכנסת.

אורן אסף חזן: לא מקבלים, מקבלים השלמה קטנה, ובפופוליזם זול עושים עוול לכנסת הזאת.

אורן אסף חזן: תפסיקו, אלה חברים שלכם, חברות שלכם.

אורן אסף חזן: האנשים האלה – אתם משרתים אתם ביחד את הציבור – להתראות, אחים ואחיות – בשביל מה, גרמן?

אורן אסף חזן: בשביל איזה הודעה קטנה בעיתון?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: זמנך עבר.

אורן אסף חזן: בשביל איזה ססמה מיותרת שתניב לך כותרת בעמודים האחוריים?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אורן אסף חזן: אם את רוצה פרסום, אני מזמין אותך לבוא לעשות אתי איזה סלפי או סרטון.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני מבטיח לך שתקבלי הרבה יותר מוכרות.

אורן אסף חזן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/3489/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

מאיר כהן: אני מזכיר: הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – קרן לתמיכה בחיילים משוחררים בודדים).

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: גברתי, עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: כבוד היושב-ראש, שרינו, כנסת נכבדה, הנושא שאנחנו כרגע נעלה על סדר-היום הוא לא נושא שכר, זה לא צהוב, זה לא כחול, זה נושא של חיים.

יוליה מלינובסקי: ופה ביציע, אני מבקשת לשים לב, יושבים חיילים, יושבים אנשים, שהם חיילים בודדים, שכרגע השתחררו מהצבא ומצבם לא פשוט.

יוליה מלינובסקי: אנשים ששירתו את המדינה, שלא היו צריכים וחייבים ובחרו לעסוק בכך.

יוליה מלינובסקי: זה כבוד גדול לארח אתכם היום פה.

יוליה מלינובסקי: יש פה סיפורים שכדאי שאנחנו נקשיב ונפתח את לבנו אליהם – כבוד יושב-ראש הקואליציה, אני מבינה שהפסדנו בהצבעה, אבל הנושא הזה מאוד מאוד חשוב כרגע, זה החוק על אנשים ובשביל אנשים, ולא נושאים כאלה ואחרים שעושים כותרות.

יוליה מלינובסקי: יש פה חייל שביום שהוא השתחרר מהצבא וגזרו לו את החוגר, לא היה לו כסף לחזור הביתה והוא הלך ברגל.

יוליה מלינובסקי: חייל בודד מאוקראינה.

יוליה מלינובסקי: יושב פה בחור שמסיבות אישיות התגלגל מגיל 14 בלי בית, ועכשיו הוא השתחרר מהצבא, לפני ארבעה שבועות, ואין לו איפה לגור.

יוליה מלינובסקי: אלה הסיפורים, אלה האנשים, זו המציאות.

יוליה מלינובסקי: לפני כמה שעות העברנו פה חוק על המאבטחים, על התנאים הפיזיים של המאבטחים, שזה גם כן בשביל אנשים ועל אנשים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו מדברים פה, וזה פרי של עבודה משותפת שלי ושל חבר כנסת מהמחנה הציוני, יותר נכון מפלגת העבודה, כי ככה אני רגילה להגיד, איציק שמולי.

יוליה מלינובסקי: זה אומר שבנושאים הללו אנחנו צריכים, חייבים ויכולים לשתף פעולה, כי יש נושאים שהם חוצי מפלגות, נושאים שצריך לפתוח את הראש ואת הלב להם.

יוליה מלינובסקי: בהצעת החוק אנחנו מבקשים להקים קרן שתסייע לחיילים בודדים אחרי השחרור.

יוליה מלינובסקי: חיילים בודדים, יש דפוס חשיבה שזה רק חבר'ה מחו"ל, שמגיעים לפה לשרת.

יוליה מלינובסקי: אז לא.

יוליה מלינובסקי: 50% מהם – – –

מאיר כהן: אנא ממך.

מאיר כהן: אני מבקש שם בצד שמאל.

מאיר כהן: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: 50% מהם הם אנשים וחבר'ה צעירים, בנים ובנות, שהחיים שלהם לא היו פשוטים, וגם הם הוגדרו בצבא "חייל בודד".

יוליה מלינובסקי: אז אנחנו רוצים להקים קרן שתסייע לחיילים בודדים אחרי השחרור מהצבא, צבא ההגנה לישראל, במשך שנה, סיוע עד 1,000 שקלים בחודש, כדי להתבסס בחיים אחרי השחרור.

יוליה מלינובסקי: הקריטריונים ייקבעו על-ידי הקרן לחיילים משוחררים, וזה ייתן פשוט אפשרות לחבר'ה צעירים אחרי השחרור להרגיש שהם לא נזרקו מהצבא אחרי שעשו משהו בשביל המדינה, אלא המדינה ממשיכה לדאוג להם.

יוליה מלינובסקי: האנשים האלה לא היו חייבים לשרת בצבא; זו לא חובתם.

יוליה מלינובסקי: הם היו יכולים שלא להגיע, או לבקש פטור מסיבות אישיות, אבל בחרו לעשות כך, וזה כבוד גדול.

יוליה מלינובסקי: אני ומפלגת ישראל ביתנו תמיד מחזיקים בדעה שמי שנותן צריך לקבל; מי שנאמן – מגיע לו.

יוליה מלינובסקי: אז אני מצדיעה לכם, אני מכירה לכם תודה, וזו רק התחלה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו נעשה הכול כדי לסייע לחיילים משוחררים, ולחיילים בודדים בפרט.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה שר הביטחון אביגדור ליברמן.

מאיר כהן: אדוני.

יואל חסון: יישר כוח, יוליה.

יוליה מלינובסקי: תודה.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, קודם כול, אני רוצה להודות ליוזמי החוק יוליה מלינובסקי ואיציק שמולי.

אביגדור ליברמן: ובאמת, עצם העובדה ששני אנשים שונים משתי מפלגות, מהקואליציה ומהאופוזיציה, חוברים לחוק מן הסוג הזה, זה רק מורה עד כמה הקונסנזוס סביב צבא ההגנה לישראל הוא רחב, כמה הוא חשוב לחברה הישראלית, ואנחנו מחויבים שככה גם יישאר בעתיד.

אביגדור ליברמן: לדבר על החוק הזה אפשר באמת ללא הפסקה, שעות, אבל אני רוצה לעשות אולי פרפראזה על דברי קנדי, ובמקרה הזה המדינה צריכה לשאול את עצמה: מה אנחנו עשינו עוד עבור אותם חיילים שעזבו את הבית, עזבו את המדינה, חלקם הגדול הגיעו מיבשת אחרת, והתגייסו, ורובם התגייסו גם ליחידות קרביות?

אביגדור ליברמן: אנחנו מדברים על 2,000 חיילים בממוצע שמתגייסים כל שנה לצבא ההגנה לישראל, ולמעשה הם בודדים פה במלוא מובן המילה.

אביגדור ליברמן: הם מגיעים, חלקם גם לא שולטים בשפה העברית, לחלקם אין פה לא קרובים ולא חברים – –

מאיר כהן: אדוני השר, סליחה שאני מפריע לך.

מאיר כהן: אי-אפשר ששר מדבר או מציע הצעה ואי-אפשר לשמוע אותו.

מאיר כהן: תכבדו אותו.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: סליחה.

אביגדור ליברמן: – – ולכן, בהצעת החוק הזאת אני רואה באמת חשיבות עליונה כמחויבות של החברה הישראלית, מדינת ישראל, לאותם חיילים.

אביגדור ליברמן: צבא ההגנה לישראל, בניגוד לצבאות בהרבה מדינות אחרות, הוא לא רק מגן של המדינה; הוא גם כור היתוך של החברה הישראלית.

אביגדור ליברמן: ככה הצבא הזה נוסד מ-1948, ושום דבר לא השתנה עד היום.

אביגדור ליברמן: לכן פה המחויבות היא מחויבות הדדית.

אביגדור ליברמן: אני כשר מאוד משתדל לעודד את החלק החברתי, את התרומה של הצבא לחברה, והפוך.

אביגדור ליברמן: לכן אנחנו תמכנו ואני תמכתי מהרגע הראשון בפרויקט חשוב שהתחלנו לפני כחודש וחצי, "ממדים ללימודים".

אביגדור ליברמן: זו הפעם הראשונה שכל אותם חיילים מיחידות קרביות יקבלו שכר לימוד מלא לצורך השכלה גבוהה; אנחנו הסכמנו ונתנו תגמול למשרתי מילואים העצמאים, העלינו את זה ב-25% באופן אוטומטי; אנחנו הוספנו לפרויקט "נתיב" כ-17 מיליון שקלים בשנה מתקציב הצבא.

אביגדור ליברמן: כל הדברים האלה באים לחזק את הצד החברתי ואת המחויבות החברתית לצבא ההגנה לישראל.

אביגדור ליברמן: אני יכול להזכיר עוד כמה פרויקטים שבדומה לשכר-דירה לחיילים בודדים תורמים ומחזקים את הפריפריה.

אביגדור ליברמן: ההחלטה להעביר את מפעלי מש"א מתל-השומר לנצרת-עילית ולייצר בנצרת-עילית, בצפון, 2,000 מקומות עבודה, היא תרומה אדירה לחיזוק הפריפריה.

אביגדור ליברמן: מי שסייר בעיר-הבה"דים בדרום וראה מה הפרויקט הזה עשה לכל הדרום – זה פשוט אדיר:

אביגדור ליברמן: מאות-אלפי מקומות עבודה לתושבי הדרום שבאים מירוחם, מערד, מדימונה, ומועסקים שם; הרבה חברות קטנות וקבלני משנה שבאמת בזכות אותם פרויקטים בדרום הארץ פורחים היום.

אביגדור ליברמן: אפשר, כמו שאמרתי, להמשיך, אבל גם פה – שכר דירה, סיוע בשכר דירה של 1,000 שקלים בחודש לחיילים בודדים הוא תרומה משמעותית.

אביגדור ליברמן: עם כל מגבלות התקציב ועם כל הקיצוצים, זה מראה שהממשלה הזאת קשובה ורוצה לקדם את הצד החברתי.

אביגדור ליברמן: אנחנו מדברים כרגע על 1,000 חיילים שיקבלו כ-1,000 שקלים לשכר דירה בחודש בשנה הראשונה, ואנחנו כבר עובדים על הרחבת הפרויקט הזה לא רק ל-1,000 חיילים אלא לכל החיילים הבודדים, ויש יותר מ-1,000 חיילים בודדים שמשתחררים בכל שנה.

אביגדור ליברמן: לא כולם זקוקים לסיוע בשכר דירה, אבל אני רוצה להגיע למצב שכל חייל בודד שמשתחרר, כולם יקבלו ללא יוצא מן הכלל את הסיוע הזה של 1,000 שקלים בחודש לשכר דירה.

אביגדור ליברמן: עוד פעם, אני רוצה לברך את היוזמים, ואני רוצה לברך גם את הכנסת, שלמרות כל חילוקי הדעות הפוליטיים, למרות מגבלות התקציב, היא קשובה לכל הצרכים של החיילים, ואנחנו ממשיכים לשפר ולקדם את הנושא למרות כל המגבלות.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אני מזכיר, אנחנו מצביעים על הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – קרן לתמיכה בחיילים משוחררים בודדים), התשע"ז–2016.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: כולם יושבים, בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – קרן לתמיכה בחיילים משוחררים בודדים), התשע"ז–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: 45 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת חוק זו הנה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעל גרמן: – – –

מאיר כהן: להוסיף לפרוטוקול את חברת הכנסת יעל גרמן.

מאיר כהן: הצביעה בעד.

מאיר כהן: הסכנה במצבור הדלקים והחומרים המסוכנים במפרץ-חיפה תחת איום השרפות

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

מאיר כהן: שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יענה לשלושה חברי כנסת על הצעות לסדר-היום מס' 5250, 5270 ו-5291.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה – הסכנה במצבור הדלקים והחומרים המסוכנים במפרץ-חיפה תחת איום השרפות.

מאיר כהן: גברתי.

מאיר כהן: השר נמצא כאן?

מאיר כהן: מי עונה בשם השר?

מאיר כהן: השר שטייניץ?

מאיר כהן: אוקיי, בבקשה.

מאיר כהן: יש שר כאן, נכון?

יעל כהן-פארן: יש שר.

יעל כהן-פארן: השאלה אם הוא עונה לנו או לא.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: טוב, אפשר הצעה לסדר-היום גם ללא שר.

מאיר כהן: שרת התרבות, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה.

מאיר כהן: את עונה בשם השר שטייניץ?

מירי רגב: כן.

מאיר כהן: גברתי, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, רבות דיברנו כאן על השרפות בשבוע שעבר, השרפות שהיו לפני כשבועיים בחיפה, שהיו בכל הארץ, אבל אני לא יודעת כמה מכם זוכרים שאחת השרפות הראשונות שניצתו, דווקא באותו בוקר של 24 בנובמבר, הייתה בחוף שמן, והיא דווקא כנראה קרתה מטעות של זריקת סיגריה ברשלנות.

יעל כהן-פארן: אבל מה שאותי הדאיג, כששמעתי באותם רגעים על אותה שרפה, היה המיקום שלה: חוף שמן, קרוב למצבורי הדלק של חברת "פז", לא כל כך רחוק ממכל האמוניה וממכלים נוספים שנמצאים שם.

יעל כהן-פארן: באותו רגע הייתי בחרדה, עד ששמעתי שאותה שרפה כובתה.

יעל כהן-פארן: כמובן, לאחר מכן היו שרפות רבות נוספות, ולכל אורך אותו היום לא הפסקתי לחשוב מה היה קורה אילו.

יעל כהן-פארן: פה אני רוצה להגיד, שכל העניין, כל השרפה שהייתה בכרמל, צריכה להיות לנו קריאת השכמה; קריאת השכמה לשנות את המציאות במפרץ-חיפה.

יעל כהן-פארן: במפרץ-חיפה מאוחסנים מאות-אלפי טונות של דלקים, דלקים נוזליים, גפ"מ.

יעל כהן-פארן: כל המכלים שם, מעבר לזיהום שאנחנו מדברים על כך שהם מפיצים, הם פציצים.

יעל כהן-פארן: אם השרפה הנוראה שהייתה בכרמל הייתה מתקרבת לבתי-הזיקוק, אני בכלל לא רוצה לדמיין איפה היינו היום ומה היה קורה במפרץ-חיפה, איזה אסון נוראי יכול היה לקרות שם.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שצריך לשים לב: כל בתי-הזיקוק, כל המכלים, נמצאים שם בקרבה גדולה מאוד.

יעל כהן-פארן: לפעמים יש מרחק של 150 מטרים, בין בתים של אנשים, כמו רחוב דגניה בקריית-חיים, למכלי הנפט של תש"ן – תשתיות נפט.

יעל כהן-פארן: המצב הזה הוא לא סביר בעליל.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים כאן לקום, לקום בעקבות אותה קריאת השכמה של השרפות, ולשים לזה סוף, כי מדובר כאן בסכנה אמיתית שאורבת ורובצת לפתח.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני חוששת מאוד ממה שעלול לקרות שם.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לדאוג – רק אסיים, אדוני – שהמצבור הגדול ביותר במזרח התיכון של חומרים מסוכנים – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

יעל כהן-פארן: – – ודליקים יפונה מהמפרץ.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר שטייניץ, אנחנו לא במקרה מעלים את הנושא ולא בפעם הראשונה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו רוצים שהנושא יישאר בתודעה ובמודעות, לא בשביל לעשות פרוטוקול, שדיברנו בכנסת – רואים את הנוכחות של חברי הכנסת – אלא כדי שאכן העניין יטופל בצורה הנכונה, המתאימה, הסכנה הזאת הכרוכה בדליפת חומרים מסוכנים – או אם במקרה קטסטרופלי ביותר יהיה איזה פיצוץ.

עבדאללה אבו מערוף: דיברנו על זה כמה פעמים, לא בגלל השרפה שעכשיו הייתה, והיא הייתה באמת מסוכנת מאוד, שמשהו יקרה.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי הצעדים הדרושים, המניעתיים, למנוע את האסון הבא, עדיין לא ננקטו, או ננקטו בצורה אטית ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: הם לא מספיקים, ואנחנו רצים עם זמן, ולא יודעים מתי יקרה האסון הבא.

עבדאללה אבו מערוף: לפני זמן מה הייתה רעידת אדמה קלה, אבל אם תהיה רעידת אדמה קשה יותר, או דבר אחר שאנחנו לא צופים – אנחנו יודעים, גם אזור הצפון הוא בסיכון גבוה לרעידות.

עבדאללה אבו מערוף: אני מודע ויודע שיש צעדים שננקטים בעניין, והשר להגנת הסביבה זאב אלקין גם מתריע ומאיים לא לתת רישיון להמשך הפקת חומרים מסוכנים, אם המפיקים לא ינקטו את האמצעים הנכונים והמתאימים.

עבדאללה אבו מערוף: הוא גם אמר שעד ינואר 2019 לא ימשיך, אבל עדיין הדבר רק על הנייר, האמצעים לא ננקטו.

עבדאללה אבו מערוף: כמה שנים מדברים על העברת מכל האמוניה, ועדיין בדרום לא החלו בהקמת התשתיות למפעל.

עבדאללה אבו מערוף: זו הסכנה הגדולה ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: יש עוד כלור, יש עוד ברום.

עבדאללה אבו מערוף: ולא במקרה המצב הוא של סכנה רבה מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: ואנחנו דורשים שאכן יינקטו האמצעים המניעתיים הנכונים, המהירים, כדי למנוע את האסון הבא.

עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה לדבר על הוועדה שהוקמה בשנת 2007 ועל המלצותיה.

עבדאללה אבו מערוף: הייתה זו ועדה ציבורית שהוקמה והמלצותיה היו מקובלות או לא.

עבדאללה אבו מערוף: היא המליצה, מה לעשות, ליצור מרווח רב או מרחק רב של אוכלוסיות מהמתקנים, מהחומרים המסוכנים.

עבדאללה אבו מערוף: וגם זה לא נעשה.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, אני יודע, מודע לכך שזה דבר שהוא קשה, אבל אם אנחנו רוצים לשמור על חיי אדם, על בריאות – אפשר לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל עכשיו הדברים דורכים במקום.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר להגיד, אם נהיה אובייקטיביים, שיש קצת התקדמות, אבל זה עדיין לא מספיק.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן יש מקום שגם שר התשתיות הלאומית וגם השר להגנת הסביבה ינקטו את הצעדים הדרושים לאלתר אכן למנוע ולהפחית את הסיכונים הקיימים והכרוכים הפוטנציאליים בדליפת החומרים המסוכנים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, כבודו.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד חברי הכנסת, כבוד השר, אנחנו יודעים, השאלה אם אנחנו מודעים.

ישראל אייכלר: יש מצבים שאנחנו לא יכולים לשנות, אנחנו נמצאים באזור מלא חומרי נפץ אנושיים ופיזיים.

ישראל אייכלר: המלחמות בסוריה, המלחמה בלבנון שנמשכת כבר הרבה שנים, ההתחזקות של ה"חיזבאללה", הפעילות של איראן – כל הדברים האלה ידועים ומתפרסמים ומפורסמים, וכיום כבר אין סודות.

ישראל אייכלר: אבל בתוך האין-סודות אנחנו צריכים לזכור שני דברים: שאת המצב והמציאות הגלובלית לא נוכל לשנות, גם לא את הרצון של הרוסים לבוא לאזור ולהשפיע כאן.

ישראל אייכלר: גם מציאותנו כאן כעם, מיעוט מוקף בגדרי תיל מסביב – גם את זה אנחנו יודעים.

ישראל אייכלר: גם את מה שנאמר בתורה, בנביאים ובכתובים ובחז"ל, על איך אנחנו יכולים להינצל מכל האויבים מסביב על-ידי תורה, תשובה, תפילה, צדקה, חמלה וכל הדברים האלה – אנחנו יודעים.

ישראל אייכלר: אבל האדם חייב לעשות השתדלות.

ישראל אייכלר: וההשתדלות איננה רק הצטיידות התקפית, אלא גם הצטיידות הגנתית.

ישראל אייכלר: יושבים פה חברים בוועדת החוץ והביטחון, גם אנחנו – באותה ועדה שעוסקת בהגנת העורף, ואני רוצה לומר לכם, שכל מה שהתפרסם, ומבקר המדינה דיבר על כך, וכל הדברים שעומדים ומסכנים את הקיום בצפון ובמרכז ו"בעד בעד חיפה", ועד תל-אביב, וכל הארץ בעצם כולה, מחייבים אותנו להשקיע גם כסף, גם מחשבה, ומודעות למנוע ולהתמודד עם סכנות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שבכל דבר רע יש טוב, כך אמר הבעל שם טוב.

ישראל אייכלר: בשרפה הנוראה שהייתה בשבוע שעבר, שזכינו בה לנס גדול מאוד, שלא כל מדינה יכולה להתארגן בצורה כזאת, שבשרפות כאלה בתוך מקומות מיושבים, כולם עד אחד, זקנים וקשישים וילדים, יפונו ולא ייפגעו בנפש.

ישראל אייכלר: זה נס גדול מאוד שנעשה על-ידי השתדלות גדולה מאוד של הרבה מנגנונים.

ישראל אייכלר: זה היה תרגיל באש חיה על מה שעלול לקרות, אדוני היושב-ראש, במלחמה הראשונה, שלא תבוא.

ישראל אייכלר: אם נתפרסם בכל כלי התקשורת בעולם ובארץ על 150,000 טילים ועל 5,000 טילים ביום, שמכוונים נגד אותם אזורים מיושבים – אנחנו צריכים להתארגן בשיא הרצינות כאילו זה קורה מחר בבוקר.

ישראל אייכלר: כמו שהתארגנו, ואני רוצה לומר את כל דברי השבח לכל מי שנתן יד – לעצירת השרפה מילא – אבל להצלת האנשים ולהתארגנות.

ישראל אייכלר: ואפשר לומר: היה לנו תרגיל חשוב מאוד, אולי זה אות משמים שאנחנו צריכים להתארגן יותר, להיות מוכנים למצבים שלא יבואו, בכל הארץ, לא לזלזל בכל הוראות החירום שנראות כל כך פשוטות ולא נחוצות למחר בבוקר – כן, למחר בבוקר אנחנו צריכים להיות ערוכים.

מאיר כהן: תודה.

ישראל אייכלר: ובזה, בעזרת השם, בפעם הבאה, שלא תבוא, נהיה ערוכים ונוכל להציל בני-אדם.

ישראל אייכלר: תודה.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: השר שטייניץ ישיב בשם הממשלה על ההצעות לסדר-היום.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה בכלל ומשרד האנרגיה בפרט וגם המשרדים האחרים עוסקים בהקטנת סיכונים במיגון חומרים מסוכנים בכל רחבי הארץ וכמובן גם במפרץ-חיפה.

יובל שטייניץ: באזור מפרץ-חיפה קיימות, בין השאר, כמה תשתיות הכרחיות של משק הדלק והאנרגיה, כמו למשל מתקן הניפוק של חברות הדלק "פז", "דלק" ו"סונול" בחוף שמן, מתקן חברת חשמל שנמצא סמוך להן.

יובל שטייניץ: יש חשיבות לקיום חוות הדלק והתשתיות באזור, בגלל החיבור לבתי-הזיקוק ולנמל הדלקים.

יובל שטייניץ: לכלל מתקני התשתיות של משק הדלק במפרץ-חיפה, כולל חוות הדלקים בחוף שמן, יש אישור של כבאות אש והצלה.

יובל שטייניץ: עובדי המתקנים האלה עוברים הכשרה מיוחדת להתמודדות עם שרפות.

יובל שטייניץ: במתקנים עצמם מחזיקים ביכולת כיבוי מתקדמת הכוללת מערכות קצף, זרנוקי מים, מערכות קירור ומערך כוננות מיוחד להתמודד עם שרפות בהתאם להנחיות כל הגופים האחראים.

יובל שטייניץ: נוסף על כך, כחלק או במסגרת היתר הרעלים של הגופים המתפעלים את המתקנים, המתקנים הללו מונחים על-ידי המשרד להגנת הסביבה לעמידה בדרישותיו, והדרישות האלה, למיטב ידיעתי, מבוססות על תקנים בין-לאומיים.

יובל שטייניץ: לכן, כמו גם בשאר רחבי הארץ, מתקנים של דלקים, אנרגיה וחשמל הייתה עליהם הגנה בשרפה האחרונה.

יובל שטייניץ: היו גם מתקנים כאלה בפרוזדור ירושלים שבאזור שלהם השתוללה שרפה.

יובל שטייניץ: לשמחתי, אף מתקן תשתית חיוני של אנרגיה, דלקים או גם חשמל ואספקת מים, לא נפגע.

יובל שטייניץ: לא שלא הייתה אש באזורים הללו, אלא שפעולות הכרחיות, כמו רצועות נקיות מצמחייה מסביב למתקנים, כמו זרנוקי מים, כמו כבאיות וכבאים של חברת חשמל וכמו המון המון אמצעים אחרים, ננקטו מראש עוד בטרם מצב החירום וכמובן תוגברו מאוד מייד עם מצב החירום.

יובל שטייניץ: לכן לא הייתה פגיעה במתקנים האלה, לא באזור חיפה, מפרץ-חיפה או חיפה רבתי, לא באזור פרוזדור ירושלים ולא באזורים אחרים.

יובל שטייניץ: חלק, דרך אגב, בגלל העבודה המסורה של עובדי חברות כמו חברת חשמל, גם "מקורות", במהלך השרפה, שהגנו על המתקנים הללו בצורה מוצלחת מאוד.

מאיר כהן: לוחמי האש.

יובל שטייניץ: לוחמי האש כמובן.

יובל שטייניץ: לוחמי האש כבר שיבחנו אותם, אפשר לשבח עוד פעם, אבל נוסף על לוחמי האש, עובדים מסורים מאוד של כל המתקנים במשק האנרגיה, הדלקים, החשמל והמים.

יובל שטייניץ: ביקרתי בעצמי בכמה מתקנים תוך כדי האש והשרפה באזור וראיתי את ההגנות האלה.

יובל שטייניץ: ההגנות האלה כמובן הועילו.

יובל שטייניץ: הן הועילו במיוחד מפני שננקטו מראש אמצעים כדי למנוע התקרבות של השרפה למתקנים האלה וכדי שתהיה אפשרות להתגבר על כל אירוע של שרפה או התלקחות במתקנים האלה.

יובל שטייניץ: מובן שתמיד יש מה לעשות, להפיק לקחים ולשפר.

יובל שטייניץ: גם בעקבות השרפה האחרונה אנחנו בכל חברות התשתיות ובמשרדי הממשלה, כולל במשרד האנרגיה, מפיקים לקחים ורואים מה עוד אפשר לשפר.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: המציעים, האם אתם מסתפקים בדברי השר או רוצים להעביר את זה לוועדה מסוימת?

עבדאללה אבו מערוף: להעביר לוועדת הפנים.

מאיר כהן: לוועדת הפנים.

מאיר כהן: אנחנו נצביע על זה.

מאיר כהן: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, יש שתי ועדות.

ישראל אייכלר: שאלת איזו ועדה.

מאיר כהן: דב, בבקשה, הבעת דעה, דקה לרשותך.

מאיר כהן: אמרו המציעים – לוועדת הפנים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הסכנות במפרץ-חיפה הן סכנות ריאליות, אמיתיות ומשמעותיות.

דב חנין: כאן בכנסת עבדה ועדה, שהייתה לי הזכות לעמוד בראשה.

דב חנין: הוועדה הזאת קיבלה החלטות, המליצה המלצות, כל גורמי המדינה בירכו על ההמלצות האלה.

דב חנין: הרשויות המקומיות הרלוונטיות, העיריות בצפון, אמרו שזאת מפת דרכים.

דב חנין: אבל, למרבה הצער, כל ההחלטות שאנחנו החלטנו לא מתממשות במציאות, ומציאות שבה חומרים מסוכנים בריכוז גבוה כזה נמצאים בסמיכות לריכוז אוכלוסייה גדול כל כך במפרץ-חיפה היא מציאות מסוכנת.

דב חנין: יכולה להתרחש מלחמה, והיא תגרום חס וחלילה לפגיעות המוניות.

דב חנין: יכולה להתרחש רעידת אדמה, יכולה להתרחש תאונה.

דב חנין: הזמן לפעול בנושאים האלה הוא לא אחרי האסון אלא לפני האסון.

דב חנין: אנחנו לא מעוניינים בוועדת חקירה ממלכתית, אנחנו מעוניינים בהצלת חיי אדם ובהגנה על חיי האזרחים.

דב חנין: ולכן הפעולה חייבת להיות עכשיו.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, הוצעו – גם לוועדת הפנים וגם לוועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת אייכלר.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת ושם תתקבל ההחלטה.

מאיר כהן: אנחנו לא צריכים להצביע על זה.

מאיר כהן: צריכים לעשות?

מאיר כהן: נצביע על זה.

מאיר כהן: אנחנו מעבירים את הצעתם של המציעים, ההצעות הדחופות לסדר-היום, לוועדת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה – מי שמצביע בעד מעביר את זה לוועדת הכנסת.

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מאיר כהן: 11 בעד, אין מתנגדים.

מאיר כהן: 12 בעד, כי השר אזולאי, העמדה שלו לא פועלת.

מאיר כהן: אם כן, ההצעות עוברות לוועדת הכנסת.

מאיר כהן: בעיית הכשרות ברפורמת המזון

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום: בעיית הכשרות ברפורמת המזון – מס' 5253, מס' 5293, מס' 5302 – שעליהן ישיב השר דוד אזולאי, השר לשירותי הדת.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, נכבדי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, המחאה החברתית בשנת 2011 הביאה לכמה תוצאות – לא הרבה אבל לכמה תוצאות.

יעל גרמן: אחת מהן הייתה מודעות שאנחנו חיים כאן ביוקר מחיה שאין כמוהו כמעט בעולם.

יעל גרמן: כל מי שמבקר באנגליה, באירופה או אפילו בארצות-הברית מתפעל מהמחירים הזולים בסופרמרקט.

יעל גרמן: הממשלה החליטה אז שהיא יוצאת להורדת מחירים ויצאה לדרך רפורמת הקורנפלקס.

יעל גרמן: ברפורמת הקורנפלקס יש משהו פשוט מאוד מאוד.

יעל גרמן: היא מדברת על כך שהממשלה תתיר ייבוא מקביל.

יעל גרמן: לא יהיה יבואן אחד, יבואן שיש לו מונופול, יבואן ראשי שהוא זה שקובע את המחירים, אלא יתאפשר גם ליבואנים מקבילים להביא את אותה סחורה לארץ ועל-ידי כך ליצור תחרות שתוריד את המחירים.

יעל גרמן: אבל מה קרה, אדוני היושב-ראש?

יעל גרמן: אכן הרפורמה עברה ואפילו נכנסה לתוקפה ואפילו מחירים התחילו לרדת.

יעל גרמן: למשל, יבואן מקביל של קקאו ושל שוקולד הצליח להוריד דרמטית את מחירי השוקולד.

יעל גרמן: אבל אז פתאום הגיעו היבואנים הראשיים והרבנות והחליטו שתעודת הכשרות מהמפעל שממנו מביאים גם היבואן הראשי וגם היבואנים המקבילים את אותה סחורה, תעודת הכשרות שייכת ליבואן הראשי.

יעל גרמן: יש מפעל, הוא כולו כשר, הוא אושר על-ידי הרבנות, הוצאה תעודת כשרות, בא היבואן הראשי ואומר: תעודת הכשרות היא שלי.

יעל גרמן: באה הרבנות ואומרת: בבקשה, תשיגו תעודת כשרות; אבל תעודת הכשרות היא ליבואן.

יעל גרמן: המפעל כשר ומפני שאין כרגע ליבואנים המקבילים תעודת כשרות ומפני שהרבנות משתפת פעולה עם היבואנים הראשיים, פגענו באחת הרפורמות החשובות שהייתה יכולה באמת להוריד את המחירים.

יעל גרמן: מפני שאם יבואן מקביל לא יכול להביא סחורה כשרה, הוא לא יכול למכור את זה ברשתות המזון, במרבית רשתות המזון.

יעל גרמן: אז מה שקרה, המחירים עלו.

יעל גרמן: אחת הדוגמאות, כמו שאמרתי קודם, זה אותו יבואן שאני לא רוצה לציין את שמו, לא נעשה לו פרסומת, יבואן שוקולד – זה דבר שלא יעלה על הדעת.

יעל גרמן: אני חייבת לספר ולומר שמכון התקנים מבין זאת.

יעל גרמן: מכון התקנים משתף פעולה עם הרפורמה, ובמקום שבו למפעל מסוים יש באמת הסמכה ומכון התקנים מכיר בו, אז אם יש יבואן מקביל שמביא מאותו מפעל, מכון התקנים מקבל את זה, הוא לא מבקש עוד אישורים.

יעל גרמן: אז אני רואה שחברי אייכלר מקשיב בקשב רב, ואני גם מקווה שהשר שנמצא כאן מקשיב בקשב רב; אני מבקשת שנדון בזה.

יעל גרמן: אין לי ספק שעם רצון טוב אפשר לפתור את הבעיה ולהוריד את מחירי המזון במדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הרבה הרימו גבה, וביניהם כבוד השר אזולאי, כשראו שאני מגיש הצעה דחופה ומצטרף להצעתה הדחופה של חברתי בעניין כשרות, אבל באמת, אני חושב שהנושא הזה שאני הצטרפתי אליו, כמובן לא בגלל תנאי הכשרות וכל הדברים האלה, אבל גם אצלנו, הרב אייכלר אמר לי, שגם אצלנו יש שחיטה "חלאל", ומקפידים על הדברים האלה, ובאמת, על העניינים של בריאות ואיכות אין מחלוקת.

אוסאמה סעדי: מדובר בדברים שהם חוצי מגזרים ומגדרים, ומשלמים על זה – –

יעל גרמן: הם משלמים.

אוסאמה סעדי: – – כמובן משלמים על זה.

אוסאמה סעדי: וגם אני קראתי, לפני יומיים היו כתבות, אדוני השר – מדברים על כל העניין הזה, של הכשרות – בינתיים אני מקווה שאלה חשדות לכאורה, יש חקירות, שמועצות דתיות – אפילו יש תשלומים בשחור, מתחת לשולחן, ותשלומים שלא כדין, וזה מעלה את המחירים, והעניין הוא שכל העניין של מהפכת הקורנפלקס – אני לא ראיתי שהמחירים ירדו.

אוסאמה סעדי: מוצרי יסוד, מצרכים בסיסיים, אדוני היושב-ראש, כשאנחנו נוסעים אפילו לאירופה, רואים שאפילו אותם מוצרים שמיוצרים פה, המחירים שלהם בחו"ל יותר זולים מאשר המחירים פה, במדינה.

אוסאמה סעדי: ולכן, אני לא רוצה לתלות את הכול – ואני לא חושב שחברתי יעל גרמן ואפילו חברי איציק שמולי תולים את כל העניין הזה בכשרות, אבל אם באמת יש דברים שמפריעים, דברים שלא תורמים להורדת יוקר המחיה, להורדת מחירים, ושבאמת מוצרי היסוד האלה יהיו נגישים לכלל הציבור ולכלל האזרחים, במיוחד לשכבות החלשות, אני חושב שאנחנו צריכים לבדוק בכל פינה ולהפוך כל אבן כדי להגיע באמת למצב שנצליח להוריד את יוקר המחיה ולהוריד את המחירים.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת איציק שמולי – לא נמצא.

מאיר כהן: אדוני השר, בבקשה.

מאיר כהן: לאחר מכן – הבעת דעה של חבר הכנסת אייכלר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו לא נוכל לפתוח – אתה ביקשת ממנו?

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תיארתי לעצמי שהנושא הזה, של הכשרות, בוא יבוא, אבל כדאי לשים כמה דברים על דיוקם, ואני אגיד למה אני מתכוון: א.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אוסאמה, אני רוצה להגיד לך, באמת התפלאתי, ורציתי לשמוע ממך מה הסיבה, אבל אני מכיר במגזר הערבי, שגם הם מקפידים, ואני זוכר בעכו העתיקה פעם היה בית-שחיטה, והיו באים הרבה ערבים לשחוט את העוף אצל חמי, זיכרונו לברכה, שהיה בבית-השחיטה בעכו.

דוד אזולאי: ככה שאני יודע בדיוק למה העלית את הנושא, במיוחד שמחברים פה את הכשרות ליוקר המחיה.

דוד אזולאי: אז אני חושב שאי-אפשר לחשוד בציבור שלנו, או ברבנות, חלילה וחס, שיש להם עניין להעלות את יוקר המחיה.

דוד אזולאי: אנחנו אזרחים במדינה הזאת, אנחנו רוצים שיוקר המחיה ירד, רוצים שהמוצרים יוזלו, ושאף אחד לא יחשוד שאנחנו נמצאים במקום הזה.

דוד אזולאי: רק מה, לצערי הרב, הכי קל תמיד – כשהספינה טובעת, הדבר הכי קל לעשות זה קודם כול לזרוק את הטלית והתפילין, שהספינה לא תטבע; מה יותר פשוט מאשר להגיד: בגלל הכשרות יוקר המחיה הולך ועולה.

דוד אזולאי: אבל זה לא נכון.

דוד אזולאי: אז בואו קודם כול נגיד דבר אחד כולנו, שידעו את זה: לא מכריחים אף אחד לקחת כשרות.

דוד אזולאי: מי שרוצה כשרות, בבקשה.

דוד אזולאי: מי שלא רוצה, הוא לא חייב, אבל אנחנו לא ניתן יד שניתן כשרות לכל מי שרוצה – בתנאים שלו.

דוד אזולאי: הכשרות היא על-פי ההלכה, בתנאים של הרבנות.

דוד אזולאי: מי שלא מסוגל לעמוד בתנאים האלה, שלא ייקח כשרות.

יעל גרמן: אני רוצה לומר משהו: זו לא הבעיה.

יעל גרמן: הבעיה היא שמפעל מסוים, שניתנה לו תעודת כשרות, ליבואן הראשי של אותו מפעל, של אותו מוצר, הרבנות נותנת את התעודה, ואדם אחר, יבואן מקביל, שקונה מאותו מפעל שהרבנות נתנה לו כשרות, הרבנות לא מכירה – לא נותנת לו תעודת כשרות, ולכן הוא לא יכול למכור פה.

יעל גרמן: אין תחרות, ולכן המחירים לא יורדים.

יעל גרמן: על זה אנחנו מלינים.

יעל גרמן: שתהיה כשרות.

דוד אזולאי: חברת הכנסת יעל גרמן – כבר כמעט קראתי לך רבנית, בגלל הבקיאות שלך.

דוד אזולאי: אני רוצה שתדעי דבר אחד, חברת הכנסת יעל גרמן, באותו מפעל שאת מדברת עליו יש שני פסי ייצור – בדיוק אותו מפעל, אותו בעל-בית, אותו יצרן, הכול, יש שני פסי ייצור: האחד תחת השגחה, ויש לו משגיחים ויש לו כשרות; השני, מה עושה?

דוד אזולאי: מנצל את המצב הזה, וגם הוא מביא, ואומר: גם זה כשר, ולא נכון להגיד את זה.

דוד אזולאי: באותו מפעל, כשיש שניים-שלושה פסי ייצור, לאחד יש כשרות, לשני יש כשרות, ולכן, הרבנות דורשת שיהיה סימן גם לפי הקוד, גם לפי פס הייצור וגם לפי זיהויים שונים שהרבנות עושה כדי לא לערבב את הכשר בשאינו כשר.

דוד אזולאי: אני רוצה רק להגיד לך, חברת הכנסת יעל גרמן, אני אספר לך משהו אישי: לפני פסח, אני הולך – מה לעשות – גם אני הולך לקניות בסופר, ואני הולך עם המשקפיים, ואני מסתכל.

דוד אזולאי: אז באה אלי איזה גברת אחת ואומרת לי: אדוני, אתה יודע, שם יותר זול.

דוד אזולאי: אותו מוצר, אבל שם הוא יותר זול.

דוד אזולאי: אני אומר לה: גברתי, אני לא מחפש את המחיר, אני מחפש את הכשרות.

דוד אזולאי: הציבור שלנו לא מסתכל על המחיר, הוא מסתכל קודם כול על הכשרות.

דוד אזולאי: גם אם זה זול וזה לא כשר, הוא לא יקנה לעולם דבר כזה.

דוד אזולאי: אין דבר כזה אצלנו.

יעל גרמן: אין ויכוח.

דוד אזולאי: דבר ראשון, הכשרות.

דוד אזולאי: עכשיו, אני רוצה שתדעי – – –

יעל גרמן: אל תיתנו את הכשרות לאותו מוצר ולאותו ליין רק ליבואן הראשי.

יעל גרמן: מה שקורה זה שהיום הרבנות משתפת פעולה עם היבואנים הראשיים, ואותו מוצר, שנמצא באותו ליין של ייצור, לא מקבל, הרבנות לא משתפת פעולה עם היבואנים המקבילים.

יעל גרמן: זה מה שאנחנו מבקשים.

דוד אזולאי: אז אני מציע לך, חברת הכנסת יעל גרמן, אני מציע לך – בעניין הזה הרבנות מאוד מאוד מסודרת, במיוחד בכל מה שקשור לייבוא מוצרים מחוץ-לארץ.

דוד אזולאי: רק שאנחנו מדברים, ומנסים לקחת את כל הנושא של הכשרות ולהגיד שבגלל זה יוקר המחיה עולה.

דוד אזולאי: יש פה בעיה אמיתית, וצריך לשים אותה על השולחן: כשאותה ועדה להורדת יוקר המחיה התכנסה וקבעה כל מיני כללים, אחד הכללים הקטנים-קטנים שהיא שכחה זה פשוט לשתף גם את הרבנות באותה ועדה, שגם היא תאמר את דברה.

דוד אזולאי: ואת זה, לצערי הרב, הם לא עשו.

דוד אזולאי: אני מקווה שאחרי הדברים שאני אומר כאן, מישהו ייקח את זה לתשומת לבו ויזמין גם את הרבנות לאותה ועדה, כי לרבנות יש מה להגיד.

דוד אזולאי: אני לא אקריא את מה שאמרו לי, אבל, חברי חברי הכנסת, אין כמונו, מהציבור, שמעוניינים ורוצים לתת כשרות אבל לא להעלות את יוקר המחיה.

דוד אזולאי: ושאף אחד לא יבוא עם כל מיני חישובים גרנדיוזיים של מיליארדים שכביכול הם בגלל הכשרות.

דוד אזולאי: אנחנו לא אלה שמעוניינים להעלות את יוקר המחיה.

דוד אזולאי: דבר נוסף שאני כן רוצה להגיד – התייחסו לזה כאן, זה בעניין הכתבות שהתפרסמו לאחרונה, כתבות תחקיר בנושא הכשרות, בנושא המועצות הדתיות.

דוד אזולאי: אני רוצה להצהיר כאן, על בימת הכנסת:

דוד אזולאי: אני לא מגבה ולא אגבה עבריינים שעוברים על החוק.

דוד אזולאי: אנחנו ננקוט את כל האמצעים העומדים לרשותנו.

דוד אזולאי: מייד עם היוודע הדבר הזה הקמתי ועדה, יחד עם המנכ"לים – של הרבנות, מנכ"ל המשרד לשירותי דת – יושבים על המדוכה.

דוד אזולאי: אני לא מתכונן לעבור לסדר-היום.

דוד אזולאי: אני חושב שהדבר הזה – אם הכתבה – אם הדברים בכתבה נכונים, אני רואה את העניין הזה בחומרה רבה, ולכן אנחנו ננקוט את כל האמצעים.

דוד אזולאי: אני רוצה גם לנצל את הבמה הזאת, לצערי הרב, לגבי אותו מוהל שהתבטא בצורה כל כך מבישה, הייתי אומר, מביישת אותנו, הציבור הדתי, בהתבטאויות מהסוג הזה.

דוד אזולאי: הפעולה הראשונה שעשיתי, דבר ראשון: השעיתי אותו עד לבירור כל הנושא הזה.

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה שהתוצאות יתפרסמו בקרוב ונוכל להגיד: אנחנו, ידנו לא הייתה במעל הזה.

דוד אזולאי: אבל צריך לזכור: רבותי, מדובר על שתיים-שלוש מועצות דתיות.

דוד אזולאי: מאז קום המדינה – אני מוכן שכל אחד יבדוק את זה – כמה ראשי מועצות דתיות הועמדו לדין?

דוד אזולאי: כמה ראשי מועצות דתיות הוגש נגדם כתב-אישום?

דוד אזולאי: כמעט זה לא קיים.

דוד אזולאי: זה מעיד שבמועצות הדתיות יש נוהל תקין, יש ביקורת, יש עבודה מצוינת של ראשי המועצות הדתיות, של חברי המועצות הדתיות.

דוד אזולאי: ואני מבקש מחברי היקרים: אנא מכם, אל תשפכו את התינוק עם המים, מפני שנעשית עבודת קודש במקומות האלה.

דוד אזולאי: משתדלים לשפר את שירותי הדת במדינת ישראל.

דוד אזולאי: מאז כניסתי לתפקיד אני שוקד יומם ולילה לשפר, להנגיש את שירותי הדת, להוזיל איפה שרק אפשר להוזיל, ואני מאוד מקווה, בעזרת השם, שהדברים גם יבואו לידי ביטוי, וכבר בחלק מהמקומות – אם רק אציין, כדוגמה קטנה, שאנחנו, במסגרת ההתייעלות הכספית – חלק גדול מהמועצות הדתיות, יותר מ-15 מועצות דתיות, הורדנו להן חשבים מלווים בגלל ההתייעלות.

דוד אזולאי: אבל תדעי לך דבר אחד – אני אמרתי את זה אתמול בוועדת הכספים: למרות ההתייעלות, למרות הקיצוצים, למרות הצמצומים, אנחנו לא זוכים להעלאת תקציבים.

דוד אזולאי: הולכים ופוחתים בתקציבים.

דוד אזולאי: התקציבים של המשרד לשירותי דת במשך שנים לא עלו, אפילו שאוצר המדינה חסך הרבה כספים: במינוי רבני שכונות, במינוי רבני ערים, במינוי דיינים.

דוד אזולאי: במשך שנים לא עשו את זה.

דוד אזולאי: וביקשתי מיושב-ראש ועדת הכספים בקשה קטנה: אנא ממך, תפנה למרכז המחקר והמידע של הכנסת, תבדוק כמה מדינת ישראל חסכה בגלל חוסר פעילות של שירותי הדת היהודיים – חסכה ולא העבירה אותם חזרה לטובת שירותי הדת.

דוד אזולאי: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, לסיכום: אין לי בעיה, ירצו להעביר את זה לכל ועדה – –

מאיר כהן: כן – – –

דוד אזולאי: – – אנחנו נשמח לבוא – –

מאיר כהן: תודה רבה.

