ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 174, 2016-12-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ו' בכסלו תשע"ז, 6 בדצמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 19), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת מיוחד של מבקר המדינה על ההיערכות להגנת העורף מפני איום טילים ורקטות.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של גואטמלה בדבר ביצוע פעילויות בשכר של בני משק בית תלויים של אנשי סגל דיפלומטי, קונסולרי, מינהלי וטכני של משלחות דיפלומטיות וקונסולריות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת סתיו שפיר, אלעזר שטרן, אחמד טיבי וחמד עמאר בנושא: הרפואה בצפון קורסת; מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מחסור במסגרות טיפוליות לנערות ונשים ערביות הסובלות מאלימות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בדיון, שיירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, אתה תפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר יהיה אחריו.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ, שאני חושב שלא במקרה הוא כאן ביום הזה, שבו אנחנו מציינים – ועל זה אדבר – את יום הזכויות לאנשים עם מוגבלות.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, אנחנו בכנסת מציינים את היום הזה, ואני רואה שזה לא רק ציון למען הפרוטוקולים, אלא אכן אני רואה עשייה שהיא ראויה לציון וראויה לשבח.

עבדאללה אבו מערוף: היום הזה צוין ברוב ועדות הכנסת, והיו דיונים מאוד פוריים, מאוד חיוניים, שיתרמו רבות להמשך העשייה הנכונה, האנושית, וכך צריך להיות, ככה צריכה לנהוג חברה נאורה, דמוקרטית, כלפי כל אזרח ואזרח.

עבדאללה אבו מערוף: המוגבלות, אנחנו יודעים שהיא יחסית לכל אדם ואדם, ולכן, יש עוד הרבה מה לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שבשנה הבאה הכנסת תציין את היום הזה בעוד יותר הישגים, והחוקים שחוקקו אכן ייושמו בצורה המתאימה והנכונה, ותהיה אכיפה של יישום החוקים.

עבדאללה אבו מערוף: אני אכן רוצה שהכנסת ככה תמשיך ותעקוב אחרי הדברים, ואכן זה ראוי לציון.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לאחרונה הגיעה ללשכתי פנייה של עצמאי שעובדים בעסק שלו שלושה-ארבעה אנשים, ובהם – לצערו, גם אשתו עובדת בעסק, ולצערו, היא גם נכנסה להיריון וילדה.

עודד פורר: ואצל עצמאים במדינת ישראל כנראה לידה היא ממש פשע, כי כשהיא ביקשה את דמי הלידה, נשלחו חוקרים של הביטוח הלאומי אליהם כמה פעמים, בכמה ביקורים.

עודד פורר: עד היום, חצי שנה אחרי הלידה, טרם התקבלו דמי הלידה בגין הלידה הזאת.

עודד פורר: אני חושב שזאת שערורייה, אני חושב שזה פשוט מקדש את שתי המדינות שבונים כאן:

עודד פורר: מדינה לעצמאים ומדינה לשכירים, והביטוח הלאומי נוהג בעניין הזה נוהג פסול.

עודד פורר: גם אם יש להם איזשהן השגות, שלמו את דמי הלידה – האישה אחרי לידה, תעשו את כל הבירורים שלכם אחר כך.

עודד פורר: יש לכם מערכת יחסים מספיק ארוכה עם בני-הזוג כדי לגבות, אם תצטרכו לגבות את זה בחזרה, אבל להשאיר יולדת בלי דמי לידה זו שערורייה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, שבוע שחור עבר על המדינה ועל האוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: זה היה שבוע שהיו בו שתי תאונות דרכים קטלניות, האחת בכביש 79 בצפון והשנייה בכביש 431 במרכז.

מסעוד גנאים: וההרוגים הם: מוחמד רחאל, דארין עאבד, תיג'אן אל-מצרי, אחמד מאדי, זכי מצלח, יזאן עסאף, אדהם אבו חוביזה.

מסעוד גנאים: יהי זכרם ברוך.

מסעוד גנאים: אנחנו מעל כל במה אומרים: די לקטל בדרכים.

מסעוד גנאים: צריך להפסיק את הדימום הקטלני הזה, וכל עוד דימום זה נמשך, אנחנו נראה עוד שבועות שחורים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני ממשיכה בסדרת הרצאותי על השקרים הפלסטיניים.

ענת ברקו: היום – נאום אבו מאזן מכ"ט בנובמבר, ועליו אומר: אִיָה אִיָה לַבַּנִיָיה, אותה גברת בשינוי אדרת, כפל לשון, דבר והיפוכו: בעד שתי מדינות, אך מסרב להכיר במדינה יהודית; אגב, בניגוד לערפאת.

ענת ברקו: בעד שתי מדינות, אך בה בעת דוגל בזכות השיבה, ואף מתגאה בכך שהכניס 600,000 פליטים לתוך שטח מדינת ישראל.

ענת ברקו: אגב, אם זה כך, אנחנו מאוזנים לחלוטין.

ענת ברקו: המספרים הסתדרו, אין יותר מה לדבר על פליטים, שלא לדבר על פליטי הנצח, כשהמרחב מוצף במיליונים של פליטים.

ענת ברקו: בעד אי-אלימות, אך מצדיק שימוש בנשק ומביט בערגה אל אינתיפאדת האבנים והיחידים.

ענת ברקו: בעד לוחמה פסיכולוגית בתוך החברה הישראלית, והוא אף מציין כי בפועל, במובן החברתי-סוציולוגי, נעשית עבודה בתוך מדינת ישראל על פלח מסוים של האוכלוסייה.

ענת ברקו: גם בזה הוא עוסק.

ענת ברקו: בעד העסקה של ישראל בכל מיני תביעות ותלונות בגופי האו"ם – באונסק"ו, בגופים אחרים שעוסקים בזכויות אדם, כי – מה לעשות, הפלסטינים הם ממש מומחים בזכויות אדם ודואגים לזכויות אדם.

ענת ברקו: ואולי הסטרט-אפ היחיד שאפשר לרשום על שמם זה הסטרט-אפ של טרור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אז הרשו לי לומר לכם – אדוני, משפט אחרון: אין לנו שום כוונה להתאבד.

ענת ברקו: קחו אחריות, לא תהיה חזרה על החלטה 194 של האו"ם.

ענת ברקו: אנחנו לא הולכים לשום מקום, ולכן, כדאי לשנות, אִיָה אִיָה לַבַּנִיָיה, אותה גברת בשינוי אדרת – חבל מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: מיקרופון, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להקריא לפניכם שיחה שהתקיימה בין בכיר במועצה הדתית לבעל עסק במדינת ישראל שמבקש לקבל תעודת הכשר לעסק.

מיקי לוי: הבכיר: תשלמו למשגיח שלכם בשחור, או שנשלול לכם את התעודה.

מיקי לוי: בעל העסק: זה לא חוקי, אנחנו לא יכולים לעבוד ככה.

מיקי לוי: הבכיר מאיים: אתם לא תקבלו כשרות לפסח.

מיקי לוי: בעל העסק מנסה להבין: מה אתה בעצם מבקש?

מיקי לוי: והבכיר חותך ואומר בלי להתבלבל: ככה המשגיח הזה עובד, תשלמו לו בשחור או שלא תהיה לכם כשרות.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, השיחה הזאת התקיימה במדינת ישראל, לא באיזה מדינת העולם השלישי, והיא חלק מתחקיר מסמר שיער שערך "ידיעות אחרונות" על ההתנהלות המאפיוזית – אין לי מילה אחרת להגיד לגבי המועצה הדתית בירושלים – במתן כשרויות.

מיקי לוי: התחקיר הזה והעדויות הקשות שעולות בו מעלים חשדות למעשים פליליים של ממש, שכוללים סחיטה באיומים, "פרוטקשן", העלמות מס, תשלום בשחור ומה לא.

מיקי לוי: דיברתי היום עם השר לשירותי דת, ואני מקווה שהוא יטפל בנושא הזה ביד קשה, והתופעות האלה ייעלמו, והוא ינקה את האורוות, כפי שהבטיח.

מיקי לוי: מערך הכשרות במדינת ישראל לא יכול להמשיך להתנהל כך.

מיקי לוי: הפתרון בסופו של דבר הוא לקחת מהרבנות את המונופול, לפתוח את מערך הכשרות לתחרות פרטית ולתת לציבור בישראל לבחור.

מיקי לוי: עד שזה יקרה, חייבים לעקור את התופעות האלה מהשורש.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, הליכוד השעה מוועדת החוקה את חבר הכנסת בגין.

דב חנין: צריך לקרוא פעמיים את השורה הזאת כדי להאמין לטקסט.

דב חנין: אבל האמת היא, אדוני היושב-ראש, שזה רק צעד אחרון במעשה ההתנתקות המוחלט של מפלגת נתניהו מהדרך של הציונות הרוויזיוניסטית של ז'בוטינסקי, וגם מתנועת החרות ומהליכוד של בגין.

דב חנין: אני לא שייך לא למחנה ז'בוטינסקי ולא למחנה בגין האב, אבל היום, כשאני קורא את דבריהם, אני שואל את עצמי אם יש עדיין איזשהו קשר למפלגת נתניהו; ז'בוטינסקי דיבר על סגן ראש ממשלה ערבי; על שוויון מוחלט בין השפות עד כדי כך ששום מסמך רשמי לא יהיה בתוקף אלא אם כן הוא יהיה בעברית וגם בערבית.

דב חנין: מנחם בגין דיבר על זה שאנחנו לא מקבלים את הדעה – שנעשתה חצי-רשמית – שהמדינה זכאית ליטול זכויות מאזרחים: "אנחנו מאמינים שישנן זכויות לאדם הקודמות לצורת החיים האנושית ששמה מדינה", כתב בגין.

דב חנין: "למדנו כי רוב פרלמנטרי נבחר יכול להיות מכשיר בידי קבוצת שליטים ומסווה לעריצות", כתב מנחם בגין.

דב חנין: אנחנו לא מקבלים את הגישה שאומרת שלא תיתכן ביקורת דמוקרטית – "אומרים לנו, כלום זה דמוקרטי שחמישה או שבעה או 11 אנשים, שלא נבחרו על-ידי העם, יוכלו לבטל" את החלטת הכנסת באמצעות פסק-דין?

דב חנין: והוא עונה: "לאחר שהסתכלנו מקרוב בדרכי הפעולה של מכונה שלטונית גם במשטרים לא טוטליטריים, לא חד-מפלגתיים, למדנו – – – להבחין בין הצורה לבין התוכן.

דב חנין: למדנו כי רוב פרלמנטרי נבחר יכול להיות מכשיר בידי קבוצת שליטים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: – – ומסווה לעריצותם.

דב חנין: על כן חייב העם, אם הוא בוחר בחירות, לקבוע את זכויותיו גם מול בית-הנבחרים", ואת זה הוא עושה באמצעות שלטון המשפט ובתי-המשפט.

דב חנין: שום קשר למפלגת נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים את היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות, וזה כמובן ראוי לשבח, כי חשוב מאוד לדבר על אותם קשיים ואותן בעיות שבהם נתקלים מדי יום אזרחים ואזרחיות של מדינת ישראל שנאבקים למען זכויות בסיסיות, שנאבקים למען זכויות שמגיעות להם לא על-פי איזושהי החלטה של ממשלה כזאת או אחרת – מטבע זה שהם אזרחי מדינת ישראל מגיעות להם הזכויות האלה.

קסניה סבטלובה: אלא מה?

קסניה סבטלובה: ראוי שלא רק יום אחד בשנה יהיה יום של אנשים עם מוגבלות, אלא שכל יום יהיה יום שלהם.

קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו מדברים על העלאת קצבת הנכות לגובה שכר המינימום, כאשר אנחנו מדברים על אפשרות של הענקת ביטוח חיים לנכים, על אפשרות לרכוש דירות, על אפשרות להתנהל בחופשיות ברחובות מדינת ישראל – עדיין אנחנו נאבקים עם בעיות מאוד קשות, ותעיד חברתי קארין אלהרר, שכרגע נכנסה לכאן, שלא כל מקום נגיש במדינת ישראל; לא כל בית-ספר נגיש, לא כל גן-ילדים נגיש לילדים עם צרכים מיוחדים; עדיין לא כל אוניברסיטה מנגישה את המרחב הציבורי, שחייב להיות מונגש לכולם – לאנשים רגילים, שאין להם בעיות, וגם לאנשים עם מוגבלות.

קסניה סבטלובה: אז אני מקווה שאנחנו נוכל באמת להשכיל ולהפיק את הלקחים ביום הזה, ולהחיל אותם גם על שאר ימי השנה, כך שבאמת ננגיש את המרחב הציבורי, וגם נפעל למען יתר הזכויות ולהעמקת ההבנה שלנו את מה שבאמת קורה בתחום הזה, שהוא תחום אפור.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, היום אנשים עם מוגבלות מופקרים על-ידי הממשלה, ומוזנחים מבחינת הרבה מאוד זכויות שלהם: קודם כול הזכות להתקיים בכבוד, הזכות לרכוש דירה, הזכות לעבוד והזכות הבסיסית לחיות כמו כל אחד אחר במדינה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, עד היום דיברתי על כך שהממשלה הזאת מובילה את המדינה לכיוון של אפרטהייד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום אני אומר בוודאות שהיא כבר נמצאת שם; היא לא בדרך, אלא שם כבר, משני טעמים: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של השמירה על חיי הפלסטינים; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השמירה על רכושם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2014 חייל מוציא מהמחסנית שלו קליע גומי, מכניס קליעים חיים ויורה – והורג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באותו אירוע נהרגו נדים נווארה ומוחמד סלאמה אבו טאהר ונפצעו שני צעירים נוספים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה ירי חי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שיש חיילים שהם גזענים ויורים כדי להרוג אנחנו יודעים, אבל זה הגיע למצב שיש עסקת טיעון – אחרי בדיקה ואחרי חקירה שאומרת בוודאות שהוא החליף את הקליעים במתכוון – עסקת טיעון שכאילו התבלבל, השתרבב לו קליע חי בין קליעי הגומי – זה כבר שיא הפשע לאלה שהולכים לכיוון עסקת טיעון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא המקרה היחידי – –

ענת ברקו: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ורק מקרים שמצולמים ונחשפים על-ידי אחרים מגיעים לידי חקירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה נוסף על ניסיון לגנוב את הרכוש של הפלסטינים, את האדמות שלהם, על-ידי חוק הגנבה שקראו לו חוק ההסדרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שר הרווחה חיים כץ, וחברי חברי הכנסת, היום אנחנו מציינים את היום לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: זה היום הבין-לאומי, ואנחנו מציינים את זה היום בכנסת.

נורית קורן: זה צוין בכל הוועדות.

נורית קורן: הועלו נושאים חשובים ביותר, ודיברו על קשיים של אנשים עם מוגבלות בכל מיני תחומים.

נורית קורן: היה מאוד מעניין; היה מעניין לראות כלבים שעוזרים לילדים עם צרכים מיוחדים וגם לאנשים עם לקות ראייה.

נורית קורן: הכלבים האלה עוזרים לילדים לנעול נעליים, להוריד גרביים, להתלבש, ולוקחים אותם לכל מקום ומקום.