דוד אזולאי: – – לקיים דיון מרחיב.

דוד אזולאי: אני אשמח להופיע בפני הוועדה, כי אני חושב – יש דברים שנאמרים ואין להם כיסוי – –

מאיר כהן: תודה רבה.

דוד אזולאי: – – ויש דברים שנאמרים גם מחוסר ידיעה, וזאת תהיה ההזדמנות ללבן את הדברים בוועדה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו – – –

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מעבירים את הנושא לוועדת העבודה והרווחה.

מאיר כהן: שאר המציעים, בבקשה.

מאיר כהן: אז אנחנו נעשה הצבעה.

מאיר כהן: ולפני זה אנחנו ניתן לחבר הכנסת אייכלר הבעת דעה של דקה.

מאיר כהן: וגם לחבר הכנסת חאג' יחיא.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: דקה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: יש?

ישראל אייכלר: עכשיו יש.

מאיר כהן: כן.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, בדקה הזאת בלבד, שעלות הכשרות היא אפילו לא אחוז, פרומיל, מעלות המזון.

ישראל אייכלר: לא יאומן כי יסופר, שיש יבואנים שקונים בשקל שוקולד באיזה מפעל ומוכרים פה ב-5, 6, ו-7 שקלים, והכשרות לא עולה להם אפילו פרומיל אחד.

ישראל אייכלר: למה להשתמש בכשרות כמנוף במאבק בתחרות בין היבואנים?

ישראל אייכלר: את זה אני לא מבין.

ישראל אייכלר: אם חברת הכנסת גרמן יודעת שמכון התקנים, למשל, נותן פיקוח ליבואן זה ואחר באותה מידה, אני מצפה שגם הרבנות תעשה את אותו הדבר.

יעל גרמן: – – –

ישראל אייכלר: אני לא רוצה שתהיה שום אפליה, והרבנות לא תהיה מעורבת בשום עניין מסחרי – –

יעל גרמן: – – – יפה.

ישראל אייכלר: – – רק עניין כשרותי.

ישראל אייכלר: ובכל הדיונים בוועדה, שכולנו רוצים להוריד את יוקר המחיה, בכוונה כולנו – –

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – אז כולנו אמרנו את זה: שהכשרות לא תיפגע בשום פנים ואופן.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, דקה.

ישראל אייכלר: אבל עוד משפט.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, דקה.

ישראל אייכלר: כן, אבל שאלה אחת – –

מאיר כהן: יש יום – יש סדר-יום עמוס.

ישראל אייכלר: – – למה לא יגידו על רישוי עסקים, על כבאים – –

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – על וטרינרים, ועל בריאות – על רופאים – שהם מזייפים ולוקחים מתחת לשולחן?

ישראל אייכלר: רק על משגיחי כשרות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה.

ישראל אייכלר: על זה אני מוחה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

ישראל אייכלר: אני לא מוכן לקבל את עלילת הדם – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, ביקשת הבעת דעה.

מאיר כהן: נתנו לך.

ישראל אייכלר: – – נגד היהודים מאות שנים.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אז זהו.

ישראל אייכלר: אני מוחה רק – – –

מאיר כהן: תודה.

ישראל אייכלר: הדקה – רק שמרתי על מה שאמרתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: על המחאה, על הדיבור על הכסף השחור: כסף שחור ויהדות – זאת אנטישמיות.

מאיר כהן: תודה רבה, אייכלר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חאג' יחיא, דקה.

מאיר כהן: שזה לא יהיה כזה מידבק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש – –

מאיר כהן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – כבוד השר, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, מבחינתנו, אני כאיש שומר דת, אני בעד הכשרות, כי לנו בקוראן כתוב: (אומר בערבית: "ומותרים לכם מאכלותיהם של אלה אשר ניתַן להם הספר לפניכם",) שזה אומר שהאוכל הכשר, גם הוא כשר מבחינתנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הייתי מציע: היות שמדברים רבות על העניין של משגיחי הכשרות, וכמה הם עולים, ומתווכחים אם זה פרומיל או יותר או פחות, אני חושב שיש מקום, כדי לגמור את הסאגה הזאת סופית, שמשגיחי הכשרות יהיו עובדי מדינה, ולא יבואו המפעלים והאנשים שיש להם מפעלים, ובגלל זה הם מעלים את המחיר – –

ישראל אייכלר: אנחנו בעד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ומתחבאים מאחורי זה – –

ישראל אייכלר: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שלא ישלמו.

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: המפעלים, האנשים, שמקבלים את הכשרות, את השירות הזה של הכשרות – הם לא ישלמו למשגיחי הכשרות ולא ישלמו לאף אחד, ושהסאגה הזאת תיגמר, ואז תהיה כשרות למי שירצה, בלי עלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אנחנו בעד.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אתם מציעים להביא את זה לוועדת העבודה והרווחה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: מי שמצביע בעד – להעביר לוועדת העבודה והרווחה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: עשרה בעד – פלוס השר אזולאי, 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: ההצעות לסדר-היום עוברות לוועדה – לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: אדוני סגן המזכירה, הודעה.

מאיר כהן: בבקשה.

נאזם בדר: תודה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 8), התשע"ז–2016; והצעת חוק ייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016 – שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: החלטה בדבר תיקון טעויות בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18), התשע"ז–2016.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת קארין אלהרר, איציק שמולי ויפעת שאשא ביטון בנושא: ביטוח לילדים עם מחלות כרוניות.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ביטול הכריזה בשפה הערבית באוטובוסים בבאר-שבע

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: ביטול הכריזה בשפה הערבית באוטובוסים בבאר-שבע – מס' 5251, 5297 ו-5310.

מאיר כהן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: מאיר – – –

מאיר כהן: מה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, לאחרונה נחשף כי ראש עיריית באר-שבע מר רוביק דנילוביץ הורה למשרד התחבורה לבטל את הכריזה בערבית שהושמעה באוטובוסים של חברת "דן" בעיר.

קסניה סבטלובה: השפה הערבית, כידוע, מוגדרת שפה רשמית במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: באר-שבע היא המטרופולין של הנגב, ונמצאים ועובדים בה דוברי ערבית רבים, שחלק לא מבוטל מהם משתמשים בתחבורה הציבורית.

קסניה סבטלובה: כמי שמתיימר לעמוד בראש מטרופולין אשר משרתת את כל תושבי האזור, ראוי היה כי ראש עיריית באר-שבע ומשרד התחבורה לא ייכנעו לדרישה, שהיא דרישה גזענית במהותה, לבטל את הכריזה בערבית, ויעמדו על זכותם של תושבי הנגב דוברי הערבית לקבל שירות בשפתם.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להזכיר לכולכם שהממשלה הנוכחית העבירה חוק – בקול תרועה רמה – חוק שבעצם מגדיר את השפה הערבית כחובה מכיתה א'.

קסניה סבטלובה: אני זוכרת איזה מחיאות כפיים היו כאן במליאה, ואיזו שמחה זאת הייתה, ואיזה הודעות לתקשורת יצאו, ובעצם הממשלה סימנה לנו ואותתה שהיא גאה בכך שהשפה הערבית היא לא רק השפה של האזרחים הערבים בישראל, שהם 20% מהאוכלוסייה, אלא השפה הזאת שגורה בפי הרבה ישראלים יהודים, שבעצם באו ממדינות ערב ועדיין דוברים את השפה הזאת.

קסניה סבטלובה: ההחלטה העגומה לבטל את שירותי הכריזה בערבית נובעת ממניעים גזעניים.

קסניה סבטלובה: במקום לדחות את בקשת ראש עיריית באר-שבע לאלתר, מצא משרד התחבורה לנכון להיענות לבקשה זו ולהסיר מייד את מערכות הכריזה, בצעד דורסני ולא שוויוני.

מירי רגב: – – –

קסניה סבטלובה: אני קוראת למשרד התחבורה לחזור בו מהחלטתו – –

קריאות: – – –

קסניה סבטלובה: – – ולהחזיר את מערכת הכריזה בערבית לשירותי התחבורה הציבורית בנגב.

קסניה סבטלובה: אסור לנו להיכנע לקולות של גזענות, לקולות של אי-קבלת האחר, לקולות שרואים בכל אחד שדובר את השפה הזאת – שהיא שפה עתיקה, שפה שמית, שפה של כל האזור, שפה שהיא לינגואה פרנקה של המזרח התיכון, שפה שאנחנו חייבים לשלוט בה כדי להבין את שכנינו טוב יותר, והרי המצב שלנו לא מזהיר כלל וכלל, אם כי ראש הממשלה שלנו כל הזמן אומר שהנה, אנחנו עכשיו נמצאים בקשרי ידידות טובים ועמוקים עם כמה ממדינות האזור.

קסניה סבטלובה: רק אם ניטיב באמת להשקיע זמן, ונשקיע את המאמצים, ונשקיע את המשאבים לא רק בשיפור השפה הערבית במדינת ישראל, אלא גם בהבנת האזור, בלימודי המזרח התיכון ובהבנת השכנים המיידיים שלנו, שהם שותפים לנו בבניית המדינה, האזרחים הערבים, אנחנו באמת נוכל להרים את מעמדה של מדינת ישראל כאן, באזור המזרח-תיכוני.

קסניה סבטלובה: ואם מישהו רואה בכריזה בתחנות אוטובוס בבאר-שבע או בכל עיר אחרת בשפה הערבית איום, אז הבן-אדם הזה קודם כול ראוי שיתבייש בעצמו ויפשפש טוב-טוב במעשיו ובמילותיו, כי אנחנו, מספיק לנו מהסתה, מספיק לנו מהגזענות, אנחנו רוצים להתקדם לשלב הבא, ויחדיו לבנות את מדינתנו היפה, הלוא היא מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, ראש העיר באר-שבע חשף את פניו הגזעניים כאשר נענה לבקשתם של תושבי עירו היהודים – כאשר רצו כמה מהם למנוע את השימוש בשפה הערבית בכריזה במסלול הנסיעה של האוטובוסים של חברת "דן" בבאר-שבע, מיהר מר רוביק, ראש העיר, לדרוש ממשרד התחבורה לסלק את המפגע.

טלב אבו עראר: משרד התחבורה נענה ברצון.

טלב אבו עראר: וטוב שיושב מולי השר.

טלב אבו עראר: כבוד השר, שאני באמת מתפלא אם כמו שפורסם בכלי התקשורת הוא אישר את זה, כולי תקווה שזה לא מדויק, או לא נכון, מה שפורסם.

טלב אבו עראר: כך כתוב: נענה ברצון לחברת האוטובוסים, הוא כאילו ביקש מהם לחדול מן השימוש בשפה הערבית בכריזה.

טלב אבו עראר: אני, בשמם של כל הערבים-בדואים בנגב, רואה בחומרה רבה את ההחלטה הגזענית, שנועדה לעצור את חדירת השפה הערבית למרחב הציבורי של העיר באר-שבע.

טלב אבו עראר: השפה הערבית היא שפה רשמית, במיוחד בבאר-שבע.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: יעני, איך אומר אדון אוסאמה?

טלב אבו עראר: באר-שבע מדברת ערבית, הנגב מדבר ערבית, האדמה כולה מדברת ערבית.

טלב אבו עראר: ) כך אמר לי אדון אוסאמה: בבאר-שבע מדברים ערבית; בנגב מדברים בערבית; בכל הארץ מדברים ערבית.

טלב אבו עראר: מה פתאום השפה הערבית כבר מפריעה?

טלב אבו עראר: אמרתם על המואזין שהוא באמת מרעיש, ככה אמרתם באמת.

טלב אבו עראר: כתוב באמת שהוא מרעיש.

טלב אבו עראר: 70 שנה לא הרעיש, רק הפעם, בגלל נתניהו.

טלב אבו עראר: השפה הערבית, גם כשמכריזים בה באוטובוס, במרחב ממש מצומצם, גם זה מרעיש?

טלב אבו עראר: כניסת הערבים הבדואים לקניון בבאר-שבע – זה מרעיש.

טלב אבו עראר: אז אולי קיומנו כאן גם מרעיש?

טלב אבו עראר: לא, אני אומר ההפך: מי שלא נוח לו לגור בארץ הזאת – שיחזור מאין שבא, זה הפתרון.

טלב אבו עראר: אם כולנו מרעישים, אז למה באתם אלינו?

טלב אבו עראר: באר-שבע, המקור שלה הוא בדואים, ערבים, ולכן אני ממתין לתשובתו של השר, שישיב לנו.

טלב אבו עראר: ואם לא יחזור משרד התחבורה מההחלטה הכל-כך גזענית, כל כך הורסת יחסים, אני אשתדל ואפנה לערכאות משפטיות, שיבטלו את ההחלטה האומללה הזאת, הגזענית הזאת, שהורסת את מרקם היחסים שנבנה לפחות בנגב, בבאר-שבע.

טלב אבו עראר: תאר לעצמך, אם הבדואים יחרימו את הקניון, אם יחרימו את השוק – – – בבאר-שבע – –

מאיר כהן: תודה רבה.

טלב אבו עראר: – – אם יחרימו את התחבורה הציבורית, באר-שבע לא תיראה כעיר ולא תיראה – –

מאיר כהן: תודה.

טלב אבו עראר: – – כמקום שנקרא בירת הנגב.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אבו עראר.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

מאיר כהן: אחריה ישיב שר התחבורה.

מאיר כהן: גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, האמת, אני חייבת להגיד שזה מרגיש קצת – אני מרגישה קצת במבוכה לעלות כאן ולהגיד שהשפה הערבית היא שפה רשמית במדינת ישראל, שמטרופולין באר-שבע משרתת עשרות-אלפי דוברי ערבית שמשתמשים בכל שירות במרחב הזה: שירותי בריאות, תחבורה.

תמר זנדברג: זה חלק לא ברור למה לפגוע בשירות שלהם; שהפניות להוריד את השפה ושלא רוצים לשמוע, ומה זה פה, עזה, ושעירייה פונה למשרד התחבורה, ועירייה בישראל, ראש עיר, מבקש להשתיק שפה ערבית, שזה נובע מגזענות – כל הדברים האלה הם ברורים והם מובנים מאליהם.

תמר זנדברג: השאלה שלי היא באמת אליך, אדוני השר, ואני שמחה שאתה נמצא כאן אתנו ותעלה אחר כך להשיב – למה?

תמר זנדברג: מה קרה?

תמר זנדברג: למה בכל צומת שבו יש שתי אפשרויות ושתי דרכים לנהוג, או הדרך הסבירה והמובנת מאליה או הדרך הגזענית, הפחדנית והמתקפלת, אתם בוחרים בשנייה?

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שיושבים כאן באמת שלושה חברי ליכוד, ולהקריא לכם את הדברים של חברת מועצת העיר באר-שבע מטעמכם, מטעם הליכוד, אורטל פרלמן שמואלי – אני בטוחה שאתם מכירים אותה, אני בטוחה שרבים מכם יפנו אליה כדי שתצביע לכם בפריימריז – והיא אומרת ככה: כמי ששייכת למחנה הלאומי, אני חושבת שכיתוב וכריזה בערבית לא פוגעים בזהות הלאומית שלי.

תמר זנדברג: יש אוכלוסיות שונות ומגוונות בחברה, רובן מעוניינות להשתלב ולהוות חלק אינטגרלי של החברה.

תמר זנדברג: עלינו לעשות הכול כדי ליצור חברה שתדע להכיל את כל המגזרים והזהויות השונות.

תמר זנדברג: זה כל כך פשוט.

תמר זנדברג: מה קשה לכם?

תמר זנדברג: למה כל פעם לבחור דווקא בדרך ההפוכה?

תמר זנדברג: דווקא בדרך הקשה?

תמר זנדברג: להורות על ביטול כריזה בערבית?

תמר זנדברג: באמת?

תמר זנדברג: ודווקא אתה, אדוני השר, שאתה יודע איזה מאבק היה – ויושבים כאן עוד חברים – יש מאבק על הנראות ועל ההישמעות ועל המקום של השפה הערבית במרחב הציבורי.

תמר זנדברג: יש על זה מאבק.

תמר זנדברג: זה היה ברכבת הקלה בירושלים – זה נמצא בכל מקום שיש בו מרחב משותף.

תמר זנדברג: אבל אתם פשוט בכל פעם מחדש בוחרים באופן מודע, וכל אחד בתחום משרדו – שרת התרבות כרגע יצאה מכאן בכעס, כנראה קשה לשמוע את האמת, כי היא עושה את זה בכל מקום שבו היא נוגעת, וגם מתגאה בזה.

תמר זנדברג: אבל למה בכל מקום שיש אפשרות או לעשות את הדבר הנכון או לעשות את הדבר הגזעני, אתם בוחרים בשני?

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: איך יכולה לצאת ממשרד התחבורה – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

תמר זנדברג: – – הוראה לבטל כריזה בערבית – –

מאיר כהן: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – בשירות תחבורה שמשתמשים בו דוברי ערבית במדינת ישראל?

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אדוני השר, בבקשה.

מאיר כהן: יעלה כבודו להשיב.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהתאם להחלטת הממשלה מס' 922, לפיתוח כלכלי באוכלוסיית המיעוטים, משרד התחבורה משקיע משאבים רבים מאוד בהנגשת שירותי התחבורה הציבורית והמידע לנוסעים.

ישראל כץ: בשנים האחרונות יש מהפכה של ממש במגזר הערבי: השקענו מאות-מיליוני שקלים בפרויקטים של תשתיות שיאפשרו כניסת אוטובוסים לתוך הערים, והוספנו 323 קילומטר שבועי של נסיעות אוטובוס.

ישראל כץ: כמו כן נוספו 44 קווים חדשים, תוגברה תדירותם של 95 קווים קיימים והוארך מסלולם של 58 קווים בתוך היישובים הערביים, עקב עבודות תשתית, והכול נמשך ונמצא בעיצומה של עשייה.

ישראל כץ: יצוין כי באשכול עירוני באר-שבע מופעל שילוט אלקטרוני בתוך האוטובוסים בשפות עברית וערבית, אולם הכריזה הזאת הופעלה טרם זמנה, למשך פחות מיממה, בלי לקשר אותה ולחבר אותה באופן רציף לשירותי כריזה משלימים ביתר קווי התחבורה הציבורית באזור, בכל המרחב.

ישראל כץ: לדוגמה, בעיר רהט עדיין לא מופעלת כריזה בשפה הערבית.

ישראל כץ: כלומר, הייתה כאן פעולה שהיא לא הייתה מתוכננת לפי קריטריונים, ואכן הייתה פנייה גם של ראש עיריית באר-שבע למשרד התחבורה עצמו.

ישראל כץ: הוא לא שוחח אתי בעניין הזה, וכתוצאה מזה המשרד הסיר את הכריזה בערבית בבאר-שבע.

תמר זנדברג: אבל למה?

ישראל כץ: כרגע – – –

טלב אבו עראר: אז זה רק יום אחד – – –

מאיר כהן: תאפשרו לשר – – – נשמע את תשובתו.

ישראל כץ: תקבלו תשובות על הכול.

ישראל כץ: אלה דברים שאני בדקתי וזו המציאות.

ישראל כץ: המשרד, כמו שצריך להיות, לא ברמה של פקיד, רמה אקראית, מקדם כרגע תוכנית להרחבת הכריזה בפריסה ארצית, בהתאם לקריטריונים, מתודולוגיה סדורה.

ישראל כץ: אחרי שתגובש תוכנית סדורה, עם קריטריונים, התוכנית הזאת תופעל.

ישראל כץ: עכשיו אני רוצה לומר, אחרי האמירה הרשמית הזאת, של הדברים, חבר הכנסת טלב אבו עראר, האמן לי, אני מבין אותך כבר יותר מאשר את חברת הכנסת תמר זנדברג.

ישראל כץ: היא תמיד מתחברת לדברים הלא-מעשיים, ותמיד היא באה ומחפשת במעשה של אחרים דברים שהיא לא עשתה וחבריה לא עשו באף שנה, גם כשהיו בשלטון וגם ברמה העירונית שהם נמצאים.

ישראל כץ: חברת הכנסת זנדברג לא מספרת כאן שהייתה חברת מועצת העיר תל-אביב, נדמה לי, תל-אביב–יפו – תל-אביב–יפו – למה באוטובוסים שנוסעים בתל-אביב אין כריזה בערבית?

ישראל כץ: יש כריזה?

ישראל כץ: הגשת שאילתה כשהיית במועצת העיר?

תמר זנדברג: אתה שר בממשלה, או שאתה טוקבקיסט?

ישראל כץ: כמה זמן את חברת כנסת?

ישראל כץ: הגשת פעם הצעה, שאילתה, הצעת חוק, לכריזה בערבית בתל-אביב–יפו?

תמר זנדברג: אני הבעיה – – –

ישראל כץ: אולי זה מפריע לך ליד הבית, את תמיד מחפשת רחוק.

תמר זנדברג: אתה חצוף.

תמר זנדברג: תגיד לי, אתה שר בממשלה, או שאתה טוקבקיסט?

תמר זנדברג: מה זה התשובה המפורצצת הזאת?

ישראל כץ: את תמיד מחפשת רחוק, אצל אחרים.

ישראל כץ: כל הצביעות הזאת – – –

קסניה סבטלובה: – – – כשאין תשובות – – –

ישראל כץ: כל הצביעות הזאת – – – את והחברים שלך – – –

תמר זנדברג: – – – מצאת את האשמים – – –

ישראל כץ: כל הצביעות הזאת.

ישראל כץ: למה לא הכנסתם תחבורה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: אתה גזען וחצוף – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג – – –

תמר זנדברג: לא, סליחה, אני מצטערת, אני לא אעבור על זה לסדר-היום – – –

ישראל כץ: אנחנו נתנו לה לדבר ללא הפרעה.

ישראל כץ: קשה לשמוע את האמת.

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג – –

תמר זנדברג: – – –

מאיר כהן: – – אני קורא אותך פעם ראשונה.

מאיר כהן: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה – – –

קסניה סבטלובה: – – –

תמר זנדברג: – – – אתה יכול לקרוא לי, זה בסדר.

קסניה סבטלובה: – – – כשאין תשובות – – –

מאיר כהן: בבקשה.

ישראל כץ: קשה לשמוע את האמת.

תמר זנדברג: תתבייש לך, גזען.

תמר זנדברג: אתה גזען, ואתה – – –

ישראל כץ: למה הנתונים שהקראתי כאן, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג, אנחנו הבנו.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, תאפשרי לשר להשלים את דברו.

ישראל כץ: לא קל, לא קל.

ישראל כץ: אני יודע, לא קל.

ישראל כץ: לא קל להתמודד עם העובדות.

תמר זנדברג: אתה גזען – – –

ישראל כץ: לא קל כשהמסווה מוסר מעל הפנים.

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג – – –

ישראל כץ: לא קל.

ישראל כץ: אני מבין את חבר הכנסת טלב אבו עראר – – –

תמר זנדברג: אתה שר בממשלה – – –

ישראל כץ: אני בז למה שאת עושה.

מאיר כהן: אדוני השר – – –

תמר זנדברג: – – –

ישראל כץ: כל הצביעות הזאת.

ישראל כץ: כל הצביעות הזאת.

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: אני הבעיה עכשיו?

תמר זנדברג: אתה שומע – – –

ישראל כץ: למה כשהייתם בממשלה – – –

תמר זנדברג: – – – תתבייש לך – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש ממך – אני קורא אותך פעם שנייה.

מאיר כהן: הדבר האחרון שאני רוצה לעשות זה להוציא אותך.

תמר זנדברג: – – –

מאיר כהן: אני מבקש.

מאיר כהן: אבל את חייבת – את אמרת כאן דברים, הקשבנו לך רוב קשב.

מאיר כהן: זכאי השר לענות גם אם זה לא נעים לאוזנייך.

תמר זנדברג: אבל הוא לא עונה.

תמר זנדברג: במקום לתת תשובה – – – הוא תוקף אותי.

קסניה סבטלובה: שיסוי זה לא – – –

מאיר כהן: אז אנא ממך, אנא ממך.

מאיר כהן: בבקשה.

תמר זנדברג: לא.

ישראל כץ: קשה לשמוע את האמת.

תמר זנדברג: איזו אמת?

תמר זנדברג: מה המחדלים שלך?

תמר זנדברג: מה אתה לא – – – הגזענות שלך?

תמר זנדברג: איזו – – –

ישראל כץ: למה כשאת וחברייך הייתם בשלטון – נו, באמת, אתה לא צריך כרזה ולא צריך כריזה.

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג, די.

ישראל כץ: למה כשהייתם בשלטון – – –

תמר זנדברג: איזה שלטון?

תמר זנדברג: מה?

תמר זנדברג: מה אתה רוצה?

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג, אני קורא אותך קריאה שלישית.

מאיר כהן: אנא ממך.

דב חנין: – – – שלטון?

מאיר כהן: קריאה שלישית – – –

ישראל כץ: מרצ לא הייתה בממשלה אף פעם?

מאיר כהן: אני מבקש ממך.

מאיר כהן: סליחה, אדוני – – –

ישראל כץ: מרצ לא הייתה בממשלה?

ישראל כץ: לא היו שרים?

תמר זנדברג: מרצ בממשלה?

תמר זנדברג: זו הבעיה שלך?

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג, קריאה שלישית.

תמר זנדברג: – – – איזה שלטון?

תמר זנדברג: – – –

ישראל כץ: היה לכם שר חינוך, שרת חינוך.

דב חנין: – – – מתי – – –

ישראל כץ: למה לא עשיתם את זה כשהייתם?

ישראל כץ: (חברת הכנסת תמר זנדברג יוצאת מאולם המליאה.)

קריאה: אבל מה הקשר?

קריאה: לא מבין מה הקשר.

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: ויותר מזה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת סבטלובה, כבר אחת זכתה לכבוד לצאת מכאן, אז אנא ממך, תפסיקו.

מאיר כהן: תנו לשר להגיב.

ישראל כץ: כדאי להציג את הדברים, כדאי להציג את הדברים.

ישראל כץ: למה לא עשו ולא הכניסו תחבורה ציבורית למגזר הערבי וליישובים הבדואיים, ולכל המקומות האחרים?

ישראל כץ: למה מה שפירטתי כאן, שזו מהפכה גדולה, מהפכה לטובת היישובים והתושבים ולטובת מדינת ישראל – זה מחזק את מדינת ישראל.

ישראל כץ: אתה בא מן הנגב, אדוני היושב-ראש, היית ראש עיר, אתה גר בדימונה, אתה רואה את העשייה שאנחנו עושים לכלל האוכלוסייה, בכלל, וליישובים הבדואיים, וכל אחד רואה באזור שלו את המהפכה שאנחנו עושים בהכנסת תחבורה ציבורית אמיתית.

ישראל כץ: מי שלא הכניס תחבורה ציבורית והפלה יישובים במשך עשרות-עשרות שנים, היום בא לשאול מה עם הכריזה, מה עם האוטובוסים – –

קסניה סבטלובה: אתה – – –

ישראל כץ: – – מה עם המשאבים שהשקיעו במקומות אחרים, ולא באוכלוסייה הזאת, שמתיימרים להיות הפטרונים שלהם.

ישראל כץ: די עם הפטרונות הזאת.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: הם תמיד קופצים.

ישראל כץ: למה הם לא עשו את זה?

ישראל כץ: למה, כשהיא הייתה במועצת העיר תל-אביב–יפו היא לא דאגה לדברים האלה?

קסניה סבטלובה: יש משהו פחדני – – –

ישראל כץ: אני לא מכיר.

ישראל כץ: אני מדבר על ההיסטוריה שאני מכיר.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: ולכן, זה לגיטימי לבוא ולשאול, ולגיטימי לבוא ולהעיר, ולבקש.

קסניה סבטלובה: – – – שר.

ישראל כץ: עכשיו אני רוצה להגיד משהו מעבר למסך הצביעות הזה, שהיה צורך כבר לקרוע אותו אחת ולתמיד, כי כל פעם זה קורה מחדש – אלה שלא עשו, ומתיימרים להיות קרובים ואפילו פטרונים, באים ומטיפים למי שעושה.

ישראל כץ: באר-שבע היא לא עיר מעורבת; באר-שבע היא לא עיר ערבית ולא עיר מעורבת.

ישראל כץ: מבחינה עובדתית עכשיו.

ישראל כץ: עכשיו, אמרתי – התחילו כריזה בלי קריטריון.

ישראל כץ: פנה ראש העיר, המשרד עשה.

ישראל כץ: אני אומר את הדברים כמו שהם: האם בראשון-לציון יש כריזה בערבית?

ישראל כץ: לא.

טלב אבו עראר: כלומר – – –

ישראל כץ: האם בתל-אביב–יפו יש כריזה בערבית?

קסניה סבטלובה: למה ביטלתם?

קסניה סבטלובה: למה ביטלתם?

קסניה סבטלובה: על זה תענה.

ישראל כץ: תלמדי משהו, האמיני לי.

ישראל כץ: אני לא יודע אם ייתן לכם רשות אחרי זה עוד פעם לדבר – תלמדי.

קסניה סבטלובה: – – – היסטוריה – – –

ישראל כץ: תלמדי, תקשיבי.

ישראל כץ: גם אני הקשבתי.

ישראל כץ: גם אני הקשבתי.

טלב אבו עראר: – – – אתה השבת?

טלב אבו עראר: – – –

קסניה סבטלובה: אתה תענה למה אתם ביטלתם.

מאיר כהן: טלב.

ישראל כץ: ברכבת הקלה בירושלים יש.

ישראל כץ: ברכבת הקלה בירושלים, באופן הגיוני, לפי מהותה של העיר, לפי הרכב אוכלוסייתה, לפי השימוש, אחרי בדיקה מסודרת, אכן יש כריזה בערבית, כי זה צורך שקיים.

ישראל כץ: אז קודם כול, קרה כאן דבר אקראי, שבוטל.

ישראל כץ: אני בהחלט הוריתי לבדוק, כמו שאמרתי, ולגבש קריטריונים אמיתיים ואובייקטיביים.

טלב אבו עראר: זאת גזענות, אדוני השר.

טלב אבו עראר: זאת גזענות – – –

ישראל כץ: ברור שביישובים ערביים צריכה להיות כריזה בערבית.

טלב אבו עראר: זו גזענות.

טלב אבו עראר: תתבייש לך, אדוני.

טלב אבו עראר: אין לך – – –

מאיר כהן: טלב אבו עראר, אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר.

טלב אבו עראר: – – – תתבייש לך – – –

מאיר כהן: אני קורא אותך פעם שנייה לסדר.

ישראל כץ: טלב אבו עראר, שמע, כשהיו לך השגות על חוק המואזין, ראיתי בטלוויזיה איך הפלאת לסלסל בקולך ולהשמיע את הקריאות.

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: טלב.

ישראל כץ: אז מה, אתה רוצה עכשיו להחליף את הכרוז גם?

טלב אבו עראר: באמת – – – כל הזמן כיבדתי אותך, אבל עכשיו – – –

ישראל כץ: אי-אפשר, אדוני היושב-ראש, אי-אפשר להיאחז כל הזמן בססמאות.

טלב אבו עראר: חסרי בושה, חסרי כבוד.

ישראל כץ: אני מכבד את האוכלוסייה הערבית, אני חושב שהיא אוכלוסייה שווה במדינה, אני מכבד – – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני קורא אותך פעם שלישית לסדר.

מאיר כהן: אנא ממך, צא מהאולם.

טלב אבו עראר: לא רוצה לשמוע.

טלב אבו עראר: (חבר הכנסת טלב אבו עראר יוצא מאולם המליאה.

טלב אבו עראר: )

ישראל כץ: אני מכבד.

ישראל כץ: דברים צריכים לעבוד לא בדמגוגיה, לפי קריטריונים.

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אני לא זקוק לעזרה שלך.

ענת ברקו: – – – את צריכה להירגע.

מאיר כהן: תודה לך.

ישראל כץ: אם ייקבע אחרי בדיקה מסודרת – וזה מה שעושים – שבכל כריזה צריכה להיות גם קריאה בערבית, אז תהיה בכל מקום.

ישראל כץ: אם ייקבע שביישובים ערביים או בערים מעורבות וכו', אז גם כן – הדברים צריכים להיקבע לפי קריטריון.

ישראל כץ: לא ייתכן – – –

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: אני אומר, עכשיו, אחרי שכבר הדבר מתחיל להיבדק – דברים כאלה לא נקבעים באופן אקראי – –

באסל גטאס: – – –

ישראל כץ: – – כי כאן – מה עשה חבר הכנסת טלב אבו עראר?

ישראל כץ: זה שהוא השיג על העניין הזה, אני מבין את זה, אני מבין אותו.

ישראל כץ: אבל מה הוא התחיל להגיד?

ישראל כץ: באר-שבע הייתה עיר ערבית.

ישראל כץ: זאת אומרת, מתחילים כבר להכניס אלמנטים וטיעונים שאני חלוק עליהם וחולק עליהם, והם בכלל מתחום אחר, והם לא קשורים לתחום ניהול התחבורה.

ישראל כץ: רוצים להתווכח – אנחנו נתווכח מי זה אברהם אבינו, ומה השפה שהוא דיבר – –

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: – – ומי הקים את באר-שבע, ומי קיבל אותה מאבימלך מלך גרר – את שבע הבארות ואת באר-שבע, ומי היה שם.

ישראל כץ: אבל אנחנו עובדים בצורה הרבה יותר פשוטה.

ישראל כץ: אנחנו עובדים ללא אפליה, בניגוד לחברת הכנסת זנדברג והחברים שלה, לדורותיהם, שהפלו, התעלמו ונהגו בצביעות ובפטרונות כלפי האוכלוסייה הערבית – –

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: – – אנחנו רואים בהם אוכלוסייה שווה מבחינה אזרחית.

ישראל כץ: אני הובלתי את המהפכה של הכנסת תחבורה ציבורית בהיקפים מדהימים – שעדיין לא מספיקים – והכנת תשתיות מיוחדות, וגם מיניבוסים ברחובות צרים, ולהרחיב ולעשות ורכבות והכול.

ישראל כץ: ואכן, מי שתיקן – ואם ראש העיר פנה ואמר, כשתקבעו קריטריון לכל הארץ תעשו את זה גם בבאר-שבע, הטיעון הזה – – –

קסניה סבטלובה: למה זה התחיל בכלל?

ישראל כץ: נכון.

ישראל כץ: היה עדיף לא להתחיל מאשר להפסיק.

ישראל כץ: אבל לבוא עכשיו עם טיעונים אידיאולוגיים ולהגיד: העיר הזאת היא עיר ערבית – –

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: – – עיר מעורבת – באר-שבע היא עיר גדולה, שכולם נכנסים ויוצאים משם – –

קסניה סבטלובה: – – – אנחנו לא רוצים לשמוע את השפה הזאת – – –

ישראל כץ: – – והיא מוקפת באוכלוסייה יהודית ובדואית, וכלל האוכלוסיות, וצריך לנהוג בה כמו שנוהגים.

ישראל כץ: מי שלא שם תחבורה ציבורית עם כריזה בערבית בתל-אביב–יפו, כחברת מועצת העיר, וכשהיו גם שרי חינוך ממרצ, שלא יבוא להטיף מוסר ולשים תווית על באר-שבע.

קסניה סבטלובה: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת סבטלובה, את קיבלת שלוש דקות, ואת מדברת במקביל לשר.

מאיר כהן: זה מפריע.

מאיר כהן: אנא ממך.

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: יש משמעות לדברים האלה – עדיף לא להתחיל מאשר להפסיק.

ישראל כץ: אבל אם זה כבר עומד כמו שזה עומד, דברים צריכים להיקבע לפי קריטריון, ולא לפי תווית שמדביקים.

ישראל כץ: יש יישובים ערביים גאים מאוד בערביות שלהם, בשפה שלהם, במורשת שלהם, בתרבות שלהם, ביום-יום שלהם, ואף אחד לא יבוא עכשיו ויגיד: אני עכשיו אתעקש לשנות את צביון העיר הזאת.

ישראל כץ: כריזה זה אמצעי.

ישראל כץ: זה אמצעי להגיד איפה התחנה.

ישראל כץ: זה אמצעי, זה לא ויכוח אידיאולוגי.

ישראל כץ: זה לא אמצעי לשים חותמת ולהגיד: העיר הזאת שונה מעיר אחרת, יש לה מאפיין, יש כאן עניין אידיאולוגי וכו'.

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: אני כמעט האחרון, כמעט – לא כמו הצבועים האלה – שאפשר לבוא אלי בטענות.

ישראל כץ: תחנת הרכבת בכרמיאל צמודה לעיר כרמיאל.

ישראל כץ: היא תחנה של היישובים הערביים בסביבה לא פחות מאשר של כרמיאל.

ישראל כץ: אותו דבר באופקים, ובשדרות, או בנתיבות, ובעפולה, ובכל מקום שאנחנו עושים – גם המחלפים נקראים על שם היישוב שלידם.

ישראל כץ: המחלפים בכביש 6, שמחליף את כביש המוות הזה, 31, נקראים בשמות היישובים.

ישראל כץ: כביש 6 צפון-מזרח – גולני–עמיעד, גולני–יקנעם, על שם היישובים; מחלף טורעאן יהיה מחלף טורעאן, על שם היישוב – טורעאן – וכך בכל מקום, וכך גם ביישובים בדרום, במחלפים שהוקמו.

ישראל כץ: אין כאן החרמה של השפה, גם במחלפים וגם בשלטים.

ישראל כץ: היה עדיף שהדבר הזה לא היה קורה, אבל מאחר שהוא נבחן כרגע, הוא ייבחן באופן אובייקטיבי, לפי קריטריונים שאפשר לעמוד מאחוריהם, ולא דרך דבר כזה להגיד שבאר-שבע שונה מדימונה.

ישראל כץ: למה באר-שבע צריכה להיות שונה מדימונה?

ישראל כץ: למה היא צריכה להיות שונה מאשקלון?

ישראל כץ: למה היא צריכה להיות שונה מראשון?

ישראל כץ: היא לא צריכה להיות שונה.

ישראל כץ: גם באום-אלפחם צריכים באופן אובייקטיבי, לפי הצרכים של האוכלוסייה, תוך כיבוד החוקים והכללים שנהוגים, לתת את השירות ואת הסיוע לאזרחים ולנוסעים, לפי הצורך, בלי לחצות קווים, חוקים ודברים אחרים.

ישראל כץ: זאת הבדיקה שמתבצעת.

ישראל כץ: היא מתבצעת על רקע העשייה הגדולה הזאת.

ישראל כץ: יש היום רפורמה גדולה בכל המרחב הזה, של תחבורה ציבורית, שמשדרגים ומרחיבים, כמו שאנחנו עושים היום בכל חלקי הארץ.

ישראל כץ: לכן – זאת האמת.

ישראל כץ: כל מי שינסה להכניס את זה לוויכוח אידיאולוגי, יקבל תשובה אידיאולוגית; כל מי שינסה לנצל את הדבר הזה כדי לכסות על מה שהוא לא עשה ולנהוג בצביעות, יקבל גם את התשובות.

ישראל כץ: הסובלנות הזאת, לשמוע דברים כל כך חצופים, וכל כך צבועים, של מי שלא עשה ומנופף כביכול באידיאולוגיה של אחווה – אחוות עמים ושוויון וכל הדגלים האלה – –

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: – – למה לא שמתם?

ישראל כץ: את במפלגה?

קסניה סבטלובה: – – – אז אתם לא תעשו שום דבר.

ישראל כץ: למה אתם לא שמתם תחבורה ציבורית במגזר הערבי?

ישראל כץ: למה?

קסניה סבטלובה: – – – שיעורי היסטוריה, כבוד השר.

קסניה סבטלובה: אתה לא עושה – למה אתה לא קם ועושה?

קסניה סבטלובה: תגיד, אלה לא עשו, ואני כן אעשה – –

מאיר כהן: אדוני, אתה – – –

ישראל כץ: לא מגיע להם?

ישראל כץ: אין להם אותן זכויות?

ישראל כץ: אין שם נשים שצריכות לעבוד?

ישראל כץ: גברים?

ישראל כץ: בריאות?

ישראל כץ: סטודנטים?

ישראל כץ: אחרים?

ישראל כץ: למה הם הופלו?

ישראל כץ: למה הם קופחו?

קסניה סבטלובה: – – למה אתה עכשיו?

ישראל כץ: למה אני עושה את זה?

ישראל כץ: כי אני באמת מאמין בשוויון.

קסניה סבטלובה: למה אתה לא עושה?

ישראל כץ: לכן, אדוני היושב-ראש – –

מאיר כהן: כן, אדוני.

מאיר כהן: זהו.

ישראל כץ: – – אין לי בעיה שידונו בזה בכל המקומות.

ישראל כץ: התשובה היא תשובה.

ישראל כץ: אני שוב אומר, היה עדיף שהתקלה לא הייתה קורית, אבל הבדיקה שבה הדברים מתבצעים תהיה בדיקה אובייקטיבית, שקופה.

ישראל כץ: אני אשמח לדווח עליה גם לכנסת ולכולם בדרך שבה צריכים לעשות את הדברים, ולא להלביש על הדבר הזה דברים שלא קשורים לעניין.

ישראל כץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מבקש להכניס את חברת הכנסת זנדברג ואת חבר הכנסת אבו עראר לקראת ההצבעה.

מאיר כהן: דב חנין, אדוני ביקש הבעת דעה, וגם חבר הכנסת סעדי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, הדיון הזה, מטבע הדברים, מאוד מתוח וקשה.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להתייחס לגופו של עניין.

דב חנין: כריזה היא אמצעי עזר מאוד חשוב לאנשים כדי להשתמש בצורה טובה בתחבורה ציבורית.

דב חנין: אנחנו מעוניינים שישתמשו בתחבורה ציבורית – דוברי עברית ודוברי ערבית.

דב חנין: אנחנו מעוניינים שגם דוברי עברית וגם דוברי ערבית ירגישו בנוח בתחבורה הציבורית.

דב חנין: אגב, אני חושב שצריך סוף-סוף להעביר את המסר שאין שום בעיה, אין שום קושי, זה לא מאיים על אף אחד שיש שימוש בשפה הערבית, כמו שזה לא מאיים שיהיה שימוש בשפה העברית.

דב חנין: הגישה שלי, אדוני היושב-ראש, היא שבכל הארץ – בכל הארץ; לא משנה באיזה יישוב – תהיה לנו כריזה גם בעברית וגם בערבית.

דב חנין: אני חושב שזה ייתן לכולנו תועלת, גם כמשתמשים בתחבורה ציבורית וגם כאזרחים שמבינים שבארץ הזאת חיים דוברי עברית ודוברי ערבית.

דב חנין: הם צריכים לחיות יחד, והם יחיו יחד.

דב חנין: זה לא מאיים על אף אחד.

דב חנין: זה יתרון גדול, וזה לא חיסרון.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מנצל את ההזדמנות שנמצאים כאן אתנו ביציע תושב הדרום שהיה עצור בשבועיים האחרונים והיה בכותרות, אנס אבו דעאבס, ואשתו רוקייה.

אוסאמה סעדי: אהלן וסהלן פיכום.

אוסאמה סעדי: זה מתקשר גם לשפה הערבית – הוא נעצר לכמה ימים רק בגלל סטטוס סאטירי שתרגמו אותו לא נכון ב-Google Translate.

אוסאמה סעדי: אז אם הכריזה בערבית היא מפגע, והמואזין הוא מפגע, אני לא יודע לאן אנחנו הולכים – המדינה הזאת מאבדת את עצמה לדעת.

אוסאמה סעדי: אני חושב, אדוני השר, שאין ספק – ואנחנו כמה פעמים אמרנו והודינו לך על – באמת – המהפכה שאתה עושה בתשתיות, בתחבורה הציבורית, אבל אני חושב שהתשובה שלך היום התחילה כתשובה מתחמקת – סלח לי – והסתיימה בהתקפה ארסית על תמר זנדברג, שהעזה כביכול להעלות נושא של ביטול כריזה בשפה הערבית.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, אם היו מבטלים את כל הכריזה, גם בעברית וגם בערבית, ואומרים: אנחנו רוצים לקבוע קריטריונים, אז היינו מבינים.

מאיר כהן: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: אבל אם רק מבטלים את השפה הערבית, ואחרי זה בדיעבד רוצים לקבוע קריטריונים – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אוסאמה סעדי: – – אז אני חושב שזה באמת גזענות.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: חברי הכנסת המציעים, לאיזה ועדה?

מאיר כהן: תמר?

תמר זנדברג: כלכלה.

באסל גטאס: כלכלה.

מאיר כהן: כלכלה כולם.

מאיר כהן: אז אם כן, אנחנו מצביעים, אדוני השר.

מאיר כהן: מי שמצביע בעד – להעביר את זה לכלכלה.

מאיר כהן: בבקשה.

טלב אבו עראר: כלכלה ובג"ץ.

טלב אבו עראר: אדוני השר, אני כיבדתי אותך עד הרגע הזה – –

מאיר כהן: אבו עראר.

טלב אבו עראר: – – עד שעלית לפה להשיב.

טלב אבו עראר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: תשעה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעות לסדר-היום עוברות לוועדת הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: מצוקת המורים מהצפון המלמדים בדרום הארץ

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: הצעה לסדר-היום: מצוקת המורים מהצפון המלמדים בדרום הארץ, מס' 5301, של חבר הכנסת באסל גטאס.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: יגיע סגן השר, מה אתה דואג?

מאיר כהן: תעלה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני החלטתי להביא למליאה בהצעה רגילה לסדר-היום עניין כה חשוב וכה מרכזי, עד כדי כך שהחלטתי להוריד הצעת חוק שכבר דרשתי אותה, וזה מחמת הנושא הכאוב, ממש כאוב, אין לי מילה אחרת להגיד על מצוקת המורים הערבים והמורות הערביות מהצפון, שעושים – למה שתי דקות?

באסל גטאס: אתה על תקן מתקן אפליות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתקן.

באסל גטאס: אני סומך עליך שתתקן את הזמן.

באסל גטאס: על מה מדובר?

באסל גטאס: על מה מדובר?

באסל גטאס: מדובר על זה ששנים רבות מערכת החינוך נעזרה באלפי מורים ומורות ערבים מאזור המרכז והצפון והעבירה אותם לדרום, וזה בשל המחסור החמור שהיה בכוח-אדם להוראה בדרום.

באסל גטאס: וזה נעשה, וזה טוב, ואנחנו בעד, ואני רוצה להגיד שאנחנו מברכים על התופעה הזאת, שמורים ומורות באים ללמד את בני עמם בחברה הערבית הבדואית בדרום.

באסל גטאס: ואנחנו גם, אדוני סגן השר, מברכים על המגמה שיש לאחרונה, שמורים ומורות מבני המקום מוכשרים בשנים האחרונות, ואכן מספר המורים והמורות מהצפון הוא בירידה.