נורית קורן: זה מחמם את הלב שיש לנו טכנולוגיה שהולכת ומתפתחת ומסייעת לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: כאן, בכנסת, אנחנו שמים את היום הזה בראש סדר-היום הציבורי ומחוקקים חוקים למען אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: אבל כשאין אכיפה, וכשאין רצון של אנשים ליישם את החוק הזה ולגרום לכך שאנשים עם מוגבלות יעבדו ויהיו חלק משוק התעסוקה שלנו, זה גרוע ביותר.

נורית קורן: וכאן אני קוראת לכל המעסיקים לקחת אנשים עם מוגבלות, כי הם עובדים מצוינים; להעסיק אותם ולעשות התאמה כדי להכניס אותם למעגל העבודה.

נורית קורן: זה חשוב למשפחה, זה חשוב לאנשים עם מוגבלות עצמם, למימוש עצמם.

נורית קורן: לכן אני קוראת לכולם: בואו יחד נשלב את האחר ונהיה חברה מתוקנת, שוויונית וערכית יותר.

נורית קורן: אני רוצה להודות לחברת הכנסת קארין אלהרר ולחבר הכנסת – –

יולי יואל אדלשטיין: את נואמת בעוד כמה דקות בהצעות לסדר-היום, לא?

נורית קורן: דקה, לא, אני יורדת.

נורית קורן: – – אילן גילאון על כך שכיושבי-ראש השדולה, יחד אתי – היה יום מאורגן למופת.

נורית קורן: אני רוצה להודות לקסם, לעוזרים שלי ולעוזרים של אילן גילאון, וגם של קארין, שעבדו כל כך קשה כדי להביא ליום המוצלח הזה, ולאנשים הרבים שגדשו את הכנסת היום.

נורית קורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי שר הרווחה, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום התקיימו בכנסת שני אירועים משמעותיים לצביונה ולפניה של החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: ציינו היום בכנסת את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, בהתמקדות בנושא התעסוקה.

שולי מועלם-רפאלי: תעסוקה איננה רק מקום עבודה; היא זהות, היא עניין, היא משמעות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לשאת על נס את הבית הזה, את כנסת ישראל, שהיא מגדלור מוביל בהעסקתם של אנשים עם מוגבלות, ומבקשת להביא לכאן את קריאתה של אחת מעובדות הכנסת, שנאמרה אלינו, חברי הכנסת, בדיון בוועדת הכנסת: היא קוראת לנו לקחת את אחד מעוזרינו מקרב אנשים עם מוגבלות ולהתקדם בעצמנו לקומה הבאה.

שולי מועלם-רפאלי: במקביל, היה היום בכנסת אירוע שהובילה חברת הכנסת עליזה לביא, כינוס שעסק בסוגיות של דת ומדינה כשאלות מוסריות.

שולי מועלם-רפאלי: הכינוס היה לזכרה של במבי שלג, חברה אהובה, נביאה, נביאה אמיתית, נביאה בדור של גאולה, שפעלה ללא לאות לחיזוק הייחוד והיחד ולחברה ישראלית מוסרית ואנושית יותר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: היום התפרסם דוח מבקר המדינה לגבי היערכות העורף למקרה של התקפות טילים, ויותר נכון – היעדר היערכות העורף להתקפות האלה.

רויטל סויד: צריך להבין שב-1 ביוני 2014 התקבלה החלטת ממשלה שעד נובמבר 2014 יוצגו תוכניות של משרד הביטחון, יחד עם הגורמים האחראים לכך, איך נערך העורף להתקפה של ירי טילים מסיבי; עד היום לא נעשה דבר.

רויטל סויד: דוח מבקר המדינה שמתפרסם היום מציג תמונת מצב עגומה ביותר, שלא תעלה על הדעת.

רויטל סויד: הקבינט עד היום לא התכנס לדון בנושא.

רויטל סויד: הממשלה גם היא לא קיבלה החלטות בנושא.

רויטל סויד: המועצה לביטחון לאומי, שהייתה אמורה גם היא להיערך, לא רק שלא קיימה התייעצות ולא הגיעה למסקנות, אלא, נוסף על כך, נציגי מערכת הביטחון גם לא מגיעים אליה.

רויטל סויד: עכשיו, צריך להבין: במהלך "צוק איתן" נורו 3,800 טילים על העורף, ובוודאי ובוודאי ראינו גם את העובדה שכמעט – ולא – הגיעו לאזור המרכז.

רויטל סויד: הצפי הוא שבהתקפה הבאה יהיו יותר מ-10,000 טילים ורקטות – אלה צפויים ליפול בעימות עתידי.

רויטל סויד: בצפון, למשל, אין שום יכולת של היערכות, לא במקלטים ולא במוגנות.

רויטל סויד: ואני שואלת, למה ממתינים?

רויטל סויד: למה אנחנו צריכים עוד דוח מבקר שיהיה כמו הדוח הצפוי בקרוב, של המנהרות?

רויטל סויד: למה החלטות שהתקבלו ב-2014 לא מיושמות, גם לא ברמת הישיבה והקבינט?

רויטל סויד: לְמה אנחנו ממתינים?

רויטל סויד: צריך לקרוא את הדוח הזה בחריפות, בעיון, להתייחס אליו בחריפות רבה, ואני מצפה מממשלת ישראל, מהקבינט ומכל הגורמים העוסקים בדבר, להתייחס אליו ברצינות.

רויטל סויד: וזו ההזדמנות גם לומר תודה לחברתי חברת הכנסת קארין אלהרר ולחברי חבר הכנסת אילן גילאון על יום מרגש ונהדר שעשיתם היום.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, הם מזמינים אותך לשבת לידם – בכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור לציון מיוחד, חובה נעימה נפלה בחלקי לברך, בשמי ובשם חברי הכנסת, את בני קהילת יוצאי אתיופיה, לרגל יום מיוחד שהם מציינים כאן, גם בכנסת, סמוך לחג הסיגד, שחל בשבוע שעבר.

יולי יואל אדלשטיין: נציגיהם נמצאים כעת ביציע האורחים, אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לירושלים, ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה גם לשותפתנו, החברה למתנ"סים בישראל, שעזרה לנו לארגן את היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: החברה הישראלית התברכה בעושר של גוונים, קולות, עדות ומגזרים.

יולי יואל אדלשטיין: בתוך אלו, מתבלטת ומתייחדת קהילת יוצאי אתיופיה בסגנונה המיוחד ובסיפורה יוצא הדופן, המקפל בתוכו כיסופי דורות לעלות לארץ, שמירה על המסורת היהודית בתנאים מורכבים, וכמובן – סיפורי עלייה אל ארץ הקודש תוך תלאות רבות ומחיר אישי וקשה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, בשבוע שעבר ציינו בני העדה ברוב עם את חג הסיגד, ביטוי לחידוש הברית עם האל ועם הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: זו ברית עתיקת יומין שאת חידושה הממשי ראינו בדור הזה, לא רק עם מסעותיהם יוצאי הדופן לארץ-ישראל, אלא גם במבצעי העלאתם, שרשמו דפים מיוחדים בהיסטוריה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מכיר היטב את הקהילה.

יולי יואל אדלשטיין: רבים מבניה הם אצילים, נחושים, ציונים, ציונים עד מאוד, וראויים לכל הערכה.