באסל גטאס: המספרים שאצלי מדברים על 1,800 מורים ומורות ערבים מהצפון ומהמרכז שהיום מלמדים בדרום; כ-700 מהם, אדוני היושב-ראש, כל שנה מבקשים לעבור חזרה למקום מגוריהם, כפי שהובטח להם בהתחלה.

באסל גטאס: מה קורה?

באסל גטאס: תשמע אותי טוב, סגן השר, אני העליתי את העניין הזה בפני השר עצמו, קיימתי אתו שתי ישיבות על העניין, קיימתי ישיבה עם מנהלי החינוך הערבי, ואחר כך קיימנו ישיבה במשרד החינוך עם צמרת המשרד כדי להעלות את הנושא.

באסל גטאס: ולכן החלטתי להביא את הסוגיה הזאת, כי זו סוגיה שאני לא ארפה ממנה.

באסל גטאס: כל חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, ואני מקווה שגם מסיעות אחרות, יעמדו אתנו כדי שלא להרפות ממנה.

באסל גטאס: אם התפרסם לאחרונה, רק השבוע, על הפערים בין החינוך הערבי והיהודי במבחני פיז"ה, על ההידרדרות בלימוד המתמטיקה והבנת הנקרא – זו תוצאה, בעצם, של התסמונת שאני אדבר עליה.

באסל גטאס: וארחיב עכשיו.

באסל גטאס: ואני רוצה להגיד לכם, פעם ראשונה אני מכנס מורים ומורות מהדרום.

באסל גטאס: פגשתי אותם בבאר-שבע בשבוע שעבר.

באסל גטאס: מה ששמעתי שם מהם זה מזעזע.

באסל גטאס: למרות בקיאותי בפרטים, מה ששמעתי, עדות חיה ממורים ומורות שמרגישים שמתעללים בהם – עד כדי התעללות, עד כדי דברים הגובלים בפלילי – מורים אומרים לי: אנחנו שילמנו כסף, שוחד, בשביל שיבטיחו לנו לעבור לצפון, ואפילו נותנים פרטים מי קיבל את הכסף.

באסל גטאס: איך הבעיה נוצרה, אדוני סגן השר?

באסל גטאס: אני אסביר את זה באופן מאוד קל להבנה.

באסל גטאס: במשרד החינוך יש שני מסלולים לשיבוץ מורים.

באסל גטאס: יש מסלול אחד שנקרא העברות, ויש מסלול שני שנקרא שיבוץ למשרות חדשות.

באסל גטאס: מסלול העברות נפתח בפברואר, ואז כל המורים מהדרום נכנסים למערכת – היום – ממוחשבת, וכבר בפברואר מכניסים את כל הפרטים ודורשים לעבור לצפון.

באסל גטאס: ואפילו מקבלים דירוג, ואף אחד לא יודע מה הנוסחה, מה הניקוד, שהוא מספר – 1 או 2 או 3 או 4 – הוא או היא.

באסל גטאס: והמסלול הזה, באופן טבעי, נסגר ב-31 באוגוסט, כי אם המורֶה שהיום מלמד בחורה, או בסייד, או ברהט – או המורָה – צריך לעבור לצפון, ב-1 בספטמבר, אם הוא לא הועבר, הוא צריך לחזור לבית-הספר שלו.

באסל גטאס: אז זה נסגר ב-31 באוגוסט.

באסל גטאס: אבל מסלול השיבוץ נמשך – רשמית ממשיך עד סוף ספטמבר, אבל דה-פקטו נמשך עד היום.

באסל גטאס: ואז מה קורה?

באסל גטאס: קורית תופעת שחיתות, corruption, ממדרגה ראשונה, שנעשית במזיד, או בכוונה תחילה, או בתכנון, כשיד רוחצת יד.

באסל גטאס: מנהלי בתי-הספר – לא כולם, אני מכאן מתנצל בפני אלה שעושים את עבודת הקודש שלהם, אבל אני מדבר על התופעה, שיש מנהלי בתי-ספר, יש מפקחים ויש ראשי מועצות שמחביאים, אדוני היושב-ראש, שעות.

באסל גטאס: פתאום בבית-הספר, אחרי 1 בספטמבר, יש משרות חדשות, שלא היו באוגוסט ולא היו ביולי, כשתכננו את השנה הבאה.

באסל גטאס: ואני אומר לכם שבישיבה עם צמרת משרד החינוך זעק אחד הבכירים, אמר לסמנכ"ל: ברגע הזה, שאנחנו מדברים, יש 3,500 שעות לימוד שעוד לא נוצלו, והן ינוצלו בימים הקרובים.

באסל גטאס: איך ינוצלו?

באסל גטאס: בא מנהל, אומר: עכשיו, יש לי כיתה חדשה, יש לי שעות חדשות.

באסל גטאס: הולך הוא, וראש המועצה, ומשבצים מורים חדשים – מהקרובים, מהסמוכים לשולחן – ואחר כך באים ומתלוננים ושואלים למה בפיז"ה יש 116 נקודות הבדל בין יהודים לערבים במבחני המתמטיקה.

באסל גטאס: תשאלו את עצמכם על מערכת החינוך הערבית, תשאלו את עצמכם על מינוי המורים, על הכשרת המורים.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, זה מתחיל מכאן, ואני זועק את זעקתם של המורים האלה, בדרום, שמגיע להם.

באסל גטאס: המצב הגיע עד שמשפחות נפרדו.

מאיר כהן: נגד מי הזעקה?

באסל גטאס: נגד משרד החינוך.

באסל גטאס: הבקשה המרכזית שלי, אנחנו נקיים את הדיון – – –

מאיר כהן: משרד החינוך נותן את הסל הסופי רק בסוף ספטמבר.

מאיר כהן: רק אז כל השעות בסל הסופי, ויש לעתים הבדל גדול בין מה שאתה מתחיל ב-1 בספטמבר לבין הסל הסופי, שמוקצה לעתים גם בסוף אוקטובר.

מאיר כהן: אז אני לא בטוח שיש כאן – – –

באסל גטאס: אבל אם מאחדים את מסלול השיבוץ עם מסלול ההעברות – כלומר כל בית-ספר אמור לקראת 31 באוגוסט לדעת מה מצבת התלמידים שלו.

באסל גטאס: לפחות, אדוני מנהל בית-הספר לשעבר וראש העיר לשעבר, לפחות 99%, 95%, אבל לא פתאום, אחרי 1 בספטמבר.

באסל גטאס: תראה את מידת הכפייה שאני אומר, שזה הפוך על הפוך; בעולם מתוקן, המורים האלה שעברו לדרום צריכים לזכות בניקוד נוסף, לא רק ניקוד של שנות הוותק; בתמריצים, בפרסים.

באסל גטאס: הם – א.

באסל גטאס: לא משלמים להם את מלוא שכר הדירה.

באסל גטאס: לא משלמים להם את מלוא הנסיעות.

באסל גטאס: מטרטרים אותם.

באסל גטאס: בסוף, כשהם באים ומבקשים לעבור, אומרים להם: אוקיי, אבל בשביל שתהיה לנו גמישות, תגידו שאתם מוכנים לעבור לחלקיות המשרה.

באסל גטאס: אני אומר לך, מורים עוברים ממשרה מלאה בדרום לשליש משרה ולרבע משרה רק כדי לעבור למקום מגוריהם.

באסל גטאס: כשאימא עם ילדים גרה בבאר-שבע או ברהט והבעל שלה גר בעראבה או בסח'נין או בדיר-חנא או במקומות אחרים, זה המצב.

באסל גטאס: ראיתי מורים שאחרי 17 שנה – פרודים.

באסל גטאס: הבעל לבד, האישה לבד עם הילדים, והם לא מצליחים לעבור, והם רואים שאנשים שעברו לדרום אחריהם, או מהכפר שלהם, ששובצו והתחילו ללמד באותו בית-ספר שהוא ביקש לעבור אליו, אחרי 1 בספטמבר.

באסל גטאס: יד רוחצת יד.

באסל גטאס: הפרוטקציוניזם חוגג.

באסל גטאס: השחיתות חוגגת.

באסל גטאס: זה, לצערי הרב, המצב במערכת החינוך הערבית.

באסל גטאס: אני שוב חוזר ומדגיש שזה, מכל בחינה שהיא, גם בחינה הומנית, גם בחינה מקצועית – אני מאמין לשר כשהוא אומר שהוא רוצה לסגור את הפערים ולתקן את המצב, אבל זה מתחיל מכאן, אדוני שר החינוך: לשרש את תופעות השחיתות ותופעות האי-שקיפות, בלשון ממש מנומסת; לעקר אותן, ולעשות מסלול שקוף של העברה ושיבוץ, ולתת עדיפות למורים האלה, שפתרו לכם בעיה – שנים פתרו לכם בעיה – לתת להם אפשרות לחזור ללמד בכבוד במקום היישוב שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש להשיב על ההצעה.

קריאה: – – – שתהיה בפנים צורה – – – או מה שהוקרא, חוץ מהתשובה לפני שנתיים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נוהל השיבוצים במגזר הערבי קיים יותר מ-20 שנה.

מאיר פרוש: מדובר בנוהל שגם גובש עם הסתדרות המורים, הסתדרות המורים כארגון היציג של מורים עובדי מדינה.

מאיר פרוש: הנוהל הזה גם מתעדכן מדי שנה, והוא נועד לטפל במיוחד בכל נושא השיבוצים של מורים שטרם הגיעו לקביעות, וכן בהעברות, מרצון העובד, כמובן, והשלמות משרה לעובדים קבועים.

מאיר פרוש: נוהל זה, שיש לי אותו כאן, אני מחזיק אותו ביד – הנוהל הזה גובש נוכח מצוקת המשרות במחוזות שבהם קיים ריכוז של אוכלוסייה ערבית, אל מול הביקוש הרב של מבקשי עבודה.

מאיר פרוש: הנוהל מסדיר את בקשות עובדי ההוראה באופן הוגן, תוך מתן ביטוי לפרמטרים מנבאי איכות, שנועדו להבטיח ככל האפשר קליטה של עובדי הוראה איכותיים במערכת החינוך במגזר הערבי.

מאיר פרוש: אני מבקש להבהיר כי נוהל השיבוצים במגזר הערבי – אני מתאר לעצמי שאתם יודעים, אבל לאחר שנאמרו כאן דברים קשים מאוד על-ידי חבר הכנסת באסל גטאס, אני חייב להבהיר כי נוהל השיבוצים של המגזר הערבי נבחן בהליכים משפטיים רבים ובבתי-הדין, ובאופן עקבי נמצא הנוהל הוגן וראוי, נוכח המצב הקיים בשטח.

מאיר פרוש: הנוהל נועד לפתור, כמו שאמרתי קודם, את מצוקת המשרות בהוראה במגזר הערבי.

מאיר פרוש: אשר לטענה או ההצעה שיש לאפשר העברות מעבר לתאריך הקובע, 31 באוגוסט, כלומר לאחר פתיחתה של שנת הלימודים, נושא זה נדון בעבר בערכאות המשפטיות, ודווקא בתי-המשפט קיבלו את עמדת משרד החינוך, שלפיה הטעם העיקרי העומד בבסיס ההחלטה הזאת הוא הבטחת התנהלותו התקינה של בית-הספר לטובת התלמידים.

מאיר פרוש: עובדי הוראה קבועים הם עמוד השדרה של בית-הספר.

מאיר פרוש: כדי להבטיח את פתיחת שנת הלימודים כסדרה ולאפשר למנהל בית-הספר להכין מערכת שעות ותוכניות שנתיות מסודרות, מנהל בית-הספר חייב לדעת מראש ומוקדם ככל האפשר מהי מצבת המורים העומדת לרשותו בשנת הלימודים הנפתחת.

מאיר פרוש: יתרה מזאת, מתן אפשרות לבדיקת בקשות העברה לאחר המועד הקובע עלול להוביל ללחצים על מנהלים לשחרר מורים קבועים, שמלמדים בבית-ספרם, גם במחיר של יצירת קשיים בפתיחת שנת הלימודים או במהלכה, תוך גרימת נזק לתלמידים.

מאיר פרוש: הדבר הזה גם נקבע על-ידי בית-הדין הארצי לעבודה בתיק מסוים שהתנהל – יש לי פה את מספר התיק – וגם עתירה לבג"ץ שהגישה עובדת הוראה נדחתה, ובג"ץ קיבל את עמדת משרד החינוך ואת פסיקתו של בית-הדין הארצי בעניין זה, וגם לזה יש לי את מספר התיק.

מאיר פרוש: אני סבור, אדוני היושב-ראש, שחבר הכנסת המציע, אין לו לדעתי עניין שהדבר הזה יתנהל כאן, במליאה.

מאיר פרוש: הוא היה מאוד רוצה שהדבר יועבר לוועדת החינוך.

מאיר פרוש: על כן אני מציע שהנושא יועבר לדיון בוועדת החינוך, ושם, אני מתאר לעצמי, גם חבר הכנסת באסל גטאס יציג את הדברים שלו עם יותר פרטים מאשר נתן כאן.

מאיר פרוש: המשרד, משרד החינוך יוכל להביא את הפרטים ואת התשובות שיש לו, וכך הדבר הזה יוכל להתבהר יותר.

מאיר פרוש: אם אפשר לשפר, כולנו נהיה מרוצים מכך.

מאיר פרוש: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שסגן השר מציע ועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים ביקש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת דב חנין ומסעוד גנאים ביקשו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: שתי עמדות נוספות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, הנושא שהועלה כאן הוא בעל חשיבות מאוד מאוד גדולה, ואני רוצה להפנות את תשומת הלב להיבט אחר של אותו נושא.

דב חנין: אנחנו נמצאים היום במצב שבו יש מאות מורים ומורות שרוצים לעבוד בתחום ההוראה, בציבור הערבי, ואין להם מקומות עבודה.

דב חנין: לעומת זאת, המצב האבסורדי הוא, שחסרים מורים.

דב חנין: במדינת ישראל חסרים מאות מורים ואולי אפילו יותר מזה.

דב חנין: הפנייה שלי, אדוני סגן שר החינוך, יש מקום לשים ולהציב מורות ומורים ערבים במערכת החינוך גם בשפה העברית.

דב חנין: בוודאי מורים ומורות לערבית.

דב חנין: מורים ומורות למתמטיקה.

דב חנין: מורים ומורות לאנגלית.

דב חנין: מורים ומורות לכל המקצועות.

דב חנין: זה נכון מבחינת מערכת החינוך, שזקוקה למורים, זה נכון מבחינת אותם צעירים וצעירות, מורים מצוינים ומורות מצוינות שרוצים לעבוד בתחום, וזה נכון מבחינת העתיד שלנו בארץ – כאשר ילדים ייפגשו עם מורה ערבית, מורה ערבי, ילמדו ממנו, זה טוב לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עמדה נוספת.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, תודה, כבוד סגן השר, אני מודה לחברי באסל גטאס שהעלה את הנושא החשוב הזה.

מסעוד גנאים: הנושא הזה, אדוני היושב-ראש, מעסיק אותנו זה שנים.

מסעוד גנאים: אני זוכר את עצמי מאז 2009, ואני מלווה את העניין הזה, את המורים מהצפון שמלמדים בדרום.

מסעוד גנאים: היטיב לתאר את זה חברי באסל, שזאת באמת טרגדיה.

מסעוד גנאים: זאת טרגדיה למשפחות, למורים ולמורות.

מסעוד גנאים: כבוד סגן השר קרא בפנינו את הדרך שבה משבצים מורים בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: בתיאוריה זה נהדר.

מסעוד גנאים: אנחנו קראנו את זה.

מסעוד גנאים: היו שני דיונים בוועדת החינוך בנושא הזה.

מסעוד גנאים: בתיאוריה זה נהדר.

מסעוד גנאים: לא על זה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על ביצוע, על כך שצריך שיהיו קריטריונים ברורים, ושקיפות.

מסעוד גנאים: משום שכדי להעביר את המורה או המורה מהדרום לצפון צריך הרבה דברים, אבל צריך להציב קריטריונים ברורים, בסוף, וגם שקיפות וכנות בביצוע הכללים שכבוד סגן השר קרא אותם.

מסעוד גנאים: עוד נקודה – כדי לפתור את בעייתם של אלה המועברים, צריך לעשות הכול כדי לפתור בעייתם של אלפי מורים ומורות מובטלים, וזאת דרך למצוא להם משרות ומקומות עבודה.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סגן שר החינוך הציע לעביר את הדיון לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד הצעתו – יצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להסיר מסדר-היום – יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הנושא יידון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו שאילתה לשר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מתכבד להזמין את שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן להגיע לכאן כדי לענות על שאילתה מס' 644.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: מחלות נדירות.

יולי יואל אדלשטיין: השואל הוא חבר הכנסת ד"ר עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חכה רק שהשר יתמקם, ואז תוכל לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, גש למיקרופון, תשאל את השאלה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כבוד השר יעקב ליצמן, שר הבריאות, חברי כנסת נכבדים, בשדולת מחלות נדירות שאני עומד בראשותה הודיע כבוד השר ליצמן, שר הבריאות, כי בכוונת המשרד, יחד עם סגן שר האוצר, לקדם את נושא סל הבריאות למחלות נדירות.

עבדאללה אבו מערוף: זה היה לפני חודשים מספר, וחיכינו כמה חודשים.

עבדאללה אבו מערוף: השאלה היא – וניסיתי לברר: 1.

עבדאללה אבו מערוף: מה נעשה לקידום הנושא?

עבדאללה אבו מערוף: 2.

עבדאללה אבו מערוף: האם יקודם סל בריאות נפרד למחלות נדירות, כמו בעניין תרופות מצילות חיים?

עבדאללה אבו מערוף: 3.

עבדאללה אבו מערוף: מה נעשה להתמודדות עם בקשות לחריגה בעניין הזה למחלות נדירות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, השנה עולות לדיון לגבי סל השירותים כמה תרופות למחלות המוגדרות "מחלות יתום".

יעקב ליצמן: אני מדגיש שוב, 20 פעם אותו דבר: אני לא מתערב בסל.

יעקב ליצמן: אישית, לא מתערב בסל.

יעקב ליצמן: לדעתי, לא נכון לעשות את זה.

יעקב ליצמן: יש ועדה ציבורית, והיא עושה את זה.

יעקב ליצמן: הוועדה דנה בכובד ראש בהחלטתה לגבי סל הבריאות, בשים לב למאפיינים המיוחדים.

יעקב ליצמן: בהתאם לכך, לאורך השנים נכנסו תרופות שונות למחלות יתום במסגרת הרחבות הסל השונות.

יעקב ליצמן: אני לא יודע לענות לך בדיוק על השנה, כי הוועדה יושבת בימים אלה, ומסיימת עוד שבועיים וחצי.

יעקב ליצמן: צריך לחכות.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: אין שאלות אחרות, כי זאת שאילתה רגילה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה לך, כבוד השר, אני מודע לכך שאתה לא מתערב בסל הבריאות, בגלל זה השאלה מופנית אליך, כי אתה הרגולטור הגבוה ביותר על העניין.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שבתוך שבועיים יהיו לנו בשורות טובות, לכן – זאת השאלה.

יעקב ליצמן: הוא פשוט הפריע לי.

יעקב ליצמן: לא אכפת לך לחזור?

יולי יואל אדלשטיין: הוא שאל אם הוא יכול לקוות שבתוך שבועיים יהיו בשורות טובות.

יולי יואל אדלשטיין: נכון?

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי אותך נכון?

עבדאללה אבו מערוף: – – –

יעקב ליצמן: אני אגיד לך בדיוק.

יעקב ליצמן: אני אחזור ואסביר את זה יותר בהרחבה: ועדת הסל היא ועדה ציבורית שאני ממנה, לשר האוצר יש מינויים שם.

יעקב ליצמן: אנחנו ממנים שם אנשים – תבדוק את האנשים שנמצאים שם, כולל ערבים, אגב, כולל כולם, יש בוועדת הסל רופאים בכירים, קופות-החולים, כולם נמצאים שם.

יעקב ליצמן: בוועדה, כשזה ציבורי, הוועדה דנה בכול.

יעקב ליצמן: כל שנה היה התקציב שלה 300 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: 300 מיליון שקלים.

יעקב ליצמן: השנה, באדיבותו של שר האוצר – כמובן אני פעלתי למען זה אבל אני חייב להגיד לו תודה רבה, הוא הרחיב את הסל, הוא הוסיף לסל – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: זה קצת – להתחיל לשיר, או – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אדוני ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שאל שאילתה מאוד מקצועית.

יעקב ליצמן: לא לא, זה כי מפריעים לי מהצד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, השר מתלונן שהוא משיב תשובה מקצועית והקולות מפריעים לו.

יעקב ליצמן: השנה שר האוצר הוסיף עוד 200 מיליון שקל, יחד אתי – גדל ל-500 מיליון שקלים.

יעקב ליצמן: גדל מ-300 ל-500.

יעקב ליצמן: אנחנו בסל הזה מכינים שנה שלמה.

יעקב ליצמן: מגישים את המסקנות בסוף דצמבר, התחולה מתחילה בתחילת ינואר.

יעקב ליצמן: מייד אחרי שאני מגיש את זה, מגיש את זה לממשלה, מאשרים את זה אוטומטית.

יעקב ליצמן: אני אף פעם לא מערער על מה שמגישים לי.

יעקב ליצמן: שנה שלמה, עד אוקטובר, באמצע אוקטובר, הוועדה בראשות אסנת לוקסמבורג, היא עוברת – בודקים את כל התרופות החדשות, כל מה שיש, מגישים לסל.

יעקב ליצמן: אם אני לא טועה, הסל השנה, הגישו לו תרופות במחיר של 2 מיליארד שקלים.

יעקב ליצמן: המון.

יעקב ליצמן: מזה רבע יקבלו אישור.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי לך, אני לא מתערב באישור.

יעקב ליצמן: היו שנים, תתפלא לשמוע, שהיו שם גם משחות לקרחת, שאישרו.

יעקב ליצמן: זה לא בתקופתי, מעולם לא הייתי מסכים לדבר כזה.

יעקב ליצמן: אבל אני פשוט רוצה להסביר לך שמעולם לא ערערתי, לא מערער.

יעקב ליצמן: יש היום לחולי סרטן דברים חדשים, טיפול אינדיבידואלי בבתי-חולים – מדהימים.

יעקב ליצמן: העלויות של זה עצומות.

יעקב ליצמן: המון כסף.

יעקב ליצמן: גם את זה – מביאים את זה לוועדת הסל.

יעקב ליצמן: יש דבר אחד שלא הבאתי לסל, ואני לא אביא את זה גם כאן.

יעקב ליצמן: כשהייתי עכשיו בארצות-הברית – חזרתי בסוף השבוע שעבר – יש דבר חדש לחולי סרטן, במיוחד לילדים וצעירים, שנקרא "פרוטון".

יעקב ליצמן: "פרוטון" זה דבר שאלה שמקבלים רדיותרפיה, הקרנות, זה מוציא אולי את המחלה, אבל זה מזיק נזק עצום גם בסביבה, באורגנים הבריאים.

יעקב ליצמן: ה"פרוטון" הזה מונע את זה, מונע את הנזק מסביב.

יעקב ליצמן: נסעתי לארצות-הברית.

יעקב ליצמן: בבית-חולים בפילדלפיה, בית-חולים לילדים חולי סרטן, שם ישנו המרכז הגדול של "פרוטון".

יעקב ליצמן: מי מנהל את המרכז הגדול הזה?

יעקב ליצמן: יהודי ישראלי, ד"ר זליג טוכנר, פרופסור.

יעקב ליצמן: הוא מנהל את זה.

יעקב ליצמן: הוא היה אצלי לפני חודשיים.

יעקב ליצמן: ישבתי אתו ואמרתי לו שאני רוצה להביא את זה לארץ.

יעקב ליצמן: אין הרבה כאלה בעולם.

יעקב ליצמן: בארצות-הברית יש 22, אבל גם חלק מהמרכזים הגדולים, Sloan Kettering, עדיין אין להם, הם הזמינו כבר.

יעקב ליצמן: בבריטניה בכלל אין, בצרפת יש שניים, בירדן יש אחד ובסעודיה יש אחד.

יעקב ליצמן: אני חושב שהגיע הזמן שגם כאן זה יהיה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהתשובה הייתה מפורטת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר – – –

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: השר השיב.

יעקב ליצמן: ובכן, אני – – –

דב חנין: אם הצעת החוק לא בשלה – אפשר לוותר עליה.

יעקב ליצמן: תן לי לסיים מה שרציתי להגיד לך על ה"פרוטון" הזה.

יעקב ליצמן: נסעתי ונפגשתי עם אנשים, פילנתרופים בעולם, שהביאו את זה.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות, אין לו כוח להרים את זה.

יעקב ליצמן: משרד האוצר לא ייתן לי.

יעקב ליצמן: זה 60 מיליון דולר.

יעקב ליצמן: זה מדהים, אני אומר לכם את זה.

יעקב ליצמן: זה מדהים, הטיפול הזה.

יעקב ליצמן: נשתדל, בעזרת השם, אני חושב שאני בדרך, צריך להתפלל עוד שה' יצליח דרכי.

יעקב ליצמן: לכן – זו התשובה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן ולחבר הכנסת השואל.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/672); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים, כמו שקבענו גם מראש, בסוף סדר-היום – לאחר שכל הצעות החוק הפרטיות וכל ההצעות לסדר-היום והשאילתה של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף כבר מאחורינו – להצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה אחת מהיוזמים – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים ודאי דיון, כנדרש.

דב חנין: שולי, את יודעת שאת – – –

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם, יקום מחדש.

דב חנין: צריך לעשות את זה.

קריאה: בוודאי, נכון.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש.

שולי מועלם-רפאלי: חכו רגע אחד, לפני שאתם מתחילים להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות נדע לְמה – – –

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק, לְמה מפריעים.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, תודה גם לך, חברי וחברותי חברי הכנסת, האמת, תמיד חלמתי להיות מורה, והערב אני מבקשת טיפה לגעת בחלום הזה, ולרענן לכולנו את מה שלמדנו בשיעורי האזרחות בתיכון.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני רוצה לשאול אתכם – יש פה ממש מומחים בתחום – מה ההגדרה של מדינה?

שולי מועלם-רפאלי: יש כל מיני הגדרות.

דב חנין: שהיא שומרת על – – – שם היה גם לא תגנוב.

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: אין גנבה של משהו שהוא שייך לך.

שולי מועלם-רפאלי: אין עם כובש בארצו, אין אדם גונב מעצמו.

דב חנין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: הקשר, הבונדינג, בין העם היהודי לארץ-ישראל הוא בדיוק מהמקום שאתה דיברת עליו, מאותה תורה שיש בה עשרת הדיברות.

שולי מועלם-רפאלי: אתה יודע שרש"י, בפסוק הראשון על התורה, שואל, למה זה נפתח בבראשית, בבראשית – – –

דב חנין: למה אברהם אבינו קנה את זה בכסף?

שולי מועלם-רפאלי: בבראשית.

דב חנין: אברהם אבינו קנה את זה בכסף?

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק, אברהם אבינו הוא המתווה.

שולי מועלם-רפאלי: גם אנחנו רוצים לקנות בכסף, או בתמורה לקרקע חליפית.

שולי מועלם-רפאלי: אדרבה ואדרבה.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שחבר הכנסת דב חנין מבין הכי נכון את החוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אין לי אלא להיות גאה בך על ההבנה העמוקה בתורת ישראל – –

תמר זנדברג: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – ובחוקי מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: אבל יש חוק – – –

שולי מועלם-רפאלי: ובכן, חברים – – –

עבדאללה אבו מערוף: התורה לא מספיק?

עבדאללה אבו מערוף: התורה לא מספיק?

שולי מועלם-רפאלי: התורה מעולה.

שולי מועלם-רפאלי: התורה, שהיא המקור של הכול, מדברת על השייכות הבלתי-ניתנת לניתוק – –

עבדאללה אבו מערוף: בשביל מה חוק?

שולי מועלם-רפאלי: – – שבין העם היהודי לארץ-ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: החוק, המטרה שלו – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני מסבירה לך, חבר הכנסת אבו מערוף.

שולי מועלם-רפאלי: החוק, המטרה שלו היא להסדיר את מה שאנחנו עושים ברשות התורה.

עבדאללה אבו מערוף: לא – – –

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו זוכים, אחרי אלפיים שנות גלות – – –

עבדאללה אבו מערוף: אישה דתייה.

עבדאללה אבו מערוף: את נוגדת את עצמך, עם כל הכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא, אתה טועה.

עבדאללה אבו מערוף: את לא מאמינה בתורה – – –

שולי מועלם-רפאלי: אחרי אלפיים שנות גלות אנחנו זוכים וחוזרים ומקימים את מדינת ישראל, שהיא מדינת הלאום של העם היהודי, לא של אף אחד אחר.

עבדאללה אבו מערוף: – – – מה הקשר?

עבדאללה אבו מערוף: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אז מה זה מדינה?

עבדאללה אבו מערוף: – – –

דב חנין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: מדינה היא יחידה שבה מתקיימים התנאים האלה: יש לה שטח וטריטוריה, יש בה אוכלוסייה – –

דב חנין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – אנשים חיים בשטח המדינה ונתונים לשלטונה.

שולי מועלם-רפאלי: יש בה שלטון.

שולי מועלם-רפאלי: זה אותו גוף ששולט, באמצעות המוסדות והחוקים, על הטריטוריה של המדינה ועל האוכלוסייה שלה.

קריאות: – – –

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת דב חנין, אתה רק מוכיח שוב ושוב כמה החוק הזה צודק.

דב חנין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני ממש אשמח שאתה תעלה לפה ותגיד את אותם דברים שאתה אומר עכשיו, ואז לא תהיה לך ברירה אלא להצביע בעד החוק החשוב והטוב הזה.

אוסאמה סעדי: איזה קשקוש.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא היית פה פשוט, חבר הכנסת.

אוסאמה סעדי: שמעתי אותך מבחוץ.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא, לא שמעת אותו – ניחא לי אתה אומר "קשקוש", אבל הוא אמר כאלה דברים חשובים.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

דב חנין: חברת הכנסת מועלם – – –

שולי מועלם-רפאלי: אתה אומר: אל תהרסי לי את הבחירות הבאות, חבר הכנסת חנין.

שולי מועלם-רפאלי: הבנתי אותך.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

שולי מועלם-רפאלי: למדינה יש גם הכרה בין-לאומית, קבלה של המדינה על-ידי מדינות אחרות, המכירות בריבונות שלה, ויש בה עצמאות.

שולי מועלם-רפאלי: העצמאות היא היכולת של המדינה להחליט איך לנהל את העניינים הפנימיים והחיצוניים והבין-לאומיים שלה, ללא התערבות בין-לאומית, אפילו אם אזרחי המדינה מזמינים את ההתערבות הבין-לאומית הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אפילו אז הריבונות מכתיבה ניהול עצמי – לא ניהול שנעשה על-ידי אחרים.

תמר זנדברג: אתם רוצים לנהל אחרים – לא לנהל – – –

עבדאללה אבו מערוף: על איזה זכויות?

עבדאללה אבו מערוף: על איזה זכויות את מדברת?

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מנהלים את הארץ הזאת ואת המדינה הזאת.

תמר זנדברג: זאת לא מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אתם כולם מכירים את זה.

תמר זנדברג: זאת לא מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, ועם ישראל חזר לפה אחרי אלפיים שנה, והקים את המדינה.

תמר זנדברג: למה זו לא מדינת ישראל?

תמר זנדברג: למה זו לא מדינת ישראל?

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם, בשלב הבא – –

תמר זנדברג: השם לא יעזור לך.

תמר זנדברג: אל תדאגי.

שולי מועלם-רפאלי: – – מעולם לא הסתרנו את עמדתנו – – –

תמר זנדברג: אין צורך לגייס את השם.

תמר זנדברג: הוא לא יעזור לך.

שולי מועלם-רפאלי: מעולם לא הסתרנו את עמדתנו – נחיל את הריבונות הישראלית על יהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: נתחיל עם מה שמוסכם על כולכם, חברים, מעלה-אדומים וגוש-עציון, ונתקדם בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: אז כל הסעיפים הראשונים – הראשון והשני והשלישי והרביעי – אין בכלל שאלה לגביהם.

שולי מועלם-רפאלי: ואז מגיעים לסעיף החמישי, שמדבר על אותה עצמאות, על אותה יכולת לנהל בעצמנו, בלי טובות מבחוץ – טובות או רעות, תלוי את מי שואלים – ופה כבר קשה לי לסמן "וי" ליד הדבר הזה, כי אני באמת שואלת אתכם, ואת עצמי, האם מדינת ישראל באמת מנהלת את ענייניה הפנימיים, את ענייני הפנים והחוץ שלה, ללא התערבות; ללא התערבות של מי שלא שייך ומאמין שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: האם אנחנו זוכרים כי בכל רגע נתון כי יש לממשלת ישראל ולכנסת ישראל הזכות הבלעדית להפעיל פה את הסמכות העליונה, כריבון?

תמר זנדברג: איזה ריבון?

שולי מועלם-רפאלי: כפי שהגדיר מקס וובר את המושג "ריבונות" – – –

תמר זנדברג: זה לא ריבון.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל – – –

תמר זנדברג: מה את מפעילה בדיוק?

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מפעילים את היכולת של הכנסת והממשלה – –

תמר זנדברג: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – לחוקק חוקים – –

תמר זנדברג: את מפעילה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – על אזרחי מדינת ישראל.

תמר זנדברג: – – – שמותר לאזרחי מדינת ישראל לגנוב ממי שהוא לא אזרח מדינת ישראל.

תמר זנדברג: כל הכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: זאת דרך נהדרת להסתכל על זה – –

תמר זנדברג: כל הכבוד.

תמר זנדברג: זאת האמת.

שולי מועלם-רפאלי: – – זה ממשיך את השקרים שלך מאתמול, כששאלת: מי מטפל בגבעת-עמל?

תמר זנדברג: זאת האמת.

תמר זנדברג: זה לא שקרים.

תמר זנדברג: זאת האמת.

שולי מועלם-רפאלי: יכולת לשאול את זה, חברת הכנסת זנדברג, כשלא הייתי שם.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: את לא – – –

שולי מועלם-רפאלי: וראה זה פלא, כשהגעתי – –

תמר זנדברג: את לא עושה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – בניגוד לך, נתתי קרדיט לשלושת חברי הכנסת שמטפלים בזה – –

תמר זנדברג: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת אילן גילאון, ושפחתך החרופה.

תמר זנדברג: – – –

שולי מועלם-רפאלי: לך יש קושי להכיר בעובדות – –

תמר זנדברג: לא מפרקת ממשלה על גבעת-עמל.

שולי מועלם-רפאלי: – – והעובדות לא משתנות גם אם אומרים הרבה פעמים שקרים.

תמר זנדברג: דב חנין לא בממשלה, את בקואליציה, איפה את?

תמר זנדברג: איפה המשבר הקואליציוני על גבעת-עמל?

שולי מועלם-רפאלי: לפי כל הקולות של הבכי והנהי ששמענו בחודשים האחרונים סביב חוק ההסדרה – –

תמר זנדברג: אז – – – שלכם עם 40 קרוונים – –

שולי מועלם-רפאלי: – – שאלתי את עצמי – –

תמר זנדברג: – – הבכי והנהי.

שולי מועלם-רפאלי: – – מה אנחנו מפספסים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אני שמחה שהערב ייגמרו, בעזרת השם, קולות הבכי והנהי – –

תמר זנדברג: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – כי הערב, כשיעבור חוק ההסדרה – –

תמר זנדברג: זה היום שחוק ההסדרה ייגמר, וגם עמונה תפונה.

שולי מועלם-רפאלי: – – שמטרתו להסדיר את ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון, ביישובים שהמדינה הייתה מעורבת בהקמתם, כולנו נשמח ונתקדם צעד נוסף בהחלה של החיבור הבלתי-מתנתק-לעולם שבין העם היהודי לארצו, ארץ-ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אין עם כובש בארצו.

שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה איננו מתנגד, איננו מתנגש, איננו בעייתי – עם שום חקיקה אחרת.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לחלוטין לכולנו, שכל יישוב שהמדינה הייתה מעורבת בהקמה שלו, והאזרחים באו להפריח את השממה, זה מעמיד להם את אותה חזקת תום לב, ואני מציעה לא לשאול שוב: המדינה שלחה אותם, המדינה שלחה אותם, כי אפשר לשאול את זה על מקומות אחרים – האם שלחנו אנשים לתל-אביב?

שולי מועלם-רפאלי: שלחנו אנשים לבאר-שבע?

שולי מועלם-רפאלי: אם לא שלחנו – אז לא שלחנו לשום מקום, אבל כיוון שאנחנו מאמינים שכשמדינת ישראל מקימה יישוב היא מעודדת את האנשים ללכת להתיישב שם, היא שולחת אותם לשם.

שולי מועלם-רפאלי: אין פה החלטה פרטית של אף אדם שקם בבוקר ומחליט עכשיו לסלול כביש ולהניח תשתיות ולבנות את הדברים שמאפשרים ליישוב לפרוח.

שולי מועלם-רפאלי: הסטטוס האבסורדי של אלפי בתים ביהודה ושומרון הוביל לכך ששני ראשי ממשלות בישראל הזמינו דוחות, והדוחות האלה הצביעו על מחדלים חמורים.

שולי מועלם-רפאלי: הדוח של טליה ששון, שהוזמן על-ידי ראש הממשלה המנוח אריאל שרון, פירט בהרחבה כיצד היו הדרגים הבכירים ביותר בכל ממשלות ישראל, ב-50 השנים מאז הנס הגדול של מלחמת ששת הימים, מעורבים בהקמה של היישובים והשכונות בכל מקום ואתר – –

תמר זנדברג: גם את זה לא השם עשה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – ודוח השופט אדמונד לוי המנוח, שהוזמן על-ידי ראש הממשלה, ראש הממשלה שלנו, בנימין נתניהו – – –

יוסף ג'בארין: דוח ששון המליץ לפרק את המאחזים.

שולי מועלם-רפאלי: דוח ששון המליץ להסדיר את עמונה.

שולי מועלם-רפאלי: למה את זה אתה לא אומר?

שולי מועלם-רפאלי: למה את זה אתה לא אומר?

שולי מועלם-רפאלי: בדוח של טליה ששון היא ממליצה להסדיר את עמונה.

שולי מועלם-רפאלי: אז איפה אתה, חברי חבר הכנסת?

תמר זנדברג: אז למה הזמנתם את דוח אדמונד לוי?

שולי מועלם-רפאלי: דוח אדמונד לוי פירט אף הוא את המצב הבעייתי שנוצר – –

יואל חסון: אז למה לא עשיתם את זה?

שולי מועלם-רפאלי: תשאל את החברים שלך שהגישו שוב ושוב עתירות לבית-המשפט העליון, אולי להם יש תשובה.

תמר זנדברג: את לוקחת מה שנוח לך – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – וקבע כי תושבי הבתים הללו הפכו לעבריינים על-כורחם.

יואל חסון: כולם אשמים.

יואל חסון: איפה האחריות שלכם?

יואל חסון: איפה האחריות שלכם?

שולי מועלם-רפאלי: הנה, האחריות שלנו פה, בחוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בחוק ההסדרה נמצאת האחריות שלנו – –

יואל חסון: בחקיקה פרטית.

שולי מועלם-רפאלי: – – נמצא השינוי המהותי ביחס של מדינת ישראל למתיישבים ולהתיישבות ביהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: דוח לוי קבע שהתושבים היהודים שהתיישבו בתום לב ובהסכמת השלטונות בכל אותם בתים, שכונות ויישובים – –

תמר זנדברג: מה זה "בתום לב"?

תמר זנדברג: על הרגע הראשון שהם התיישבו, הם קיבלו צו פינוי.

תמר זנדברג: תום לב.

שולי מועלם-רפאלי: – – אינם צריכים לשאת באחריות למחדלים שנוצרו – –

תמר זנדברג: שום תום לב ושום בטיח.

שולי מועלם-רפאלי: – – אלא המדינה היא שצריכה להסדירם.

שולי מועלם-רפאלי: חוק ההסדרה נועד לממש עיקרון זה.

שולי מועלם-רפאלי: המדינה, מדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי, תיטול על עצמה את האחריות להסדיר את מעמדם של הבתים הללו, הן בגלל אחריותה כלפי אזרחי ישראל המתגוררים בהם, והן בגלל הצורך הציבורי שהמדינה רואה בקיומה של ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון, בהמשך ההתפתחות והשגשוג שלה.

שולי מועלם-רפאלי: ובמקביל, כן, חברים, לפצות פיצוי הוגן את בעלי הקרקע הערבים.

יוסף ג'בארין: הם לא רוצים.

יוסף ג'בארין: אני פגשתי אותם – – – חברת הכנסת מועלם, אני פגשתי אותם – – –

שולי מועלם-רפאלי: בכל מקום אחר בארץ ובעולם בעיות מסוג זה היו נפתרות באמצעות פיצוי כספי מרצון לבעלי הקרקע שנפגעו.

שולי מועלם-רפאלי: ביהודה ושומרון זה בלתי אפשרי.

שולי מועלם-רפאלי: למה?

שולי מועלם-רפאלי: כי ביהודה ושומרון יש חוק אנטישמי שאוסר מכירת קרקעות ליהודים.

שולי מועלם-רפאלי: הוא לא רק אוסר מכירת קרקעות ליהודים, אלא הוא גוזר גזר-דין מוות על מי שהעז ועשה את זה.

קסניה סבטלובה: בעמונה – – –

שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה מאלץ את מדינת ישראל לפתור את הבעיה שנוצרה בדרך של הפקעה.

קסניה סבטלובה: אתה לא רוצה בית בעמונה?

תמר זנדברג: אני רוצה בבית של שולי – – –

שולי מועלם-רפאלי: כפי שאמר רק השבוע שופט בית-המשפט העליון אליקים רובינשטיין: אילו היינו חיים עם דבר נורמלי, הדבר הכי פשוט היה שהעותרים היו מוכרים או מקבלים קרקע חלופית.

שולי מועלם-רפאלי: אבל הם לא עושים את זה.

שולי מועלם-רפאלי: הם לא יכולים לעשות את זה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אנחנו במצב לא נורמלי, כלומר הם לא ימכרו ולא יעדיפו קרקע חלופית.

שולי מועלם-רפאלי: במשך השנה האחרונה פעלנו, חברים רבים מהקואליציה – מהבית היהודי, מהליכוד וממפלגות נוספות – להביא פתרון אסטרטגי להתיישבות.

שולי מועלם-רפאלי: חשבנו שיש דרכים נוספות, אף שלעניות דעתי – ואמרתי זאת יותר מפעם אחת – דרך המלך היא חוק ההסדרה – –

עיסאווי פריג': חוק הגזל, חוק הגזל.

שולי מועלם-רפאלי: – – דרך המלך, שבה מדינת ישראל מממשת את ריבונותה ומכריזה על כך שאזרחי יהודה ושומרון היהודים אינם אזרחים מסוג ב'.

שולי מועלם-רפאלי: יש להם חובות, הם הולכים למילואים ומשלמים מסים, ויש להם גם זכויות – והזכות הראשונה היא שתפסיק להיות מונפת חרב הגירוש מעל ראשם.

תמר זנדברג: ויש לכם זכויות יתר.

שולי מועלם-רפאלי: הגיע הזמן, 50 שנה אחרי שחזרנו לכל מרחבי ארצנו – חזרנו ולא כבשנו – –

תמר זנדברג: לא, יש עוד כמה שלא כבשתם.

תמר זנדברג: באיראן – – – יש עוד כמה שלא כבשתם.

שולי מועלם-רפאלי: – – 50 שנה אחרי הנס שקרה לנו פה נממש את הריבונות שלנו ונסדיר את ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון.

תמר זנדברג: צאו לדרך.

יוסף ג'בארין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: יש הרבה טענות ששמענו בחודשים הרבים, שהנושא הזה מונח לפתחנו כולנו, ונשמעו עוד קולות, והיה רצון שנדחה את זה למחר, ואם לא למחר אז למחרתיים – –

קסניה סבטלובה: אפילו חברי הקואליציה שלך לא משתכנעים, שולי.

שולי מועלם-רפאלי: – – ואולי, חברים, יום אחד זה יפוג וייעלם.

שולי מועלם-רפאלי: לא, זה לא נעלם.

שולי מועלם-רפאלי: הסדרת ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון היא באחריותנו.

שולי מועלם-רפאלי: זה הדבר שאנחנו נדרשים לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: לכן אנחנו מביאים את חוק ההסדרה.

שולי מועלם-רפאלי: המשמעות שלו היא שההתיישבות ביהודה ושומרון היא עניין ציבורי וראייה אסטרטגית בהתפתחותה וצמיחתה של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: חובה לגנוב מהערבים ולתת ליהודים.

תמר זנדברג: זאת מצווה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: אני כבר מסיימת, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: כשהכנסת לוקחת אחריות ולא הפקידים – –

תמר זנדברג: – – – לגנוב מערבים?

שולי מועלם-רפאלי: – – הכנסת והממשלה הן הריבון להחליט על השיח.

תמר זנדברג: הן לא ריבון.

שולי מועלם-רפאלי: – – הן הריבון לקבל החלטות וחוקים במדינת ישראל.

תמר זנדברג: גם אם תגידי את זה אלף פעם, זה לא יהפוך את הממשלה ואת הכנסת ריבון בשטח שמחוץ לגבולות מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, מי מסיעת מרצ ויתר על הזמן שלו לטובתך?

יולי יואל אדלשטיין: כי את שלוש הדקות שלך את כבר מזמן סיימת.

דב חנין: חברת הכנסת גלאון – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, ברצינות, אני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: כולם רשומים פה לזכות דיבור, 60 ומשהו דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: למה צריך לצעוק?

יולי יואל אדלשטיין: תעלו בצורה מסודרת, ואני מבטיח שלוש דקות.

תמר זנדברג: חובה לצעוק, חובה לצעוק על הדברים האלה.

תמר זנדברג: חובה.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא רואים שם – – –

עיסאווי פריג': האוזן לא סובלת – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מבקש לא להפריע, כי – באמת, תפסידו את רשות הדיבור.

שולי מועלם-רפאלי: אני ממש רוצה להגיד את המשפטים האחרונים.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתחיל להוציא אנשים, ואז תפסידו את רשות הדיבור.

תמר זנדברג: יש לי חובה מוסרית לצעוק על הדברים האלה.

תמר זנדברג: זה מעל התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אז תעשי את זה מחוץ למליאה, לא במליאה.

שולי מועלם-רפאלי: חבל שלא שמענו אותך צועקת על דברים אחרים, שגם הם במסגרת החובות המוסריות, אבל עליהם נדבר – – –

תמר זנדברג: תחלקי לי מדליה ביציאה.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא לא, נדבר עליהם אחר כך בשקט.