יולי יואל אדלשטיין: אל לנו להעלים עין גם מקשיי הדרך; לצד הצלחות של רבים מבני העדה, בכל התחומים, לא מעט מכשולים נערמו ועודם נערמים בדרכם של רבים מבני העדה להשתלבות כאן, בחברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: על הקשיים האובייקטיביים של כל עולה נוסף גם המכשול הכלכלי והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: קליטת בני העדה האתיופית נמשכת והולכת אפוא כל העת, גם בחלוף השנים, ואני מאוד שמח שאחד מנציגי העדה, גם בכנסת, קיבל את התפקיד של יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ומקיים דיונים אין-ספור ומציע הצעות אין-ספור לשיפור המצב.

יולי יואל אדלשטיין: זהו מבחן גדול לחברה הישראלית – מבחן של בגרות, מבחן של נכונות, מבחן של השתחררות מדעות קדומות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל לכולנו שנעמוד בו, ומחזק ביום הזה את כל אחינו, אלה שנמצאים אתנו כאן, ביציע, ועוד עשרות רבות של אלפים שנמצאים אתנו כאן, במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה גם למארגני האירוע שתכף יתקיים באחד מאולמות הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור לציון היום המיוחד, אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי למסור הודעה בשם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תגידי לנו אם זה טעון הצבעה או לא.

): תודה, אדוני.

): ההודעה אינה טעונה הצבעה.

קריאה: – – –

): היא בעיקר לא תאונה, אכן.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, היינו הך: אם היא לא תאונה, היא לא טעונה הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, שלום למתרגם לשפת הסימנים.

): אני מבקשת להודיע, כי ועדת הכנסת קבעה בישיבתה אתמול, כי הצעת חוק הסדרת התיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, פ/3459/20, תידון בוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון.

): הוועדה תהיה בת 16 חברים, שמונה חברים מכל ועדה, בהרכב שלהלן: מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט יכהנו חברי הכנסת ניסן סלומינסקי – יושב-ראש, נורית קורן, טלי פלוסקוב, מיכאל מלכיאלי, רויטל סויד, יעל גרמן, אוסאמה סעדי ואורי מקלב; מטעם ועדת החוץ והביטחון – חברי הכנסת יואב קיש, אמיר אוחנה, שרן השכל, שולי מועלם-רפאלי, רוברט אילטוב, מיכל רוזין, עמר בר-לב וציפי לבני.

): חשוב לציין כי מדובר באותו הרכב שדן בשלוש הצעות החוק בנושא ההסדרה ואישר אותן בשבוע שעבר לקריאה ראשונה.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, שמסרה לנו הודעה בשם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שכבר הזכירה חברת הכנסת מועלם-רפאלי, גם אני מודה באותה הזדמנות למר טל בוסידן, שמלווה אותנו במהלך כל היום ועוזר לאנשים להבין את הדיונים באמצעות שפת הסימנים.

יולי יואל אדלשטיין: ציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות – הצעות לסדר-היום מס' 5307, 5127, 5281, 5292, 5304 ו-5312.

יולי יואל אדלשטיין: יום זה נקבע על-ידי האו"ם כיום שבו אנו שמים במוקד תשומת הלב את אלה בינינו שיש להם לקות, או נכות, ועוסקים בזכויותיהם ובשילובם בחברה ובקהילה.

יולי יואל אדלשטיין: עסקנו היום רבות בכנסת בהיבטים שונים של הנושא, הן בוועדות והן בכנס מיוחד שהתקיים בצהריים באודיטוריום.

יולי יואל אדלשטיין: השנה עומד יום זה בסימן תעסוקת אנשים עם מוגבלות.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח, ובהחלט גאה, לשתף אתכם ואת הציבור הצופה בנו בכך שבימים אלו השלמנו תהליך תקדימי, ובעיקר מרגש עבור כל מי שהיה שותף בו, של מכרז לקליטת עובדים עם צרכים מיוחדים כאן, בכנסת, נוסף על אלו העובדים כאן זה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: יוזמה זו, שגופים ממשלתיים כבר מבקשים לחקות ולאמץ, הייתה מטלטלת ומרוממת, בעיקר כשראינו את עשרות המועמדים, בני המשפחות שלהם והמלווים מגיעים לכאן.

יולי יואל אדלשטיין: את השמחה של אלו מהם שהתקבלו ויחלו בקרוב לעבוד כאן, במנגנון הכנסת, קשה לתאר.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת היא אפוא ראש חץ בכל הקשור להעסקת עובדים עם מוגבלות.

יולי יואל אדלשטיין: כיושב-ראש הכנסת אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לפנות אל כל המעסיקים, מתוך ניסיון: אנחנו לא עושים להם טובה.

יולי יואל אדלשטיין: מי מכם שיבחר להעסיק אדם עם מוגבלות יראה בכך ברכה גדולה וייהנה מכך.

יולי יואל אדלשטיין: זו, בפשטות, זכות מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: היחס לאדם עם מוגבלות עשה אצלנו כברת דרך והשתנה פלאים – השתנה לטובה.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא הגענו, כמובן, אל המנוחה ואל הנחלה, אולם אין להשוות את המודעוּת ואת המאמצים המושקעים בתחום רחב זה לאלו שהכרנו לפני עשור בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: כך, למשל, המחזה של ילדים עם צרכים מיוחדים הפועלים זה שנים במסגרת תנועות הנוער הוא כבר חלק מן הנוף, אבל לא היה כזה עד לפני כמה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רואים במקומות רבים הנגשה מוגברת לאין ערוך.

יולי יואל אדלשטיין: זאת קפיצת מדרגה לעומת האדישות, ההתעלמות והאטימות שבהן נתקלו אנשים עם מוגבלות בעבר הלא-רחוק, שהיום נראה לנו מקומם.

יולי יואל אדלשטיין: בעידן של שיח ער על זכויות אדם, כל אלו הם המשך ישיר להבנה הבסיסית ששוויון ומתן אפשרות והזדמנות לכל אחד הם מערכי היסוד של חברה בריאה.

יולי יואל אדלשטיין: חכמינו אמרו: "חביב אדם שנברא בצלם".

יולי יואל אדלשטיין: כל אדם, באשר הוא, ראוי ליחס מכבד, ללא כל הבדל מוצא, דת, לאום או מין.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד זכאי לחיים מלאים, משותפים ושווים ככל האפשר, למרות ואולי דווקא בשל המגבלות והקשיים הכרוכים בכך.

יולי יואל אדלשטיין: היישום של העקרונות הללו מאתגר אותנו כיחידים וכחברה, אך בכך אנחנו נבחנים; האחריות ההדדית – העיקרון של כל ישראל ערבים זה לזה היה ונותר המסד של לכידות קהילתית, וכיום – גם של החברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: לכולנו עניין משותף שנעמוד ביעדים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליוזמי ולמארגני יום זה.

יולי יואל אדלשטיין: הוזכרו כבר כאן חברי הכנסת חברינו אילן גילאון, קארין אלהרר ונורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור כרגע לדיון במסגרת הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אני חייב לציין שאתמול בנשיאות ראינו, בלי כל קשר להצעות לסדר-יום, גם לפחות שתי הצעות דחופות לסדר-היום שהיו קשורות לנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו, ותכף נשמע את המציעים שלא מדברים בדיון הראשון במסגרת הצעות דחופות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נפתח את הדיון בהצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה – של חבר הכנסת אילן גילאון; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – קארין אלהרר, דב חנין ואיציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכולם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מאות חברינו שהגיעו היום אל הכנסת מוכיחים את אמיתות דבריך שהכנסת היא מקדש מעט.

אילן גילאון: האנשים שהגיעו לכאן, חלקם אטיים בהליכתם, וחלקם אטיים במחשבתם, בראייתם או בשמיעתם, וכולנו רקמה אנושית אחת, ובאופן סולידרי יכולים להתקדם יחד, כל אחד אל מחוז חפצו, משום שזוהי הזכות הבסיסית.