תמר זנדברג: את לא מחלקת לי ציונים, עם כל הכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא לא, ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: אלא אני מצרה על כך שלא שומעים אותך צועקת על דברים מוסריים אחרים.

תמר זנדברג: אז תצרי.

תמר זנדברג: תצרי.

תמר זנדברג: אוקיי – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא פחות מזה.

תמר זנדברג: העיקר שאת מצרה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד משפטי סיום, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: החוק לא מנוגד לדין הבין-לאומי.

תמר זנדברג: מנוגד.

שולי מועלם-רפאלי: ההתיישבות ביהודה ושומרון היא אינטרס ציבורי.

תמר זנדברג: הוא מנוגד, הוא מנוגד.

עיסאווי פריג': מנוגד.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אני רק מזכיר שמי שיוצא בשלוש קריאות יפסיד את זכות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים יוכל לחזור רק להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אז תבחרו.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

אילן גילאון: אסור קריאות ביניים במליאה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, קריאות ביניים מותר, אבל עשר דקות דיבור ברצף, כמו שעושה חברת הכנסת זנדברג, אסור.

יולי יואל אדלשטיין: אסור.

יולי יואל אדלשטיין: ולא לדבר על חובה מוסרית להפריע לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמעתי על הרבה חובות מוסריות, אבל חובה מוסרית כזאת לא ראיתי.

תמר זנדברג: אז לי יש חובה מוסרית.

תמר זנדברג: המצפון שלי מחייב אותי.

יולי יואל אדלשטיין: ועברתי כבר כמה דברים בכנסת, כמו שאתה, בשונה מחברי כנסת חדשים, יודע.

יולי יואל אדלשטיין: ולא זכור לי שהוציאו אותי מן המליאה בשלוש קריאות.

עיסאווי פריג': היא אומרת דברי שקר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להגיד את המשפטים האחרונים שלי.

שולי מועלם-רפאלי: החוק איננו מנוגד לדין הבין-לאומי.

עיסאווי פריג': שקר.

שולי מועלם-רפאלי: ההתיישבות ביהודה ושומרון היא אינטרס ציבורי.

עיסאווי פריג': שקר.

שולי מועלם-רפאלי: והמתיישבים היהודים הם אזרחי המדינה, ולמדינה יש חובה לדאוג לנורמליזציה בחיים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להפסיק את מחול השדים של הרס ההתיישבות באמצעות עתירות חוזרות ונשנות של ארגוני שמאל.

שולי מועלם-רפאלי: ישראל איננה כובשת ביהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: מה שקורה היום זה לא צדק, זה סדום.

שולי מועלם-רפאלי: בסדום גם הכול היה לפי החוקים.

דב חנין: זה באמת סדום.

שולי מועלם-רפאלי: אבל צריך לשנות.

שולי מועלם-רפאלי: צריך לשנות ולהיטיב עם שני הצדדים; בתי היהודים לא ייהרסו ביהודה ושומרון, ובעלי הקרקע הערבים יקבלו פיצוי הוגן.

שולי מועלם-רפאלי: ככה עושים צדק בכל מקום בעולם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: מעכשיו אנחנו מתחילים את הדיון לקראת קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כל דובר – עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם נועל את רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: יש הצעה אחת, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת הדוברים מעכשיו, כל דובר מקבל זמן שווה, עד שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – –

יואל חסון: סמוטריץ, מה לא אמרת שאתה רוצה להגיד?

בצלאל סמוטריץ': – – זהו, נכון שהאמת שאין הרבה דברים שלא אמרתי – –

יואל חסון: חוץ מסליחה לתושבי עמונה.

בצלאל סמוטריץ': – – אני חושב שהחוק הזה הוא באמת חוק קודם כול צודק, ומוסרי, ומתבקש – –

עיסאווי פריג': איפה המוסר?

עיסאווי פריג': איפה המוסר – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ואני רוצה להזכיר לכולנו שמשפט הוא בראש ובראשונה – – –

דב חנין: – – –

בצלאל סמוטריץ': בואו, תנסו פעם אחת להקשיב.

בצלאל סמוטריץ': באמת, דב.

דב חנין: השחור הוא לבן – – –

בצלאל סמוטריץ': האמת היא שאני עוד צרוד מעשר הדקות של צעקות פה לפני יומיים.

יוסף ג'בארין: תגיד כל דבר, רק אל תגיד שזה צודק ומוסרי.

יוסף ג'בארין: תגיד כל דבר אחר.

בצלאל סמוטריץ': משפט הוא כלי לעשיית צדק.

יוסף ג'בארין: איך המוסר נפגש עם החוק?

בצלאל סמוטריץ': כל עורך-דין, כל שופט, יודע שכאשר, נניח, שני בעלי-דין באים אל מול שופט, הוא שומע את התיק – כמובן, בהנחה שהוא בא בידיים נקיות ובלי דעות קדומות – הוא שומע את שני הצדדים, והוא שומע את העדים, ומתגבשת אצלו בסופו של דבר איזו תפיסה של צדק, מה נכון להכריע בתיק הזה, ואחר כך הוא כמובן בונה בניין משפטי שלם כדי להצדיק.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא מסביר שלעד הזה הוא האמין, ולעד הזה הוא לא האמין – זה כמובן דבר אמיתי, אני לא טוען שזה לא אמיתי, אבל ברור שכאשר שופט יושב על כס המשפט, אין לו – זה לא מחשב שיש קלט ופלט, כן?

בצלאל סמוטריץ': ומוציאים איזושהי תוצאה אוטומטית, אלא הוא בן-אדם, והוא מתרשם ממכלול העובדות שנמצאות על השולחן.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, אין לו לדיין אלא מה שעיניו רואות, ובסופו של דבר, אחרי שהוא גיבש לעצמו את תפיסת הצדק בתיק שלפניו, הוא גם יודע איך לכתוב את פסק-הדין, ולהכניס את זה לתוך הדוקטרינות המשפטיות שקשורות לדיני הראיות, וכו' וכו'.

בצלאל סמוטריץ': האמירה הזאת שמשפט הוא כלי לעשיית צדק היא אמירה, אני חושב, חשובה מאוד שלא פעם אנחנו שוכחים אותה.

בצלאל סמוטריץ': היא קשורה גם קצת לדברים שאמרתי בפעם הקודמת על העריצות שעלולה להתפתח כאשר אנחנו נצמדים יתר על המידה אל הפרוצדורה, אל המסגרת, אל הכללים, ולא רוצים להגיע אל הצדק ואל ההכרעה הנכונה בנסיבות העניין.

בצלאל סמוטריץ': תפיסת הצדק מושפעת לא מעט פעמים מהבסיס הערכי או מעולם הערכים שאותו מביא השופט מהבית, וזה גם דבר לגיטימי, כולנו בני-אדם.

בצלאל סמוטריץ': ותפיסת הצדק במערכת המשפט הישראלית בהקשר של יהודה ושומרון, מעוצבת היום לא פעם מאותן הנחות יסוד מטא-משפטיות, שמונחות, חבר הכנסת בגין, בבסיס הדיון.

בצלאל סמוטריץ': מי שמסתכל על יהודה ושומרון כאל שטחים בתפיסה לוחמתית, אז ההתיישבות הישראלית נעה אצלו איפשהו על הציר שבין "רק לא חוקית" לבין "פשע מלחמה" והפלסטינים הם התושבים המוגנים שעל זכויותיהם צריך לשמור – ואז ההתיישבות היא בכלל לא לגיטימית.

בצלאל סמוטריץ': אז היא בוודאי לא לגיטימית ויש בה גם איזו בעיית חוקיות.

בצלאל סמוטריץ': בסיפור שמסופר בבית-המשפט במשך הרבה מאוד שנים מתוארת תמונה עקומה כאילו יש שלטון חוק וכולם בונים באופן חוקי, ויש איזה קומבינה של כמה מתנחלים עבריינים ופקידי מדינה מושחתים שגונבים סוסים ביחד.

בצלאל סמוטריץ': וזו כמובן תמונה שהכי רחוקה מהמציאות שיכולה להיות.

בצלאל סמוטריץ': יש בלגן במינהל האזרחי, ויש טעויות, ואין שלטון חוק, ואין מערכות תכנון, ויש פי כמה וכמה בנייה לא חוקית אצל הערבים ביהודה ושומרון, בשטחי C, שהם באחריות של מדינת ישראל, מאשר במגזר היהודי.

בצלאל סמוטריץ': יהודה ושומרון הם לא שטחים בתפיסה לוחמתית וההתיישבות הישראלית היא סופר-לגיטימית.

בצלאל סמוטריץ': כאשר בית-המשפט העליון מגיע פעם אחר פעם אל ההכרעות הללו, אז הוא בסוף נסמך על אותן הנחות יסוד מטא-משפטיות, ולכן מתעצבת אצלו תפיסת צדק מסוימת והוא פוסק כפי שהוא פוסק.

בצלאל סמוטריץ': ותפקידנו, אדוני היושב-ראש – ואני מסיים, סליחה על האריכות – זה לקבוע מה התשתית הבסיסית, הערכית, שעליה אמור להתבסס המשפט, ועל בסיסה אמורה להתעצב תפיסת הצדק, וממילא גם להיגזר התוצאה המשפטית.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זאב בנימין בגין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – ציפי חוטובלי, יאיר לפיד, תמר זנדברג, מרדכי יוגב, מסעוד גנאים, וכן הלאה לפי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שלוש דקות לרשות אדוני.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זכותו של העם היהודי לארץ-ישראל טבעית ונצחית.

זאב בנימין בגין: לנו שומרון וגליל, לנו נגב ויהודה, לנו ושלנו לדורי דורות.

זאב בנימין בגין: זכותנו לארצנו משולבת לבלי הפרד בזכותנו לביטחון לאומי.

זאב בנימין בגין: משתי הזכויות האלה, יחד ולחוד, נובעות שתי מסקנות: הראשונה – אין לאפשר ריבונות זרה מערבית לירדן, והמסקנה השנייה – נדרש יישום הלכה למעשה של זכות היהודים להתיישב בארצם, כולל ביהודה ושומרון.

זאב בנימין בגין: במהלך 50 השנים האחרונות גברה התיישבות היהודים בשומרון וביהודה והתעצמה במאוד מאוד; הרחיבה את אחיזתה והעמיקה שורש בשלושה גושים: גוש יהודה, גוש שומרון וגוש בקעת-הירדן.

זאב בנימין בגין: חלוקה אחרת לגושי התיישבות היא מלאכותית וסרת טעם.

זאב בנימין בגין: אין לקבלה.

זאב בנימין בגין: זהו מפעל התיישבות אדיר ממדים, בעל חשיבות היסטורית, פרק מפואר בתולדות שיבת ציון בעת החדשה.

זאב בנימין בגין: על אף כל המכשולים, למרות כל המעצורים, יותר מ-400,000 יהודים יושבים היום בשומרון וביהודה, מהם כ-100,000 על גב ההר.

זאב בנימין בגין: כן ירבו.

זאב בנימין בגין: יבורכו.

זאב בנימין בגין: במהלך ההתקדמות היו גם תקלות.

זאב בנימין בגין: נוצרו בעיות.

זאב בנימין בגין: הן דורשות פתרון נכון ויציב.

זאב בנימין בגין: ביום ראשון השבוע, בפתח ישיבת הממשלה אפיין ראש הממשלה את הפתרון הדרוש שעליו עמלים הוא וחבריו השרים: הם מחפשים פתרון אחראי, מושכל ובגדר החוק.

זאב בנימין בגין: הצעת החוק המובאת הערב לקריאה ראשונה איננה כזאת.

זאב בנימין בגין: לו הייתה כזאת, לא הייתה הממשלה משקיעה מאמץ כה רב בחיפוש פתרון אחר.

זאב בנימין בגין: לכן אני מתנגד להצעת חוק זו, המזיקה למדינת ישראל, ועל-פי הבנתי גם להתיישבות.

זאב בנימין בגין: לכן אצביע נגדה.

זאב בנימין בגין: דבריו הנצחיים של ישעיהו הנביא, "ציון במשפט תִפָּדה ושביה בצדקה", אינם מבטאים רק הנחיה מוסרית, אלא גם עצה מעשית, טובה וחכמה.

זאב בנימין בגין: בדרך זו, ורק בדרך זו, נעמיק שורש בארצנו – בגאווה, בתבונה, באחריות, בצדק ובמשפט.

זאב בנימין בגין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זאב בנימין בגין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי חוטובלי – בבקשה, גברתי.

קריאה: בני – – –

חיים ילין: בני בגין, שיעור באזרחות.

זאב בנימין בגין: – – –

חיים ילין: זה היה שיעור מאלף באזרחות.

טלי פלוסקוב: דקה, גברתי, ניתן לחברי הכנסת להירגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בגין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בגין, אנחנו חייבים להמשיך בדיון.

טלי פלוסקוב: אתם יכולים לצאת ולברך וכל מה שאתם בוחרים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברים, חברת הכנסת הבאה כבר פה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: זהו, הסתיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לך, חברי חבר הכנסת בני בגין, שאני מסכימה שזכות טבעית מוקנית לעם ישראל על ארץ-ישראל.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שלכל החלק הזה של הבית הזה יש הסכמה על כך.

ציפי חוטובלי: אני אגיד יותר מזה – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, גם לנו יש הסכמה על כך.

יחיאל חיליק בר: מה זה החלק הזה והחלק הזה?

ציפי חוטובלי: נכון, גם לכם יש הסכמה על כך.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להתייחס לשתי טענות שעלו לגבי חוק ההסדרה; טענה אחת נוגעת למשפט הבין-לאומי וטענה שנייה נוגעת למשפט החוקתי.

ציפי חוטובלי: החוק הזה הוא חוק שקובע עקרון יסוד בדין הישראלי.

ציפי חוטובלי: בדין הישראלי, כשמדינה, כשממשלה מיישבת על קרקע שהתברר בדיעבד שהיא קרקע פרטית, מה שעושה המדינה, היא מפצה.

ציפי חוטובלי: ומה שנכון לתל-אביב נכון לעמונה, נכון לנתיב-האבות, נכון לגוש-עציון ונכון למעלה-אדומים.

קסניה סבטלובה: אז למה יש שם שלטון צבאי?

תמר זנדברג: – – –

ציפי חוטובלי: העיקרון הזה, שבא לאמץ עיקרון משפטי, צודק.

ציפי חוטובלי: הטענה הזאת, שעלתה גם מהצד הזה של האולם וגם מהצד הזה של האולם – – –

תמר זנדברג: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני רק רוצה להזכיר לך שכבר קראו אותך פעם אחת לסדר.

טלי פלוסקוב: הביאי את זה בחשבון.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

ציפי חוטובלי: יש טענה שהועלתה גם על-ידי חברי בגין, שזה חוק הגזל, חוק הגנבה.

קריאה: – – –

ציפי חוטובלי: אני מתקוממת על הטענה הזאת, זה לא נכון.

ציפי חוטובלי: מי שמפצה על ישיבה בתום לב של אנשים שהתיישבו על קרקע, שלא ידעו שהיא פרטית, הוא לא גנב ולא גזלן.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא משנים כהוא-זה מהלכת בג"ץ אלון-מורה, שקבעה – וזה היה אביך שאמר שיהיו הרבה אלוני-מורה – שייבנו על אדמות מדינה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מאמינים שיש לנו זכות מלאה לבנות על אדמות מדינה.

ציפי חוטובלי: שואלים אותי על המשפט הבין-לאומי – אני יושבת במשרד החוץ.

ציפי חוטובלי: כן, יש התנגדות גורפת, מקיר לקיר, בכל מדינות העולם המערבי לחוק הזה.

ציפי חוטובלי: אתם יודעים למה?

ציפי חוטובלי: לא בגלל ההסדרה, לא בגלל הפיצויים, לא בגלל המנגנון.

ציפי חוטובלי: כשאני שאלתי את פקידי משרד החוץ שאלה פשוטה, אמרתי להם: חברים, ראש הממשלה מבקש להעתיק את תושבי עמונה למקום אחר, על אדמה פרטית, האם אתם מקבלים ריקושטים, חוות דעת חיוביות ממדינות העולם על הנוסחה הזאת?

זאב בנימין בגין: על אדמות מדינה, ציפי, לא על אדמה פרטית.

ציפי חוטובלי: נכון, על אדמות מדינה.

ציפי חוטובלי: סליחה.

ציפי חוטובלי: תוקן ונרשם בפרוטוקול, תודה רבה.

קסניה סבטלובה: זה פרוידיאני.

קסניה סבטלובה: זה פרוידיאני.

ציפי חוטובלי: מה הייתה התשובה?

ציפי חוטובלי: התשובה הייתה ביושר, הם לא מקבלים את זה כי מה שמפריע להם באמת זה לא הדרך להסדרת ההתיישבות אלא מפעל ההתיישבות.

קריאה: נכון.

ציפי חוטובלי: וכאן, באגף הזה של הקואליציה, שנבחרה על-ידי רוב העם בישראל, יודעים שמפעל ההתיישבות הוא מפעל שנבחרנו להגן עליו, נבחרנו לשמור עליו, נבחרנו לדאוג שהמפעל הזה יוכשר מוסרית בעיני כל מדינות העולם.

ציפי חוטובלי: זה תפקידנו.

ציפי חוטובלי: וחוק ההסדרה, בעיני, הוא חלק – –

יואל חסון: אבל – – –

ציפי חוטובלי: – – מהמערכה הזאת – –

קסניה סבטלובה: – – – כולם נגד – – – סגנית שר החוץ צריכה לדעת – – –

ציפי חוטובלי: – – – הוא חלק מהמבצע הזה לומר לעולם: אתם חושבים ששני בתים בירושלים מייצרים אי-יציבות אזורית?

ציפי חוטובלי: תסתכלו צפונה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ציפי חוטובלי: – – תסתכלו לסוף.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לסיים בדבר אחד – –

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ציפי חוטובלי: – – מאחר שאני טוענת שזה חוק מוסרי.

ציפי חוטובלי: אתמול ביקרתי בנתיב-האבות.

ציפי חוטובלי: זאת שכונה יפהפייה שנבנתה כחלק מהיישוב אלעזר בגוש-עציון.

ציפי חוטובלי: ביקרתי בבית שבו יש מיטה קטנה בחדר ילדים שבו ישב הילד בר ואירח אותי ואמר לי: המיטה שלי היא מחוץ לתחום, אבל כל השכונה הזאת נבנתה על אדמה שהיא אדמת מדינה.

ציפי חוטובלי: "שלום עכשיו", בעיני ברשעות שאין כדוגמתה, כשהיא עותרת ורוצה להחריב בתי יהודים, עושה מעשה שהוא אנטי-ציוני.

טלי פלוסקוב: תודה.

ציפי חוטובלי: משתלב עם כך הרצון להרוס את האנדרטה של עמנואל מורנו.

ציפי חוטובלי: באגף הזה חתומים אנשים על בניית חלקים נרחבים ממדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: תתנערו מהאנשים שעושים להם דגל מהחרבת בתים – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

ציפי חוטובלי: – – זה גם נגד העקרונות של השמאל הישראלי.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סגנית השר ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שתי מילים.

יאיר לפיד: זו המומחיות של הממשלה הזאת, של הקואליציה הזאת.

יאיר לפיד: שתי מילים.

יאיר לפיד: לקחת כל בעיה, כל נושא, כל מה שמורכב ומדמם ונפיץ וכואב ומייסר ומסובך – כל מה שצריך לגעת בו ביראת כבוד, בזהירות, בחרדת אלוהים, ולהפוך אותו לשתי מילים.

יאיר לפיד: חוק המואזין, חוק ההסדרה, חוק ההשעיה, חוק הנאמנות, חוק העמותות.

יאיר לפיד: תמיד שתי מילים, תמיד אחת מהן היא חוק כדי שלא נשים לב שמדובר בדיוק בהפך מזה, שמדובר בשתי מילים שמטרתן לעקוף את החוק, לשבור את שלטון החוק, להעלים את שומרי החוק.

יאיר לפיד: יש משהו כמעט מרשים בכוחו של הקיצור הזה, בדייקנות הפגיעה שלו, בדרך שבה אפשר בשתי מילים לפרק את החברה הישראלית, להחליש את כוחה של המדינה, לפגוע בבית-המשפט העליון שלה, לפגוע במעמד הבין-לאומי שלה, להסית אותנו אחד נגד השני.

יאיר לפיד: שתי מילים שמונעות כל דיון.

יאיר לפיד: הן הרי יהיו הכותרת, לא משנה מה נגיד פה היום.

יאיר לפיד: הבניין הזה, עם כל הדרתו המלאכותית, עומד חסר אונים מול כוחן של שתי מילים.

יאיר לפיד: מול הביטול המוחלט של דיון רציני, מול הזלזול המופגן בצורך להקשיב לצד השני.

יאיר לפיד: מול הטענה שלא צריך לבלבל את המוח עם עובדות.

יאיר לפיד: אם יש לך שתי מילים ממש מוצלחות, ניצחת.

יהודה גליק: להקשיב – – –

יאיר לפיד: הקואליציה תנצח היום.

יאיר לפיד: אני מברך אתכם.

יאיר לפיד: הצלחתם לקחת את המדינה הכי אינטליגנטית עלי אדמות, עם הבעיות הכי מורכבות עלי אדמות, והפכתם אותה לשתי מילים.

יאיר לפיד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: יאיר, יאיר, לפעמים אתה מדבר דברים חכמים.

יאיר לפיד: לא הרבה אבל.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: יישר כוח.

קריאה: יפה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, בעוד כמה שעות הכנסת כאן תצביע על דבר מוזר מאוד מאוד, כל כך מוזר עד שהופך להיות דבר חמור; כל כך חמור, עד שהופך להיות דבר שלא ייעשה.

תמר זנדברג: הכנסת תצביע על דבר שמשול לכך שכולנו נתכנס עכשיו להצבעה ונצביע שהשעה עכשיו היא שבע וחצי; כל כך מוזר, עד שזה משול לזה שהכנסת תתכנס ותצביע על כך שהשמש זורחת במערב ושוקעת במזרח, ויהיה לה רוב לעשות את זה כי יש כאן רוב לכל דבר.

תמר זנדברג: כל ההליכים שעליהם מושתתת מדינת ישראל, כל הכללים, הפכו להיות כלל אחד בלבד: יש לנו רוב.

תמר זנדברג: לזה מוכפף הכול – השכל הישר, המוסר, החוק, הצדק, הכול מוכפף לעיקרון אחד: רוב.

תמר זנדברג: ובשם הרוב הזה מותר לחוקק שמותר לגנוב.

תמר זנדברג: וישבו כאן אנשים ודיברו כאן הרגע ורוממות התורה וארץ-ישראל והשם בגרונם, והם עומדים להרים יד בעד זה שמותר לגנוב; אבל יש הסתייגות: לא מותר לגנוב בכל מצב; מותר לגנוב רק אם אלה שגונבים הם יהודים ואלה שגונבים מהם הם ערבים.

תמר זנדברג: לשם הגענו.

תמר זנדברג: ואז אנחנו נדבר על ריבונות – שאין בגדה המערבית – ואז אנחנו נדבר על תום לב – שלא היה בעמונה – ואז אנחנו נדבר על עמונה – שהיא לא חלק מחוק ההסדרה.

תמר זנדברג: עמונה הייתה בסך הכול עז, בסך הכול תירוץ, כדי להביא את הדבר הגדול, והוא החלת החוק הישראלי בגדה המערבית.

תמר זנדברג: יצא המרצע מן השק.

תמר זנדברג: בוא נקרא לילד בשמו.

תמר זנדברג: ואז נושאים את שם הציונות לשווא.

תמר זנדברג: חברת הכנסת שולי מועלם, הציונות היא שיבת העם היהודי לארץ-ישראל והקמת ריבונות בדמות מדינת ישראל – –

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

תמר זנדברג: – – לא כל ארץ-ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: כל ארץ-ישראל – – –

תמר זנדברג: הכיבוש, תאוות הכיבוש שלכם לכל ארץ-ישראל – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

תמר זנדברג: – – מחריבה את מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא.

תמר זנדברג: תתביישו לכם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא צריכים להתבייש.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו – – –

תמר זנדברג: אין חורבן של החזון הציוני יותר ממה שאתם עושים.

שולי מועלם-רפאלי: את טועה – –

תמר זנדברג: אבות הציונות מתהפכים בקבריהם – –

שולי מועלם-רפאלי: – – חורבן הציונות זה השחתה שאתם – – –

תמר זנדברג: – – בגלל מה שאתם עושים.

תמר זנדברג: ואף אחד לא עוצר אתכם.

תמר זנדברג: אומר לכם היועץ המשפטי לממשלה שזה לא חוקי ושהוא לא יגן עליכם בבג"ץ, אז אתם הולכים ואומרים שבג"ץ זה עמותות השמאל.

תמר זנדברג: אומרים לכם חברי כנסת שלכם שהדבר הזה הוא לא מוסרי, ואתם דוהרים הלאה.

תמר זנדברג: שום דבר לא עוצר אתכם בדרך לשקר, לגנבה ולגזל.

תמר זנדברג: לזה זה הפך.

טלי פלוסקוב: תודה.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מרדכי יוגב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אנחנו עומדים מול הצגה, מול ההיפוך של כל מה שלמדתם באזרחות על עקרון כיבוד החוק, על עקרון מדינת חוק, על עקרון הפרדת הרשויות.

מסעוד גנאים: מה זה החלטת בג"ץ, בית-המשפט העליון?

מסעוד גנאים: מה זה מול מי שרוצים לרמוס אותו?

מסעוד גנאים: בג"ץ זה לחלשים, לערבים, שמוציאים להם – לא רק הבג"ץ – שמוציאים להם צווי הריסה אף שהם בנו על אדמתם ולא גנבו אותה.

מסעוד גנאים: החוק המכונה "הסדרה" בא להכשיר את השרץ הזה ששמו התנחלויות ומאחזים.

מסעוד גנאים: הגנבת וגם הכשרת?

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני אמרתי פעם, כדאי במדינת ישראל להיות מתנחל, זה שווה.

מסעוד גנאים: אתה מרוויח מיליארדים, מרוויח אדמות.

מסעוד גנאים: כדאי להיות מתנחל עבריין, כל מפעל ההתנחלויות הוא עבריינות בין-לאומית, משום שהוא מושתת על כיבוש ועל גזלת אדמות של ערבים פלסטינים.

מסעוד גנאים: להיות מתנחל עבריין, זאת אומרת שאני יכול לבנות איפה שאני רוצה, בסוף אולי – לא אולי – זה אחד הפתרונות שהמדינה מציעה, כדי לעקוף את בג"ץ, כדי לא להגיע לחוק הזה שיגרום למבוכה לישראל ואולי גם להגעה להאג.

מסעוד גנאים: אני מאחל שבסוף פוליטיקאים ישראלים, מראש הממשלה עד שרים, יגיעו עד בית-המשפט הבין-לאומי בהאג ויישפטו על הכיבוש ועל הגזלה הזו.

מסעוד גנאים: אז להיות מתנחל עבריין, זאת אומרת – הוא הרוויח גם אדמה, גם כסף, ואם הם מתחננים לפניו כדי לפתור את הבעיה הזו מהמבוכה הבין-לאומית, הם מציעים לו יותר אדמה ויותר כסף – אבל זו אותה אדמה של הערבים ושל הפלסטינים.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, מה שקורה פה הוא באמת דבר שמדינת ישראל חצתה בו את כל הקווים האדומים; כוונתי, הממשלה הימנית הזו.

מסעוד גנאים: אבל האדמה הזו, למרות כל מה ששמענו מחברת הכנסת מועלם ומסמוטריץ, האדמה שם תישאר ושמה פלסטין.

מסעוד גנאים: ובערבית, כפי שאמר המשורר הפלסטיני הגדול: (אומר דברים בערבית, להלן תרגומם: "על האדמה הזאת יש בשביל מה לחיות.

מסעוד גנאים: על האדמה הזאת גברת האדמה, אֵם כל הַתְחָלוֹת, אֵם כל הקִצִּים, שמה היה פלסטין, שמה עכשיו פלסטין", ואוסיף: ותמשיך להיקרא פלסטין.

מסעוד גנאים: ) תודה.

יואל חסון: מה אמרת?

יואל חסון: מה אמרת?

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

מסעוד גנאים: – – – פלסטין.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי, אני אפילו לא מסוגלת להרים את הקול ולהתלהם, מפני שמה שאופף אותי בעיקר זה צער.

יעל גרמן: צער אדיר ופליאה, איך הגענו למצב הזה?

יעל גרמן: איך הגענו למצב שבו בית-המשפט העליון, שכל אדם, כל אחד בציבור, מימין ומשמאל, ערבים ויהודים, עניים ועשירים, יכולים למצוא בו באמת את המזור והמרפא ואת הפתרון ולשטוח בפניו את בעיותיהם – איך הגענו למצב שהוא הפך להיות אויב של חלק מהמדינה?

יעל גרמן: איך הגענו למצב שמתעלמים בכלל מקיומו ומזלזלים במעמדו?

יעל גרמן: איך הגענו למצב שמתיישבים – שלבי עליהם, באמת לבי עליהם, ובמיוחד על אלה שיצטרכו לעקור מבתיהם, זו טרגדיה נוראה שאי-אפשר בכלל לתאר – אבל איך הגענו למצב הזה שהם באים ואומרים שהם לא מאמינים בבית-המשפט העליון?

יעל גרמן: איך ההסתה הזאת חדרה לחלקים כל כך גדולים בעם שלנו?

יעל גרמן: אולי אתם לא יודעים, אבל בית-המשפט העליון הוא זה שהכשיר את ההתיישבות בסדרה של פסקי-דין.

יעל גרמן: סדרה שלמה של פסקי-דין שבהם בית-המשפט העליון הלך עם המדינה והלך עם המושל הצבאי, והכשיר גם את ההתיישבות, וגם את גדר ההפרדה, וגם את דרך 443 ועוד ועוד דברים.

יעל גרמן: אבל היה לו קו אדום, לבית-המשפט העליון.

יעל גרמן: הוא בא ואמר: אני לא מוכן להכשיר התיישבות על שטח פרטי.

יעל גרמן: ברגע שהמתיישבים גוזלים שטח פרטי, או מתיישבים על שטח שלא שייך למדינה ולא שייך לאף אחד מן המוסדות של המדינה, אלא שייך לבעלים פרטיים – זה הרגע שבו הם חצו את הקו האדום, והוא אמר: אני לא מוכן לכך.

יעל גרמן: והנה, את הקו האדום הזה רוצים לחצות בחוק שהיום נמצא לפנינו; חוק שבסופו של דבר יפלג את העם לאלה שבעד החוק ובית-המשפט העליון ולאלה שאומרים: אנחנו מצפצפים על החוק ועל בית-המשפט העליון.

יעל גרמן: ועל כך אני בוכה.

יעל גרמן: בסופו של דבר, חברי חברי הכנסת, הרי כולנו יודעים – עמונה תפונה, כבר בחוק הזה זה כתוב, ואנחנו נקבל מלקות, מפני שהעולם לא יקבל את החוק הזה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יעל גרמן: זאת אומרת שבסך הכול, אחרי שעברנו על הכול ואחרי שהממשלה לא שעתה, לא לחוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה ולא לחוות הדעת של היועץ המשפטי לוועדה; אחרי שהיא סירבה – אחרי שהוועדה סירבה – להביא לפנינו, לפני הוועדה, את חוות הדעת – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: סיכום.

יעל גרמן: – – של המומחים ממשרד החוץ, והמומחים שיכלו לבוא ולומר לנו את הסכנות הגדולות של החוק – בסופו של דבר, מה שיקרה לממשלה זה שהיא גם אוכלת את הדגים הבאושים, גם מקבלת מלקות מכל העולם וגם מגורשת מן העיר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

איימן עודה: זה היום שלך, אילן.

אילן גילאון: זה יום שחור.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת ישראל אייכלר, דב חנין, באסל גטאס, עיסאווי פריג', ואחר כך נמשיך.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, חוק ההסדרה, חוק ההסדרים, אלה כולם חוקים של מסתדרים.

אילן גילאון: הייתי קורא לזה: חוק ה"וג'ע ראס" – אולי יהיה כאילו יותר מדויק.

אילן גילאון: גברתי, יש סרט שנקרא "לכשכש בכלב", שבו פורצת מלחמת עולם שלמה כדי לסדר עניין פעוט למישהו, וביקשתי מעוזרתי הנאמנה קסם לבדוק היום כמה פעמים דנה בחודש האחרון ממשלת ישראל בעניין עמונה – ובכן, 21 פעמים בחודש האחרון, ב-40 המשפחות האלה – שאין לי אתם שום חשבון, אגב, ואני לא רוצה לזרוק אותם לשום מקום אלא לסלון הבית שלי.

אילן גילאון: 21 פעמים בחודש האחרון דנה ממשלת ישראל בעמונה.

אילן גילאון: בשנה האחרונה, הממשלה דנה פעם אחת בעוני בישראל.

אילן גילאון: כ-2 מיליון אנשים, ואף פעם בעשור האחרון היא לא דנה בגבעת-עמל, בשכונת-הארגזים, בליפתא, בשום מקום כזה שלכאורה היה צריך, בכל זאת, להטריד מישהו.

אילן גילאון: ואני אומר לך, גברתי, איפה הדבר מטריד במיוחד: מדובר כאן בתחרות בין שני אנשים שביחד הייתי קורא להם ה"ביבנט", שעמונה היא הפרונקל של ה"ביבנט".

אילן גילאון: כי כל אחד מהשניים צריך להראות לצאן מרעיתו, למעריציו, ל-40 משפחות ונוער הגבעות, למי יש מזוזה יותר גדולה, למי יש דגל יותר גדול, למי יש תורן יותר גדול, למי יש כיפה יותר גדולה.

אילן גילאון: על חשבון מה?

אילן גילאון: על חשבון ההרס וההתרסקות שלנו.

אילן גילאון: וכחלון מחזיק להם את הנר.

אילן גילאון: הם מראים לכולם למי יש דגל יותר גדול, וכחלון מחזיק להם את הנר.

אילן גילאון: והם, שניהם, גברתי, אינם מנהיגים, הם סוכני מכירות.

אילן גילאון: הם אקזיטורים.

אילן גילאון: הם אנשים שמכשכשים בכלב, משום שהם חושבים שהם יותר חשובים ממה שהם צריכים לעשות.

אילן גילאון: את מדברת עם אדם, אני, שכל כך אוהב את ארץ-ישראל, ומוצא בתוך מורשתו את הדברים הצודקים, המוסריים והנכונים.

אילן גילאון: אבל אני כל כך אוהב את ארץ-ישראל, גברתי, עד כדי כך שאני מסוגל להסתפק בחלק ממנה.

אילן גילאון: אני כן.

אילן גילאון: אני חושב שטוב עשו – מי שעשה – ששם את פסל הזהב של ראש הממשלה בכיכר רבין, וטעות, אני בהזדמנות הזאת רוצה לגנות את אלה שחירבו את הפסל והפילו אותו כי הם הראו קהות חושים תרבותית של הבנה פוליטית, של הומור.

אילן גילאון: כל כך ראויה מדינת ישראל, גברתי, היום, בזמן עמונה, לפסל זהב של ראש הממשלה, ואולי גם של רעייתו ובני משפחתו; צריך למצוא את הזהב המתאים.

אילן גילאון: ואסור היה להחריב את זה.

אילן גילאון: זה מתאים והולם את התקופה.

אילן גילאון: ולכן, גברתי, מעבר ללכשכש בכלב אין פה שום דבר, ואסור לתת לאסון הזה יד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

יהודה גליק: איזה פרק בתנ"ך עכשיו?

יהודה גליק: אני במתח לשמוע איזה פרק בתנ"ך עכשיו.

יהודה גליק: פרק היום בתנ"ך.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: זכינו היום, עמיתי חברי הכנסת, לראות בכנסת את תחיית המתים.

דב חנין: כאן מעל הדוכן הזה קם והתייצב בפנינו היום ג'ורג' אורוול, ובכינויו החדש: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

דב חנין: כי מה אומר לנו חבר הכנסת סמוטריץ?

דב חנין: הוא אומר שעוול הוא צדק, גזל הוא זכות, משפח הוא משפט – הכול הפוך בעולמו של חבר הכנסת סמוטריץ.

דב חנין: תראו כמה מאמצים, כמה זמן, כמה אנרגיה הממשלה הזו מקדישה לפתרון בעיית הדיור של קבוצה קטנה של מתנחלים ביישוב עמונה שהוקם על אדמות פרטיות של פלסטינים.

דב חנין: הלוואי שהם היו מקדישים עשירית מהזמן הזה למשבר הדיור הגדול שקיים בתוך מדינת ישראל.

דב חנין: הלוואי שהשר כחלון היה מתגייס, כמו שהוא התגייס כאן להעביר את חוק ההסדרה, לייצר חוק הסדרה לגבעת-עמל ולכפר-שלם ולשכונת-הארגזים ולליפתא.

דב חנין: הלוואי שמשהו מהאנרגיה הנפלאה שאתם מראים כאן, מרוח ההתלהבות, הייתם מקדישים לפתרון של בעיות חברתיות, הייתם נותנים, כן, לנכים, הייתם נותנים לזקנה במסדרון של בית-החולים, הייתם מקדישים לפתרון בעיות הבריאות.

דב חנין: לממשלה הזו יש אג'נדה אחת ויחידה.

דב חנין: היא שכחה מזמן את החברה בישראל, היא שכחה מזמן את ציבור האזרחים כאן – הציבור הערבי והציבור היהודי כאחד.

דב חנין: היא לא מתעסקת בפתרון בעיות.

דב חנין: הנושא היחידי שמעניין אותה הוא השטחים.

דב חנין: הנושא היחידי שמעניין אותה הוא חיזוק ההתנחלויות.

דב חנין: לזה הם מקדישים מאמץ, בזה הם משקיעים כסף, על חשבון החברה בישראל, על חשבון התושבים בדימונה, התושבים בקריית-שמונה, בנצרת, בתל-אביב ובירושלים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק ששבר את כל השיאים, חוק שמבטא צפצוף על בני-אדם ועל הזכויות של בני-אדם.

דב חנין: הרי מאחורי הסיפור של עמונה יש אנשים.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, ראינו אותם, פגשנו אותם, דיברנו אתם.

דב חנין: אנשים חיים שרוצים להמשיך לחיות על אדמתם, ורוצים להמשיך להתפרנס מהאדמה הזו.

דב חנין: אותם הממשלה הזו לא רואה, אותם הממשלה הזו מוכנה לדרוס.

דב חנין: ובדרך לדרוס אותם היא מוכנה לצפצף גם על הוראות החוק הישראלי, היא מוכנה לצפצף גם על עמדות היועצים המשפטיים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: – – היא מוכנה לדרוס את המשפט הבין-לאומי, היא מוכנה לוותר על תקנון הכנסת.

דב חנין: כל הדברים האלה בשביל מטרה אחת שמקדשת בעיניהם את כל האמצעים, מטרה שפוגעת בעתיד של כולנו.

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: כי החוק הזה הוא לא רק חוק של עוול, החוק הזה הוא חוק של העמקת הסכסוך, העמקת השנאה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: – – וחורבן לכולנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לא צריך, ולא בא לי לדבר הרבה.

באסל גטאס: הברברת הזו סביב החוק לא מוסיפה.

באסל גטאס: צריך להגיד קצר ולעניין וישר: החוק הזה לא ישנה כלום.

באסל גטאס: לא משנה כמה חוקים ישראל תחוקק, הריבונות הייתה ותישאר של העם הערבי הפלסטיני.

באסל גטאס: לא משנה כמה חוקים ישראל תחוקק.

באסל גטאס: אין חוק שיכול להסדיר את פשעי הכיבוש, או פשעי מפעל ההתנחלות והמתנחלים.

באסל גטאס: זה נכון שהחוק הזה הוא הוספת חטא על עוול ועל פשע.

באסל גטאס: אך אתם צריכים לדעת ולהבין שהמשברים המאולצים האלה סביב עמונה ושכמותה הם עבודה בעיניים, הם רק פיזור מסך עשן כדי להמשיך לגזול את הקרקע הפלסטינית ולהעמיק את הכיבוש, וכדי להמשיך להכשיר את פשעי מפעל ההתנחלויות ופשעי המתנחלים עצמם.

באסל גטאס: כל הברברת הזו היא ניסיון לתת ממד אנושי לעניין פינוי עמונה ולהפוך את אותם מתנחלים לקורבן.

באסל גטאס: הניסיון להפוך גיבורי פשע מלחמה לקורבנות במצוקה לא יצלח.

באסל גטאס: המתנחלים עוד יגורשו ויפנו את השטחים הכבושים, כמו הכיבוש עצמו.

באסל גטאס: אין הבדל בין קרקע פרטית למה שמכונה קרקע המדינה, אלא במושגים שנוצרו על-ידי הכובש ועל-ידי תעשיית הכיבוש.

באסל גטאס: הריבונות הייתה ותהיה פלסטינית, וגזל הקרקעות באמצעות חוק לא ישנה עובדה היסטורית זו.

באסל גטאס: אני מכריז מכאן שנפעל נגד חוק זה בכל הערכאות, כולל הערכאות הבין-לאומיות, ונלך עם זה עד הסוף.

באסל גטאס: אני קורא מכאן לקהילה הבין-לאומית, שהחוק הזה הוא עוד סיבה להחרים את ישראל ואת ההתנחלויות בפרט, להטיל חרם וסנקציות.

באסל גטאס: כנראה זו התשובה ההולמת לחוק הזה, וכנראה שישראל בהנהגת נתניהו מבינה רק את השפה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יהודה גליק: תפתיע אותנו, תגיד שהחוק הזה צודק.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת אורי מקלב, איימן עודה, טלב אבו עראר, יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: עד כאן.

עיסאווי פריג': גבוה.

טלי פלוסקוב: אחרי דב חנין ובאסל גטאס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אני רוצה לדבר על החוק מזווית קצת שונה, ולהיות רגוע – הפסקתי להיות מופתע מהחקיקה ומהקווים האדומים שנחצים כאן – ולהגיד דבר בזכות הבית היהודי: כל הכבוד להם, הם מאתגרים אותנו בצורה מעניינת מאוד.

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד: החוק הזה הוא בעיני אירוע מכונן בכל ההיסטוריה המלחמתית וכל המאבק הפלסטיני–ישראלי.

עיסאווי פריג': השטחים הכבושים – הדבר הראשון שלמדתי לגבי השטחים האלו, כשקראתי שנים על גבי שנים, הגדירו אותם במילה: אזור.

עיסאווי פריג': לא שטח כבוש – אמרו: האזור.

עיסאווי פריג': ככה למדתי.

עיסאווי פריג': עכשיו, החברים מהבית היהודי החליטו להתקדם צעד: זה לא אזור, זה חלק ממדינת ישראל, זה חוק ההסדרה.

עיסאווי פריג': מתחיל שלב חדש, והשלב הזה – הדיון המקדמי, הטרומי – נמצא כאן, והשלב השני יגיע להאג וסוף-סוף יונח על השולחן.

עיסאווי פריג': הבית היהודי החליט – ויכול להיות שיצא מתוק מכל הדיון הזה – החליט והשתמש במכבסת המילים ששמעתי כאן:

עיסאווי פריג': האינטרס הציבורי, והחוק בין-לאומי לא מנוגד, וכל מיני אמירות.

עיסאווי פריג': ישראל היא מדינה כובשת.

עיסאווי פריג': זאת שאלת השאלות.

עיסאווי פריג': יש חוק בין-לאומי שחל על הגדה המערבית, ועכשיו אנחנו רוצים להחיל את החוק הישראלי ובעצם לספח.

עיסאווי פריג': ומתחיל דיון בין-לאומי, אני אומר לכם, והשלב ברור.

עיסאווי פריג': ניפגש בהאג, ויתחיל דיון, והתוצאות של הדיון הזה, יכול להיות שיהיו אכן טובות לכו-לם – לכו-לם יהיו טובות.

עיסאווי פריג': עוברים שלב.

עיסאווי פריג': זה מה שאני רוצה להבהיר.

עיסאווי פריג': כי אמנת ז'נבה ותקנות האג, והחוק הבין-לאומי שחל על השטחים הכבושים, שאוסר העברת אוכלוסייה אזרחית לשטחים כבושים – עכשיו שמים את הדברים על השולחן בצורה ברורה, חדה, וצריך שהעולם יחליט בהם.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מצליחים.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מצליחים.

עיסאווי פריג': יכול להיות שסמוטריץ, חוק הגזל – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': חוק הגזל, נקרא לו איך שאנחנו רוצים, אבל, חברים, מדובר באירוע מכונן, בחוק מכונן בהיסטוריה הישראלית-פלסטינית ושל כל האזור.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, קודם כול עלינו לברך את ראש הממשלה בפועל, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, שעל-פי רצונו אנחנו כולנו כאן במהלך שבועות מתעסקים בחוק ההסדרה; חוק שלמיטב זיכרוני, בקדנציות הקודמות ראש הממשלה שנבחר התנגד לו ואף איים על חברי כנסת מסיעתו שלא יצביעו בעד החוק הזה.

קארין אלהרר: אז ברכות, יש לנו כנראה ראש ממשלה מכהן חדש.

קארין אלהרר: תראו, אף אחד לא יכול שלא להתכווץ באמת בכיסא למול המראות ולמול הקולות שנשמעים מצד המשפחות שמתגוררות בעמונה.

קארין אלהרר: אין פה שמחה לאיד, הם באמת-באמת מסכנים שהם צריכים לעזוב את הבתים שלהם.

קארין אלהרר: עם זאת, אני חושבת שהממשלה, כל מה שהיא עושה זה לצחוק עליהם.

קארין אלהרר: הם משתמשים בהם כדי לקדם משהו.

קארין אלהרר: הרי כל החוק הזה התחיל מ"לא נפנה את עמונה".

קארין אלהרר: זה לא באמת על פינוי עמונה כי כולם מבינים שעמונה תפונה.

קארין אלהרר: גם השרים, גם הממשלה, מבינים שעמונה תפונה.

קארין אלהרר: אז על מה התכנסנו כאן הערב?

קארין אלהרר: מה אתם חוגגים בדיוק?

קארין אלהרר: זה עניין שהוא לא ברור מאוד מאוד.

קארין אלהרר: אין לכם פתרון אמיתי.

קארין אלהרר: אתם רוצים משהו, איזו תמונת ניצחון.

קארין אלהרר: אם זה הניצחון שאתם מביאים על עצמכם, אז תתביישו – להשתמש באנשים שאתם כאילו המייצגים שלהם.

קארין אלהרר: כל זה בשביל כותרת בעיתון.

קארין אלהרר: זה יגיע לבג"ץ, כולם מבינים את זה, אולי לא על-ידי סיעות הבית אבל זה יגיע לבג"ץ.

קארין אלהרר: ואז אתם לא תאמינו מה יקרה.

קארין אלהרר: עוד פעם יאשימו את בג"ץ שהוא פוסל חוק של הכנסת.

קארין אלהרר: ומי יהיה אויב העם אם לא בית-המשפט העליון בישראל?

קארין אלהרר: יש לי איזה דז'ה-וו.

קארין אלהרר: כל פעם שמשהו לא מסתדר בתוכניות של הממשלה יש אשם מיידי: בית-המשפט העליון.

קארין אלהרר: זה הרי לא יעמוד במבחן של בג"ץ, זה לא חוקתי, לא לפי הדין הישראלי וודאי שלא לפי הדין הבין-לאומי.

קארין אלהרר: אבל למה לקחת אחריות?

קארין אלהרר: למה לא לעמוד, להישיר מבט אל מול האנשים ולהגיד להם: זה בלתי אפשרי?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: זה יהיה המעשה הקל.

קארין אלהרר: הם בוחרים בדרך האחרת – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

קארין אלהרר: – – למצוא מישהו אחר שייקח את האשמה.

קארין אלהרר: אז אם ככה נראית מנהיגות, ראוי להחליף אותה.

קארין אלהרר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, שמעתי פה שמדברים על תקנון הכנסת.

איימן עודה: מה זה תקנון הכנסת בעבור הפגיעה הקשה בחוק, בבג"ץ, בחוק הבין-לאומי?

איימן עודה: אני רוצה לומר לכם את האמת: כשהייתי בין ילד לבין ממש צעיר, חשבתי על מנהיגי ישראל.

איימן עודה: כמעט אף פעם לא הסכמתי אתם, אבל תמיד הרגשתי שיש בהם משהו רציני, שהם אסטרטגיים יותר, חושבים יותר, עושים הרבה דברים רעים עד כדי פשעים נגד העם שלי, אבל חושבים.

איימן עודה: עושים את זה בצורה שלא מפילה אותם.

איימן עודה: אני חושב שהשתנה משהו רציני בהנהגה של מדינת ישראל.

איימן עודה: הם הפכו לאנשים פופוליסטיים, מעניין אותם אולי סטטוס בפייסבוק.

איימן עודה: במקרה הכי טוב: סקר דעת קהל.

איימן עודה: אני חושב שזה חלק ממנגנון הרס עצמי, זה חלק מחטא היוהרה, משיכרון הכוח מול העם הפלסטיני.

איימן עודה: היה לנו משורר ענק בשם תופיק זיאד, שאמר פעם פתגם של פלאחים שאומר: "ואווי בלע מנג'ל".

איימן עודה: בעברית זה תן בלע מגֵל.

איימן עודה: אז הוא לא יכול להוציא אותו – – –

זוהיר בהלול: מגל.

איימן עודה: מגל.

איימן עודה: כן, תן בלע מגל, כן, והוא לא יודע מה לעשות עם המגל הזה.

איימן עודה: וכנראה זה מה שקרה עם מדינת ישראל אחרי 1967.

איימן עודה: אין לי שמץ של ספק שמה שקורה זה פגיעה בעם הפלסטיני.

איימן עודה: אבל לא רק.

איימן עודה: כמה אמרנו שהכיבוש משחית?

איימן עודה: אני רואה עכשיו איך הוא פוגע בבית-המשפט העליון, איך הוא פוגע במרחב הדמוקרטי, איך הממשלה הזאת רודפת עמותות, רודפת את התקשורת, אני רואה את זה יום-יום איך הכיבוש הזה פוגע בשני העמים.

איימן עודה: אכן בעם הפלסטיני בצורה הבוטה, העמוקה, הישירה, אבל האמת?

איימן עודה: הוא פוגע בשני העמים.

איימן עודה: כמעט אף פעם לא הסכמתי עם ביבי, הפעם אני מסכים אתו.

איימן עודה: כל בן-אדם שירים את היד פה ימצא את הרגל שלו בבית-הדין הבין-לאומי בהאג.

איימן עודה: חד וחלק.

איימן עודה: הפלסטינים לא יוותרו, וזאת זכותם המינימלית של הפלסטינים.

איימן עודה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – יוסי יונה, אלעזר שטרן, אמיר אוחנה, אחמד טיבי.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אף חוק ישראלי לא יגזול מהעם הפלסטיני את אדמותיו.

טלב אבו עראר: כל העולם יודע שמדינת ישראל היא מדינה כובשת ומכוח הכיבוש היא בונה התנחלויות בשטחים פלסטיניים, בבעלות מלאה של הפלסטינים, דבר שמנוגד לכל החוקים הבין-לאומיים ולכל האמנות הבין-לאומיות.

טלב אבו עראר: לפי אמנת ז'נבה, כמו שהזכירו חברי או קודמי, אסור להעביר אוכלוסייה אזרחית לשטח כבוש.

טלב אבו עראר: חוק ההסדרה אומר שזה מותר, ואני לא מבין איך אפשר להחיל חוק ישראלי בשטח כבוש, או אם יש בכלל סמכות לכנסת לחוקק חוק כדי להחיל אותו בשטח כבוש.

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: לכן אֹמַר לכם שהכיבוש שלכם יחלוף ברשות אלוהים האחד והמכניע תחתיו, שכן אלוהים יִתְרוֹמָם וְיִתְעַלֶּה גדול יותר מהכיבוש שלכם ומההתנשאות שלכם, כפי שהמשורר שלנו אומר: "נגרום לסלעים להבין אם בני האדם אינם מבינים שהעמים, אם יתעוררו –הם ינצחו".

טלב אבו עראר: ) אתם תישאו באחריות; ממשלת ישראל ומי שעומד בראשה, נתניהו, יישאו באחריות.

טלב אבו עראר: הרי הזהרנו שחיללתם את מסגד אל-אקצא; הייתם סוגרים את השערים בפני המוסלמים ומכניסים יהודים.

טלב אבו עראר: הזהרנו מעל בימה זו שזה דבר מסוכן, דבר מקומם, דבר גורם לאי-יציבות – ואז התחילה אינתיפאדה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, החוק הזה מעורר תגובות מהעם הפלסטיני.

טלב אבו עראר: זה מעורר ומקומם.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל תישא באחריות לא רק מול העולם, אלא מול העם הפלסטיני.

טלב אבו עראר: זו הכרזת מלחמה, כשבונים התנחלויות על שטחים פלסטיניים בשטחים כבושים, וגם בנגב עוקרים יישובים ובונים במקומם יישובים ליהודים.

טלב אבו עראר: זו הכרזת מלחמה על העם הפלסטיני בשטח הקו הירוק וגם על העם הפלסטיני בשטחים הכבושים.

טלב אבו עראר: אתם תישאו באחריות.

טלב אבו עראר: תודה.

יהודה גליק: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, אדוני שר הבריאות, עמיתי חברי הכנסת, בשקט שלו רעם פה חבר הכנסת בגין: "ציון במשפט תִפָּדה ושביה בצדקה".

אלעזר שטרן: אני מניח – אני לא רואה פה את ראש הממשלה ולא את השרים – לדעתי, ועדת הכנסת מתכנסת בדחיפות לשנות את משפטו של הנביא ישעיהו.

אלעזר שטרן: הרי אפשר לפרק את הכול: אפשר לשנות חוק, להקים ועדה ולפרק ועדה; בשביל שחבר הכנסת בגין, שהוא חבר ועדת חוקה, לא יצביע בשביל החוק שיפרק את בית-המשפט העליון, אז נקים ועדה מיוחדת.

אלעזר שטרן: אז אני שואל אותך, גברתי היושבת בראש: אי-אפשר לשנות את התנ"ך?

אלעזר שטרן: באמת, אז מה אם כתוב "ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה"?

אלעזר שטרן: בואו נשנה.

אלעזר שטרן: יש לנו רוב.

אלעזר שטרן: העם אמר את דברו, אז בואו נשנה את התנ"ך.

יחיאל חיליק בר: אם אונסק"ו שינו, גם הם יכולים.

אלעזר שטרן: הייתי בעמונה אתמול והייתי בעפרה.

אלעזר שטרן: בעפרה פגשתי אחים, כמו המתיישבים בגוש-קטיף, אחי גיבורי התהילה.

אלעזר שטרן: הם מבינים שיש ערך לאדמה, שארץ-ישראל היא שלנו, אבל גם שעם ישראל – והם יעשו בערבו של יום את מה שהממשלה תגיד להם לעשות, או יותר נכון: את מה שבית-המשפט הורה להם לעשות.

אלעזר שטרן: אני מקווה, דרך אגב, שהבית הזה והממשלה הזאת יהיו הוגנים מספיק שהם לא ייפגעו כקוצו של יו"ד מבחינות שבהן הם לא מוכרחים להיפגע, מבחינה כלכלית ומבחינות אחרות.

אלעזר שטרן: אני, לפחות, אעשה את הכול שהם לא ייפגעו.

אלעזר שטרן: הייתי גם בעמונה, עברתי שם.

אלעזר שטרן: אני רוצה לגלות לכם משהו: שש שנים גרתי בקרוון עם שלושה ילדים, 48 מ"ר.

אלעזר שטרן: אחר כך העבירו קילומטר משם.

אלעזר שטרן: אגלה לכם עוד משהו: לבת שלי נשרף הבית בשרפה בכרמל.

אלעזר שטרן: לגמרי.

אלעזר שטרן: בלי התראה לקחת משהו – הזיכרונות, המחשבים, התמונות – כל מה שאתם רוצים.

אלעזר שטרן: וברוך השם, יש לה משפחה נהדרת.

אלעזר שטרן: אז אני שואל באמת: תגידו, אנחנו השתגענו?

אלעזר שטרן: באמת השתגענו?

אלעזר שטרן: 40 משפחות חלוצים, גרים שם עשר שנים, 15–20 שנה.

אלעזר שטרן: שלחנו אותם?

אלעזר שטרן: גם אותי לא שלחו, הלכתי לגליל.

אלעזר שטרן: אז על זה מפרקים עם?

אלעזר שטרן: על זה מפרקים בית-משפט עליון?

אלעזר שטרן: על זה עומדים פה שרי ממשלה ואומרים: אז מה אם בית-המשפט אמר?

אלעזר שטרן: נשנה את השופטים.

אלעזר שטרן: כבר ניסו להחליף שופטים, וגם השופטים הדתיים ששמו אמרו, לדוגמה, שהגיור לא יכול להיות ככה, וגם הכשרות לא.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אלעזר שטרן: אז אני קורא פה, באמת, לפחות לנו – תושבי עמונה, אולי אין לי טענות אליהם.

אלעזר שטרן: אבל האמת היא שיש לי.

אלעזר שטרן: הם יכולים ללמוד מתושבי גוש-קטיף; הם יכולים ללמוד, לדעתי, ממה שיהיה בעמונה וגם בדרך-האבות, אם נגיע לשם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אלעזר שטרן: – – גם איך מצייתים לחוקי המדינה ואיך לא מפרקים הכול, על 40 – לא בתים, קרוונים.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה, ואחריו – חברי הכנסת אחמד טיבי, חיים ילין, אוסאמה סעדי, מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: רבותי, מי שלא נמצא באולם בזמן שאני מקריאה את שמו, מפסיד את זכותו לדבר.

טלי פלוסקוב: לכן אני מקריאה ארבעה-חמישה שמות מראש, כדי שתוכלו להתארגן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אמיר אוחנה: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני לא יודע מה יהיה עם עמונה; באמת לא יודע.

אמיר אוחנה: אינני שייך לאלה שקובעים נחרצות: עמונה לא תפונה, ואינני שייך לאלה שקובעים בפסקנות שגם אם יעבור חוק ההסדרה, עמונה תפונה.

אמיר אוחנה: אני כן יודע מה יקרה אם עמונה תפונה – שממה ושיממון.

אמיר אוחנה: "כרם היתה לנבות היזרעאלי", אוהב חברי דב חנין לצטט מספר מלכים; אבל לא כרם ולא פרדס, לא גפן ולא תאנה – הר טרשים קירח היה בעמונה כשבאו להתיישב בה 40 המשפחות, וזה גם מה שיהיה אחרי.

אלעזר שטרן: ומה יש שם עכשיו?

מאיר כהן: תמשיך, תמשיך.

אמיר אוחנה: לא גירשו אף אחד מביתו ולא סילקו אף אדם מאדמתו.

אמיר אוחנה: מה שיש שם עכשיו זה משפחות שבאו, בנו – – –

אלעזר שטרן: היית שם?

אמיר אוחנה: בטח שהייתי.

אלעזר שטרן: מה יש שם?

אלעזר שטרן: תגיד את האמת, מה יש שם?

אמיר אוחנה: באו, בנו, זרעו, טיפחו, הצמיחו חיים.

אמיר אוחנה: הולידו ילדים שאלה הם נופי ילדותם וזוהי מולדתם – לא רק במובן המילולי הצר, אלא מולדתם מכוח הזכות הטבעית וההיסטורית, כמו שאמר מי שהכריז על הקמת המדינה הזו, וכמו שאמר מנהיג אחר שלנו – בכוח הזכות ולא בזכות הכוח.

אמיר אוחנה: והנה, עלתה טענה לבעלות על הקרקע – בעלות אחרת על הקרקע – והטענה התקבלה שנים רבות לאחר שבאו המתיישבים ובנו שם את חייהם.

אמיר אוחנה: מה עושים?

אמיר אוחנה: האם הפתרון האחד והיחיד ואין בלתו הוא להרוס?

אמיר אוחנה: לגרש?

אמיר אוחנה: ומה יצמח תחת ההריסות?

אמיר אוחנה: מה שצמח במגרון שנהרסה – כלום.

אמיר אוחנה: כלום, הר טרשים קירח.

אמיר אוחנה: במקום חיים – שממה.

אמיר אוחנה: האם לא מוטב היה לפצות – ואפילו בפיצוי נדיב, מעל ערכה הממשי של הקרקע, את הזוכים בבעלות?

אמיר אוחנה: האין זה פתרון שבו כולם יוצאים נשכרים?

אמיר אוחנה: מדינת ישראל ידעה, יודעת ותדע, כרוב המדינות בעולם, להפקיע גם קרקע פרטית למהדרין, תוך פיצוי הבעלים, לשם סלילת כביש או מסילת רכבת; לשון אחרת – לצרכים לאומיים.

אמיר אוחנה: הגיעה העת שנאמר בקול: ההתיישבות היא צורך לאומי.

אמיר אוחנה: השלום, למרבה הצער, איננו מעבר לפינה, ולא בגללנו.

אמיר אוחנה: הגיעה העת שנפסיק להעניש את אזרחינו בעונש ההקפאה.

אמיר אוחנה: מה שאנחנו צריכים הוא לבנות, לפרוח, לצמוח; כך, ורק כך, נסיג מלבותיהם של אויבינו את התקווה המפעמת עדיין – התקווה שנסתלק מכאן.

אמיר אוחנה: ניסינו פשרות, ניסינו נסיגות.

אמיר אוחנה: פעם אחת, באוסלו ב-1993 – זה התפוצץ לנו בפנים; פעם שנייה בהתנתקות ב-2005 – גם זה התפוצץ לנו בפנים – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני.

אמיר אוחנה: – – לא תהיה פעם שלישית.

אמיר אוחנה: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: הכול מסודר שם.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מפעל ההתנחלויות הוא מפעל גזל.

אחמד טיבי: הוא עבירה על החוק הבין-לאומי.

אחמד טיבי: לפי החוק הבין-לאומי הוא פשע מלחמה.

אחמד טיבי: יש כאלה בארץ שמנסים להבדיל בין התנחלויות, גושי התנחלויות, למאחזים – חבר הכנסת חיים ילין – ואני אומר שאין הבדל: התנחלות היא התנחלות – –

יהודה גליק: תל-אביב, ירושלים – – –

אחמד טיבי: – – היא עבירה על החוק הבין-לאומי.

אחמד טיבי: עכשיו, מה עושים?

אחמד טיבי: גם קרקעות שנגזלו מהבעלים הפלסטינים, קרקע פרטית; ויש החלטה של בית-המשפט העליון לפנותן ולהחזירן לבעלים המקוריים – לפלסטינים; באים כאן, בכנסת, מתגייסים: הממשלה וכל הכנסת – ורוב הכנסת, רוב הכנסת – כדי לתת לגליזציה לשוד הקרקעות הגדול ביותר שהיה בהיסטוריה המודרנית בעשרות השנים האחרונות.

אחמד טיבי: שוד הקרקעות הגדול ביותר, הבוטה ביותר.

אחמד טיבי: רבים בעולם כבר אמרו שמדובר בשוד קרקעות.

אחמד טיבי: עכשיו, איך מנסים להתחכם?

אחמד טיבי: אומרים: יש קרקעות של נכסי נפקדים.

אחמד טיבי: מי הנפקדים?

אחמד טיבי: אותם פלסטינים.

אחמד טיבי: זו המדינה היחידה שיש בה (אומר בערבית: חוק נוכח-נפקד,) נכסי נפקדים.

אחמד טיבי: הנפקד נמצא קילומטר, שניים, שלושה, ביישוב קרוב, והאדמה שלו כאן.

אחמד טיבי: המדינה הפקיעה אותה, כדי שבבוא היום תהיה בשימוש יהודי ולא ערבי, ישראלי ולא פלסטיני.

אחמד טיבי: כך עכשיו מנסים לעשות.

אחמד טיבי: אמנות של שוד קרקעות.

אחמד טיבי: והפלסטינים, בעלי הקרקעות, אומרים: הציעו לנו את כל כספי העולם.

אחמד טיבי: וסירבו.

אחמד טיבי: אני מצדיע לבעלי הקרקעות האלה.

אחמד טיבי: אני מצדיע לכל אלה שעומדים לצדם מהכוחות הדמוקרטיים, היהודים, כדי לשמור על הקרקעות האלה.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר בסיפוח זוחל.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר בלהרוג את חזון שתי המדינות.

אחמד טיבי: ולכן התשובה צריכה להיות, גברתי היושבת-ראש, מה שאמר מחמוד דרוויש: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: 'לוּ זָכַר הזית מי נטעוֹ היה נהפך פריו לדמעות / חוכמת האבות, לוּ מבשרנו נתנו לך שריון, הֲגָנוֹת / אבל הרוח המנשבת קלילות אינה מעניקה למשועבדים לה זרע, תְּנוּבוֹת / בעזרת הריסים נעקור את הקוצים והצער נֶחְרָצוֹת / עד מתי נמשיך לשאת הבושה והצלב שלנו?

אחמד טיבי: והעולם בשלו.

אחמד טיבי: נישאר בירוק של עצי הזית, ומסביב לאדמה נהיה שריון, הֲגָנוֹת.

אחמד טיבי: / אנו אוהבים את הפרחים, אבל את החיטה אוהבים אנו אף יותר".

אחמד טיבי: הביטו אל צבע פנינו הוא כצבע העפר של האדמה הזאת.

אחמד טיבי: האדמה מדברת ערבית.

אחמד טיבי: )

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת אוסאמה סעדי, מיכל בירן, עמיר פרץ, מאיר כהן, יוסף ג'בארין.

יעקב ליצמן: אולי תסביר מה אמרת – – –

יהודה גליק: הוא אמר: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל על-פי תורת ישראל.

טלי פלוסקוב: תרגום מקורי, הא?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר – –

אחמד טיבי: נחמדה אמרת?

חיים ילין: נכבדה.

אמיר אוחנה: לפעמים – – –

חיים ילין: – – נכבדי כולם – –

קריאה: – – –

חיים ילין: אני עדיין מכבד את הבית הזה, שזה כנסת ישראל.

חיים ילין: – – חוק זה הוא פסול מכל פסול; זה משפט המפתח.

חיים ילין: כי אנחנו, במו-ידינו, מנסים לכופף את החוק כך שהוא ישרת מעשים בלתי חוקיים.

חיים ילין: עכשיו, תחשבו על מה שאני אמרתי עכשיו במשפט הזה ותנסו להבין: יש חוק שאפשר לחוקק אותו נגד חוק?

חיים ילין: הרי זה בדיוק מה שקורה פה.

חיים ילין: אני אגיד לכם משהו: הציניות שבשימוש במשפחות שנמצאות בעמונה, השימוש שנעשה במתיישבים – בצד הרגשי אני מחבק אותם – זה לא אנושי.

חיים ילין: הגעתם למצב שאתם לוקחים משפחות, מסובבים אותן באותו בלנדר שתמיד אתם מסובבים את כולנו בו, ועכשיו, בצורה הכי רגשית, מבטיחים להם: עמונה לא תפונה.

חיים ילין: חברים יקרים, בצלאל סמוטריץ, צר לי שעברת בדיוק פה, אבל אני חייב להגיד לך את זה.

בצלאל סמוטריץ': למה צר לך?

חיים ילין: במזרח-ירושלים ורמת-הגולן – וזה מה שאתם מפחדים לעשות ואתם לא עושים – הלכו ונתנו זכויות; שוויון זכויות לכל האזרחים שגרים שם.

חיים ילין: תעודה כחולה נתנו במזרח-ירושלים.

חיים ילין: ביטוח לאומי מקבלים.

חיים ילין: הם יכולים לבחור.

חיים ילין: אם אתם רוצים את עמונה, זה מה שצריך לעשות.

חיים ילין: לבוא ולתת שוויון זכויות לכל הפלסטינים עד גבול ירדן.

חיים ילין: ועמונה של כולנו.

חיים ילין: גם הבקעה שלנו.

חיים ילין: ארץ-ישראל השלמה.

חיים ילין: חלום חיינו.

חיים ילין: רק יש בעיה קטנה – – –

איימן עודה: – – – שיש פיל בחדר.

חיים ילין: יש בעיה קטנה: זו כבר לא תהיה מדינה יהודית.

איימן עודה: – – –

חיים ילין: לא תהיה מדינה יהודית.

איימן עודה: – – –

חיים ילין: אולי אולי אולי תהיה דמוקרטית, אבל לא תהיה מדינה יהודית.

איימן עודה: – – –

חיים ילין: ולכן אני אומר לכם: הוויכוח שאנחנו, כולנו, צריכים לנהל פה הוא הוויכוח אם אנחנו רוצים את כל ארץ-ישראל או שתי מדינות לשני עמים, כך שנוכל להיות מדינה יהודית דמוקרטית.

חיים ילין: אבל חסר לי עוד משפט מפתח: ולא גזענית.

חיים ילין: כי אנחנו היום מנסים להיות מדינה יהודית, מנסים להיות דמוקרטיים, אבל אנחנו מאוד מאוד מאוד גזעניים.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – מיכל בירן, עמיר פרץ, מאיר כהן, יוסף ג'בארין, עמר בר-לב, אכרם חסון.

חיים ילין: – – –

יהודה גליק: לא תצליחו להפחיד אותנו.

יהודה גליק: זו תהיה מדינה יהודית, דמוקרטית – – – ותושב חברון – –

חיים ילין: – – –

יהודה גליק: – – יהיה כמו – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גליק, חבר הכנסת גליק, אני רוצה להזכיר לך שאתה נמצא באולם המליאה – –

יהודה גליק: – – –

טלי פלוסקוב: – – ויש פה חבר כנסת – –

חיים ילין: – – –

טלי פלוסקוב: – – שזכותו כעת לדבר.

חיים ילין: אחרת, אנחנו אפרטהייד.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: אנחנו ניתן לו – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – את שלוש הדקות שלו אחר כך.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי, סיימנו.

טלי פלוסקוב: סיימנו.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת חיים ילין, שהחוק הזה למעשה הוא הצהרה רשמית על מות מה שנתניהו אמר: שהוא בעד שתי מדינות.

יהודה גליק: נכון.

יהודה גליק: נכון – – –

חיים ילין: זה הסוף – – –

יהודה גליק: צודק.

חיים ילין: – – –

יהודה גליק: צודק.

אוסאמה סעדי: ולכן, זו המטרה האמיתית – – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: זו המטרה האמיתית – –

יהודה גליק: נכון.

אוסאמה סעדי: – – של הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: למעשה, איך שאמר חברי אחמד טיבי: לא מדובר בסיפוח זוחל אלא בסיפוח רשמי של השטחים הכבושים משנת 1967 למדינת ישראל.

יהודה גליק: – – –

אוסאמה סעדי: הם מנצלים – –

יהודה גליק: – – –

אוסאמה סעדי: – – את העניין של עמונה.

אוסאמה סעדי: אבל עכשיו כולנו יודעים, גברתי היושבת-ראש, שעמונה תפונה.

אוסאמה סעדי: ותפונה בשנית, אדוני השר.

אוסאמה סעדי: ואם לא בשנית אז בשלישית וברביעית.

אוסאמה סעדי: כי בסופו של יום, שם זה נקרא פלסטין, ושם תקום מדינה פלסטינית.

אוסאמה סעדי: עכשיו, גברתי היושבת-ראש, זה לא עוד חוק.

אוסאמה סעדי: אני אומנם חבר כנסת חדש, ועשרות חוקים הגיעו בתקופה הזאת.

אוסאמה סעדי: ואמרנו: יש מבול של חוקים.

אוסאמה סעדי: אבל זה חוק מכונן שמשנה את כל שיטת המשפט שלנו.

אוסאמה סעדי: הוא משנה הלכות פסוקות של עשרות שנים, הוא משנה תפיסה.

אוסאמה סעדי: אז אם ככה, תתכבד הממשלה הזאת, חברת הכנסת גרמן, ולא תחכה לאדון סמוּטריץ ויואב קיש – – –

בצלאל סמוטריץ': סמוֹטריץ בחולם, נו, מה הבעיה?

בצלאל סמוטריץ': אני מתקן אותך אלף פעמים.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר:

אוסאמה סעדי: שלא תחכה לסמוֹטריץ ויואב קיש – שתבוא ותגיש הצעת חוק ממשלתית ושתגיד: אנחנו רוצים להחיל את הריבונות על השטחים הכבושים משנת 1967.

חיים ילין: אבל אנשי עמונה טוענים שהוא שמאלן עכשיו.

אוסאמה סעדי: ואז באמת איך שאמר היועץ המשפטי לממשלה – ותראו, זה לא רק היועץ המשפטי לממשלה; גם היועץ המשפטי לממשלה, גם היועץ המשפטי לכנסת, גם יועצים משפטיים לוועדת החוקה – כולם אומרים שמדובר בחוק לא חוקתי ואנחנו לא נגן עליו בבג"ץ.

אוסאמה סעדי: אבל זה גם המשפט הבין-לאומי, ונתניהו אמר:

אוסאמה סעדי: החוק הזה יוביל אותנו להאג.

אוסאמה סעדי: אני אומר לו: נכון, אדוני ראש הממשלה, בסופו של יום אתה תגיע להאג אם תמשיך בחוק הזה.

אוסאמה סעדי: אני וחברי ביקרנו את בעלי הקרקעות, שאף אחד לא מזכיר אותם.

אוסאמה סעדי: אנחנו ראינו את חאג'י מרים בת 83 שמחכה ל-25 בדצמבר – אדוני השר, זה חג המולד, חג הבשורה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: והבשורה תגיע: עמונה תפונה ובעלי הקרקעות יחזרו לקרקע, ומדינת פלסטין קום תקום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע היה ראש ממשלה אחד במדינת ישראל – בצלאל סמוטריץ.

מיכל בירן: אני מזכירה לכם – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיכל בירן: אני הוגה את שמך נכון לפחות, כן.

בצלאל סמוטריץ': לא שמעתי את המשפט.

חיים ילין: הדיחו אותו – – –

מיכל בירן: סתם אתה קוטע את זה, ואז לא תוכל להכניס את זה אחר כך לסרטון בפריימריז שלך, בצלאל.

מיכל בירן: השבוע היה ראש ממשלה אחד במדינת ישראל – בצלאל סמוטריץ.

מיכל בירן: אני מזכירה לכם שלפני ארבע שנים נתניהו בכבודו ובעצמו אמר שיפטר כל שר או סגן שר שיתמוך בחוק ההסדרה.

מיכל בירן: כידוע לכולנו, נתניהו מחזיק בלא מעט תיקים, אולי הוא באמת צריך לוותר על כמה מהם עכשיו.

מיכל בירן: לא במקרה נתניהו אמר את הדברים האלה.

מיכל בירן: הוא מעולם לא רצה את חוק ההסדרה.

מיכל בירן: דוגרי, לא רק נתניהו לא רצה את חוק ההסדרה, גם בנט לא רצה אותו.

מיכל בירן: אף אחד מהם לא חשב שהוא חוקתי או דמוקרטי, שהוא יכול לעבור, שלא לדבר על המצב הבעייתי שזה הולך לשים אותנו בו ברחבי העולם.

מיכל בירן: אף אחד מהם לא חשב שנגיע עד כאן, והנה – הגענו.

מיכל בירן: הסיבה היא, שבצלאל סמוטריץ עושה להם בית-ספר.

מיכל בירן: חבר הכנסת סמוטריץ פשוט מאוד מסובב אותם על האצבע הקטנה.

מיכל בירן: אז השבוע אפשר להכריז: בצלאל סמוטריץ הוא ראש הממשלה בפועל של מדינת ישראל.

מיכל בירן: ומה אתם חושבים?

מיכל בירן: שזה הצעד האחרון?

מיכל בירן: כולנו יודעים טוב מאוד שכשנותנים אצבע, רוצים את כל היד.

מיכל בירן: אל תתפלאו אם בעוד חצי שנה סמוטריץ יעלה הצעה לסיפוח כל השטחים.

מיכל בירן: ומה יקרה אז?

מיכל בירן: גם אז ראש הממשלה בפועל סמוטריץ יסובב אתכם על האצבע הקטנה?

מיכל בירן: גם אז עתיד מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית יעניין אתכם פחות מפופוליזם לרגע?

מיכל בירן: את המחיר של הפחדנות שלכם כולנו הולכים לשלם.

מיכל בירן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמיר פרץ – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: איך?

טלי פלוסקוב: לא, הוא נמצא, ראיתי, הוא פשוט ישב עם השר בצד.

טלי פלוסקוב: אני די רואה מי נמצא באולם, אפילו חמישה איש קדימה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת – – –

קריאה: עמיר פרץ, רוצים להקשיב לך.

עמיר פרץ: תודה.

עמיר פרץ: אני מודה לך.

עמיר פרץ: אין בכלל ספק שמדובר היום בחוק שמעמיד שאלות עקרוניות מאוד מאוד במדינת ישראל; שאלות של התנגשות בין החלטות ממשלה לבין החוקים בישראל.

עמיר פרץ: נכון שאין לנו חוקה במדינה, ואילו הייתה לנו חוקה הדברים היו הרבה יותר בהירים, היה ברור לחלוטין מה הם יחסי הגומלין בין המוסדות השונים, בין ההייררכיות למיניהן, אבל אנחנו כאן.

עמיר פרץ: ואני אומר, הדבר האחרון שאנחנו רוצים כאן בכנסת – שאותן 40 משפחות יחשבו שכולנו באים כאן ומתנפלים דווקא עליהן.

עמיר פרץ: לא מתנפלים עליהן.

עמיר פרץ: אבל בוא נאמר את האמת, יצרו פה מסכת שקרית מתחילתה ועד סופה.

עמיר פרץ: אומרים: שלחו אותנו.

עמיר פרץ: הממשלה שלחה אותנו.

עמיר פרץ: תביאו מסמך אחד שהממשלה אישרה את הקמת עמונה.

עמיר פרץ: נכון, השיטה שבה שמים כמה קרוונים ואחר כך הממשלה נאלצת לספק חשמל, לספק מים, ובסוף גם צריכים להביא מי שיגן עליהם – מאה אחוז, אומרים, למה נתתם לנו מים?

עמיר פרץ: למה נתתם לנו חשמל?

עמיר פרץ: אז, הנה, הכרתם בנו.

עמיר פרץ: עכשיו זה לא העניין בכלל.

עמיר פרץ: מה זה הסיפור הזה?

עמיר פרץ: מעבירים 40 משפחות, שומו שמים.

עמיר פרץ: אתם יודעים כמה זוגות צעירים בארץ אני מכיר שהיו מוכנים שיעבירו אותם?

עמיר פרץ: באים כאן חברי הכנסת, ועם כל הכבוד למיכל בירן, סמוטריץ לא ראש הממשלה, הוא פה.

עמיר פרץ: אז סמוטריץ מבסוט.

עמיר פרץ: סמוטריץ לא מעניין, הוא שם את הדברים במקום שהוא יודע לשים אותם.

עמיר פרץ: אבל מה שמעניין כאן זה שתי תופעות קשות.

עמיר פרץ: אני לא מקבל את זה שאומרים: אנחנו לא נדע לשלוט בהמונים שיבואו.

עמיר פרץ: מה זה האיום הזה?

עמיר פרץ: כבר ברגעים אלה כשמישהו מקים שם חממה כדי להסתיר את האלפים שיבואו, ומקים שם צריפים להסתיר את האלפים שיבואו, הוא עובר על החוק.

עמיר פרץ: מישהו מכם היה יכול להקים פרגולה בלי שהיו דורשים ממנו להביא היתר בנייה?

עמיר פרץ: ומכינים שם ממש מאחזים נוספים, וזה לא מאחזים זה מתרסים, כנגד מי?

עמיר פרץ: מי הולך להגיע לשם?

עמיר פרץ: כוחות אויב הולכים להגיע לשם?

עמיר פרץ: חיילי צה"ל, צבא ההגנה לישראל.

עמיר פרץ: אני מציע לאנשי עמונה, וגם מציע לחברי מהבית היהודי, אתם לא תינקו בזה שאם מישהו ירים יד על חייל תגידו זה לא אנחנו, זה לא מאתנו.

עמיר פרץ: לא תוכלו להחזיק את החבל בכל הקצוות.

עמיר פרץ: אם זה יקרה, העם לא יסכים יותר.

עמיר פרץ: לא ייתכן שאימא בישראל לא תישן בלילה כי הבן שלה יגיד לה: אני מיועד ליחידה שהולכת לעמונה, כאילו הוא ביחידה שהולכת למלחמה בלבנון.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עמיר פרץ: מה זה הדבר הזה?

עמיר פרץ: ודבר אחרון, גברתי, אם מותר להשתלט על כל שטח פנוי, מה יקרה מחר אם הזוגות הצעירים בישראל יבואו, נניח, למדשאות הגולף בקיסריה?

עמיר פרץ: אחלה מקום ציוני.

אוסאמה סעדי: נעשה – – –

עמיר פרץ: מה, זו לא ציונות?

עמיר פרץ: יבואו, יקימו כמה קרוונים ויגידו: אוקיי, עכשיו תכירו בנו בדיעבד.

טלי פלוסקוב: תודה.

עמיר פרץ: למה לא?

עמיר פרץ: זוגות צעירים בישראל היו שמחים אם הממשלה הייתה משקיעה בהם כל כך הרבה תשומת לב, כל כך הרבה חקיקה.

עמיר פרץ: אם הממשלה הייתה פועלת באינטנסיביות כזאת מול הזוגות הצעירים, אני בטוח שלא הייתה לנו בעיה של משבר דיור.

עמיר פרץ: אבל כנראה יש אוכלוסיות שמוגנות יותר.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עמיר פרץ: וכאן, היום, ברגעים אלה, בונים את מה שנקרא ישראל השנייה החדשה, שהיא עוד – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עמיר פרץ: – – תהיה זאת שתתקומם ותעשה את המהפך הבא.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת יוסף ג'בארין, עמר בר-לב, אכרם חסון, זוהיר בהלול, מנחם אליעזר מוזס.

מאיר כהן: גברתי היושבת-הראש, סמוטריץ עם חולם, אני באמת לא מקנא בך ביום הזה, אני גם לא רוצה לקשור שום כתרים לא לסמוטריץ ולא לאלה שכתבו את החוק הזה והגישו אותו ועומדים היום – וגם לשולי לא.

מאיר כהן: שולי, את יודעת שאהבתי כנה והערכתי אליכם הן לעתים אפילו חסרות גבולות – לך אישית.

מאיר כהן: אבל באמת אני שואל, האם באמת חשבתם שהחוק הזה יעמוד במבחן בג"ץ?

מאיר כהן: הרי אתם יודעים שלא.

מאיר כהן: האם אתם חושבים שהוא יעמוד במבחנם של יועצים משפטיים, כולל היועץ המשפטי לממשלה?

מאיר כהן: הרי אתם יודעים שלא.

מאיר כהן: גם בבתי-דין בין-לאומיים, שאתם כל כך מזלזלים בהם וחושבים שאנחנו חיים בתוך בועה, הרי גם שם אתם יודעים שזה לא יעמוד.

מאיר כהן: ובכל זאת אתם הולכים עם הראש בקיר.

מאיר כהן: וצר לי להגיד לכם, שהבנתי את התנהגותם של אנשי עמונה הבוקר, כי הם הרגישו את מה שאמרנו כאן, אני אמרתי כאן שלשום, שאתם עובדים עליהם בעיניים.

מאיר כהן: החוק הזה הוא מחזה מתעתע.

מאיר כהן: ולמה אתם עושים את זה?

מאיר כהן: כי במקום להישיר מבט ולהגיד להם: חברים, אנחנו אוהבים אתכם, אנחנו מעריכים אתכם – אגב, גם אני מכבד אותם, וגם לי המראות של הניתוק וההתנתקות היו קשים מאוד.

מאיר כהן: אבל אני חושב שמנהיגות, ובמיוחד אתם כמנהיגי המתיישבים, צריכים לבוא ולהגיד להם: רבותי, זה לא חוקי.

מאיר כהן: אל תתעתעו בהם, אל תמכרו אותם, אל תעשו פוליטיקה צינית על הגב שלהם.

מאיר כהן: תעמדו כמנהיגים, תגידו: זה לא חוקי.

מאיר כהן: תקשיבו לשר הביטחון, תקשיבו לנו, לחברים שמחבקים ואוהבים את המתיישבים; תקשיבו לראש הממשלה, שאתם סוחבים אותו באף לדבר הזה.

מאיר כהן: בואו תגידו למתיישבים האלה: זה לא חוקי.

מאיר כהן: זה לא יפגע באהבה אליהם, זה לא יפגע בהערכה אליהם; יתרה מכך, זה יציב אותנו, את הכנסת הזאת, כפרלמנט שאומר אמת, שעושה אמת, שלא חי בתוך בועה, שמבין שאנחנו חלק ממשפחת העמים, ובמקום שאסור לפגוע בקניין של אנשים, גם אנחנו לא נפגע.

מאיר כהן: נאהב ככל שנאהב את המתיישבים ונחיה על העיקרון של ארץ-ישראל השלמה, וברגע שזה פגיעה בקניינו של האחר, שם אנחנו צריכים לשים את הגבולות.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הפגיעה הקשה שהצעת החוק מחוללת איננה מתקיימת בחלל ריק.

יוסף ג'בארין: משטר הכיבוש שישראל מקיימת בשטחים מזה כחמישה עשורים מוביל לפגיעה אנושה ומתמשכת בזכויותיהם האישיות והקולקטיביות של הפלסטינים, אף שהם נחשבים לאוכלוסייה מוגנת על-פי המשפט הבין-לאומי.

יוסף ג'בארין: אלא שאפילו במסגרת המשטר הפוגעני שנוצר בשטחים במשך חמישה עשורים, שמרו הרשויות הישראליות, רשויות הכיבוש, לפחות רשמית, על האיסור להשתלט על קרקעות פרטיות לצורך הקמת התנחלויות.

יוסף ג'בארין: אימוץ הצעת החוק יהפוך את הכנסת, את חברי הקואליציה בכנסת, לשותפים ולאחראים ישירים למעשה הגזל של קרקעות פרטיות; מעשה המנוגד למשפט הבין-לאומי, מעשה המנוגד למשפט הישראלי, מעשה המנוגד למוסר הבסיסי.

יוסף ג'בארין: הפלישה והגזל מתרחשים בשטחים שבהם הכנסת כלל איננה הריבון החוקי, ובשל כך איננה מוסמכת בכלל לחוקק חוקים המתייחסים לשטח זה.

יוסף ג'בארין: בכך מבקשים חברי הכנסת מהקואליציה להמשיך ולטשטש את ההבדל בין השטחים הכבושים לבין מדינת ישראל הריבונית בגבולות 67', והם עושים את זה בדלת האחורית וללא החלטה רשמית על סיפוח השטחים.

יוסף ג'בארין: בדברי הבוקר, כשהצעתי את הצעת החוק לאשרור האמנה שהקימה את בית-הדין הפלילי הבין-לאומי, ציטטתי את הסעיף בחוקת האמנה שמגדיר העברה של חלק מאוכלוסיית המדינה הכובשת אל תוך האזור הכבוש כפשע מלחמה.

יוסף ג'בארין: כפשע מלחמה.

יוסף ג'בארין: ולכן, ובהמשך לדברים הללו, אני אומר שחברי הקואליציה שיתמכו בהצעת חוק ההסדרה, הם בעצם אחראים ישירות למעשה שהוא בבחינת פשע מלחמה לפי ההגדרה הברורה-מאוד בחוקת בית-הדין הפלילי הבין-לאומי, ועל פשעי מלחמה יצטרכו לשלם את המחיר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – אכרם חסון, זוהיר בהלול, מנחם אליעזר מוזס, עפר שלח, יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: להנהיג, למשול, לשלוט.

עמר בר-לב: המנהיג מסתכל קדימה, רואה מעבר לאופק וסוחף את האחרים אחריו.

עמר בר-לב: המושל מנהל.

עמר בר-לב: והשליט שולט בכוח, בעורמה, בתחבולה.

עמר בר-לב: נתניהו הוא לא מנהיג.

עמר בר-לב: הוא לא רואה מעבר לאופק.

עמר בר-לב: הוא גם לא מושל, הוא שולט.

עמר בר-לב: היו לו שנתיים לטפל בנושא.

עמר בר-לב: הוא לא טיפל, כמו בדברים אחרים.

עמר בר-לב: הבעיה עם נתניהו שהוא גם מנהיג חלש, שולט חלש, כי מי ששולטים בו אלה בנט וליברמן.

עמר בר-לב: אז יש לנו ראש ממשלה שהוא לא מנהיג, הוא לא מושל, הוא שליט חלש.

עמר בר-לב: אבל כאן בכנסת נתניהו לא לבד.

עמר בר-לב: חבריו לקואליציה, בעיקר מהליכוד ומהבית היהודי, שולטים בו בכוח, בעורמה, בתחבולה.

עמר בר-לב: מפֵרים כל כלל מקובל, כל נורמה, כל מסורת שהייתה כאן.

עמר בר-לב: גלגול החוק הנוכחי הוא דוגמה – לא נעים לי לומר טובה, כי זו דוגמה טובה לנורמה הגרועה הזאת.

עמר בר-לב: וככל שהקואליציה וככל שהוועדה המיוחדת שהוקמה יצירתית יותר – היא מסתבכת ומסבכת יותר.

עמר בר-לב: אז פעם אחת רצו חוק רטרואקטיבי; ואחרי זה פיצלו אותו ואחרי זה התברר שאי-אפשר לפצל; ואחרי זה הסבירו לתושבי עמונה שהכול יהיה בסדר, ואחרי זה אמרו להם שיש חלקות נפקדים שהנה מעבירים אותם רק כמה עשרות מטרים.

עמר בר-לב: ועכשיו מתברר שאין חלקות נפקדים ויעבירו אותם, כנראה, לא כמה עשרות מטרים.

עמר בר-לב: מה שקורה כאן לקואליציה זה שהיא בולעת, היא אוכלת יותר ממה שהיא מסוגלת לבלוע.

עמר בר-לב: ומה קורה למי שבולס יותר ממה שהוא מסוגל לבלוע?

עמר בר-לב: בסופו של דבר הוא נחנק ונופל.

עמר בר-לב: זה מה שיקרה לממשלה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי הבחירות האחרונות התבקשתי על-ידי השר משה כחלון להכין לו דוח על מצב חיבורי החשמל ובעיות החשמל בכפרים ועל מצב הבנייה הבלתי-חוקית.

אכרם חסון: מובן שהנתונים ידועים לכם.

אכרם חסון: אנחנו מצאנו כ-40,000 בתים במגזר הערבי, אצל הדרוזים, אצל הבדואים, אצל המוסלמים, שהם בתים לא חוקיים, וכמובן 40,000 בית גם בלי חיבורי חשמל חוקיים.

אכרם חסון: הסיבות ידועות לכם: שנים רבות לא תכננו, או שהוועדות המחוזיות מרחו את ראשי המועצות בתוכניות שנשארו שם עשר ו-12 שנה, וקצב ההתקדמות בכפרים ממשיך, ולכן גם התוכניות לא מתקדמות ולא מעודכנות, והתוכניות כבר לא רלוונטיות, לא שוות.

אכרם חסון: וכך הלאה התעסק הממסד הישראלי באמצעות הממשלות שלו עם הכפרים הערביים.

אכרם חסון: ואני תמיד טענתי גם שהאזרחים הם עבריינים בעל-כורחם, כי אם המדינה לא מתכננת להם, לא מקימה יישובים חדשים, לא מקימה שכונות חדשות, אז מה אשם האזרח?

אכרם חסון: מה אשם הבן שלי שרוצה לבנות את העתיד שלו?

אכרם חסון: כאשר ביקשתי מהשר לחבר את כל הבתים לחשמל, כי מבחינה אנושית זה הדבר המינימלי שאפשר לתת לילד; שיהיה לו חלב במקרר, שיהיה לו מחשב – השר, כמובן, הסכים, כי לא הבין מדוע אין להם חשמל.

אכרם חסון: אנחנו נתקלנו בבעיה אצל סגן היועץ המשפטי לממשלה קמיניץ, שעשה כל מיני התניות: צריך מינימום 50 בתים, אנשים שלא נמצאים בבתי-המשפט – זה בלתי אפשרי.

אכרם חסון: אז הלכתי למשה שחל ואמרתי לו, אדוני, אתה היית שר בישראל, ואתה חבר כנסת מכובד ועורך-דין מוביל.

אכרם חסון: מה קרה?

אכרם חסון: למה לא רוצים?

אכרם חסון: אומרים לי שהחוק שלך לא חוקי.

אכרם חסון: אמרתי, בוא נאמץ את החוק שלך.

אכרם חסון: הוא אמר לי בצורה הכי חופשית, ואני מעריך אותו מאוד – זה נובע מגזענות ומאפליה בלבד.

אכרם חסון: החוק שלי הוא חוק, כיבדו אותו בכנסת ישראל, כיבדו אותו במשרדי הממשלה וכיבדו אותו בכל מקום.

אכרם חסון: אתמול לקחנו את השר כחלון לעיר טייבה.

אכרם חסון: ראש העיר עושה שם עבודה נפלאה.

אכרם חסון: מתוך 10,500 בתי-אב, 5,000 לא חוקיים.