אילן גילאון: אני מרשה לעצמי להודות לשני אנשים בעיקר, חוץ משותפותי קארין אלהרר ונורית קורן, וכל חברי הכנסת שהשתתפו היום בכל הדיונים: לבן, שהנחה לנו את האירוע, ודאי יצא לך לראות אותו, ולמורן מזוז, שהנעימה לנו בזמרתה את האירוע גם כן, ולכל אותם מאות שבאו לכאן לציין את היום הזה, שהוא בסימן תעסוקה, משום שתעסוקה, אדוני היושב-ראש, היא המחבר החזק והמשמעותי ביותר לאדם למרכזי חיוניות החיים.

אילן גילאון: כמו שאנחנו אומרים, זה חשוב נורא, וכל אחד רוצה שיהיה לו בשביל מה לקום בבוקר: להיות יצרן, להיות מעורב.

אילן גילאון: ובתחום הזה חובתנו לאפשר לכל אדם, ובוודאי ובוודאי – וזה גם התברר בוועדות השונות – בטכנולוגיה הקיימת אנחנו יכולים לאפשר ל-90% מהאנשים להיות חיוניים ומצטיינים ב-90% מהעבודות, כל אחד על-פי הצטיינותו, בלי הנחות.

אילן גילאון: היחס הזה איננו צריך להיות על בסיס של חמלה, אלא על בסיס של החלטות.

אילן גילאון: מצד אחד – פישוט תהליכים; אנחנו עדיין נוקטים מדיניות של להכפיל בשניים ולחלק ברגליים, וכאן הבעיה בחשבון, אדוני, היא שלא כולם יש שתי רגליים, אז החשבון עלול להסתבך; לפשט תהליכים, להסתכל באופן אוניברסלי על כך שבמדינת ישראל חיים 8.5 מיליון תושבים שהם כולם או מוגבלים, או נשאי מוגבלות, או מוגבלים לפרקים, או שיש בסביבתם מוגבלים, או שרוצים להזדקן כדי להיות מוגבלים.

אילן גילאון: ולכן הנגישות היא דבר אוניברסלי, שמתאים לכולנו.

אילן גילאון: והתפיסה הזאת אומרת שאנחנו לא מתקנים אנשים, אנחנו מתקנים את הסביבה כדי שהם יוכלו להגיע מכובדים ועצמאים למחוז חפצם.

אילן גילאון: ולגבי התעסוקה, באופן המיידי יש, אדוני היושב-ראש, לבטל את חוק לרון.

אילן גילאון: תקנת לרון קובעת, פחות או יותר – כדי להסביר את זה – אגב, גם הדיבור הפשוט הוא חלק אינטגרלי מהעניין הזה.

אילן גילאון: הייתי אומר שאנחנו, אם פעם אמרנו "עברי, דבר עברית", אני הייתי אומר: "ישראלי, דבר פשוט", כדי שיבינו אותך, זה מאוד חשוב.

אילן גילאון: אבל מה שפחות או יותר חוק לרון אומר זה שאנשים שמקבלים קצבת נכות, או אנשים שמקבלים קצבה בכלל – ואפשר להשליך את זה על כל דבר – יצאו לעבוד עד גבול מסוים, כמו שאומר שר הרווחה, ה-disregard הזה – רק את המילה הזאת הייתי מעיף לכל ה-; זאת אומרת, עד המקום שאתה מאבד את קצבתך.

אילן גילאון: ואני אומר – וגם הצעתי את זה לביטוח לאומי, והלוואי שהיה לי הכוח להעביר חוק בעניין הזה, ואני מודה שאין לי, לצערי – שכסף צריך ללכת למסים, ותשלומי העברה – לסטטוס.

אילן גילאון: במציאות הקיימת אנחנו יכולים לטפל כולנו באדם האחד; לאחד, לצמצם סוגריים, לכנס איברים, כדי שיהיה לו קל ופשוט.

אילן גילאון: יקבל אדם את קצבתו על-פי מה שהוא, גם כפל קצבה.

אילן גילאון: אגב, יש בעיה, למשל, אדוני, בהתחשבנות שלנו, שאדם נכה, כשהוא מגיע לגיל 67, פתאום הוא פוסק להיות נכה והופך לאצן אולימפי, כפי שאתה יודע, ונוסע לטוקיו.

אילן גילאון: זה לא כך.

אילן גילאון: המציאות היא הרבה יותר מורכבת.

אילן גילאון: לכן אני אומר: בואו נעשה הפרדות, הפרדת העילות באופן מוחלט: קצבאות לסטטוס, והכול ממוסה, ואז כל אחד יוכל ללכת לעבוד, וזה יעודד אותו.

אילן גילאון: הדבר השני – ובאמת אין לי הרבה זמן, אבל אני חייב לציין את זה – חייבים לבדוק מה קורה עם המפעלים המוגנים, אדוני.

אילן גילאון: אסור שבמדינת ישראל של 2016 יהיה שכר מינימום מותאם.

אילן גילאון: אנחנו נאבקים כאן כדי להעמיד את קצבת הנכות על שכר המינימום.

אילן גילאון: אנחנו נותנים לאנשים בעבודה שכר מינימום מותאם, וזה מגיע לאבסורדים, לפעמים, אדוני היושב-ראש, שבהם אנשים מקבלים שכר זעום על עבודה שהם מבצעים, ולעתים אפילו הם כמעט צריכים לשלם בעצמם כדי להיות מועסקים.

אילן גילאון: לא היא; במדינת ישראל – ואני יכול להוכיח את זה כלכלית – יותר זול לתת לאדם מקום עבודה מאשר מקום אבטלה.

אילן גילאון: ואם בעניין הזה עסקינן – וכל אחד מאתנו יכול להיות במקום הזה – בסופו של דבר, אדוני, זה עניין של החלטה שלנו.

אילן גילאון: הטכנולוגיה מאפשרת צמצום מדהים, פשוט מדהים.

אילן גילאון: ההחלטה הפוליטית שלנו מי מקבל, כמה ולמה – כי הרי בסך הכול רק בזה אנחנו עוסקים, ושים לב, אני לא רוצה לעשות פוליטיקה בעניין הזה – היא החלטה שתהיה טובה לכולנו, וזה יהיה סימן ההיכר של החברה שבה אנחנו חיים.

אילן גילאון: מדד הנגישות הוא כמו מדד הג'יני, וכמו כל המדדים האחרים.

אילן גילאון: הוא מוכיח איזו חברה אנחנו ואיך אנחנו מתייחסים לאזרחינו.

אילן גילאון: תודה רבה לך שכיבדת אותנו, תודה רבה לך על כל שנה שאנחנו עושים את הדבר הזה, ותודה שהכנסת בראשותך היא באמת מקדש מעט לכוונות האלה, ואנחנו צריכים – –

חיים כץ: תזכור את מה שאמרת.

אילן גילאון: – – להביא את החברה עד לידי כך – – –

חיים כץ: תזכור את מה שאמרת.

חיים כץ: תזכור את מה שאמרת ביום מן הימים.

אילן גילאון: השמים הם הגבול – – – שר הרווחה היקר – – –

חיים כץ: אני מאיים עליך.

אילן גילאון: מה?

אילן גילאון: אמרתי הרבה דברים.

אילן גילאון: אני אומר: השמים הם הגבול, והייתי רוצה להנגיש גם אותם.

אילן גילאון: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין; אייכה?

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אומרים שלא צריך לחזור כל הזמן על אותו דבר, אבל אני חושבת שהיום הזה לא היה כל כך מוצלח בלי השותפים שלי לשדולה: חבר הכנסת אילן גילאון, מורי ורבי, וחברת הכנסת נורית קורן, וגם היועצים, שבאמת דאגו לכל הפרטים הקטנים: רחל בן-דוד וקסם, של אילן, שירה עמיאל, ליאור יעקבי וג'ודי חזן.