אכרם חסון: מה אשם ראש העיר?

אכרם חסון: העיר לא יכולה להתפתח לשום מקום.

אכרם חסון: וככה אם נעבור את הכביש לעיר טירה ואם נעבור לבית-ג'ן, ואם נעבור למקומות אחרים – זה אותו דבר.

אכרם חסון: כמובן, השר כחלון נתן תקציב אדיר ממש כי הבין שצריך לתכנן, ואין תקציבים במועצות שהן במצב סוציו-אקונומי נמוך, והתחלנו לתכנן.

אכרם חסון: ברוך השם, לפני יומיים אושרה תוכנית המתאר של חורפיש אחרי שנתקעה שש שנים, ואושרה גם תוכנית המתאר של יאנוח, ואנחנו בדרך הנכונה.

אכרם חסון: אבל עד שאנחנו נשיג את כל התוכניות האלה, ונקדם ונפתח אצל כל הכפרים הערביים, לאן נלך?

אכרם חסון: למה אין לנו דין כמו שעושים דין לעמונה?

אכרם חסון: אני שואל: מה ההבדל?

אכרם חסון: אני ראיתי שידידי סמוטריץ עומד בראש עמותה שנקראת "רגבים".

אכרם חסון: היא רדפה תושב ממשפחת עותמאן בראמה, נכה צה"ל.

אכרם חסון: שני בנים קצינים בנו על האדמה שלהם.

אכרם חסון: העמותה הלכה לשם, צילמה את הבית – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אכרם חסון: – – והגישה תביעה משפטית נגד המשפחה הזאת בבית-המשפט.

אכרם חסון: אני שואל את סמוטריץ, למה אתה לא מתייחס אלינו כמו שאתה מתייחס לעמונה?

אכרם חסון: תאר לעצמך שאני, אכרם חסון – גברתי היושבת-ראש – מקים עמותה ורודף את ההתיישבות היהודית הלא-חוקית?

אכרם חסון: מה יגידו עלי – שאני בוגד?

אכרם חסון: שאני לא ישראלי?

אכרם חסון: לכן אני רוצה להגיד גם לידידי סמוטריץ – –

עבדאללה אבו מערוף: אנטישמי.

אכרם חסון: – – ואני רוצה להגיד גם ל"רגבים", ואני רוצה להגיד גם לפיקוח הארצי: ראו הוזהרתם, אנחנו לא ניתן לכם יותר לדרוך עלינו.

טלי פלוסקוב: תודה.

אכרם חסון: נגמרו הימים ההם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אכרם חסון: – – שהשיח'ים באים ואומרים יהיה בסדר, מבחינת כבוד.

אכרם חסון: אין יותר כבוד – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אכרם חסון: – – אנחנו למדנו את כל הפוילעשטיק של הממסד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: גברתי ראשת הישיבה, חברות וחברי הכנסת, כלום זאת הירושה שאתם מותירים לילדיכם?

זוהיר בהלול: ירושת העושק?

זוהיר בהלול: ירושת הגזל?

זוהיר בהלול: השוד?

זוהיר בהלול: הפשע?

זוהיר בהלול: האכזריות?

זוהיר בהלול: הכיבוש לנצח?

זוהיר בהלול: הכיצד תישירו את עיניכם אל עיני ילדיכם כאשר רגע האמת המוסרי יגיע והפור ייפול?

זוהיר בהלול: מה תאמרו כאשר תדברו על היהדות ועל העם היהודי מלא הרחמים, החמלה והערכים?

זוהיר בהלול: מה תאמרו כאשר ישאלו אתכם על השכנים, הכיצד גדעתם מהם את אדמותיהם ושיכנתם במקומם יהודים טובים שבמעשיהם עשו מעשה כפירה?

זוהיר בהלול: אבל הם לא אשמים.

זוהיר בהלול: האשם הוא במי ששלח אותם ואפשר להם – בנבזות כלפי האחר – לקבל אדמתו של האחר ולהמשיך את מסע ההתנחלות הבלתי-אנושי.

זוהיר בהלול: זאת לא מלחמה פוליטית, חברות וחברים, זאת מלחמה על דמותה של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: זה לא ימין ושמאל, זה לא הליכוד עם הקואליציה, וזאת לא האופוזיציה.

זוהיר בהלול: המדינה הזאת עושה חרקירי לעצמה במו-ידיה.

זוהיר בהלול: היא פוגעת באופן אנוש בדמותה האמיתית והערכית.

זוהיר בהלול: פעם היהדות דיברה על שכינה מהמילה "שכנות", ופעם אחרת היא דיברה על הגר; ופעמים אחרות היא דיברה על החמלה ועל הצדק.

זוהיר בהלול: הכיצד הם התאיידו להם באופן כל כך מהיר ממדינה שקמה על חורבות המכאובים וייצרה מדינה מהפנטת ומצליחנית?

זוהיר בהלול: אבל לא הטכנולוגיה תעמוד לצדכם בעתיד; ולאו דווקא ההיי-טק, וההמצאות ופרסי נובל בתחומים שונים.

זוהיר בהלול: לא כך תימדד דמותה של המדינה בהצלחתה.

זוהיר בהלול: היא תימדד בכישלונותיה כלפי האחר; בגזל הנורא שהיא מבצעת חדשים לבקרים.

זוהיר בהלול: זאת מדינה המובלת על-ידי אנשים שהשררה תעתעה בהם ושיכרון החושים הפך לחלק מרכזי ומהותי בהתנהלותה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

זוהיר בהלול: במקום שכנסת ישראל תהיה מגדלור לדמוקרטיה ולצדק, כנסת ישראל הפכה לפוגענית מאין-כמותה; מדינה שבמקום שתפיץ את ערכיה הנשגבים, היא מפיצה אל מול הנכר את גזלת האדמה של האחר ואת הפשעים האמיתיים כלפי הגר והשכן.

טלי פלוסקוב: תודה.

זוהיר בהלול: זו מדינה שאיבדה כיוונים, והיא באופן נואש חייבת מצפן ערכי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת עפר שלח, יעל כהן-פארן, אורלי לוי, איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: בינתיים.

טלי פלוסקוב: אדוני, שלוש דקות, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר הבריאות, חברי חברי הכנסת, אני גם רוצה לדבר בעניין הסדרה, אבל הסדרה של בעיות הדיור במדינת ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: זה גם צריך הסדרה.

מנחם אליעזר מוזס: הממשלה הקימה חברת דיור להשכרה, שמטרתה היא לבנות דירות להשכרה לטווח ארוך בשכר חודשי מפוקח.

מנחם אליעזר מוזס: אתמול ראיתי טקס הגרלה על 237 יחידות דיור בהרצליה.

מנחם אליעזר מוזס: כן, כן, הרצליה במרכז הארץ, במחיר של 3,400-3,000 שקל בלבד, שכר דירה מפוקח.

מנחם אליעזר מוזס: אני חשבתי לעצמי – אין עיני צרה, חלילה.

מנחם אליעזר מוזס: אדרבה, ייכנסו לשם זוגות צעירים, מחוסרי דיור.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה אני אגיד לכם, כשאני חושב, מדוע זה לא מגיע לציבור שלנו?

מנחם אליעזר מוזס: מדוע ראש עיריית בית-שמש, שמוכן כמו ראש עיריית הרצליה שיבואו ויבנו דירות להשכרה בבית-שמש, במחיר של 3,000 שקל, שזה פחות ממה שמשלמים היום, לצערי, במחסנים ובחניונים ובמקומות כאלה שבכלל לא ראויים לדיור לבני-אדם – מדוע לא יהיה הדבר הזה להקל על מצוקת הדיור?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו יודעים ששני-שלישים מתושבי ארצות-הברית וקנדה גרים בשכירות.

מנחם אליעזר מוזס: זוגות צעירים מוכנים היום להיכנס לגור בהשכרה, ולאו דווקא ברכישת דירה, להיכנס להתחייבויות ולמשכנתאות שסופן מי ישורנו.

מנחם אליעזר מוזס: ואם אני כבר מדבר על משכנתאות, אז אחד הדברים החמורים ביותר שנעשים היום אחרי שהזוג הצעיר כבר זוכה בדיור למשתכן – אז אני רוצה לספר לכם – ויש לי הפרטים והשמות – כאלה שזכו באופקים בדירות – תשמעו טוב – ובאו לבקש מהבנק את השלמת המשכנתה – מה אומר הבנק?

מנחם אליעזר מוזס: כן, אתה רוצה 70% משכנתה?

מנחם אליעזר מוזס: אין בעיה, רק תביא תלושי הכנסה של 14,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אני שואל אתכם, למי יש היום 14,000 שקל תלושי הכנסה?

מנחם אליעזר מוזס: ומי שיש לו, האם ילך לגור באופקים?

מנחם אליעזר מוזס: ילך לגור בדימונה?

מנחם אליעזר מוזס: בפריפריה?

מנחם אליעזר מוזס: הבנקים תוקעים – מהצד האחר, אחרי שכבר זכו בהישג הגדול ביותר, להיות ברשימה של משתכנים – את תושבת ערד, האם יש בערד הרבה שמרוויחים 14,000 שקל כל חודש?

טלי פלוסקוב: יש.

מנחם אליעזר מוזס: יש?

מנחם אליעזר מוזס: אולי בקושי.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מאמין.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה?

אורלי לוי אבקסיס: הרבה?

מנחם אליעזר מוזס: הרבה יש?

טלי פלוסקוב: יש אנשים, עובדי "מפעלי ים-המלח".

טלי פלוסקוב: יש בערד.

מנחם אליעזר מוזס: אה, אלה לא זקוקים לדיור למשתכן.

טלי פלוסקוב: הכול יחסי, הכול יחסי.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אלה לא זקוקים לדירה – – –

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאיכות החיים שיש בערד, אין במקומות אחרים.

טלי פלוסקוב: אז תלוי מה את שמה על המשקל.

טלי פלוסקוב: אבל כעת אנחנו לא מדברים.

מנחם אליעזר מוזס: לא, אבל אלה לא נכנסים להגרלה של דיור להשתכן, של דיור בר-השגה – –

טלי פלוסקוב: זה משהו אחר.

מנחם אליעזר מוזס: – – אלה גרים בהרחבה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מדברים על זוגות צעירים – למי יש היום האפשרות של 14,000 שקל?

מנחם אליעזר מוזס: פשוט תוקעים את זה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: – – וצריכים לקרוא לבנק ישראל לסדר.

מנחם אליעזר מוזס: המפקח על הבנקים, משרד האוצר, כל הגורמים – לתת יד לביטול הגזירה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: האיש שמושך בחוטים של כתב הפלסתר הזה נגד מדינת ישראל, המכונה חוק ההסדרה, הוא חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

עפר שלח: אני מעריך את חבר הכנסת סמוטריץ, כי אני מעריך אנשים שיש להם השקפת עולם, אפילו אם בעיני היא תוביל אותנו למדינה דו-לאומית ולאובדן החזון הציוני.

עפר שלח: איש שיש לו השקפת עולם, אתה יכול להתווכח אתו ולריב אתו ובאותה עת לומר לעצמך:

עפר שלח: לפחות יש עם מי לריב ולהתווכח.

עפר שלח: הבעיה היא שחבר הכנסת סמוטריץ, נציגו של פלג עם שני חברי כנסת, בתוך מפלגה שרק אחד מכל 15 ישראלים הצביעה בעבורה, היום הוא מפעיל הכטמ"ם של ממשלת ישראל.

עפר שלח: כטמ"ם, כמו שאתה יודע, חברי עמר בר-לב, הוא הכינוי העדכני במערכת הביטחון לכלי טיס לא מאויש; לא ללא טייס אלא מופעל מרחוק.

עפר שלח: הממשלה הזאת היא מטוס ללא טייס; סמוטריץ הוא המפעיל מרחוק שלה, ולג'ויסטיק שהוא מחזיק ביד קוראים בנימין נתניהו, המכונה גם ראש ממשלת ישראל.

עפר שלח: נתניהו לא רוצה את החוק הזה, כי הוא יודע מה הוא כולל: סתירה מוחלטת של העקרונות והערכים של מדינת חוק, גלגול ישראל עוד צעד במדרון לכיוון מושבת המצורעים של האומות, סדק נוסף במבנה המאיים לקרוס של משולש הרשויות במדינה – הממשלה, הכנסת ובית-המשפט.

עפר שלח: ביבי יודע את כל זה, אבל הוא רק ג'ויסטיק, של מטוס או של צוללת, אי-אפשר לדעת.

עפר שלח: כל שותף קואליציוני מעיף אותו לכאן ולשם.

עפר שלח: כל מי שמאיים עליו מקבל כרצונו.

עפר שלח: הכטמ"ם, כידוע, חברי איל בן ראובן, לא יודע לאן הוא טס.

עפר שלח: האיש שלא ידע שהאיראנים שותפים בחברה שממנה קונה ישראל בבהילות כזאת צוללת, האיש שלא ידע שהעורף הישראלי מופקר, שלצה"ל אין תוכנית ואין הכנה למלחמה, שקבינט צריך לדון בנושאי ביטחון, לקבל החלטות ולדאוג שיבוצעו; האיש שלא יודע שום דבר ולא מתעסק בשום דבר חוץ מפוסטים ארוכים נגד עיתונאים – האיש הזה גם לא יודע איך לעצור את חוק האי-הסדרה.

עפר שלח: וכשיבואו תוצאותיו הרות האסון של החוק הזה, השר ליצמן, ויבעירו באש גדולה את מערכת המשפט ואת יחסי החוץ של ישראל, ומי יודע אם לא יותר מזה – האיש הזה גם לא ידע איך זה קרה לו.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: ואחריה – חברי הכנסת אורלי לוי, איל בן ראובן, מרב מיכאלי, מנואל טרכטנברג, עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: יש עוד חמישה.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חברי, בעוד כחצי שנה יציינו 50 שנה למלחמת ששת הימים ולכיבוש הגדה המערבית, שטחי הגדה המערבית, על-ידי ישראל.

יעל כהן-פארן: אנחנו בעצם בתוך שנת ה-50, שנת היובל, של המועד הזה.

יעל כהן-פארן: זה מעניין, כי שנת היובל במסורת היהודית היא שנה שבה מחזירים את הקרקע לבעליה המקוריים, היא שנה שבה משחררים עבדים, היא שנה שמציינים בשני האירועים האלה את הצדק החברתי ושואפים לשוויון חברתי.

יעל כהן-פארן: אבל כמו שאנחנו רואים, בהצעה הזאת עושים בדיוק את ההפך: גם גוזלים אדמות מבעליהן המקוריים וגם מעמיקים את חוסר הצדק החברתי.

שולי מועלם-רפאלי: ההפך – מחזירים לבעלים המקוריים.

יעל כהן-פארן: אומרים לנו מגישי החוק, שזאת הממשלה שנבחרה, ממשלת ימין, ועכשיו הגיע הזמן ליישם את האידיאולוגיה הימנית שלהם ולהוציא אותה לפועל.

יעל כהן-פארן: אז בבקשה, אני מזמינה אתכם – בואו תוציאו אותה לפועל, בואו תראו לציבור הישראלי שאתם באמת מוציאים לפועל את המדיניות שלכם, את המדיניות הימנית הקיצונית שלכם.

יעל כהן-פארן: תלכו על זה עד הסוף, תדברו על סיפוח, הרי זה מה שאתם רוצים.

יעל כהן-פארן: תגידו לנו, תגידו לציבור, תגידו לעולם – מה הפתרון שלכם?

יעל כהן-פארן: מה הפתרון שלכם בסופו של דבר לכל שטחי יהודה ושומרון ולכל האנשים שחיים בשטחי יהודה ושומרון?

יעל כהן-פארן: לא רק איזה פתרון נקודתי לכמה בתים ולכמה שכונות.

יעל כהן-פארן: תגידו לנו ותגידו את זה לעולם – מה הפתרון?

יעל כהן-פארן: אבל אנחנו יודעים: הרי אין לכם פתרון.

יעל כהן-פארן: ואם יש לכם פתרון, הוא קיצוני ולא חוקי, בדיוק כמו הצעת החוק ההזויה הזאת.

יעל כהן-פארן: אז נכון, זאת ממשלת ימין.

יעל כהן-פארן: אבל בואו נשים את זה על השולחן:

יעל כהן-פארן: מפלגת תקומה לא קיבלה רוב בבחירות האחרונות; גם לא מפלגת הבית היהודי.

יעל כהן-פארן: אבל אתם מצליחים לסובב את הממשלה הזאת על האצבע הקטנה של סמוטריץ.

יעל כהן-פארן: מרבית הבוחרים לא בחרו אתכם, מרבית הבוחרים הם לא קיצונים משיחיים שמאיימים להחריב את הדמוקרטיה, שמצפצפים על שלטון החוק, שמאיימים לפגוע בחיילי צה"ל אם הם יבואו לפנות אותם.

יעל כהן-פארן: אתם קבוצה קיצונית שמוכנה לרמוס הכול בשביל כמה משפחות.

יעל כהן-פארן: אני אסיים בדברי הנביא ישעיהו: "מהרסיך ומחרביך ממך יצאו".

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכם לעצור את ההרס העצמי שאתם מביאים עלינו.

יעל כהן-פארן: אני מזמינה את מעט השפויים שאולי עוד יש בממשלה הזאת ובקואליציה הזאת לא להיכנע לגורמים הקיצוניים שמנסים להחריב אותנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת – אין שר?

אורלי לוי אבקסיס: אה, אדוני השר, תראו, אני מבינה שהממשלה מביאה את הצעת החוק הזו, וזה קצת תמוה בעיני.

אורלי לוי אבקסיס: כי בשבועות האחרונים אני שומעת את ביבי השכם והערב – ואני אצטט אותו – אומר: מדובר בהתנהלות לא חכמה שעלולה לסכן את ההתיישבות כולה.

אורלי לוי אבקסיס: מוסיף עליו שר הביטחון ואומר:

אורלי לוי אבקסיס: חוק ההסדרה מרים להנחתה לכל אויבי מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: מצד ימין, ולא אחראי – שמנסה להוביל מהלכים ללא תכלית.

אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר שלנו כחלון אומר: יש מנהיגים שבורחים מאחריות ויש מנהיגים שלוקחים אחריות.

אורלי לוי אבקסיס: מנהיגות צריכה לדעת לקבל החלטות לא לפי הכותרת ולא לפי הרוח, כי אם נאבד את בית-המשפט העליון, מה יישאר לנו?

אורלי לוי אבקסיס: יושב-ראש הקואליציה, מר ביטן, אומר: חוק ההסדרה לא יעזור לתושבי עמונה; עמונה תפונה, לצערי הרב.

אורלי לוי אבקסיס: זה המצב.

אורלי לוי אבקסיס: היועץ המשפטי לממשלה, מלשכתו גם היום אומרים: היועץ המשפטי הבהיר בישיבה בצורה חד-משמעית כי קיימת מניעה משפטית לקדם את חוק ההסדרה, גם אם יורד סעיף 7, שמחיל את החוק על עמונה.

אורלי לוי אבקסיס: מנדלבליט רואה את החוק כנוגד את הדין הישראלי והבין-לאומי וכחוק לא חוקתי מבחינת המשפט הישראלי, והוא לא יגן עליו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אצל חברי הקואליציה מילים לחוד והצבעות לחוד.

אורלי לוי אבקסיס: ראשי המפלגות, השרים וראש הממשלה אומרים חד וחלק כי החוק הוא חוק רע, הוא לא חוקתי והוא גם לא יציל את תושבי עמונה מפינוי.

אורלי לוי אבקסיס: אך הם ממשיכים בתחרות הורדת הידיים: מי בעל-הבית בממשלה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תראו, אני לא חסידה של פינוי משפחות מביתן; לא של פינוי התושבים מעמונה ובטח ובטח לא של פינוי משפחות מהדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שיש לנקוט את כל האמצעים החוקתיים כדי לאפשר למשפחות קורת גג.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני לא תומכת במהלך שכל כולו הצגה ופארסה אחת גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: אני תמהה למה אחרים שיוצאים בהצהרות, פתאום מוצאים את עצמם הופכים להיות חיילים במסע ההסברה או הדה-לגיטימציה של הבית היהודי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, כשאני אומרת "בית יהודי", הדבר הראשון שעולה לי בראש זה משפחה שיושבת מסביב לשולחן בערב שבת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ל-160,000 משפחות במדינת ישראל אין הביטחון הזה, אין קורת הגג הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אני ואת, טלי, ישבנו אתמול בדיון חירום על הדיור הציבורי לקראת התקציב.

אורלי לוי אבקסיס: בספר התקציב יש 23 מיליון שקלים לרכישות דירות לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו נעשה ב-23 מיליון שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: אין שם, בינתיים – כי הבנתי ממשרד הבינוי והשיכון שהם נלחמים על זה מול משרד האוצר – אין שם שיקום שכונות חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: כבר נלחמנו על זה בתקציב הקודם, ואמר השר כחלון: לא שמתי לב, ואז הוסיף שם כמה גרושים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל השנה הוא גם לא שם לב?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו, בעוד מדינה שלמה עומדת כשבויה – והתיאורים הם תיאורים קשים.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד מאתנו לא רוצה לראות אנשים מפונים, בטח לא בכוח, בטח לא מהבית שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מדובר ב-40 משפחות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ואני לא רואה את ההתגייסות של הקואליציה עבור אותן משפחות של ליפתא, גבעת-עמל, שכונת-הארגזים.

אורלי לוי אבקסיס: שם שרת המשפטים הייתה היוזמת של החוק בקדנציה הקודמת, והיום, לצערי הרב, עושה כל שלאל ידה כדי למנוע את ההסדר החוקי, הסדר חוקי שקיים פה במדינה, שמכרו את הקרקעות עם האנשים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: – – ולא מדובר על הדין הבין-לאומי ולא מדובר על שום דין אחר, רק על דין-וחשבון שהם יצטרכו לתת ליזמים בעלי ההון.

אורלי לוי אבקסיס: אז תסלחו לי, זה לא יהודי בעיני לפנות יהודים מהקרקע שלהם, כדי לתת אותה לבעלי ההון.

אורלי לוי אבקסיס: יהודי בעיני לדאוג קודם כול לילדים שמפונים השכם וערב, הילדים ההומלסים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: דין אחד – אל תהיו צבועים – לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מדברים על חוק הסדרה – תסדירו את הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אני קוראת לחברי הכנסת החרדים, תעשו מעשה עמונה, תאיימו לפרק את הממשלה אם לא יהיה תקציב לדיור הציבורי – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – דיברת על כך, מוזס.

אורלי לוי אבקסיס: תעשו מעשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איל בן ראובן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

איל בן ראובן: חוק ההסדרה הוא חוק רע.

איל בן ראובן: לפני הכול הוא עומד בניגוד – הוא פוגע באינטרסים של המדינה כפי שהוגדרו על-ידי ראש הממשלה, שאמר יותר מפעם אחת, שהדירקטיבה העתידית היא הסדרה לעבר שתי מדינות.

איל בן ראובן: אם זו הדירקטיבה וראש הממשלה מתכוון לה, הרי החוק המוצע כאן הוא שקר וכזב למתנחלים בהתנחלויות, ואם הדירקטיבה היא סיפוח, אז, אדוני ראש הממשלה, אתה משקר לעם ישראל ולעולם כולו.

איל בן ראובן: התוצאה – בלבול ותהייה.

איל בן ראובן: לאן הולכת המדינה הזאת?

איל בן ראובן: חמור מכך, חיכוך בינינו, אזרחי המדינה.

איל בן ראובן: תסתכלו כאן בכנסת.

איל בן ראובן: תסתכלו על הציבור.

איל בן ראובן: תסתכלו מה חוטפים קציני צה"ל משרתים.

איל בן ראובן: תקשיבו לקולות המתלהמים מכיוון עמונה.

איל בן ראובן: אני אומר לכם, שוטר או חייל צה"ל שייפגע, חס וחלילה, ב-25 בדצמבר, אני אומר לכם, חברי הבית היהודי והחברים בקואליציה, זה על ראשכם.

איל בן ראובן: לך, ראש הממשלה, הגיע הזמן שתגיד מה אתה רוצה ותתחיל לכוון את המדינה.

איל בן ראובן: זה תפקידך.

איל בן ראובן: הרי בביטחון אזרחי המדינה, במיגון הפיזי שלהם מול האיומים, אתה וממשלתך אינם מטפלים.

איל בן ראובן: את זה אמר מבקר המדינה.

איל בן ראובן: אותי זה לא מפתיע.

איל בן ראובן: אני כבר חודשים רבים זועק את צעקת התושבים שאינם חשים את האיום, כי האיום הזה צועק רק כשהוא קורה.

איל בן ראובן: אני חוזר לחוק הרע הזה.

איל בן ראובן: על מה אנחנו מתווכחים?

איל בן ראובן: על המוסר שלנו כחברה וכמדינה?

איל בן ראובן: האם יש לנו זכות להחליט על אדמות של אנשים שאינם אזרחי המדינה?

איל בן ראובן: שהם חסרי זכויות אזרח בסיסיות, שחיים תחת משטר צבאי, בתי-משפט צבאיים וסממנים שלהערכתי רובנו מסכימים שאינם מתאימים לנו כעם וכחברה.

איל בן ראובן: החוק הזה הוא לא מוסרי לא לנו ולא לקבוצת העולם הבין-לאומי שבה בחרנו להיות חברים.

איל בן ראובן: את זה אומר בר-הסמכא העליון שקבענו שהוא כזה, היועץ המשפטי לממשלה.

איל בן ראובן: ואתם ממשיכים בדיון האווילי והמיותר של מי יותר חזק, בית-המחוקקים או בית-המשפט העליון.

איל בן ראובן: גושי ההתנחלויות, המרחב שבו מתגוררים 80% מהתושבים היהודים, כמו שאמר ידידי בני בגין קודם, הוא לנו, ויש הסכמות רחבות על כך.

איל בן ראובן: חברת הכנסת ציפי לבני הביאה את ההסכמות האלה בעבר.

איל בן ראובן: חוק ההסדרה המוצע הוא פגיעה אנושה בגושי ההתנחלויות האלה.

איל בן ראובן: אם יש הזדמנות אזורית שנוצרת כדי להתקדם היום במשא-ומתן להסדרה מדינית, הרי אתם הולכים לשבור כל אופציה שכזו.

איל בן ראובן: חברים, החוק הזה הוא רוח גבית, כלי עבודה לכל גורמי ה-BDS, לבית-המשפט בהאג, שכקציני צה"ל – אני אומר לכם כקצין צה"ל – אנחנו נשלם את המחיר.

איל בן ראובן: החוק הזה מחליש אותנו, מבלבל, שלא לומר משקר.

איל בן ראובן: חוק ההסדרה, חוק המואזין, הם חוקי הצתה ופגיעה איומה ומשסעת בחברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

איל בן ראובן: זהו האיום האמיתי.

איל בן ראובן: חבל ועצוב.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל נמצא בוועדת הכספים, לכן אני שומרת על זכותו לחזור לכאן ולדבר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת מנואל טרכטנברג, עבדאללה אבו מערוף, ג'מאל זחאלקה, עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: זה הסדר בינתיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: סביב הוויכוח המר, המאבק נגד החוק הזה המכונה באופן שקרי חוק ההסדרה – זה דיבור שכאילו מאבד את המשמעות שלו.

מרב מיכאלי: את מכירה את זה, גברתי היושבת-ראש, כשאת חוזרת על מילה הרבה מדי פעמים היא מאבדת את המשמעות שלה, היא הופכת להיות צבר הברות.

מרב מיכאלי: ככה יש לי תחושה שאנחנו חוזרות וחוזרים ואומרים "פגיעה בדמוקרטיה", "סכנה לעתידה של מדינת ישראל", "נזק לישראל בעולם", הכול דברים שהם אמיתיים והם נכונים והם כואבים והם עמוקים והם מסוכנים, אבל מרוב שהם נאמרים שוב ושוב ושוב הם כאילו הופכים לאיזו קלישאה, כאילו – לא יודעת – גיבוב של הברות ושל מילים.

מרב מיכאלי: זה נובע מזה שהממשלה הזאת, וצריך להגיד שתי הממשלות שקדמו לה, פשוט כל הזמן דחפו את הגבול.

מרב מיכאלי: כל הזמן הזיזו את הקו האדום עוד ועוד ועוד, מחוץ למה שהחוק הישראלי והחוק הבין-לאומי ודעת הקהל בעולם יכולים להכיל.

מרב מיכאלי: אז כל פעם שדוחפים עוד קצת נשמע שזה חזרה על אותו דבר וגם הנה לא קרה כלום.

מרב מיכאלי: לא קרה כלום.

מרב מיכאלי: עשינו את כל הדברים האלה שהתרעתם וצעקתם ואמרתם ולא קרה כלום, החיים ממשיכים, אנחנו לא מרגישות ומרגישים בכלל את הבעיה.

מרב מיכאלי: עכשיו אנחנו הולכות והולכים לחצות קו כזה אדום, כזה עבה.

מרב מיכאלי: אדום עבה, עבה, עבה.

מרב מיכאלי: איך אנחנו יודעות ויודעים שהוא כל כך עבה?

מרב מיכאלי: כי היועץ המשפטי לממשלה – שאי-אפשר להגיד שהוא חלק מהשמאל, אי-אפשר להגיד שהוא חלק ממה שחבר הכנסת סמוטריץ עמד פה ואמר: טרור משפטי; הוא מינוי של ראש הממשלה נתניהו ושל שרת המשפטים שקד – הוא אומר, אי-אפשר, לא יכול להיות, אני לא אגן על זה בבית-המשפט העליון.

מרב מיכאלי: אני מקווה מאוד שהוא לא יצטרך גם, כי לעשות את הסיבוב הזה שבו הממשלה והקואליציה הזאת תעביר ביודעין חוק אי-אפשר להעביר אותו, שהוא באמת עובר על כל חוק ומוסר בעולם הזה, ואז יבוא בית-המשפט העליון ויבטל אותו והם יגידו, הנה, בית-המשפט העליון מנהל לנו את החיים ולכן אנחנו צריכים לעלות עליו עם 9D – אני, פחות בא לי על המשחק הזה.

מרב מיכאלי: אבל עכשיו אנחנו עומדות ועומדים לחצות כזה קו אדום עבה, שגם אם לא נרגיש את הנזק שלו מייד, כשיום אחד נרגיש את הנזק המצטבר של כל הצעדים הלא-דמוקרטיים האלה, שכן מסכנים את עתידה של מדינת ישראל, ובוודאי כמדינה שהיא מדינת הלאום של העם היהודי, אני לא יודעת אם נוכל לתקן.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מרב מיכאלי: אז אני רק באמת מחזיקה אצבעות לכולנו, שלא יהיה מאוחר מדי.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, יש לי חדשות מרעישות בעבור כולנו: מסתבר שיש חיים בכנסת חוץ מעמונה.

מנואל טרכטנברג: בשקט, במקביל לעיסוק האובססיבי במיקומן של 40 וילות בגבעה, בגודל המדויק של הווילות האלו, מתרחשים פה בכנסת דיונים רציניים בנושא פעוט-ערך, קטנטן, קטנטן, בנושא שהוא לא נוגע לאף אחד כאן – תקציב המדינה לשנתיים.

מנואל טרכטנברג: אבל מי שם לב לזה?

מנואל טרכטנברג: הרי אין מה להשוות את החשיבות הקיומית של אותן 40 וילות לתקציב המדינה לשנתיים.

מנואל טרכטנברג: אבל אם בתקציב המדינה עסקינן – אנחנו עושים מאמץ גדול בימים אלו לחשוף את ההונאה הכלכלית הגדולה של ממשלות נתניהו, הונאת המסים הסמויים.

מנואל טרכטנברג: לאמור, אנחנו כולנו יודעים מה זה מסים גלויים: מס הכנסה, מס בריאות, ביטוח לאומי; אנחנו רואים את זה.

מנואל טרכטנברג: אבל מעבר לזה אנחנו משלמים מהכיס שלנו הרבה יותר כסף על חינוך – שאמור להיות חינם אבל הוא איננו; על בריאות – שאמורה להינתן לכולנו בצורה שוויונית, ולא ניתנת, וכך הלאה.

מנואל טרכטנברג: זאת המכה הכלכלית הגדולה.

מנואל טרכטנברג: אלא מה?

מנואל טרכטנברג: זאת הונאה, מכיוון שהכנסת לא דנה בהם, כי נתניהו אומר לנו כל פעם שהוא מוריד לנו את המסים הגלויים וזורק לנו כמה פרוטות, אבל במקביל מטיל עלינו את המסים הסמויים.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אותו דבר קורה בתחום המדיני.

מנואל טרכטנברג: אומרים לנו שאנחנו פועלים ביהודה ושומרון על-פי חוק; אומרים לנו שאנחנו ילדים טובים; אומרים לנו שעמדת המדינה היא בעד שתי מדינות לשני עמים – ככה מכריז ראש הממשלה כל שבוע, לפחות פעם בשבוע; אומרים לנו שאנחנו מכבדים זכויות קניין, אבל בפועל, בשטח, מתרחש תהליך ברור ועקבי של סיפוח סמוי, כמו המס הסמוי, ושל רמיסת החוק ושל מניעה של כל הסדר עתידי שיאפשר הפרדה מכובדת מהפלסטינים.

מנואל טרכטנברג: זאת הונאה.

מנואל טרכטנברג: וכמו עם המסים הסמויים, אנחנו חשים בהונאה הזאת עמוק בתוך הכיס.

מנואל טרכטנברג: זה יעלה 200 מיליון לפחות להעביר מגבעה לגבעה את 40 הווילות האלה.

מנואל טרכטנברג: זאת כמובן פגיעה בשלטון החוק ובמעמדנו בעולם, אבל הממשלה מגלגלת עיניים ומכחישה בכל תוקף.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אתם רוצים שהמדינה הזאת תהיה חצי-חצי?

מנואל טרכטנברג: פיפטי-פיפטי?

מנואל טרכטנברג: אז תגידו.

מנואל טרכטנברג: תגידו בפה מלא שזאת לא המדינה היהודית והדמוקרטית שעליה חלמנו אלפיים שנה, אבל אל תמשיכו להונות, אל תמשיכו לזרות חול בעיניים.

מנואל טרכטנברג: כמו המסים הסמויים, אנחנו נרים את המסך ונחשוף בכל עוצמתה את ההונאה הזאת, את מחזה האבסורד שמתרחש כאן בכל תחום, בכלכלי כמו במדיני.

מנואל טרכטנברג: אתם שיכורי כוח – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מנואל טרכטנברג: – – כי הצלחתם להביא לאישור הכנסת חוק שהוא לא פחות מהזוי.

מנואל טרכטנברג: אבל זה גם מה שבסופו של דבר יעצור אתכם – שיכרון הכוח.

מנואל טרכטנברג: אנחנו לא נרפה עד שזה יקרה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – ג'מאל זחאלקה, עבד אל חכים חאג' יחיא, עליזה לביא, איילת נחמיאס ורבין.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר יעקב ליצמן, אני הייתי מסתפק בדבריה של חברת הכנסת יעל כהן-פארן במצב אחר, אבל בכל זאת יש להגיד כמה מילים בהקשר של החוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: מציעי החוק שאנחנו דנים בו – שהוא הזוי, כמובן, ולא חוק – כופרים שלוש פעמים:

עבדאללה אבו מערוף: פעם ראשונה בהלכתו וצדקתו של היועץ המשפטי ובחוות הדעת של היועצים המשפטיים ובג"ץ שדוחים על הסף את החוק הזה באופן מוחלט, חד-משמעי, ורק משלוש סיבות מאוד פשוטות, בלי כל הפילוסופיה וכל הוויכוחים וכל ההסברים: א.

עבדאללה אבו מערוף: על ההפקעה להיעשות על-פי הדין המקומי, קרי, לפי חוק הרכישה הירדני, של מדינת ירדן; דבר שני – על ההפקעה להיות לטובת האוכלוסייה המקומית כנדרש לפי תקנה 43 לתקנות האג – –

יהודה גליק: – – –

עבדאללה אבו מערוף: תקנות האג.

עבדאללה אבו מערוף: – – דבר שלישי – על הליך ההפקעה להיעשות בהתאם לכללי היסוד של המשפט המינהלי.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין ויודע שאפשר לכפור בחוות דעתו של היועץ המשפטי ובדמוקרטיה וביסודותיה, ולרמוס, ולעשות חוק הזוי, אבל לכפור בתורה ובתנ"ך, שהם מהשמים, על-ידי אדם מאמין, כפי שהציגה חברת הכנסת שולי מועלם את החוק, עוד לא ראיתי ולא שמעתי.

עבדאללה אבו מערוף: זאת הפעם השנייה שמציעי החוק כופרים ומצטרפים לאמירתו של המשורר המנוח סמיח אל-קאסם, שאמר:

עבדאללה אבו מערוף: אם באמת זה נכון שאלוהים נתן את הארץ הזאת, אז אני כופר בו.

עבדאללה אבו מערוף: הם כופרים באמירה הזאת על-ידי החוק.

עבדאללה אבו מערוף: עדיין אין אומץ לא למציעי החוק ולא לממשלת הימין המטורפת הזאת לקבוע את גבולותיה של מדינת ישראל, והם באים לספח את הגדה המערבית הכבושה בכיסוי האליבי של התורה.

עבדאללה אבו מערוף: אם יש תורה, אז למה צריך חוק?

עבדאללה אבו מערוף: התורה גם אמרה: אל תגנוב; צדק צדק תרדוף; אל תגזול אדמתו של האחר.

עבדאללה אבו מערוף: אבל כנראה אפשר לכפור בתורה כשיש גנבה.

עבדאללה אבו מערוף: הכפירה השלישית והגדולה של מציעי החוק – יכול להיות שהיא לא גדולה – היא בעצם קיומה.

עבדאללה אבו מערוף: הם כופרים בעצם קיומה של מדינת ישראל משנת 1948, לאחר 50 שנים של הכיבוש של הגדה המערבית.

עבדאללה אבו מערוף: הם רוצים לחזור למצב שהיה קיים לפני 29 בנובמבר 1947, ולהצטרף לעמדה האינטרנציונליסטית שהייתה אז, היא העמדה של מדינה אחת דו-לאומית, עם שוויון מלא, לאומי ואזרחי, לכל אזרחיה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: כנראה זה הזוי וציני, לא?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודיע מראש שההחלטה שהולכת להתקבל היום היא החלטה לא לגיטימית ודגל שחור של חוסר לגיטימיות מתנוסס מעליה.

ג'מאל זחאלקה: אם ההליך הוא של רוב, הליך טכני, קבלת החלטה ברוב, אז זה יכול להתקבל במסגרות רבות, כולל מסגרת של כנופיה.

ג'מאל זחאלקה: כנופיה יכולה להחליט לצאת לשוד.

ג'מאל זחאלקה: נגיד, כנופיית סמוּטריץ מחליטה – – –

בצלאל סמוטריץ': סמוֹטריץ, בחולם.

ג'מאל זחאלקה: סמוֹטריץ, בחולם.

ג'מאל זחאלקה: אם חבורה של אנשים מחליטה, יושבים בדמוקרטיה, מתווכחים ביניהם ובסופו של דבר אומרים: אנחנו הולכים לגנוב את אדמתו של אחמד בן עבדאללה בן שאהין; ואתה מסתכל: איזו דמוקרטיה, תפארת, ויכוח דמוקרטי, זכות לדבר – זה מצג שווא של דמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: דמוקרטיה היא לא רק הליך, לא רק הצבעות.

ג'מאל זחאלקה: יש גם זכויות.

ג'מאל זחאלקה: אין דבר כזה הליך דמוקרטי שהתוצאה שלו היא הפרה בוטה ורמיסה של זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: אין הליך דמוקרטי שסופו החלטה על גנבה, על שוד.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דמוקרטיה אלא דמוקטטורה.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שקורה כאן.

ג'מאל זחאלקה: אין זכות לכנסת להחליט על השטחים הכבושים.

ג'מאל זחאלקה: מה שתקף כאן זה החוק הבין-לאומי ולא החוק הישראלי.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה שלנו היא לא עם אדמה פרטית.

ג'מאל זחאלקה: כל האדמות בשטחים הכבושים שייכות לעם הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: העם הפלסטיני הוא לא אוסף של יחידים, אלא עם שיש לו אדמות שהן אדמות הכלל.

ג'מאל זחאלקה: הן לא שייכות למדינת ישראל, ובוודאי לא שייכות לסמוטריץ וחבורתו.

ג'מאל זחאלקה: גם בנייה על אדמה שהיא כביכול לא פרטית אלא כללית, ציבורית – היא של הציבור הפלסטיני, ולא של ציבור חבורת השודדים המתנחלים בראשות סמוטריץ ודומיו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: לכן, גברתי היושבת-ראש, עוד פעם אני קורע את החוק הזה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברי הכנסת עליזה לביא, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, יואל חסון, איציק שמולי, עד כה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מסתכל פה על הלוח ואני קורא: הצעת חוק להסדרת התיישבות, כלומר, יש משהו שהוא לא בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מזה מתחילים – רוצים להסדיר וקוראים לזה חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז קודם כול, זה לא יכול להיות חוק, כי הוא נוגד את כל החוקים; הוא נוגד את החוק הבין-לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני שומע גם אנשים שאומרים: החוק הבין-לאומי לא מעניין אותנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בואו נתחיל בזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינת ישראל קמה בזכות מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינת ישראל קמה על חלק מאדמות פלסטין על סמך החלטות האו"ם, החלטות בין-לאומיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם החוק הבין-לאומי לא מעניין, אם הוא לא לגיטימי, בכלל מדינת ישראל היא לא לגיטימית, חד-משמעית, ואת זה שיבין מי שלא הבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המנגנון הזה שבא ומדבר על פיצוי – איזה פיצוי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מנשל מישהו מהרכוש שלו ואתה אומר לו: תשמע, אני אקבע גם מה המחיר של הרכוש שלך, ולא רק זה – ומי שיפצה אותך זה אח שלך, ברכוש שהוא לא שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינת ישראל גונבת את האדמות, ומה היא מוכנה לתת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדמות חלופיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: של מי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: של העם הפלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם חושבים שמישהו ירצה לקבל אפילו את כל ההון שבעולם תמורת האדמות האלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתם טועים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם, יש פסק הלכה אסלאמי, דתי, פתווה, שאומרת: אסור בהחלט למכור מטר אחד מהמולדת האסלאמית הפלסטינית הערבית.

בצלאל סמוטריץ': מה העונש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: העונש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא מעניין אותך מה העונש.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: העונש – – –

בצלאל סמוטריץ': מה העונש?

בצלאל סמוטריץ': תגיד.

בצלאל סמוטריץ': תגיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה שואל אותי מה החוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי החוק זה מוות, ומגיע לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומגיע לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה שואל אותי, אני אומר לך: גם מגיע לו.

בצלאל סמוטריץ': תתבייש לך – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, עד כאן היה דיון מאוד מתורבת.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשמור על תרבות הדיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא יכול לשמור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הוא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, כשמדברים על היהודים ועל הדת היהודית, האם זה הדת של התורה או תורת המלך, שמאפשרת גם להרוג ילד פלסטיני, לא רק לנשל אותו מרכושו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה תורת המלך – היא תיושם פה בכנסת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על בחירות ועל דמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נשמע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לשקר לעם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו, הליכוד קיבל פה 30 מנדטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם במצע שלו הוא אמר שהוא הולך לגנוב אדמה פלסטינית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הוא אמר שהוא הלך לספח?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה השקר הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה השקר?

מאיר כהן: חבר הכנסת חאג' יחיא, אתה עומד מעל הדוכן של הכנסת, וקורא – מתיר את דמם של הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מתיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרתי: החוק.

טלי פלוסקוב: הזמן שלך הסתיים – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

טלי פלוסקוב: – – לכן – משפט סיכום, ולא לענות על שאלות, אני מבקשת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתה לא הבנת, ואם לא הבנת – תחזור ותלך לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך שהחוק מתיר, ואני תומך בחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה חוק – כן, אני מתיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תומך בחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הבעיה?

מאיר כהן: איזה חוק – להרוג אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להרוג אותם אמרתי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרתי: חוק.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: רבותי, תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

מאיר כהן: גם בתורה אין כזה חוק.

מאיר כהן: איפה יש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, יש.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

מאיר כהן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, יש.

עליזה לביא: גברתי, ייגמר הוויכוח ואז – – –

טלי פלוסקוב: אני ממתינה עד שיהיה שקט באולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, כבר היינו בסרט הזה יותר מדי פעמים, וזה מתחיל להיראות ולהישמע כמו תקליט שבור.

עליזה לביא: פעם אחר פעם אתם מוליכים את המתיישבים שולל, כאילו אתם עסוקים בהם באמת, כאשר למעשה, חברי, אתם עסוקים אך ורק בעצמכם.

עליזה לביא: בואו נודה: עמונה הפכה להיות מרתון בין הבית היהודי לליכוד, מי עושה סיבוב גדול יותר על חשבון המתיישבים.

עליזה לביא: השר בנט והשרה שקד אומרים שאי-אפשר, ואז נבהלים שחברי כנסת בליכוד והשרים שם עוקפים אתכם, והכול על גב המתיישבים.

עליזה לביא: אל תאמינו להם, מתיישבי עמונה.

עליזה לביא: אל תאמינו להם.

עליזה לביא: הלוואי שעל ההסדרה היינו מדברים פה הערב.

עליזה לביא: יש כאן הכול בחוק הזה חוץ מהסדרה.

עליזה לביא: לא בהסדרה עסקינן אלא בהסדרת המעמד של חברי כנסת, יוזמי החוק העלוב הזה והמובילים שלו.

עליזה לביא: אתם שכחתם שמדובר באנשים, בילדים, במשפחות.

עליזה לביא: כאילו לא באנשים מדובר.

עליזה לביא: אתם משחקים באנשים.

עליזה לביא: אתם מבטיחים, מטשטשים את המציאות, רק כדי להרוויח הון פוליטי.

עליזה לביא: כן, עידוד ההתיישבות בארץ מהווה את עמוד התווך של הקשר ההיסטורי בין עם ישראל, ארץ-ישראל ותורת ישראל.

עליזה לביא: לאחר מלחמת ששת הימים, כמו גם לפניה, עודדה הממשלה את המתיישבים, אותנו, את כולנו, להוות את חוד החנית של היישוב היהודי ביהודה ובשומרון, והם נענו, חדורי אידיאולוגיה ואהבת מולדת.

עליזה לביא: וגם היום חייבת להיות אחריות למתיישבים מנציגי הציבור שלהם ובכלל.

עליזה לביא: המדינה שלחה אותם לשם, אלו אחים ואחיות שלנו, בני עמנו, ואנו אחראים לכל אחד ואחת מהם.

עליזה לביא: אבל בנינו מדינה יהודית ודמוקרטית.

עליזה לביא: אל תהרסו לנו אותה.

עליזה לביא: יש לי שם חברים.

עליזה לביא: אביחי בוארון למד באותו בית-ספר שאני למדתי; אחותו עדנה הייתה בת כיתה שלי.

עליזה לביא: רק לפני כחודש הלכתי עם כל בני המשפחה שלי לאוהל השבעה של אביו של אביחי, זבולון בוארון ז"ל – מורה דגול, אדם עם הרבה מאוד ידע, שהיה מורה גדול של רבים מחברי בעיר נתניה.

עליזה לביא: אני מכירה את המשפחה.

עליזה לביא: אביחי, אל תאמין.

עליזה לביא: עושים סיבוב עליכם.

עליזה לביא: למרבה הצער, מי שמנסה להתנער מהאחריות הזאת זה מפלגות הקואליציה.

עליזה לביא: הן משחקות משחק פוליטי מכוער.

עליזה לביא: ואני רוצה להגיד לחברים בקואליציה פה: בעמונה יש אנשים בשר ודם, כמוני וכמוכם, וכשקראתי את הכתבה ב"וואלה" על עציון דוד, שגר יחד עם רעייתו שירה במאחז זה 14 שנים, הכתבה עליהם עם ששת ילדיהם – מבחינתי זה לא עוד שם.

עליזה לביא: אני מכירה את עציון שנים רבות, מכירה את ההורים שלו, מכירה את המשפחה, את הכאב של לעזוב בית שבנו ועסק שסמוך לבית; והילדים, לעזוב חדר ולעזוב משפחה וגן-ילדים.

עליזה לביא: אני מבינה ומזדהה עם הכאב הזה.

עליזה לביא: אבל למה אתם זורים חול בעיניים של המתיישבים?

עליזה לביא: למה לאורך כל הדרך אתם לא טורחים לומר להם את האמת, את האמת שאתם עצמכם יודעים?

עליזה לביא: אז אל תאמינו להבטחות של מי שמשתמש בכם פעם אחר פעם.

עליזה לביא: גם פנחס ולרשטיין מתנער מכם ואומר – אני מצטטת: – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עליזה לביא: – – כשהצעתי לאנשים לעלות על הקרקע בעמונה, ידעתי שמהלך ההסדרה עדיין לא הושלם.

עליזה לביא: והוא מפרסם וכותב שאתם בעצם מפריעים לכל ההתיישבות ביהודה ושומרון.

עליזה לביא: אז אני קוראת ואומרת כאן:

עליזה לביא: הציבור מבין את זה.

עליזה לביא: יש פה ממשלה שהדפוס שלה הוא כל הזמן אותו דפוס.

עליזה לביא: אנחנו רואים את זה לאורך כל הדרך.

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: משתמשים פה באנשים.

עליזה לביא: אתם באמת באמת יקרים לנו.

עליזה לביא: במקום למצוא את הדרך לבוא ולראות איך עושים את זה בצורה נכונה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: – – מוצאים את הבית ובונים את החיים בהמשך, וללמוד מטעויות העבר – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: – – משתמשים בכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קשה להאמין שאנחנו עולים ומדברים על החוק הזה בהפרש של יומיים, אבל זאת המציאות, וזה מה שמעניין את הממשלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אז גם אני אבוא ואדבר על מה שמעניין את הממשלה הזאת – ולצערי הרב, כמו שאמרתי בנאום האחרון שלי, לא אזרחי ישראל מעניינים את הממשלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אני, ברשותך, אקרא כמה ציטוטים.

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אקרא כמה ציטוטים.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת גליק, תושבי יהודה ושומרון הם אזרחי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה אותם, אתם לא רואים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם אלה שלא רואים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אקרא את זה בצורה פשוטה.

איילת נחמיאס ורבין: אם לא אכפת לכם, אני אקרא ונראה מי יצליח לנחש.

איילת נחמיאס ורבין: "ההתנחלות היהודית לא תהיה קשורה בעוול ובנישול כלשהו של תושב ערבי כלשהו במקום כלשהו בארץ-ישראל" – אני לא יודעת מי מכם יודע לנחש מי אמר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: לא אמר את זה אף שמאלני.

איילת נחמיאס ורבין: לא אמר את זה מישהו שעליו אמר חבר כנסת במליאה, שטרח והגדיר את זה "טרור משפטי של ארגוני השמאל".

איילת נחמיאס ורבין: אני אקרא לכם עוד ציטוט: "לא נוכל להסביר גם לעצמנו מדוע אנו לא מרכזים את כלל המשאבים והמאמצים לטובת גושי ההתיישבות ומחזקים בכך את הסיכוי להחזיק בהם גם במסגרת הסדר הקבע"; חברתי היושבת-ראש, אני מבטיחה לך שגם את זה לא אמר אף שמאלני, שמכונה כאן לגנאי "שמאלני".

איילת נחמיאס ורבין: את הציטוט הראשון שהזכרתי לגבי הנישול אמר מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שהיה אחד המנהיגים האחראיים יותר של מדינת ישראל, כי הוא טרח גם לשמור על הביטחון וגם להושיט יד לשלום.

איילת נחמיאס ורבין: הוא הבין את הערך המוסף בדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא הבין כמה זה חשוב לקיום המתמשך של מדינה יהודית ודמוקרטית בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: את הציטוט השני, שאמר שלא נוכל להסביר לעצמנו את מה שאנחנו אומרים פה לעתים מזומנות, שאם אנחנו לא נחזק את גושי ההתיישבות, אנחנו אלה שנהרוס את הלגיטימציה הבין-לאומית שלהם – והנה, במו-ידינו, במו-ידינו, אנחנו מפוררים את הלגיטימציה הבין-לאומית של גוש-עציון, של צמודי הגדר, של מעלה-אדומים.

איילת נחמיאס ורבין: לא בונים שם ולא מייצרים שום לגיטימציה בין-לאומית בכלל לבנות שם.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכי גרוע.

איילת נחמיאס ורבין: את הציטוט השני אמר חבר הכנסת לשעבר מיכאל איתן.

איילת נחמיאס ורבין: איש מכובד, אפילו הייתי מגדירה אותו אינטלקטואל ימני, שאמר את הדברים האלה לא לפני הרבה שנים; ב-20 באוגוסט 2010 אמר את זה מיכאל איתן.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם שכשאני ראיתי את הציטוט הזה אני פשוט נדהמתי, כי אמרתי: איפה אותו ימין של ז'בוטינסקי, שאני מוצאת את עצמי כל הזמן מצטטת אותו?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מטרללים את עצמנו לדעת, ובעיקר מטרללים את התושבים, חברי חבר הכנסת יהודה גליק.

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה – כפי שאתה מכיר אותי כבר – רואה את התושבים האלה, רואה את האזרחים האלה לנגד עיני, ובאמת באמת באמת נשבר לבי בקרבי על כך ששוב ושוב זורים חול בעיניהם – אני מתנצלת, אני לא מרגישה כל כך טוב – זורים חול בעיניהם, ואנחנו יודעים שפתרון לעמונה לא יהיה במתכונת שבה הממשלה טענה מלכתחילה שזה יהיה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם, רבותי וגבירותי: זאת ממשלה שנשלטת לא על-ידי ראש הממשלה שלה, כי הוא, כפי שאנחנו יודעים, לא רצה להביא את חוק ההסדרה למליאה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שהוא מבין את הסיכון שיש בכך, והנה – הבה גם נחמיא לראש הממשלה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר מילה אחת.

איילת נחמיאס ורבין: – – אני מאוד מאוד שמחתי לשמוע שראש הממשלה נענה לקריאתו של פרנסואה הולנד, נשיא צרפת, ואמר שהוא יבוא למפגש עם אבו מאזן.

איילת נחמיאס ורבין: לא מפני שאני חושבת שמשם יצאו – – –

ציפי לבני: תרגיעי, תרגיעי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא כבר חזר בו?

ציפי לבני: לא, הוא עוד לא בא.

ציפי לבני: בתנאי שלא תהיה ועידה בין-לאומית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת לבני, תרשי לי רגע, ברשותך, אני בן-אדם אופטימי מטבעי, ותרשי לי להיתלות ברגע של תקווה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד מקווה – הנה, אני אתרצה, חברת הכנסת לבני, ואני אומר:

איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שהוא אכן יגיע למפגש עם אבו מאזן.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לומר משהו אחד: תראו איך מצליחים לטמטם פה את כולנו.

טלי פלוסקוב: סיכום, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט בגלל ההפרעה.

טלי פלוסקוב: סיכום, סיכום.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד כואבת את ההרס של האנדרטה של גיבור ישראל, סגן אלוף עמנואל מורנו.

איילת נחמיאס ורבין: זה התחיל בעתירה של "שלום עכשיו".

איילת נחמיאס ורבין: המדינה, בסופו של דבר, באיזה סיכום שאני לא מצליחה להבין, התרצתה במסגרת העתירה.

איילת נחמיאס ורבין: היא אמרה: בואו נהרוס את האנדרטה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם, בסופו של דבר אני כבר לא יודעת מי אשם כאן.

טלי פלוסקוב: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק יודעת שאילו אני אלמנתו של סא"ל מורנו, אני שוב לא ישנה בלילה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – רויטל סויד, איציק שמולי, יהודה גליק, מירב בן ארי, נחמן שי.

קסניה סבטלובה: גברתי, גברתי יושבת-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, אנחנו כל הזמן שומעים מפי החברים שמקדמים את החוק ההזוי הזה, חוק ההסדרה, ומושכים בעצם את כל עם ישראל, את כל מדינת ישראל, לכיוון תהום, לכיוון של בית-הדין הבין-לאומי.

קסניה סבטלובה: על כך דיברו – עוד פעם, לא אנחנו, לא האופוזיציה; דיבר על כך ראש הממשלה בנימין נתניהו, דיבר על כך שר הביטחון אביגדור ליברמן ודיבר על כך גם אביחי מנדלבליט, היועץ המשפטי לממשלה.

קסניה סבטלובה: אותם חברים מתעלמים מכל העובדות, מכל התיאורים, מכל הדברים המפורשים, האיומים, מהמציאות הבין-לאומית.

קסניה סבטלובה: אותם חברים אומרים לנו שכל מה שמעניין אותם זה הגבולות של הארץ המובטחת.

קסניה סבטלובה: אם – בעצם כן – הבטיחו בברית בין הבתרים, הבטיחו את עמונה – אז הם יילחמו על עמונה.

קסניה סבטלובה: הם יילחמו על כל פיסה בארץ-ישראל.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה להזכיר להם מה פירושה של ברית בין הבתרים.

קסניה סבטלובה: בואו נדבר על זה.

קסניה סבטלובה: אז ברית בין הבתרים, כמובן, כוללת גם את עבר הירדן המזרחי.

קסניה סבטלובה: היא כוללת את הגבול שלנו, ובעצם מרחיבה אותו עד הנילוס, עד מצרים.

קסניה סבטלובה: חלק מסוריה ובוודאי חלק הארי מלבנון שייכים גם הם לארץ-ישראל על-פי ההבטחה הזאת.

קסניה סבטלובה: האם הכוונה היא שעכשיו אתה, בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת, עומד לפתוח במלחמה בכל החזיתות, נגד השכנים שלנו בלבנון, בסוריה, במצרים ובירדן, על מנת לממש את הברית הזאת?

קסניה סבטלובה: ואני אומרת שזה לא הגיוני; אם אתה אומר שאנחנו צריכים להילחם על עמונה כמו שאנחנו נלחמים על פתח-תקווה או על תל-אביב או על ראשון-לציון, אני חושבת שזה לא הגיוני שאתה לא תילחם גם על רבת-עמון, אולי על קהיר, אולי על אלכסנדריה, אולי על ביירות, אולי על עמאן ועל מקומות אחרים, שהרי הם הארץ המובטחת.

קסניה סבטלובה: אז אני רוצה להגיד לך, בצלאל, שעם כל ההערכה שלי אליך, כי אתה חבר כנסת פיקח וחרוץ ואני רואה את עבודתך, ויחד עם זאת אני גם מאוד מפחדת.

קסניה סבטלובה: אני מפחדת ממך, אני מפחדת מחבריך, כי אני יודעת שאתם מסכנים את מה שכבר יש לנו.

קסניה סבטלובה: אתם מסכנים את גבולות ארץ-ישראל ואת מדינת ישראל כפי שהיא הוכרה גם בחוק הבין-לאומי, כפי שהיא קיימת, כפי שהיא נראית היום, שזו מדינתו של העם היהודי.

קסניה סבטלובה: זו מדינתו של העם היהודי, ואתה מסכן גם את הרוב הדמוגרפי שלנו בארץ הזאת, ואתה גם מסכן את העתיד שלנו בתור מדינה דמוקרטית.

קסניה סבטלובה: שמענו היום את חברתך חברת הכנסת שולי מועלם – ואנחנו עושות אתה עבודה משותפת בהיבטים אחרים, חברתיים ואחרים.

קסניה סבטלובה: היא אמרה שבכל מקום בעולם מתנהגים ככה וכל מקום בעולם גם מכיר בזכות הטבעית שלנו.

קסניה סבטלובה: הרי זה שקר, זה שקר, ואולי אתם משכנעים את עצמכם, אבל כנראה אתם לא מצליחים לשכנע את עצמכם, כי חלק מהממשלה שלכם – ראש הממשלה שלכם, הוא לא אמון, הוא לא סגור על זה שזה הדבר הנכון למדינת ישראל, והוא לא סגור על זה שזה הדבר הנכון לממשלתו.

קסניה סבטלובה: אז אני אומרת: תעצרו רגע.

קסניה סבטלובה: בואו תחשבו מה אנחנו שמים פה על כף המאזניים, מה אנחנו מסכנים.

קסניה סבטלובה: אנחנו מסכנים את העצמאות שלנו שהושגה בדם; אנחנו מסכנים את הביטחון שלנו.

קסניה סבטלובה: נכון, יש לנו עוד בעיות רבות, ואנחנו עדיין עמלים על העניין הזה שנקרא הביטחון של מדינת ישראל, אבל את כל זה אנחנו עלולים לאבד.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

קסניה סבטלובה: ואני קוראת לכם היום לחשוב על זה היטב, ולהסתכל בעיניים של התושבים שהם אזרחים של מדינת ישראל, יהודים כערבים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קסניה סבטלובה: – – ועכשיו להתעלם, להתעלם מכל ההזיות המשיחיות האלה.

קסניה סבטלובה: ותחשבו רק על מה שכבר יש לנו, איך נשמור על מה שיש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברי הכנסת איציק שמולי, יהודה גליק, מירב בן ארי, נחמן שי, עאידה תומא סלימאן.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת סמוטריץ, אני שמחה שאתה כאן.

רויטל סויד: הגעתי עכשיו מלשכתי וראיתי חדשות, וראיתי את הזעקה של תושבי עמונה – לא רק על הפינוי אלא על ההונאה, והכעס שהם מפנים אליכם.

רויטל סויד: ואני רוצה להזכיר לך שיחה שלנו, אבל גם נאומים שלי פה מעל הדוכן.

רויטל סויד: והנאומים שלי פה מעל הדוכן בשבועיים האחרונים, כשאנחנו מדברים על עמונה – גם בוורסיה הראשונה של החוק וגם עכשיו, אחרי שהורדתם את הסעיף הרטרואקטיבי – היו: זה לא חוק הסדרה, זה חוק הונאה.

רויטל סויד: זה חוק הונאה שלכם את ההתיישבות ואת תושבי עמונה.

רויטל סויד: זה חוק הונאה כי היה ברור שתושבי עמונה יפונו, וגם אחרי שירד סעיף 7 היה ברור שזה חוק שלא יעמוד.

רויטל סויד: היום בקריאה הראשונה כן; לא בטוח שבקריאה שנייה ושלישית, ובטח שלא אחר כך, אם יעבור, במבחן בג"ץ.

רויטל סויד: ואנחנו רואים את התושבים שם, והם זועקים, כי הם האמינו במאת האחוזים שהם לא יפונו.

רויטל סויד: וזאת הייתה הונאה – הונאה ברמה הצינית ביותר, של פוליטיקאים נבחרי ציבור את הציבור שלהם.

רויטל סויד: אבל בואו נשמע מה אמרתם פה, גם חברתי חברת הכנסת מועלם וגם אתה, בצלאל, חבר הכנסת סמוטריץ – מה אמרתם פה היום כשניסיתם להסביר את החוק הזה.

רויטל סויד: אמרתם: עצמאות מדינה נמדדת בניהול עצמי.

רויטל סויד: נכון, אני מסכימה.

רויטל סויד: השאלה היא על-פי איזו אמת מידה.

רויטל סויד: גם בטורקיה עכשיו מתנהלים על-פי ניהול עצמי: עוצרים עיתונאים, סוגרים כלי תקשורת.

רויטל סויד: גם שם זה ניהול עצמי.

רויטל סויד: ואם אני לא טועה, הם אפילו גם קוראים לעצמם "דמוקרטיה".

רויטל סויד: אמרתם: מדינת ישראל מנהלת את ענייניה ללא התערבות חיצונית.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: מישהו מתערב?

רויטל סויד: אף אחד לא מתערב, רק עומדים וזועקים מהצד, ומחכים לנו אי-שם בבית-המשפט הבין-לאומי בהאג.

רויטל סויד: אף אחד לא מתערב פה.

רויטל סויד: אף אחד לא אומר כלום.

רויטל סויד: החוק, עוד הוספתם, לא מנוגד לדין הבין-לאומי.

רויטל סויד: באמת?

רויטל סויד: האומנם?

רויטל סויד: אז מה שאומר לנו היועץ המשפטי לממשלה, מנדלבליט, זה כלום?

רויטל סויד: זה שום דבר?

רויטל סויד: או שאולי הוא טועה.

רויטל סויד: יכול להיות.

רויטל סויד: ועוד אמרת, סמוטריץ: משפט הוא כלי לעשיית צדק – ואתה צודק.

רויטל סויד: אבל מהו צדק?

רויטל סויד: צדק הוא איך אנחנו מתבוננים בו.

רויטל סויד: ולפני יומיים כשעמדת פה אמרת דברים מאוד קשים על מערכת המשפט.

רויטל סויד: עמדת כאן ואמרת: מי שולט בנו – השופטים?

רויטל סויד: מי ייתן לנו?

רויטל סויד: והוסיפה שרת המשפטים וגם אמרה: אנחנו ניישם את המדיניות שלנו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רויטל סויד: כל זה נכון – שנייה באמת, אני מסיימת – כל זה נכון.

רויטל סויד: אתם יכולים ליישם את המדיניות שלכם, כי יש לכם רוב.

רויטל סויד: ומה זה "המשפט הוא כלי לעשיית צדק"?

רויטל סויד: ומה זה "מי אלה השופטים האלה"?

רויטל סויד: אין להם דעה עצמית משלהם מלבד מורא החוק.

רויטל סויד: רק מורא החוק.

רויטל סויד: וזה חוק שחוקק פה, במדינת ישראל, ואותו אי-אפשר לעבור, כי חוקים אנטי-חוקתיים – מה לעשות – אין מה לעשות.

טלי פלוסקוב: תודה.

רויטל סויד: עכשיו, אני רוצה להפתיע אותך.

רויטל סויד: גם אני חושבת שיהודה ושומרון הם חלק ממדינת ישראל; גם אני חושבת שכל מי שילך ליהודה ושומרון ויסתכל על רגבי האדמה שם ויסתכל על מה שטמון שם, לא יוכל שלא לראות את העובדה שהיינו שם לפני אלפי שנה.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר עוד משהו:

רויטל סויד: אז מה אפשר לעשות – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

רויטל סויד: – – בעת הזאת, כשיש שם 2 מיליון תושבים וכשיש שם אנשים פלסטינים?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: אז מה נוכל לעשות שבזכות שלנו, כך הובטח לנו?

רויטל סויד: היום צריך להגיע להסדרה.

רויטל סויד: צריך להגיע להסדרה עם המתיישבים האלה, ולא באופן שאתם רוצים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: לא עם חוק ההסדרה, שהוא חוק הונאה – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – –

רויטל סויד: – – – ושהוא חוק הסדרה.

טלי פלוסקוב: – – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: יהודה גליק, מירב בן ארי, נחמן שי, עאידה תומא סלימאן, חנין זועבי.

טלי פלוסקוב: זה נכון לרגע זה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, חברת הכנסת היקרה טלי, חברותי וחברי המתוקים מן הקואליציה ומן האופוזיציה, ישבתי והקשבתי כמה שיכולתי, כמעט לכל מי שדיבר היום, ואני רוצה לומר שני דברים.

יהודה גליק: ראשית, אני רוצה להתנצל.

יהודה גליק: לפני שבוע עמדתי פה והאשמתי את האופוזיציה בשמחה לאיד; היום שמעתי את הדברים שנאמרו מצד האופוזיציה; לא שמעתי שמחה לאיד, ואני שמח על כך.

יהודה גליק: דבר שני, אני מאוד שמח שרוב הדוברים אמרו דברים ענייניים, ובהחלט היה פה שיח מאוד מאוד רציני.

יהודה גליק: אבל עכשיו אני רוצה לעבור לעצם החוק ולדבר על החוק.

יהודה גליק: רבותי, החוק הזה קודם כול לא עוסק בעמונה, לצערי; הוא עוסק בהסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון.

יהודה גליק: אני מבקש שתקשיבו.

יהודה גליק: אני יודע שאתם חושבים שכל המוסר נמצא בצד אחד, אבל הוא לא.

יהודה גליק: אין דבר יותר מוסרי מהחוק הזה.

יהודה גליק: אין דבר יותר צודק ממנו.

יהודה גליק: רבותי, אומרת הגמרא במסכת בבא מציעא: אמר רבי יוחנן: לא חרבה ירושלים, אלא שדנו בה דין תורה.

יהודה גליק: חברת הכנסת סויד, אמרת פה: חוק, חוק, חוק.

יהודה גליק: חורבן ירושלים – שדנו בה דין תורה.

יהודה גליק: אומרת הגמרא: שדנו בה דין תורה, שהעמידו דבריהם על דין תורה, ולא עבדו לפנים משורת הדין.

יהודה גליק: אומר הרמב"ם בהלכות גזלה ואבדה: גזל קורה, חייב להשיבה; בנה אותה בתוך בניין, הואיל ולא נשתנית, דין תורה – דין תורה שיהרוס את כל הבניין ויחזיר קורה לבעליה.

יהודה גליק: אבל תיקנו חכמים מפני תקנת השבים, שיהיה נותן את דמיה ולא יפסיד הבניין.

יהודה גליק: כלומר, הצדק הוא שלא להרוס את הבניין – אפילו בסוכה, אגב.

יהודה גליק: רבותי וחברי מהשמאל, לצערי, נכשלתם כישלון צורב במבחן של זכויות האדם.

יהודה גליק: המאבק לזכויות האדם הוא דווקא במקום שנמצא במחלוקת, שאתם לא מסכימים לו.

יהודה גליק: אני נלחם למען הרפורמים, למען מצעד הגאווה, למען אנשים שאני לא מסכים אתם.

יהודה גליק: פה הייתם צריכים להילחם למען זכותם של התושבים היהודים בישראל.

יהודה גליק: גם ליהודים מגיעות זכויות אדם.

יהודה גליק: לפעמים אתם נאבקים על זכויות אדם של מחבלים – לפעמים בצדק.

יהודה גליק: רבותי, כאן אני רוצה לעבור לנושא של פינוי עמונה, ובזה לסיים.

יהודה גליק: פינוי עמונה איננו פינוי מדיני, הוא פינוי משפטי.

יהודה גליק: ולכן, אני פונה מכאן לתושבי עמונה היקרים, האהובים שלי, החביבים עלי, אחים שלי: במקרה הזה ניסינו להציל.

יהודה גליק: אין כאן ויכוח פוליטי אלא החלטת בית-משפט.

יהודה גליק: הניצחון של החוק הצודק שיעבור היום הוא ניצחון גדול שלכם.

יהודה גליק: ניצחון עוד יותר גדול יהיה אם אתם תקומו ותגידו: אנחנו אוהבים את המדינה, מקבלים על עצמנו את הדין, ולא נגרום למלחמה בין אזרחי ישראל לבין כוחות הביטחון.

יהודה גליק: אנחנו רוצים לאהוב את מדינתנו.

יהודה גליק: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תשתה כוס מים, בבקשה, חבר הכנסת גליק.

טלי פלוסקוב: אני הפסקתי לנשום.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

טלי פלוסקוב: אמן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – עאידה תומא סלימאן, חנין זועבי, יחיאל חיליק בר, נורית קורן, איוב קרא, איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת בראש וחברי חברי הכנסת, אני מקווה שהחמצתם את הכתבה על חיות הכיס שמשדר עכשיו ערוץ 2.

קריאה: לא שומעים.

נחמן שי: אני אומר שהחמצתם כנראה את הכתבה שערוץ 2 משדר ברגעים האלה על חיות הכיס.

נחמן שי: לכו לראות אותה, היא מעניינת.

נחמן שי: אני רוצה לעבור לנושא היותר-חשוב, באמת.

נחמן שי: החוק הזה מייצג יום שחור בדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: מחר-מחרתיים תצטרך הכנסת להחליט באיזו דרך היא רוצה ללכת: האם היא רוצה להגן על מיעוטים, האם היא רוצה לפעול על-פי הקודים והחוקים הבין-לאומיים, האם היא רוצה לכבד את ההיסטוריה של מדינת ישראל, של העם היהודי, או שהיא בוחרת ללכת בדרך של מה שקרוי בלשון בין-לאומית "מדינה סוררת".

נחמן שי: יש כמה מדינות כאלה: צפון-קוריאה למשל, דרום-אפריקה הייתה מדינה כזאת – מדינות שמורדות בשיטה הבין-לאומית ומחליטות לעצמן על דרך משלהן, דרך שהקהילה הבין-לאומית דוחה.

נחמן שי: הטרגדיה האישית של תושבי עמונה, אסור לה להאפיל על האסון הגדול שעלול ליפול עלינו כתוצאה מהחוק הזה.

נחמן שי: אנחנו רוצים לחיות בדמוקרטיה, אנחנו מאמינים שאנחנו דמוקרטיה, אבל בשום דמוקרטיה קבוצה של 400,000 איש, חשובה ככל שתהיה, איננה יכולה להכתיב את עתידם של 8.5 מיליון איש.

נחמן שי: גם אני מבין קצת במתמטיקה.

נחמן שי: זה מיעוט קטן שרוצה להכתיב לרוב הגדול לאן ללכת ומה לעשות.

נחמן שי: זאת לא הדמוקרטיה ששרת המשפטים ניסתה ללמד אותנו פה בכמה דקות.

נחמן שי: בוועדה שעוסקת בכך ביקשתי לקבל חוות דעת של גורמים ביטחוניים וגורמים מדיניים, כי לשם כך ועדת החוץ והביטחון נמצאת שם.

נחמן שי: אמרו לי שהם חוששים לבוא – הנציגים של משרד החוץ, משרד הביטחון, המטה לביטחון לאומי; הם חוששים לבוא כי הם יצטרכו להציג את עמדתם המקצועית, ועמדתם המקצועית עומדת בניגוד לעמדת הגורמים הפוליטיים שמופקדים עליהם.

נחמן שי: הם חוששים.

נחמן שי: תבינו ותראו לאן הגענו במדינת ישראל.

נחמן שי: יוצא דופן הוא היועץ המשפטי לממשלה, שאכן הציג את עמדתו, או היועץ המשפטי של הכנסת.

נחמן שי: האחרים דוממים.

נחמן שי: מדיניות של השתקה, לא מדיניות של הסדרה.

נחמן שי: אני רוצה לקרוא מפה לממשלת ישראל – נציג אחד מחבריה יושב שם בשורה האחרונה; השולחן הזה ריק; רוב הכנסת ריקה – לעצור פה, ברגע האחרון, לפני שיהיה מאוחר מדי.

טלי פלוסקוב: תודה.

נחמן שי: תזכרו את הדברים האלה והרגעים האלה.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת: אחריה – חנין זועבי, יחיאל חיליק בר, נורית קורן, איוב קרא, איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, כולם התייחסו לחוק הזה והתייחסו לסעיפים והתייחסו לתהליך של הנחת הצעת החוק הזאת על שולחן הכנסת, חלק בפרטי פרטים וחלק עברו על זה יותר מהר.

עאידה תומא סלימאן: מה שאני רוצה לדבר עליו, ובאמת אני חושבת שזה הדבר החשוב ביותר בחוק הזה, זה ההשלכות המדיניות של החוק.

עאידה תומא סלימאן: מה אומר מבחינה מדינית לחוקק חוק כזה?

עאידה תומא סלימאן: נכון, זה גזל אדמות; נכון, זה שוד לאור היום ולעיני כל המצלמות ולעיני כל העולם שעומד מהצד ומסת

עאידה תומא סלימאן: כל כבר כמה שנים על התהליכים המדיניים שקורים או לא קורים בתוך מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אבל, מי שרוצה להבין באמת מה עומד מאחורי החוק הזה היה צריך להקשיב טוב מאוד לנאומו של מציע החוק, חבר הכנסת סמוטריץ, ולנאום של חברתו למפלגה, שרת המשפטים איילת שקד, שדיברה לא כשרת משפטים אלא דיברה כפוליטיקאית שמייצגת את הבית היהודי ומייצגת מדיניות ברורה יותר מכל דבר אחר.

עאידה תומא סלימאן: אחרת, שרת משפטים הייתה צריכה להתייחס גם לדעות המשפטיות שניתנו לה ושסותרות ומתנגדות לחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל למה לה, כאשר היא אומרת באופן הכי ברור, בדיוק כמו שאמר חברה למפלגה: אנחנו עכשיו השולטים, אנחנו הרוב.

עאידה תומא סלימאן: נציגת מפלגה של שמונה חברי כנסת חושבת: אנחנו הרוב, אנחנו הרוב, וניישם את המדיניות שלנו; אנחנו הרוב, ונחליט מה יהיה במדינה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הדיבורים על ראש ממשלה סחיט ועל ראש ממשלה שאפשר ללחוץ אותו קצת, עושים עוול לראש הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה, לא סוחטים אותו; ראש הממשלה נותן לחבריו בקואליציה לעשות את העבודה ולהוביל את המדיניות שהוא רצה והוא הכריז עליה יומיים לפני הבחירות.

עאידה תומא סלימאן: מי שזוכר טוב מאוד, יומיים לפני הבחירות מר נתניהו אמר בצורה הכי ברורה: אעשה כל מאמץ למנוע הקמת מדינה פלסטינית.

עאידה תומא סלימאן: יומיים לפני הבחירות.

עאידה תומא סלימאן: והנה אנחנו רואים, כל הצעות החוק האלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

ציפי לבני: עושה כל מאמץ שישראל לא תהיה יהודית.

ציפי לבני: אל תדאגי.

עאידה תומא סלימאן: טוב, זו התוצאה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: אני גם לא בטוחה שזה השיח שצריך – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: – – – רק לדאוג לנו.

עאידה תומא סלימאן: סיימתי שלוש דקות?

יולי יואל אדלשטיין: כן, אפילו שלוש וחצי כבר סיימת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: וואו.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: איך הזמן רץ כשנהנים.

עאידה תומא סלימאן: אז כנראה המדיניות הממשלתית היא כל כך סבוכה, שהזמן עבר ככה מהר, מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: החוק סבוך.

עאידה תומא סלימאן: חבל.

עאידה תומא סלימאן: ממש לא יכול להיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חנין זועבי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חנין זועבי: צריכים לרוץ.

ציפי לבני: לא ספרת לה, אני מקווה, על קריאת הביניים שלי.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: גם זמן פציעות הוספנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: אוקיי, אז אני עכשיו ארוץ בדברים שלי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אנחנו דיברנו על הגזל שבחוק, אבל הגזל – שלא תבינו אותנו בצורה לא נכונה:

חנין זועבי: אנחנו לא מדברים על חוק ההסדרה כחוק של גזל ושל שוד; אנחנו מדברים על פרויקט ההתיישבות כפרויקט של גזל; אנחנו מדברים על פרויקט ההתיישבות כפשע מלחמה.

חנין זועבי: וזה לא חדש.

חנין זועבי: הרי גם בנגב רוצים לגזול אדמות של הפלסטינים; גם בסילואן הורסים ורוצים לגזול בתים או אדמות.

חנין זועבי: מה החדש?

חנין זועבי: החדש הוא במשמעות הפוליטית ובהשלכות הפוליטיות של החוק הזה.

חנין זועבי: מה המשמעות הפוליטית של החוק הזה?

חנין זועבי: הפרויקט ההתיישבותי הציוני יצר את המדינה היהודית, את המוסדות הפורמליים של המדינה היהודית.

חנין זועבי: זה יום היסטורי, נכון.

חנין זועבי: למה לגזול גם את השמחה של הימין?

חנין זועבי: זה יום היסטורי, כי המדינה היהודית מתנתקת מהריבונות של הפרויקט הציוני.

חנין זועבי: עכשיו אין פורמליות, אין ממלכתיות, אין בג"ץ, אין היועץ המשפטי של הממשלה.

חנין זועבי: הפרויקט הציוני בצורה עירומה קם לתחייה, בלי הממלכתיות – –

אורן אסף חזן: הללויה.

חנין זועבי: – – ובלי המסווה של מדינה דמוקרטית, מדינה עברית.

חנין זועבי: אנחנו חוזרים, אנחנו חוזרים לפני, לרגעים ולתקופה שלפני 1948 – אין מדינה, יש פרויקט ציוני שהוא הוא לב-לבה של המדינה היהודית.

חנין זועבי: הפרויקט ההתיישבותי הוא לב-לבה של – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – המדינה היהודית, אבל עכשיו המדינה, בג"ץ, היועץ – לא שאני משבחת את בג"ץ – –

אורן אסף חזן: – – –

יהודה גליק: – – –

חנין זועבי: – – שגם נתן לגיטימיות – שו אסמו האדה?

חנין זועבי: – (בערבית: גדר ההפרדה).

אורן אסף חזן: – – – גמגמי – – –

באסל גטאס: גדר ההפרדה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

חנין זועבי: גדר ההפרדה הגזענית.

חנין זועבי: זה אותו בג"ץ שנתן לגיטימיות לגדר ההפרדה הגזענית; זה אותו בג"ץ שנתן לגיטימיות להתנחלויות.

חנין זועבי: אז אנחנו לא מגינים על בג"ץ; אנחנו מנתחים שיש ניתוק בין הממלכתיות, הפורמליות של המדינה היהודית לבין פרויקט התיישבותי, שעכשיו הוא ניצב עירום במציאות הפוליטית הזאת.

חנין זועבי: המשמעות הפוליטית השנייה, שהיא כן ניצחון לימין – כן, תודו, תכירו.

חנין זועבי: הצד הימני מהבניין הזה, מהאולם הזה, תכירו שזה יום היסטורי – זה המעבר של ישראל מניהול הסכסוך להכרעת הסכסוך.

חנין זועבי: אנחנו לא בתקופה שמנהלים את הסכסוך או שומרים סטטוס-קוו כלשהו.

חנין זועבי: לא, אנחנו מכריעים – אנחנו, ישראל, הימין – –

אורן אסף חזן: – – – הסדרה – – –

חנין זועבי: – – מכריעים את הסכסוך ומספחים, התחלה של סיפוח – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

חנין זועבי: – – של השטחים הכבושים.

חנין זועבי: עכשיו המאבק – –

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

חנין זועבי: – – לא יתנהל – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: – – ולא יוכרע פה בכנסת.

חנין זועבי: זה בשטח, כאשר העם הפלסטיני – –

אורן אסף חזן: עוד פעם את מסיתה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

חנין זועבי: – – יקום, ימרוד – –

אורן אסף חזן: עוד פעם את – – –

חנין זועבי: – – ימרוד בכיבוש, יתקומם נגד הכיבוש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

חנין זועבי: אתם יכולים לעשות פה כל מה שאתם רוצים.

חנין זועבי: זה לא יעזור לכם.

יולי יואל אדלשטיין: לא כל מה שרוצים.

יולי יואל אדלשטיין: מדברים במסגרת הזמן.

אורן אסף חזן: יש תקנון – – –

חנין זועבי: כל מה שאתם רוצים, כן.

חנין זועבי: לא – אתם, לא אני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: המאבק יוכרע במאבק נגד הכיבוש.

חנין זועבי: זה העם הפלסטיני, וכן – להאג.

חנין זועבי: נתניהו והשרים שלו, תתכוננו להאג.

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אורן אסף חזן: נשלח אותך לעזה.

אורן אסף חזן: יא מסיתה לאומית.

אורן אסף חזן: מופרעת.

אורן אסף חזן: היא מופרעת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אורן אסף חזן: – – – המאבק לא יוכרע – – – הוא יוכרע בשטח.

אורן אסף חזן: היא קוראת לאנשים – – –

יחיאל חיליק בר: חברי וחברותי חברי הכנסת בצלאל סמוּטריץ; אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת בצלאל סמוּטריץ; אדוני ראש הממשלה בצלאל סמוּטריץ – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

אורן אסף חזן: סמוֹטריץ.

אורן אסף חזן: סמוֹטריץ.

יחיאל חיליק בר: – – נשיא בית-המשפט העליון בצלאל סמוּטריץ – –

אורן אסף חזן: אתה מתבלבל.

יחיאל חיליק בר: – – נכבדי כולם בצלאל סמוֹטריץ – –

קריאה: סמוֹטריץ.

יחיאל חיליק בר: סמוֹטריץ.

אורן אסף חזן: גם אני רוצה להיות בצלאל סמוֹטריץ.

יחיאל חיליק בר: – – גם אורן חזן ביום הזה בצלאל סמוּטריץ, ולצערי, כולנו היום – –

אורן אסף חזן: סמוֹטריץ.

יחיאל חיליק בר: – – בצלאל סמוּטריץ.

קריאות: סמוֹטריץ.

יחיאל חיליק בר: סמוֹטריץ.

יחיאל חיליק בר: סמוֹטריץ.

אורן אסף חזן: יא אללה שלי.

יחיאל חיליק בר: ואני אגיד לכם למה אנחנו סמוטריץ, כולנו היום.

יחיאל חיליק בר: כי מה שהיה לי לומר על החוק הזה, אמרתי כשבצלאל סמוטריץ ישב פה וניהל את הישיבה, ואמרתי למה החוק הזה הוא גרוע ולא דמוקרטי ולא חוקתי ויפגע בנו בעולם.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה לדבר בשתי דקות שיש לי על למה כולנו בצלאל סמוטריץ – כולל אתה, אדוני יושב-ראש הכנסת, וגם אדוני ראש הממשלה בצלאל סמוטריץ.

אורן אסף חזן: סמוֹטריץ.

יחיאל חיליק בר: כי אם באחד החוקים הכי חשובים – אגב, לכולם.

יחיאל חיליק בר: לנו זה חשוב כי אנחנו חושבים שזה הורס המון חלקות טובות בדמוקרטיה; לכם זה חשוב, בצלאל סמוטריץ, כי אתם רוצים להסדיר את ההתיישבות.

יחיאל חיליק בר: זה חוק שיכול לפגוע בנו בעולם, זה חוק שיכול להביא את חלקנו לבתי-משפט בין-לאומיים.

יחיאל חיליק בר: אבל אם בחוק כזה חשוב, מכל הסיבות, אפילו אם זה על הסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון – שזה נושא חשוב, וגם אני רוצה שזה יוסדר, אם בחוק כזה בוחר ראש הממשלה, ובוחרת הכנסת הגדולה של מדינת ישראל, להתחבא מאחורי חבר כנסת מהספסלים האחוריים של הקואליציה, מהימין הפחות-פרגמטי של הקואליציה; אם אנחנו – אם אתם, ממשלת ישראל, כנסת ישראל, בוחרים בנושא כזה חשוב להסתתר מאחורי הצעת חוק פרטית של מי ששייך, לראייתי, לימין הלא-ציוני של מדינת ישראל – כי הוא אומר, ובצדק: החוק הזה, וכל מה שאני עושה, יוביל אותנו סוף-סוף למדינה דו-לאומית, שתהיה החרבה, החרבת החזון הציוני, שתמיט עלינו אי-רוב יהודי בישראל.

יחיאל חיליק בר: אז אתם צריכים להתבייש לכם, והיום כולנו בצלאל סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: מדינת ישראל היום כולה בצלאל סמוטריץ.

אורן אסף חזן: יש סטיקרים?

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה מתחבא מאחורי בצלאל סמוטריץ, אף שהוא נמוך ממנו ורזה ממנו.

יחיאל חיליק בר: הוא מצליח להתחבא מאחוריך.

יחיאל חיליק בר: ולצערי, היום, אדוני השר חיים כץ, אנחנו כולנו, כולל אתה, ליכודניק גאה, שלא יכול היה להביא עם הליכוד, עם התנועה הלאומית הגדולה, חוק אמיתי להסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – אתם מתחבאים מאחורי סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: ואני חייב להצדיע לך רק על דבר – מעבר לזה שאתה יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה והכול – על זה שכולנו, כל הכנסת הגדולה של ישראל וכל ממשלתה, מצליחות להתחבא מאחוריך.

יחיאל חיליק בר: 1.60 מטר של חריצות, שאולי תפגע בנו, אבל חריצות ראויה לציון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סמוטריץ, אילו היה אומר רק "נמוך" הייתי נותן לך הודעה אישית; מכיוון שהוא אמר "נמוך ורזה", אני רואה בזה גם מחמאה, אז אני לא אתן לך הודעה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: אל תבקש.

יולי יואל אדלשטיין: נורית קורן – איננה; איוב קרא – איננו; איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: תראה איך הוא איחד את כל עם ישראל.

יהודה גליק: אחדות ישראל לא טובה בעיניך?

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי: כולנו מאחורי סמוטריץ.

יהודה גליק: יפה.

יהודה גליק: אחדות ישראל.

אורן אסף חזן: יש לך גם חולצות לקמפיין "כולנו בצלאל סמוטריץ"?

יהודה גליק: אתה פגעת באורן.

יהודה גליק: הוא רצה שתגיד לו אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: אורן מת לנאום כזה שלי מאז שהוא חבר כנסת.

יחיאל חיליק בר: אגב, בהרבה מובנים אנחנו גם הרבה אורן חזן.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מנחם בגין, זיכרונו לברכה, אמר: יהיו הרבה אלוני-מורה; יגאל אלון, זיכרונו לברכה, אמר: עוד תתגעגעו לתוכנית אלון.

איתן ברושי: כנראה שניהם צדקו – יש הרבה אלוני-מורה ואנחנו מתגעגעים לתוכנית אלון.

איתן ברושי: 50 שנה אחרי ששת הימים הגיע הזמן כאן, בכנסת ישראל ובממשלה, שיתקבלו החלטות על גבולותיה, דמותה ואופייה של מדינת ישראל; כפי שאמרתי, 50 שנה אחרי ששת הימים.

איתן ברושי: כל הממשלות שהיו מאז, בכל ההרכבים של כל הבית הזה, לא היו מסוגלות לקבל החלטה על גבולותיה ודמותה של המדינה וגבולות ההתיישבות ביהודה ושומרון.

איתן ברושי: אין ספק שאם יש מחדל של מנהיגות בישראל לאורך כל השנים, של כל הממשלות, זה חוסר היכולת שמתגלה גם הערב; גם הערב ההחלטה שמובאת כאן היא קודם כול כישלון וחוסר יכולת לקבל החלטות, כי זאת החלטה של הסדרה שהיא בעצם סיפוח של יהודה ושומרון.

איתן ברושי: אני רוצה להקריא לכם רשימת יישובים שבהם יש בנייה בלתי חוקית.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, מרבית חוק ההסדרה עוסק ביישובים שמעבר לגבולות ההסכמה של הגושים, או של המתווה שאליו מתחייב ראש הממשלה לעתים קרובות, של שתי מדינות לשני עמים.

איתן ברושי: נכון, זה לא בקווי היסוד, אבל מאז נאום בר-אילן ועד לימים האחרונים ראש הממשלה חוזר ואומר שהוא מחויב לשתי מדינות.

איתן ברושי: מי שמחויב לשתי מדינות לא עושה חוק הסדרה מהים עד הנהר.

איתן ברושי: אמנה כאן יישובים: אלון-מורה – 128 בתים; עלי – 166 בתים; כוכב-השחר – 65 בתים; עפרה – 530; נוקדים – 14.

איתן ברושי: יש פה אנשים שהיישובים אומרים להם משהו.

איתן ברושי: הר-ברכה – 15.

איתן ברושי: ויש רשימה גדולה.

איתן ברושי: הרשימה הזאת כוללת אלפי בתים, ומרביתם מעבר לגושים.

איתן ברושי: לכן אני חושב שאם ניקח את מה שאמר יגאל אלון, שנתגעגע לתוכנית אלון, ואם ניקח את מה שאמר בגין, שיהיו הרבה אלוני-מורה, נאמר שהמפגש הזה של שתי התפיסות – הוא עומד כאן הערב על השולחן.

איתן ברושי: וחוק ההסדרה הוא לא הפתרון, הוא הבעיה.

איתן ברושי: לכן אני חושב ש-50 שנה אחרי ששת הימים הגיע הזמן שלא יעסקו בהעתקת מאחזים לא חוקיים – זה לא כל כך חשוב – אלא יקפידו ויאמרו לאן המדינה הזאת רוצה להגיע, איזו מדינה אנחנו רואים, למה אנחנו שואפים.

איתן ברושי: לומר את זה גם לעצמנו, גם לסביבה וגם לעולם כולו.

איתן ברושי: אני רוצה לומר עוד מילה אחת מכאן: אני קורא לממשלה, לראש הממשלה ולחברי הכנסת לפעול ככל שניתן בימים שנותרו שיהיה פינוי בהסכמה.

איתן ברושי: בתפקידי כעוזר שר הביטחון עסקתי בפינוי מגרון.

איתן ברושי: מגרון זה המאחז הגדול ביותר.

איתן ברושי: הוא – – –

שולי מועלם-רפאלי: בכייה לדורות.

שולי מועלם-רפאלי: ההר שם שמם, שמם.

שולי מועלם-רפאלי: הר טרשים קירח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: סיימת.

איתן ברושי: אני רוצה רק לומר שפינוי בהסכמה הוא אפשרי.

איתן ברושי: כתוצאה מהתנהלות הממשלה, הפינוי הזה יעלה כ-120 מיליון שקלים.

איתן ברושי: זה לא יהיה פינוי אחד, יהיו שלושה פינויים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יחיאל חיליק בר: היה אפשר למנוע גם את עוגמת הנפש וגם את ההוצאה הכספית שאיננה מוצדקת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

איתן ברושי: אני מקווה שיהיה פינוי בהסכמה, ואני מקווה שהחוק הזה לא יעבור.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, אדוני היושב-ראש, לא זכור לי חוק שנדון כל כך הרבה בכנסת, במליאה, בכל מיני וריאציות, ונושא שעלה כל כך הרבה פעמים, חזר, עלה, ירד.