קארין אלהרר: תראו, אני רוצה לומר, היום הזה הוא בסימן תעסוקה.

קארין אלהרר: כל הזמן אומרים: אנחנו רוצים שוויון, ואנחנו רוצים שילוב, ויש אפילו חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: נשמע מדהים, נכון?

קארין אלהרר: מה צריך יותר מזה בן-אדם בחיים?

קארין אלהרר: אבל כשרוצים לפרוט את זה, כשרוצים לקום בבוקר ולנהוג כמו שכתוב בחוק, כשרוצים שוויון זכויות בכל תחום בחיים – מה עושה בן-אדם בגיל התעסוקה כשהוא קם בבוקר?

קארין אלהרר: הוא הולך לעבודה.

קארין אלהרר: רוב האנשים עם מוגבלות לא הולכים לעבודה, ולא כי הם לא רוצים, ולא כי הם לא מוכשרים, אלא כי פשוט אין להם עבודה.

קארין אלהרר: אין להם עבודה כי יש המון חסמים, אין להם עבודה כי שוק התעסוקה לא מחכה להם בזרועות פתוחות, ואין להם עבודה כי נורא מסובך לאנשים עם מוגבלות להשיג עבודה.

קארין אלהרר: נורא מסובך.

מאיר כהן: וגם ההכשרות.

קארין אלהרר: חברי חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, אתה יודע שכדי שאדם עם מוגבלות – אתה יודע יותר טוב מרובנו – כדי שאדם עם מוגבלות ישיג עבודה, אז הוא בוודאי צריך את ההכשרה עוד מימי בית-הספר.

קארין אלהרר: ואחרי זה, כשהוא כבר בגר, אז הוא הולך, קודם כול, נניח לביטוח הלאומי; יש שם מחלקת שיקום.

קארין אלהרר: מחלקת שיקום תפנה אותו, בהתאם לסוג המוגבלות שלו, למשרד הרלוונטי.

קארין אלהרר: אם זה עניין של בריאות הנפש, היא תפנה אותו למשרד הבריאות; אם זה עניין של מוגבלות מסוג אחר, היא תפנה אותו למשרד של ידידנו השר חיים כץ, למשרד הרווחה.

קארין אלהרר: במשרד הרווחה יגידו לו: אתה יודע, בדיוק פתחנו הכוון תעסוקתי.

קארין אלהרר: ונחש איפה ההכוון התעסוקתי יושב?

קארין אלהרר: עד לפני כמה חודשים הוא ישב במשרד הכלכלה.

קארין אלהרר: מזל, העברנו את הסמכויות לשר הרווחה, וזה היום במשרד העבודה והרווחה.

קארין אלהרר: זה נורא מסובך.

קארין אלהרר: למה שלא תהיה כתובת אחת?

קארין אלהרר: תגידו, בן-אדם בלי מוגבלות או בלי תיוג של מוגבלות, מה הוא עושה?

קארין אלהרר: הוא רוצה עבודה, הוא שולח קורות חיים לחברת השמה.

קארין אלהרר: פותח AllJobs.

קארין אלהרר: למה זה לא יכול להיות כזה פשוט?

קארין אלהרר: ונוסיף על כל זה את עניין הקצבה.

קארין אלהרר: אתה רוצה לעבוד?

קארין אלהרר: נהדר, גם אנחנו רוצים שתעבוד, אבל דע לך שאם אתה עובד, אנחנו מורידים לך מהקצבה.

קארין אלהרר: אז אני שמחה – עיסאווי, אתה בדרך כלל עוזר לי, אתה לא מפריע לי.

קארין אלהרר: עכשיו תראו, אני שמחה ששר הרווחה יחד עם שר האוצר החליטו, בחוק ההסדרים הקרוב, להביא תיקון לחוק לרון ולהעלות את הסכום שאפשר להשתכר.

קארין אלהרר: חברות וחברים, חיים כץ, זה מבורך, אבל גם אתה יודע, כמוני אם לא יותר – זה לא מספיק; הסכום הזה לא יביא תמריץ.

קארין אלהרר: אנחנו רוצים לראות אנשים שיוצאים לעבודה בלי חשש: מה יקרה לרשת הביטחון שלי.

קארין אלהרר: רשת הביטחון חשובה, וזה מעולה שהורדנו את כל החסמים, ונכון שעבודה היא יותר מכסף, אבל בסוף צריך ללכת למכולת, צריך לקנות מוצרים ושירותים.

קארין אלהרר: הוא אדם עם מוגבלות, וגם ככה אין אמון באף אחד, כי כולם סגרו לנו את הדלתות קודם.

קארין אלהרר: אז מה יקרה אם יזרקו אותנו ממקום העבודה, עוד פעם הכול מההתחלה?

קארין אלהרר: באמת?

קארין אלהרר: תראו, בכנסת, חבר הכנסת איציק שמולי, יחד עם אחרים, חוקק את – התעסוקה בשירות הציבורי.

קארין אלהרר: עשינו דברים נפלאים.

קארין אלהרר: הכנסת באמת הרבה יותר מודעת לצורך לעשות הסדרה בתחום הזה, אבל מה הכנסת לא יכולה לעשות?

קארין אלהרר: היא לא יכולה לשנות מודעות.

קארין אלהרר: זה תלוי גם באזרחים.

קארין אלהרר: זה תלוי בכל מעסיק ומעסיקה, וזה תלוי לא בטוב הלב שלהם, כי אתם לא עושים טובה לאף אחד; המדינה צריכה להפוך את ההעסקה הזאת לכדאית.

קארין אלהרר: והיא כדאית, גם בגלל מה שאמר אדוני היושב-ראש, שמדובר באנשים מוכשרים.

קארין אלהרר: אבל גם ההנגשה עולה כסף, ואת הכסף מישהו צריך לממן, וזאת צריכה להיות מדינת ישראל, כי – זוכרים?

קארין אלהרר: אמרנו: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: אז בואו נהפוך את שוויון הזכויות הזה מאמירה וחקיקה להלכה למעשה, ונעדכן את כל האוכלוסייה הזכאית, שממחר בבוקר הם יכולים פשוט לקום, למצוא עבודה, להתקבל אליה ולעבוד בה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה על כך שאישרת את קיומו של היום החשוב והמיוחד הזה בכנסת.

דב חנין: לפני שאני אדבר לגופם של הדברים שבפנינו, אני אומר לך שלי היה מאוד מרגש לראות אנשים עם מוגבלות מגיעים לדיונים שנעשה בהם מאמץ מיוחד של הנגשה, וגם אנשים שלא שומעים יכלו לקרוא, וגם אנשים שלא רואים יכלו להבין, וכמובן, מי שיש לו קשיים בהגעה יכול היה לקבל סיוע ולהיות שותף בדיון בצורה שווה לאנשים אחרים.

דב חנין: וזה האתגר, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני חושב שכאן, הכנסת, כמו המודל של "כנסת ירוקה", צריכה לשאוף להיות הדוגמה לכל המערכת הציבורית אצלנו.

דב חנין: אנחנו יכולים – זה לא יהיה קל, זה לא יהיה פשוט, וזה בעיקר מחייב הרבה מחשבה ומאמץ – אבל אנחנו יכולים להפוך את הכנסת למודל של איך מערכת ציבורית מתנהלת כך שכל אזרח, ואזרחית, גם אם יש לו קושי, מוגבלות, התמודדות כזו או אחרת, יכול להיות חלק מהתהליך הדמוקרטי.