יואל חסון: אני לא יודע, אנחנו עוברים פה תקדימים על תקדימים, ויכול להיות שהחלטנו בקדנציה הזאת לייצר את כל התקדימים האפשריים, להיות אלה שיוצרים תקדימים בכל דבר – –

יהודה גליק: – – – לא להגיד שלא התקיים דיון.

יואל חסון: – – וככה לא יהיו יותר תקדימים.

יואל חסון: אף אחד לא יעשה משהו שלא נעשה עד כה.

יואל חסון: אנחנו – ואני אומר "אנחנו" כי אנחנו חלק מהבית הזה, כמובן, אבל הקואליציה הזאת באמת מביאה שיאים של התעללות אמיתית בדמוקרטיה הישראלית בכנסת, ואני קודם כול מצטער על כך.

יואל חסון: אבל אני מצטער בעיקר – וגם לא מופתע – מחוסר המנהיגות, חוסר מנהיגות שמוכח שוב ושוב, ומהפער הגדול הזה שבין בנימין נתניהו, איך שהוא נראה בציבור, לבין מה שהוא באמת, איזה ראש ממשלה הוא באמת.

יואל חסון: זה ראש הממשלה החלש ביותר שהיה במדינת ישראל.

יואל חסון: כלפי חוץ הוא נראה חזק: חזק מול ה"חמאס", חזק מול כולם, ביבי הגדול, ביבי המלך.

יואל חסון: אבל בפועל, בעובדה, ביום-יום, יושב עכשיו בנימין נתניהו מול בנט ולא מצליח לעמוד מולו.

יואל חסון: לא מצליח לעמוד מולו.

יואל חסון: לא יודע אם הוא רוצה לעמוד מולו, לא יודע אם הוא ממש מתאמץ לעמוד מולו, אבל הוא בסוף לא עומד מולו מסיבה פשוטה: כי הוא לא רוצה עכשיו בחירות והוא לא רוצה להפיל את הממשלה והוא לא רוצה לאבד את ה-base והוא רוצה לשמור על הימין.

יואל חסון: וזה לא רק הימין של הבית היהודי, זה גם הימין הסהרורי שנולד, גדל ומתרחב בשולי הליכוד שהלך לאבדון, שהשתלטו עליו כוחות משיחיסטיים.

יהודה גליק: זה עם ישראל.

יואל חסון: משיחיסטיים.

יואל חסון: זה לא עם ישראל, אל תיקח על עצמך.

יואל חסון: בוא, בוא, אל תכליל פה.

יהודה גליק: לא בחרו בכם.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: בוא נדבר על ה"לא בחרו בכם".

יואל חסון: עם כל הרעש והצלצולים של הליכוד, 25% מהציבור הצביעו ליכוד; 75% – לא.

יואל חסון: זה שאתם מנכסים גם אחרים שהם בקואליציה שלכם, שאוטומטית מי שהצביע להם מסכים לדרך המשיחיסטית שלכם, ושלא נדבר על זה שחבורה מסוימת, מסוימת, בתוך הליכוד חוברת לחבורה המשיחיסטית בוודאות בבית היהודי ויוצרת את ההגזמה ואת הקיצוניות וההקצנה הזאת, שאנשים נורמטיביים נגררים אחריכם – –

יהודה גליק: – – – שבחרה בכם.

יואל חסון: – – כשהם מסתכלים על הפריימריז, מסתכלים מה יהיה, ובדרך המדינה הזאת הולכת לאבדון; בדרך חוצים כאן קווים אדומים שבאמת באמת ישאירו כאן כאלה הריסות, שגם ביום שיבוא – והוא יבוא – כשאנחנו ננהל את המדינה הזאת, תהיה לנו עבודה מאוד מאוד קשה לשקם את מה שאתם הורסים.

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ציפי לבני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי השר החברתי שאני כל כך אוהב, חברתי, חברי חברי הכנסת, תראו, אני לא באמת יודע מאיפה להתחיל.

אורן אסף חזן: האמת, קצת התאכזבתי.

אורן אסף חזן: הייתי בטוח שאחרי עולה לסכם בשם האופוזיציה בוז'י.

אורן אסף חזן: טעיתי.

אורן אסף חזן: אמרתי: אולי הוא קצת יציל מעט ממה שנותר לו.

אורן אסף חזן: בוז'י, שחושב שאם הוא יעלה כאן ויקרע נייר שעליו כתוב חוק, אז הוא יצא גבר-גבר.

אורן אסף חזן: אבל כשמסתכלים על בוז'י הרצוג מבינים שאפילו הפסל של נתניהו שהציבו בכיכר רבין בתל-אביב, יש לו יותר כריזמה מלבוז'י.

אורן אסף חזן: אז בוא, זה מי שרוצה להנהיג את השמאל?

אורן אסף חזן: אבל בוז'י זה לא הסיפור.

אורן אסף חזן: תראו, חברים, אמרתי ואני אומר את זה בצורה ברורה: הוויכוח על עמונה ועל ההתיישבות הוא לא משפטי.

אורן אסף חזן: הוא לא.

אורן אסף חזן: הוא ויכוח מדיני.

אורן אסף חזן: יש רק פתרון אחד: פתרון מדיני.

אורן אסף חזן: וכל עוד לא נקבל על עצמנו את העובדה שאנחנו מסכימים באמת ובאמונה שלמה לספח את יהודה ושומרון, שיהיו חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, הפארסה הזאת לא תיגמר.

אורן אסף חזן: בשעה שאנחנו יושבים פה היום, חלקנו מגלגלים עיניים, אחרים קוראים איזה שרבוט שכתבו להם על דף, חלק לא באמת יודעים מה יוצא להם מהפה – יש אנשים שלא ישנים בלילה, שלא מכניסים אוכל לפה, רק כי הם לא יודעים מה יהיה אתם מחר בבוקר.

אורן אסף חזן: אגב, שלא יהיו פה אי-הבנות – יש הרבה כאלה גם בפן החברתי שצריכים את העבודה ואת העזרה שלנו.

אורן אסף חזן: אמר אילן גילאון – אני חושב שזה היה היום – הוא קרא – – –

אורלי לוי אבקסיס: למה אתה לא מדבר על הדיור הציבורי?

אורלי לוי אבקסיס: על 160,000 משפחות?

אורן אסף חזן: חברתי היקרה, יש לי רק דקה וחצי.

אורן אסף חזן: אם תיתני לי לסיים, תשמעי את עמדתי גם בנושא.

אורן אסף חזן: אמר אילן גילאון, היום קרא לעמונה "אמוניה".

אורן אסף חזן: הוא לא מבין כמה הוא צודק, כי באמת כמו שנלחמים על עמונה צריך להילחם גם על המחדל של האמוניה.

אורן אסף חזן: ובאמת, כמו שנלחמים על עמונה, צריך להילחם על התושבים של ליפתא, גבעת-עמל, שכונת-הארגזים.

אורן אסף חזן: אין איפה ואיפה.

אורן אסף חזן: רק מה – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה איפה ואיפה?

אורלי לוי אבקסיס: אחד שרת המשפטים עוצרת ואחד – – –

אורן אסף חזן: להפך, אני מסכים.

אורן אסף חזן: אני רוצה להזכיר לחברתי שמי שהעלה את הנושאים של השכונות האלה כאן בהצעה לסדר-היום – שאחרי זה עברה לידיים טובות בוועדת הפנים, והיא מטופלת, ויש גם תוצאות שמתחילות לצאת ופירות שמתחילים לצאת – זה אני.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו לא פה לדבר עלי; אנחנו פה לדבר על מציאות שבה בעמונה יש אנשים שלא יודעים מה יהיה אתם מחר בבוקר.

אורן אסף חזן: בתשעת הבתים בעפרה יש אנשים שכבר לא מבינים מה יהיה אתם.

אורן אסף חזן: בנתיב-האבות עומדים עכשיו אנשים בעצרת, שבגלל חוסר מנהיגות הולכים לחלק להם את הבית כאילו היה איזה פאזל בלגו.

אורן אסף חזן: חברים, אנחנו צריכים להבין דבר אחד: נבחרנו.

אורן אסף חזן: החבר'ה פה שיושבים לימיני בספסלים האחוריים של האופוזיציה מתקשים לקבל את העובדה שהם אופוזיציה.

אורן אסף חזן: כבר אמרתי היום בצהריים – ובזה אני מסכם, היושב-ראש – כבר אמרתי היום בצהריים שהם כל כך מתוסכלים מהעובדה שהציבור בעט אותם – בעיקר שם במפלגה הלבנה, המפלגה של יהיר – כל כך מתוסכלים, שהם עברו לקללות.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו בקואליציה צריכים לעשות הכול כדי לשמור על אחדות העם ואחדות הארץ.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, גם אתה יודע ומאמין שארץ-ישראל היא לעם ישראל ולא לישמעאל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ציפי לבני – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יואב קיש יסכם את הדיון בשם המציעים.

ציפי לבני: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מתחיל בזה שאין הנהגה בישראל.

ציפי לבני: היה פסל מזהב של ראש ממשלה בכיכר, וכאן בירושלים אין באמת ראש ממשלה.

ציפי לבני: הרי מנהיג אמיתי היה מסתכל לתושבי עמונה בעיניים ואומר להם אמת: שמדינת ישראל היא מדינת חוק, וזה עצוב, אבל הם צריכים לעזוב.

ציפי לבני: אבל יהודה ושומרון, הרי זה העולם שבו ראש ממשלה, דרך שר החינוך ושרת המשפטים, מתגייסים למען הלא-חוקי, כי זה המקורבים שלהם.

ציפי לבני: חזרנו ל-1977, מתפייט בנט.

ציפי לבני: אבל, בנט, אם כבר 1977, תקפוץ שנתיים קדימה, ל-1979 – כן, לפסק-הדין בעניין אלון-מורה, שלא ניתן להתיישב על אדמות פרטיות.

ציפי לבני: וגם אז היה משבר פוליטי והיו לחצים, אבל אז היה ראש ממשלה בירושלים – בגין, מנחם בגין – שפינה את הקרקע עם עמוד שדרה של ערכים.

ציפי לבני: ומה שנשאר היום מתנועת החרות ומבגין זה רק בני בגין.

ציפי לבני: יש לו יושרה, אמר נתניהו כשהכניס אותו לרשימה, נוכל להשתמש בה.

ציפי לבני: אבל היום הוא וחבריו בועטים בבגין וביושרה ביחד, ומכשירים גנבה שתחלחל לכל החברה הישראלית.

ציפי לבני: לשלטון בחרתנו, הם אומרים, יש לנו רוב.

ציפי לבני: שני המנדטים של תקומה הם לא רוב, ורוב אין פירושו צדק, אמר מנחם בגין.

ציפי לבני: ואני אומרת לכם היום: אין לכם זכות, גם אם אתם רוב, לקחת רכוש של אדם, כל אדם; אין לכם זכות לצפצף על בית-המשפט ועל היועץ המשפטי לממשלה; אין לכם זכות להוביל את מדינת ישראל ואת מפקדי צה"ל להאג; אין לכם זכות להוביל את מדינת ישראל למועצת הביטחון ולפגוע בגושי ההתיישבות ובירושלים, שעליהם הגנתי יותר מכל אחד שיושב כאן באולם; ואין לכם זכות, בעיקר, להפוך אותנו למדינה דו-לאומית – –

אורן אסף חזן: אפשר שאלה?

ציפי לבני: – – כי אי-אפשר לספח את הקרקע – –

אורן אסף חזן: שאלה.

ציפי לבני: – – בלי אלה שחיים עליה, 2.5 מיליון ערבים פלסטינים, שלא יהיה אפשר לחיות אתם במדינת ישראל, המדינה היהודית, כי היא לא תהיה מדינה יהודית יותר.

ציפי לבני: וזה הסיפור של חוק ההסדרה.

ציפי לבני: הוא לא רק בינינו לבין הפלסטינים; הוא בינינו לבין עצמנו, קודם כול.

ציפי לבני: ובסוף עמונה תפונה, והתושבים ייפגעו, והגושים ייפגעו, וחיילי צה"ל ייפגעו, וישראל תיפגע.

ציפי לבני: והחוק אולי ייפסל בבג"ץ, ואז יוכלו להסית גם נגד בג"ץ.

ציפי לבני: והכול בחסות הממשלה שהורסת, יחד עם הבתים בעמונה, את הדמוקרטיה, את שלטון החוק ואת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית – –

אורן אסף חזן: אז איזה זכות קיבלנו מהציבור בבחירות?

אורן אסף חזן: שאלה.

ציפי לבני: – – והיא תעשה הכול כדי לכרוך אותנו עוד ועוד עם הפלסטינים, עד שלא נוכל להיפרד עוד.

אורן אסף חזן: התשובה לא רשומה בטאבלט?

ציפי לבני: ומילה אחרונה אני רוצה לתושבי עמונה: אני שומעת את הדברים שאתם אומרים, ואתם מספרים על הילדים שצריכים לעזוב.

ציפי לבני: הילדים שלכם לא צריכים לעזוב כי הכנסת רעת הלב קבעה את זה, אלא כי הלכתם לגור במקום לא חוקי.

ציפי לבני: לא נשלחתם לשם.

ציפי לבני: אולי היו ממשלות ששיתפו פעולה, אבל זאת הייתה החלטה שלכם, כי אתם רוצים למנוע מאתנו, מכולנו, הסדר עתידי.

חיים כץ: מה היה בגוש-קטיף?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ציפי לבני: אתם מתעקשים – תן לי רק להשלים.

אורן אסף חזן: מסרתם את עזה, הבאתם אותנו – – –

ציפי לבני: אתם מתעקשים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, לא להפריע.

אורן אסף חזן: נגמר לה הזמן, בגלל זה הרשיתי לעצמי.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא נותן לה לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: אתם מתעקשים להעביר את הילדים שלכם גם עכשיו לעוד התנחלות מבודדת, שגם לפי נתניהו לא תהיה חלק ממדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ציפי לבני: אל תעבירו – משפט אחרון – אתם את הילדים שלכם סיבוב נוסף.

ציפי לבני: תחזרו הביתה, אל מדינת ישראל.

ציפי לבני: אנחנו נחבק אתכם כאן בהרבה אהבה.

אורן אסף חזן: יהודה ושומרון זה גם מדינת ישראל.

ציפי לבני: אתם קוראים לה מדינת ישראל הקטנה – –

אורן אסף חזן: יהודה ושומרון זה גם מדינת ישראל.

ציפי לבני: – – זאת מדינת ישראל הגדולה באמת – –

אורן אסף חזן: יהודה ושומרון זה גם מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אל תיקחי את זה מאתנו.

אורן אסף חזן: אין לך זכות.

ציפי לבני: – – גדולה בערכים שלה, גדולה בחוקים שלה.

אורן אסף חזן: אין לך זכות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש יסכם בשם המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורן אסף חזן: אמרתי לך כבר פעם: יש מי שמסתכל עלייך ומזיל דמעה.

יולי יואל אדלשטיין: אם הממשלה לאחר מכן תרצה להשיב, אנחנו נשמע את עמדתה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורן אסף חזן: ציפי, איזה זכות קיבלנו בבחירות?

אורן אסף חזן: הנה, בוז'י הגיע.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, שרים, חברות וחברי הכנסת, אני מקריא את מטרת החוק: מטרת חוק היא היא להסדיר את ההתיישבות הישראלית ביהודה ושומרון ולהמשיך ולאפשר את ביסוסה ופיתוחה.

יואב קיש: ואני יודע – חברת הכנסת לבני, כמו שאמרת, את רוצה שהם יחזרו לשטח ישראל.

יואב קיש: מבחינתי זה שטח ישראל, והם נמצאים במקום שאנחנו רוצים שהם יהיו בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואב קיש: ולכן, אני אומר לכם מעל בימה זו: כל הוויכוח על החוק הוא ויכוח פוליטי.

יואב קיש: אל תזרו חול בעיני השומעים שלכם פה מעל הבימה הזאת.

יואל חסון: אתם זורים חול.

יואל חסון: אתם זורים חול.

יואב קיש: אנחנו רוצים לחזק את ההתיישבות ואתם רוצים לעקור את ההתיישבות.

יואב קיש: זה ההבדל בינינו, פשוט מאוד.

יואל חסון: אתם משקרים להם.

יואב קיש: ולכן, למטרה זו נועד החוק.

יואב קיש: הוא נועד לייצר מציאות של הסדרה צודקת והגונה ולמנוע את ההתעמרות בתושבי היישובים, את הצגתם כעבריינים וכפורעי חוק.

יואב קיש: לא זה המצב.

יואב קיש: הרי דוח אדמונד לוי, שנכתב על-ידי שופט העליון, נגע בכל הנקודות הרלוונטיות האלה.

יואב קיש: ואתם לוקחים וטוענים שאנחנו עושים דברים לא חוקיים.

יואב קיש: הרי מה זה החוק?

יואב קיש: זה הכול חוקי.

יואב קיש: אנחנו מאמינים בזה שזה חוקי; אנחנו מייצרים את המציאות החוקית שתאפשר את ההסדרה.

דב חנין: – – –

יואב קיש: אז מה הטענה, שמפני שאנחנו הרוב ואנחנו נבחרנו לממש מדיניות אז אסור לנו לעשות חוקים?

יואב קיש: בשביל מה יש הבית הזה?

יואב קיש: הבית הזה נועד לממש את מדיניות הרוב.

יואב קיש: זו דמוקרטיה.

יואב קיש: זו דמוקרטיה – בלי לרמוס את זכויות המיעוט, והן קיימות, ונשמרות.

יואב קיש: ואתם יודעים איפה דורסים אותן?

יואב קיש: ברשות הפלסטינית.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: כי אם מישהו רוצה למכור קרקע – אתה יודע מה עושים לו?

יואב קיש: חבר הכנסת דב חנין, אתה יודע מה עושים לפלסטיני שרוצה למכור קרקע ליהודי?

דב חנין: אבל הם לא רוצים למכור.

יואב קיש: אה, לא רוצים.

יואב קיש: קודם כול לא יודעים מי הם בכלל, אבל במקומות שהם רוצים: גזר-דין מוות.

דב חנין: הם לא רוצים למכור.

דב חנין: אתה פגשת אותם?

יואב קיש: אני פגשתי את אלה שבורחים, את אלה שמנסים למכור והרשות מתעללת בהם.

דב חנין: פעם בחיים אתה פגשת אותם?

יואב קיש: כן.

יואב קיש: הם בורחים.

יואב קיש: וראינו כבר מי אלה שמלשינים עליהם וקוראים להם בוגדים ומכניסים אותם.

יואב קיש: הרי זו הזכות הבסיסית.

יואב קיש: אתם מדברים על משפט בין-לאומי?

יואב קיש: בן-אדם רוצה למכור את הקרקע שלו, למה אתה לא נותן לו?

יואב קיש: למה אתה רוצח אותו?

דב חנין: הוא לא רוצה.

דב חנין: הם לא רוצים.

יואב קיש: זו הנקודה הכי בסיסית, ואני חושב שכשיש מולך גזר-דין מוות, כנראה גם אתה לא תמהר לעשות דברים.

יואב קיש: ואני אומר לך בצורה הכי ברורה: תפקידנו להעביר חקיקה שתדאג לצדק במקומות שיש כשל שוק.

יואב קיש: לא יכול להיות שאם ערבי, יש עליו גזר-דין מוות אם הוא מוכר את הקרקע, אנחנו נישאר אדישים לעניין הזה – גם בשבילו, כי הוא ירצה את התמורה לקרקע הזאת.

יואב קיש: הרי מה היה שם?

יואב קיש: לא היה שם כלום.

יואב קיש: לא היו בתים כמו בקפריסין, שנכנסו לבתים וגירשו את התושבים מהבתים האלה.

יואב קיש: זו קרקע שלא היה בה כלום.

יואב קיש: ולא רק זה – גם אם נהיה במקום שהקרקע הזאת תחזור, זה יישאר שלא יהיה בה כלום.

יואב קיש: אז אני אומר לך שהשימוש הכי ראוי לדבר הזה זה להשאיר את אותם בתים, לשלם פיצוי – פיצוי הוגן.

יואב קיש: פיצוי הוגן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואב קיש: אני רוצה להתייחס במילה לבג"ץ.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם שדווקא הצורך לכבד את בג"ץ מחייב אותנו לחוקק את חוק ההסדרה.

יואב קיש: אישורו של החוק ימנע פסיקות עתידיות של בג"ץ לפינוי תושבי יהודה ושומרון מבתיהם, מכיוון שהחוק יהיה חלק מהמציאות החוקית שלפיה בג"ץ שופט.

יואב קיש: ואני מצטער וכואב לי הלב שממשלות ישראל לפני הממשלה הזאת לא חוקקו את החוק הזה, כי אז אולי לא היינו נתקלים במקרים המצערים שכבר קיבלנו פסק-דין חלוט של בג"ץ.

יואב קיש: נכון, היה פה ויכוח מאוד גדול, גם בכנסת הזאת – אני לא מגלה סודות – גם בין חברי הקואליציה ומפלגת כולנו, האם נכון שהחקיקה הזאת תחול גם רטרואקטיבית על מקרים כמו עמונה.

יואב קיש: ובסופו של דבר, בשביל לשמור על הספק, שיכול להיות שזה יפגע בבג"ץ, החליטו בהצעת החוק הנוכחית המציעים, ואני ביניהם, להסיר את נושא עמונה ולא לפגוע בנושא הרטרואקטיביות.

יואב קיש: אני חושב שהדבר הזה נעשה אפילו בזהירות יתר, באמת בשביל לייצר מצב שבג"ץ יראה שאין פה כוונה לפגוע בסמכותו.

יואב קיש: אבל מצד שני – ופה אני רוצה להגיד גם לשופטי בג"ץ: זה חוק עם משמעות מדינית כבדה, משמעות מדינית, ומי שאחראי למשמעות הזאת זה הבית הזה.

יואב קיש: ואני מאמין ומקווה, שכשהחוק הזה יעבור, בג"ץ יבין ויפנים את החשיבות של העניין הזה ולא יפגע במעמדה של הכנסת.

יואב קיש: החלטות בג"ץ צריכות להיקבע בהתאם למציאות ולחקיקה שהכנסת קובעת, והכנסת היא שמייצגת את העם.

יואב קיש: נכון, אנחנו רוב ואנחנו נבחרנו בשביל לממש את המדיניות.

יואב קיש: אתם, המתנגדים לחקיקה, לוקחים ומנסים להעביר את החקיקה הזאת כאילו אנחנו עבריינים ואתם שומרי החוק.

יואב קיש: אני חוזר ואומר לכם: הכול פוליטי, ואנחנו נשנה את החוק בדיוק בשביל לייצב את המציאות החוקית שתאפשר את ההסדרה.

יואב קיש: ולכן, הוויכוח שיש לי אתך, חבר הכנסת יואל חסון, עם חברת הכנסת ציפי לבני, זה ויכוח לגיטימי.

יואב קיש: זה ויכוח לגיטימי, פוליטי, שצריך לנהל אותו בבית הזה, וזה המגרש הטבעי שלו, ולא בבג"ץ.

יואב קיש: ההליכה לבג"ץ היא דבר שפוגע בנו כחברי כנסת ובכנסת עצמה.

יואב קיש: אני ממליץ לכולנו לנהל את הוויכוח הזה בבית הזה, ולקבל את החלטות הבית הזה, כי זהו מקור הדמוקרטיה.

יואב קיש: אני רוצה להוסיף ולהקריא לכם עוד חלק מהחוק, מאוד חשוב גם הוא, סעיף 3: "מצאו רשויות האזור כי בתקופה שקדמה ליום פרסומו של חוק זה נבנתה בתום לב התיישבות ישראלית במקרקעין הטעונים הסדרה או ניתנה לה הסכמת המדינה, יחולו לגבי" – שטח זה הוראות החוק.

יואב קיש: והנושא, הדבר שחשוב לי להדגיש זה נושא תום הלב.

יואב קיש: כי מה לעשות, כשרואים כותרות בטלוויזיה או שומעים ברדיו, לא תמיד מבינים את משמעות החוק.

יואב קיש: קוראים לזה: אתם באים להכשיר עכשיו כל מיני מאחזים וכמה חבר'ה שהשתלטו על איזה שטח, אז גמרנו, החוק הזה יכשיר את זה?

יואב קיש: אז לא.

יואב קיש: אני רוצה להסביר בדיוק.

יואב קיש: מדובר על בנייה שנעשתה בתום לב ובעידוד ותמיכת המדינה ורשויותיה.

יואב קיש: ולכן, כל ההתייחסות כאילו זה בא לעקור או נעשה בכוונת מכוון – אתם יודעים מה?

יואב קיש: אני מסכים.

יואב קיש: אם יש מקרים שבכוונת מכוון ידעו שזאת קרקע פרטית ובאו והשתלטו עליה, החוק לא יגן.

יואב קיש: החוק לא יגן כי כך כתוב: על מקרים אלו החוק לא יגן.

יואב קיש: אנחנו מדברים אך ורק על אותם מקרים שאותם מתיישבים הגיעו לשם, והגיעו בתום לב ובעידוד המדינה.

יואב קיש: גם במדינת ישראל, דרך אגב, במקומות האלה שיש קונפליקטים כאלה, יש זכויות גם לאותם בעלי מבנה שבנו בתום לב, בלי ידיעה שהקרקע איננה עומדת לזכותם.

יואב קיש: את הדבר הזה צריך להסדיר כמו שמסדירים גם במדינת ישראל.

יואב קיש: לסעיף 7, סעיף 7 המפורסם, שהיה לנו עליו לא מעט דיונים ובסוף הוא הוחלף והגענו לסעיף ולנוסח הנוכחי, הוספנו את ההחרגה שהחוק הזה יחול על אותם יישובים, למעט הליכים וצווים כאמור שניתנו, צווים שיפוטיים או פסקי-דין בדבר מימושם – זה בעצם מה שדיברתי עליו, על הנושא של הרטרואקטיביות.

יואב קיש: אני יכול להגיד לכם שאני מבחינתי, ברמה האישית, חושב שגם על זה בג"ץ היה צריך להבין שאנחנו רוצים שיבחן מחדש את החלטותיו, לנוכח הנסיבות שהשתנו לאחר העברת החוק, ולכן אני חושב שראוי היה כן להשאיר את זה.

יואב קיש: אבל אני אומר עוד פעם: על מנת לייצר שני דברים – גם אחדות דעים בקרב הקואליציה וגם מצד שני להעביר מסר מאוד ברור לבג"ץ שאין כוונה לפגוע בסמכות שלו בעניין הזה – החלטנו להוסיף ולהשאיר ולהוציא את נושא הרטרואקטיביות החוצה.

יואב קיש: אני רוצה להגיד דבר נוסף: בין שאני מסכים ובין שאיני מסכים להחלטות בג"ץ, אני אכבד אותן.

יואב קיש: המשמעות היא שאנחנו עשויים לצפות בקרוב בתמונות קשות וכואבות של אחינו שמפונים מביתם.

יואב קיש: לצערי, רכבת הפינוי יצאה מהתחנה, ואנחנו צריכים לעשות הכול על מנת שעמונה תהיה האחרונה במסלול הזה.

יואב קיש: אנחנו צריכים למצוא את הפתרון הכי טוב למתיישבי עמונה.

יואב קיש: השר בנט, אני יודע שאתם עוסקים בזה שעות רבות, ואני יודע שאתה שותף כמוני לאכזבה.

יואב קיש: ניסינו ביחד לשמר את המציאות שבה עמונה תישאר על הקרקע.

יואב קיש: אבל אני אומר פה גם למתיישבי עמונה, שאני מכיר מקרוב ואנחנו לחמנו במאבק שלהם, אני אומר לכם: בבית הזה עשינו הכול בשביל שנוכל לשמר את עמונה במקומה.

יואב קיש: לא היה ניתן להעביר בבית הזה חוק שהיה מאפשר את זה.

יואב קיש: אנחנו עושים מאמצים כבירים לפתור ולשמר את קהילת עמונה כקהילה, שהדבר הראשון הוא – בנכסי נפקדים, ולהשאיר אותם על ההר, כמו שראש הממשלה הצהיר גם בישיבת הסיעה, 100–150 מטרים ממקומם.

יואב קיש: בדבר הזה אנחנו משקיעים שעות.

יואב קיש: ואני אומר לכם, זו הרגשה – אומרים לנו: מה אתם משגעים את כל המדינה בשביל 40 משפחות?

יואב קיש: אז אנחנו אומרים לכם: כן, זה דם מדמנו, בשר מבשרנו, ואנחנו חושבים שראוי וצריך לעשות הכול בשביל למצוא להם פתרון.

יואב קיש: אני אומר לכם, תושבי עמונה, אם בסוף הפינוי הזה יצא לפועל, אני אומר לכם – ואני מכיר אותם, את התושבים: הם נגד אלימות.

יואב קיש: אנחנו לא נראה פה קריאה לאלימות והשתוללות.

יואב קיש: אני בטוח שגם אף אחד לא יצא מביתו בלב שלם.

יואב קיש: אבל תהיה התנגדות פסיבית.

יואב קיש: גם לאותם קיצונים ומיעוטים שינסו אולי להגיע ולחמם את האווירה אני קורא להימנע מהדבר הזה.

יואב קיש: הם צריכים לדעת שהממשלה הזאת והרוב בבית הזה באמת עושים את המרב בשביל לשמר את זה ולפחות למנוע מקרים נוספים בעניין הזה.

יואב קיש: אני חושב שהחוק הזה הוא הישג עצום לממשלה הזאת.

יואב קיש: אני אומר עוד פעם: אני מצטער שממשלות ישראל הקודמות לא העבירו את החוק הזה, אבל אם זה יהיה ההישג, ואם נצליח לשמר את עמונה על ההר, אני חושב שאנחנו בהחלט עמדנו במטרותינו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסכם, אדוני.

יואב קיש: אני מסכם: אני רוצה להגיד לכם שמעבר למהלך הזה, הברור, של חוק ההסדרה, אנחנו נוביל מהלכים נוספים, שבאים – אפשר כוס מים?

יולי יואל אדלשטיין: מים תשימו לדובר.

יואב קיש: מעבר לנושא ההסדרה, אנחנו נוביל גם מהלך לריבונות, ואנחנו מתכוונים להתחיל בריבונות במעלה-אדומים.

יואב קיש: זה מהלך – אני מדבר בשמי ובשם יוזמי הצעת החוק, כמובן.

יואב קיש: אנחנו חושבים שלא יכול להיות שעיר ואם בישראל עדיין לא תהיה חלק ממדינת ישראל.

יואב קיש: אני רוצה להזכיר לכולם: אמרו לנו שאנחנו פוגעים במשפט הבין-לאומי.

יואב קיש: גם בירושלים וגם ברמת-הגולן – נעשו כי כנסת ישראל האמינה בכך, והשמים לא נפלו.

יואב קיש: אני מאמין שגם אחרי ההסדרה וגם אחרי הריבונות במעלה-אדומים אנחנו נממש את המדיניות שבשבילה אנחנו נבחרנו.

נחמן שי: לא רואים שהשמים נופלים.

נחמן שי: לא רואים את זה עד שהם נופלים.

יואב קיש: לא רואים.

יואב קיש: גם הירח עולה, וגם השמש, והיא שוקעת, עולם כמנהגו נוהג.

יואב קיש: ואני יכול להגיד לכם שגם בנושא החוק הבין-לאומי – אנחנו מאמינים שזה חוקי גם בתפיסת החוק הבין-לאומי.

יואב קיש: מי שקורא כל היום להאג זה לא אנחנו, זה אתם.

יואב קיש: אתם כל הזמן קוראים להאג.

יואב קיש: הגיע הזמן להפסיק לדבר על האג ולהבין שבחקיקה הבין-לאומית הדבר הזה קורה.

יואב קיש: יש מודל קפריסאי שמדבר על דברים שנעשו בצורה הרבה יותר ברורה בעניין הזה – –

יוסף ג'בארין: – – –

יואב קיש: – – בתים שהטורקים נכנסו אליהם בקפריסין ואוכלוסייה שיצאה וברחה לחלק היווני של קפריסין.

יואב קיש: לאחר מכן הגישו תביעות על אותם בתים.

יואב קיש: הטורקים דיברו על פיצוי, זה נבחן בבית-הדין הבין-לאומי בהאג והתקבל.

יואב קיש: אז מספיק לאיים עלינו בבית-הדין הבין-לאומי.

יואב קיש: מספיק לאיים.

נחמן שי: טורקיה, טורקיה זה מודל החיקוי שלנו, נכון?

נחמן שי: זאת הדמוקרטיה שרוצים כאן.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: מודל החיקוי שלנו זה ממשלת ארץ-ישראל, זה לבנות את ארץ-ישראל ולחזק אותה.

יואב קיש: זה המודל שלנו.

נחמן שי: קפריסין זאת לא ארץ האבות.

יואב קיש: מתי תפסיקו להשתמש בבית-הדין הבין-לאומי כאילו זה לדבר על ויכוח פוליטי?

קריאות: – – –

יואב קיש: הרי מה לב העניין?

יואב קיש: לב העניין זה שאתם רוצים להוריד את היישובים, להחזיר את האנשים האלה מעבר לקו הירוק ואנחנו לא.

יואב קיש: זה לב העניין.

קריאה: סליחה?

יואב קיש: אני יכול לקבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יואב קיש: אני מסכם.

יואב קיש: מותר לי ללא מגבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לשאלת חברי הכנסת, מי שמסכם את הדיון, המציע של החוק שמסכם את הדיון לא מוגבל בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני ביקשתי בכל לשון של בקשה, גם מחבר הכנסת יואב קיש וגם מהשר נפתלי בנט, שיעלה עכשיו לדבר, שאנחנו נשמע תשובות.

יואב קיש: השר מוגבל בזמן?

יולי יואל אדלשטיין: השר יגביל את עצמו לעשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שזה בהחלט די והותר, אחרי כל הדיבורים שהיו על החוק הזה.

יואב קיש: ביטן, ביטן, ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש, אני חושב שיש לך דברים ענייניים לומר, אני מכבד את זה, אבל גם לא אל תוך הלילה.

יואב קיש: אני לא קורא את פרשת השבוע, אבל אני אבקש כוס מים, כי באמת – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש לך שתי כוסות מים.

יואב קיש: הם חדשים?

יואב קיש: לא השתמשו בהם?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: בשבילך ללא מחלות מידבקות, ללא שום דבר.

קריאה: תברך, יואב.

יואב קיש: ביטן, יש עשר דקות של השר אחרי.

יואב קיש: אתה רוצה שאני אשאר?

דוד ביטן: – – –

יואב קיש: תבדוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מסכם.

יואב קיש: אז אני חוזר לעניין.

יואב קיש: אני חוזר לנושא שאני חושב שהוא בהחלט קשור, וזה כמובן כל נושא הריבונות וכל הנושא של לאן אנחנו הולכים.

יואב קיש: אנחנו נמשיך להוביל גם למהלך הזה, ואני אומר לכם שהמדינה תמשיך להתנהל לפי הרוב שהיא בחרה.

יואב קיש: זו מדינה דמוקרטית, זו מדינה שבחרה ייצוג לבית הזה, והבית הזה יוביל את הדברים לפי רוב דמוקרטי.

יואב קיש: אנחנו נבחרנו להנהיג ממשלה לאומית, וחיזוק ההתיישבות, לכל מי שזה לא ברור לו, הוא חלק בלתי נפרד ממנה.

יואב קיש: אני אסכם את דברי.

יואב קיש: אני הולך לסכם, ואני רוצה להגיד עוד פעם, כמסר, אני חושב שגם מפה הוא ילך גם למקומות הבאים: החוק הזה הוא חוק ראוי; הוא חוק שבא להסדיר בעיה, בעיה אמיתית ולגיטימית, בעיה כואבת משני הכיוונים.

יואב קיש: זה מתחיל מכשל שוק שערבי-פלסטיני לא יכול למכור, כי אם הוא מוכר, גזר-דינו מוות.

יואב קיש: הוא צריך לקבל פיצוי, ופיצוי הולם, ואת זה החוק מבטיח.

יואב קיש: זה דבר אחד.

יואב קיש: מעבר לזה, מדובר על מקרים של תום לב, ובהם אנחנו מתמקדים – בעידוד הממשלה, שממשלות ישראל שלחו, ביניהן גם איתן ברושי.

יואב קיש: גם אתה, ידידי.

יואב קיש: גם אתה עזרת, בתקופתך במשרד הביטחון, להקמה של יישובים כאלה.

יואב קיש: אנחנו נמשיך ונדאג לממש את מטרתנו, והיא לבנות בארץ-ישראל, לקדם אותה ולפתח אותה.

יואב קיש: ביטן, אני יורד.

יואב קיש: ביטן, ביטן, אפשר לרדת?

יואב קיש: יש לך עוד עשר דקות של בנט.

יואב קיש: אני יכול לרדת?

יואב קיש: יש עוד עשר דקות.

דוד ביטן: – – –

יואב קיש: לא, אבל יש עוד עשר דקות.

דוד ביטן: לא, דבר.

יואב קיש: אני, לדעתי, כבר פשוט מדבר יותר מעשר דקות, אז – אני אמשיך.

יואב קיש: אני חושב שבהצעת החוק הזו אנחנו יכולים לראות הפתעה.

יואב קיש: אנחנו יכולים לראות הפתעה, אולי במידה מסוימת הפוכה מההפתעה של חבר הכנסת אילן גילאון שזכה לה היום, וראיתי את השמחה על פניך, ואני מודה שבמידה מסוימת שמחתי גם אני אתך בעניין הזה.

יואב קיש: עכשיו, אולי גם בחוק הזה אנחנו נראה מהלך שבו נראה הצטרפות לקואליציה.

יואב קיש: מי שתומך – ואני אומר לכם, זה נושא פוליטי.

יואב קיש: מי שבאמת תומך בהתיישבות, שיצביע בעד החוק.

יואב קיש: מי שמתנגד להתיישבות ורוצה להרוס את ההתיישבות ביהודה ושומרון, שיצביע נגד.

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר נפתלי בנט להציג לנו את עמדת הממשלה.

חיים ילין: אתה הקמת יישוב אחד שאתם מדבר ככה?

חיים ילין: אתם הורסים אותה.

יולי יואל אדלשטיין: השר שמדבר בשם הממשלה, על-פי התקנון – בדקנו עם מזכירות הממשלה, ואכן, השר נפתלי בנט ידבר בשם הממשלה – על-פי התקנון הוא לא מוגבל בזמן, אבל אני מאוד אבקש מהשר להתחשב בכך שהדיון כבר ארוך ורוב הדברים נאמרו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה שנים טבעתי את האמירה: עם לא יכול להיות כובש בארצו.

נפתלי בנט: וביום ההיסטורי הזה אנחנו מחוקקים את זה.

נפתלי בנט: לראשונה, הריבון במדינת ישראל קובע שתושבי ישראל, חצי מיליון תושבי ישראל שחיים ביהודה ושומרון, הם לא אורחים, הם לא כובשים.

קריאה: – – – הם כובשים.

קריאה: הם כובשים.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: לראשונה, המחוקק, רבותי, קובע ומכיר בתושבי יהודה ושומרון כתושבי המקום.

קריאה: מה פתאום?

נפתלי בנט: שואלים מה היסטורי פה?

נפתלי בנט: זה היסטורי פה.

נפתלי בנט: זה היסטורי פה.

נפתלי בנט: רבותי, מה זה מתנחלים?

קריאות: – – –

נפתלי בנט: מתנחל זה בן-אדם שבא ממקום אחד ועובר למקום אחר.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חנין זועבי: – – –

קריאה: זה מה שאתם.

קריאה: זה מה שאתם.

נפתלי בנט: אבל היום, ביהודה ושומרון – אני יודע שזה מפריע לכם, אבל זאת האמת.

אוסאמה סעדי: לא יעזור לכם.

נפתלי בנט: – – יש לא רק דור ראשון של ההורים ולא רק דור שני של הבנים ולא רק דור שלישי של הנכדים – כבר יש נינים שנולדו ביהודה ושומרון.

נפתלי בנט: והיום אותם נינים – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

נפתלי בנט: – – וכולנו – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – – וכולנו קובעים היום – –

יואל חסון: תספח – – –

נפתלי בנט: – – שהם – –

יואל חסון: – – – לספח?

נפתלי בנט: – – תושבי האזור.

נפתלי בנט: אני רוצה לומר לכם: זה יום של גאווה גדולה; זה יום שחצי מיליון – –

קריאה: מדהים.

נפתלי בנט: – – תושבי יהודה ושומרון וכל אזרחי ישראל יכולים להרים את הראש ולדעת לא רק שבאמת אנחנו העם של הארץ הזאת, אלא גם על-פי החוק בספר החוקים של מדינת ישראל.

נפתלי בנט: אבל אפשר היה לקרוא לחוק הזה חוק ההתחלה, כי, רבותי, זאת רק ההתחלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה על דעת ראש הממשלה, מה שאתה אומר?

נפתלי בנט: כי החוק הבא – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה על דעת – – –

נפתלי בנט: – – והצעד הבא הוא להחיל את ריבונות מדינת ישראל במעלה-אדומים.

נפתלי בנט: והצעד שאחרי – –

יואל חסון: תחיל – – –

נפתלי בנט: – – הוא להחיל – –

יואל חסון: תביא הצעה ממשלתית.

נפתלי בנט: – – את החוק – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אני אחיל.

נפתלי בנט: כשיהיו לי 30 מנדטים אני אחיל גם אחיל, ואתה תראה.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אמרתם שגם זה לא יקרה, והנה, זה קורה.

נפתלי בנט: זה בסדר.

נפתלי בנט: אתם תצעקו – אנחנו נבנה; אתם תצעקו – אנחנו נקים עוד בית.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: תמשיכו לצעוק, ובעזרת השם, אנחנו נבנה.

נפתלי בנט: אבל אני גם רוצה לומר תודות.

נפתלי בנט: תודה ראשונה לראש הממשלה.

יואל חסון: אוווו.

נפתלי בנט: לראש הממשלה – –

קריאה: אוווו.

נפתלי בנט: – – בנימין נתניהו – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – שאנחנו בימים האחרונים עובדים מאוד מאוד קשה – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – כדי לתת פה מענה – –

יואל חסון: – – –

נפתלי בנט: – – בסוגיה לא פשוטה.

חיים ילין: מה שלום הנגמ"ש?

חיים ילין: תגיד לי.

נפתלי בנט: הכול בסדר בנגמ"ש.

נפתלי בנט: אני חושב שאתם – – –

חיים ילין: – – – יישר כוח.

קריאה: – – –

נפתלי בנט: אבל אני רוצה תודה אחרת לגמרי.

יואל חסון: אם תמשיך ככה, אתה תפרק את הממשלה הזאת.

נפתלי בנט: התודה האחרת – והיא לא קשורה – –

יואל חסון: אתה תפרק את הממשלה הזאת.

נפתלי בנט: – – היא לתנועת "שלום עכשיו".

קריאה: אווו.

חיים ילין: אווו.

קריאה: – – –

נפתלי בנט: במשך עשרות שנים "שלום עכשיו" עוסקים בתיעוד ההתיישבות ביהודה ושומרון, וזה נפלא, כי יהיה מי שייצור את הנרטיב, את הבסיס; מישהו שמתעד כל בית, כל עץ.

נפתלי בנט: ועל זה אני מודה ל"שלום עכשיו".

קריאה: – – –

נפתלי בנט: אבל היום אפשר להודות להם הרבה יותר.

קריאה: – – –

נפתלי בנט: כי בעצם "שלום עכשיו" שילחו בנו יתושים קטנים כאלה: עוד בג"ץ ועוד בג"ץ ועוד בג"ץ.

נפתלי בנט: והיום, בזכותם, בזכות האנשים הטובים ב"שלום עכשיו", אנחנו לא נלחמים יותר ביתושים; היום אנחנו מייבשים את הביצה.

נפתלי בנט: תם עידן עוד בג"ץ ועוד בג"ץ.

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: תגיד, בנט – –

נפתלי בנט: ונכון – – –

מיקי רוזנטל: – – החוק על מעלה-אדומים – – – מעלה-אדומים?

נפתלי בנט: אני רוצה עוד דקה אחת.

נפתלי בנט: עוד דקה אחת.

נפתלי בנט: אני גם רוצה להודות במיוחד לתושבי עמונה.

חיים ילין: ששיקרת להם – – –

נפתלי בנט: תושבי עמונה.

נפתלי בנט: בזכות תושבי עמונה – –

חיים ילין: – – –

נפתלי בנט: – – אנחנו לא נראה עוד מאות – –

חיים ילין: עמונות.

נפתלי בנט: – – עמונות.

קריאה: כן.

קריאה: נכון.

נפתלי בנט: אבל אני גם רוצה לומר להם משהו מאוד חשוב: בשום מצב, בשום תנאי, עם ארץ-ישראל, ועל שום נושא – בל ירים יד איש על אחיו.

נפתלי בנט: בל ירים יד איש על אחיו, נקודה.

נפתלי בנט: בלי סייגים.

נפתלי בנט: לפני שעה קלה הותקפו אנשים מופלאים, כמו זמביש, כמו חיים פוגל.

נפתלי בנט: חיים פוגל הוא האבא של אודי פוגל, זכרו לברכה, שנרצח.

נפתלי בנט: הבתים בעמונה חשובים מאוד.

נפתלי בנט: השקעתי ואנחנו משקיעים אין-סוף זמן בחודשים האחרונים.

נפתלי בנט: אבל בשום מצב לא יוצאים נגד, האחד נגד השני.

נפתלי בנט: וכשאני רואה אלימות, אני אומר: לא לאבד כיוון.

קריאה: בנט – – –

נפתלי בנט: תהיו נאמנים לארץ – –

קריאה: בנט – – –

נפתלי בנט: – – אבל לא במחיר של אלימות.

נפתלי בנט: זה יום גדול עם טעם קל – –

אוסאמה סעדי: זה יום שחור.

נפתלי בנט: – – ואפילו לא קל – – –

אוסאמה סעדי: זה יום שחור.

נפתלי בנט: זה יום גדול לעם ישראל, עם טעם של חמיצות, כי הגענו לכאן בזכות מסירות של רבים, ואנחנו נמשיך מכאן.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: התקיים הדיון, שמענו את הממשלה, ואנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מודיע שהשר דוד אזולאי גם הפעם יצביע ידנית, כי יש תקלה במכשיר ההצבעה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 51 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, לוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד החוק – 58, בצירוף קולו של השר דוד אזולאי, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, אושרה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדה המשותפת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ב בכסלו התשע"ז, 12 בדצמבר 2016, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.