דב חנין: היום הזה הוא יום שהכנסת מציינת – גם בסימנה של מודעות, אבל בעיקר בסימנם של אתגרים מאוד גדולים, כי יש לנו עוד דרך ארוכה מאוד לעשות כדי לתת מענה לבעיות האנשים עם מוגבלות בישראל.

דב חנין: אני הגעתי לכאן, למשל, מדיון של שדולת הדיור הציבורי.

דב חנין: ומסתבר, אדוני היושב-ראש, שדווקא אנשים עם מוגבלות, מכיוון שרובם אינם בעלי משפחות, דווקא הם מודרים מהדיור הציבורי.

דב חנין: היכולת של אנשים עם מוגבלות להגיע לזכאות לדיור ציבורי, לפי הקריטריונים הקיימים, הרבה יותר מצומצמת מאשר של אנשים אחרים.

דב חנין: הנה דוגמה לפערים בין המקום שבו אנחנו צריכים להיות לבין המקום שבו אנחנו נמצאים בפועל.

דב חנין: כמובן, הסוגיה הבוערת והכואבת ביותר היא שאלת גובהה של קצבת הנכות.

דב חנין: קצבת נכות של 2,400 שקל לחודש לא מאפשרת לאנשים להתקיים בכבוד.

דב חנין: אנחנו קבענו שכר מינימום של קרוב ל-5,000 שקל, וטוב שקבענו שכר מינימום כזה, כי אמרנו שזה הסכום המינימלי שראוי שאדם ישתכר כדי לחיות בכבוד כאשר הוא עובד.

דב חנין: אבל לא פחות זכאים לחיות בכבוד גם אנשים שאינם יכולים לעבוד, ולא פחות זכאים לחיות בכבוד גם אנשים שבעצמם צריכים לשלם את שכר המינימום כאשר הם נעזרים בעובדים אחרים.

דב חנין: גובה קצבת הנכות בישראל היום הוא פשוט בלתי אפשרי.

דב חנין: אני אומר את הדברים ואני מסתכל על שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, שאני יודע שהיה עושה את המהלך לו זה היה תלוי בו.

דב חנין: אני מרגיש לפעמים לא נוח בדיונים האלה, כי נמצא מולי שר ש – אני יודע שבעצם אני משכנע את המשוכנעים; הוא אולי יענה שאין כסף, אבל הוא לא יענה שאין רצון או אין טעם בדבר הזה.

דב חנין: אנחנו צריכים למצוא דרך לשכנע את אלה שאינם משוכנעים.

דב חנין: אנחנו צריכים למצוא דרך לשכנע שבמערכת הציבורית שלנו לתת מענה של חיים בכבוד לכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, גם אם הוא נכה, וגם אם הוא עם מוגבלות, זה חובה שלנו כחברה.

דב חנין: אני מקדם בברכה את השינויים שנעשו בחוק לרון.

דב חנין: כאן אנחנו מדברים על מצב שבו אדם שהוא נכה רוצה לעבוד, ואנחנו צריכים ליצור מערכת שתבטיח את העובדה שלא נרתיע, או לא נקנוס בצורה כזאת או אחרת, את אותו אדם שלמרות הקושי, ולמרות המוגבלות, יכול, רוצה ומצליח למצוא לעצמו מקום עבודה.

דב חנין: אני מקדם בברכה את השינויים שנעשים בעניין הזה, אבל אני חושב שצריך לעשות יותר; צריך ליצור מערכת שתתמרץ אנשים עם מוגבלות ונכים לצאת לעבודה גם בצורה של מדרגות מס מתאימות יותר, שימוש במנגנוני המס כדי לעודד אנשים לצאת לעבודה.

דב חנין: התמונה של הנתונים שנמצאת בפנינו היא תמונה מדאיגה בהקשר הזה; רק כ-50% מהאנשים עם מוגבלות מועסקים בכלל, לעומת שיעור העסקה של קרוב ל-80% מהאנשים ללא מוגבלות.

דב חנין: זה אומר שיש לנו פער עצום, שאנחנו צריכים, ויכולים, לגשר עליו.

דב חנין: אנשים עם מוגבלות הם אנשים שסובלים מהרבה מצוקות.

דב חנין: אנחנו רואים שרובם סובלים מעוני.

דב חנין: יש כאן בפני נתונים רבים, אני לא רוצה לעבור על כולם מפאת קוצר הזמן, אבל הנתונים הם מדאיגים.

דב חנין: הנתונים מראים שאנשים רבים עם מוגבלות צריכים להסתפק בפחות, יש להם פחות אפשרויות והם מסוגלים פחות לממש את עצמם כבני-אדם.

דב חנין: ומעבר לכל זה, אדוני היושב-ראש, יש בעיות ספציפיות שצריכות פתרון.

דב חנין: למשל, מצב אבסורדי שאי-אפשר שיימשך: אנשים שסובלים מעיוורון או מליקוי ראייה ברמה גבוהה זכאים פעם אחת בחייהם לחבילת סיוע טכנולוגי; אבל הטכנולוגיה הרי משתכללת בכל חודש, בכל שנה.

דב חנין: יש היום אמצעים טכנולוגיים שבאמצעותם אותו אדם עיוור או עם מוגבלות ראייה יכול מאוד מאוד לשפר את חייו.

דב חנין: אין שום היגיון במערכת שאומרת לו: תעשה את זה פעם בחיים, וההשתכללות הטכנולוגית אחר כך – אתה לא זכאי ליהנות ממנה.

דב חנין: אפילו אם יקצרו את זה לאחת לשבע שנים, כפי שעכשיו נמצא בתהליכים ממשלתיים – גם אחת לשבע שנים זה לא הקדמה הטכנולוגית שאנחנו רוצים, וחייבים, לאפשר לאנשים שסובלים ממוגבלות ליהנות ממנה.

דב חנין: בקצרה, אדוני היושב-ראש, יש בפנינו הרבה אתגרים.

דב חנין: אני חושב שהעובדה שהכנסת מאוחדת סביב הנושאים האלה חשובה, ואני מקווה שאת האחדות הזאת אנחנו נדע גם לממש – בעשייה ממשית.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את תשובת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראשית, חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת קארין אלהרר וחברת הכנסת נורית קורן, שלושה מהלוחמים החברתיים הכי גדולים שיש לנו בכנסת הזאת, בכלל, ועבור זכויות של אנשים עם מוגבלות בפרט.

איציק שמולי: אני חושב שאנחנו צריכים להצדיע לכם היום, גם על מה שעשיתם היום – כל הכנסת דיברה היום על זכויות של אנשים עם מוגבלות – וגם על מה שאתם עושים כל השנה.

איציק שמולי: כי אתה, אילן, לימדת אותי את הטריק הזה, שהכנסת מציינת ימים מיוחדים, אבל 364 ימים אחרים בשנה זה נותן לנו איזושהי לגיטימציה להתעלם מהבעיה, ובזכותכם הבעיה הזאת לא יורדת וגם לא תרד מסדר-היום.

איציק שמולי: יש כ-790,000 אנשים עם מוגבלות מעל גיל 20, כ-15% מהאוכלוסייה במדינת ישראל, וביום הזה שאנחנו מציינים היום – לפי הלשכה המרכזית, 790,000 – 15% מבני 20 פלוס.

איציק שמולי: את היום הזה אנחנו מציינים קודם כול עבורם.

איציק שמולי: אני חושב שזה יום שבו אנחנו צריכים לבחון איפה אנחנו עומדים ביחס לכל האמיתות הנשגבות שאנחנו מאמינים בהן בכל הקשור לשילוב, לאינטגרציה, לשוויון הזדמנויות.

איציק שמולי: אומנם בשנה האחרונה הכנסת הזאת חוקקה כמה חוקים דרמטיים, טובים, ובראשם, לדעתי, החוק שפתח את שוק התעסוקה במגזר הציבורי והבטיח 5% ייצוג בכל מקום עבודה ציבורי – חוק שכל הכנסת הייתה שותפה לו, בשותפות גם עם אורן הלמן, עם יו"ר ההסתדרות ועם גופים נוספים; יחד עם זאת, עוד ארוכה כמובן הדרך עד ליעד הנכסף של חברה שוויונית שבאמת מסוגלת להסתכל על האדם לא רק דרך המוגבלות שלו אלא בעיקר דרך היכולת שלו, השאיפות שלו והחלומות שלו.

איציק שמולי: רק השבוע פרסמה הלשכה המרכזית עד כמה אנשים עם מוגבלות חווים עדיין הדרה חברתית ואפליה תעסוקתית במדינת ישראל.

איציק שמולי: כך, למשל, 51% מכלל האנשים עם מוגבלות בגיל העבודה, כפי שאמרה קארין, עובדים, לעומת כמעט 80% בקרב האוכלוסייה הכללית; 60% מקרב האוכלוסייה המועסקת בגילים האלה מקבלים פחות מ-6,000 שקל בחודש, ובמקומות רבים, רבים מדי, עדיין מפלים אותם מחמת מוגבלותם.

איציק שמולי: האמת היא שיותר מדי שנים הבטחנו לעצמנו שכל השינויים הגדולים, בשוק התעסוקה בפרט ובשילוב חברתי בכלל, יקרו מעצמם, ואנחנו רואים שזה לא קורה, ולכן – אולי גם ביחס למה שכתבה שרת המשפטים – כתבה שרת המשפטים – יש כאלה שאינם אנשים חופשיים במובן המלא של המילה, ונדרשת גם נדרשת המעורבות של הכנסת כדי להתיר את כבליהם – כבליהם הכלכליים, החברתיים, ובמידה מסוימת גם הכבלים המוסריים.

איציק שמולי: אדם שסביבתו מוכנה להכיר גם ביכולתו לצד מגבלותיו היא חברה נאורה ומתקדמת, אבל אל תתבלבלו: אנחנו לא מקדמים העסקה של אנשים עם מוגבלות רק מסיבות אלטרואיסטיות ומוסריות; אנחנו מקדמים את זה כי אנחנו מאמינים ביכולת של אנשים עם מוגבלות להיות חלק אינטגרלי, יצרני ותורם ממה שקורה בכלכלה הישראלית.

איציק שמולי: אנחנו לא עושים טובות לאף אחד; יש מחקר של משרד הכלכלה שמראה שבכל שנה, אם תהיה פה העסקה של אנשים עם מוגבלות, המשק ירוויח 5 מיליארד שקל.

איציק שמולי: שלא לדבר על העובדה שהמעסיקים עצמם – כפי שאני נחשפתי על-ידי קרן רודרמן – מעסיקים שכבר מעסיקים אנשים עם מוגבלות מדווחים על עובדים שהם חרוצים, שהם מוכשרים, שמתים להוכיח את עצמם.

איציק שמולי: אז היום הזה נועד קודם כול, בראש ובראשונה, כדי שנוכל לצעוק בקול רם שאנשים עם מוגבלות הם קודם כול אנשים, ורק אחר כך בעלי מוגבלות, והמאבק למען שוויון הזדמנויות הוא חשוב לא רק עבורם, אלא גם עבורנו כחברה.

איציק שמולי: היום הזה נועד לכך שנוכל לציין את החשיבות של העובדה שהיום, בזכות פעילות נמרצת של הבית הזה, מקומות כמו אולמות קולנוע, בתי-ספר ואוטובוסים, שפעם לא היו פתוחים לאנשים עם מוגבלות, היום כבר פתוחים ונגישים לכולם.

איציק שמולי: אבל היום הזה נועד גם לכך שנגיד שאנחנו לא מסתפקים באוטובוסים ובבתי-קולנוע; אנחנו נלחמים על מערכת החינוך, ועל שוק התעסוקה, וגם על להגיע לירח, על כל דבר, כי אין דבר שאנשים עם מוגבלות לא יכולים לעשות.

איציק שמולי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו יכולים להיות גאים במה שכבר השגנו, אבל עוד יותר – במה שאנחנו עוד שואפים להשיג.

איציק שמולי: אני רוצה מכאן לשלוח ברכה חמה לנועם כהן, שיושב כאן ביציע, אחד המתמחים שלי, שאם יותר לי לציין, הוא סובל – אני לא יודע אם סובל, כי יש דברים שעדיף לא לשמוע – מלקות שמיעה מסוימת, אבל הוא אחד האנשים הנפלאים והמוכשרים ביותר שיצא לי – ועוד יֵצא לי – לעבוד אתם.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאני מזמין את השר להשיב, אני, ברשותכם, רוצה להתייחס, בניגוד למנהג שלי, לדברים שאמרו כמה חברים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כולנו פנינו למעסיקים ואמרנו: תעסיקו, זאת ברכה, אבל אני רוצה דווקא לפנות גם לאנשים עם מוגבלות, או עם צרכים מיוחדים, ולומר להם שברגע שהם מגיעים למקום עבודה, גם ממוטיבציה אישית לגמרי להתחיל לעבוד, הם עושים שירות נפלא לאחרים; אני מסתכל מסביבי כאן, במליאת הכנסת, המעקה שלידו יושב המתרגם לשפת הסימנים שלנו נמצא כאן לא כי מישהו חוקק חוק, אלא בזכות חבר הכנסת המנוח דודו רותם, שהתקשה לעבור ולעלות, ונאלצנו – לא נאלצנו – וכדי להיענות לצורך הזה, עשינו מעקה.

יולי יואל אדלשטיין: המיקרופון שדיברה ממנו חברת הכנסת קארין אלהרר והדוכן הנוסף נמצאים כאן בזכותה.

יולי יואל אדלשטיין: ואז, כשנזכה לראות אנשים נוספים שיגיעו לאחר הבחירות לכנסת, כבר לא נצטרך לעשות את הדברים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שיקרה במקום עבודה כלשהו שאליו יגיעו אנשים.

יולי יואל אדלשטיין: ההתאמה תהיה לא רק בזכות חוקים מפותחים.

אילן גילאון: רציתי להעיר – אנקדוטה – פעם בדקתי עם הקלנועית איך יורדים לשולחן הממשלה.

אילן גילאון: אפשר להגיע, אבל מה, אי-אפשר לצאת משם.

יולי יואל אדלשטיין: כמה אנשים דיברו על כך שאנשים עם מוגבלות הם אנשים מוכשרים וחכמים, לכן הם ביקשו לעשות את זה בצורה כזאת שמי שכבר מגיע לממשלה, אי-אפשר להוציא אותו משולחן הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל באמת, בלי להתבדח, אני רוצה לומר, בשיא הרצינות, שאנשים שמגיעים ועובדים הם גם – חוץ מעניין אישי – חלוצים שמגיעים לפני המחנה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע בקשב רב את תשובת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אולי אתה תשמע את מה שאני אומר, אבל אתה תשמע את תשובתה של שרת המשפטים איילת שקד.

חיים כץ: אתמול היה אירוע בכנסת של אות המתנדב במדינת ישראל.

חיים כץ: ראית אנשים שבאים ונותנים, ו-ואללה, מקדישים את החיים שלהם – מקדישים את החיים שלהם לעזור לזולת.

חיים כץ: ניגשה אלי מזכירת הכנסת ירדנה מלר ואמרה לי: תשמע, מחר זה יום אנשים עם מוגבלות, איך אתה לא תהיה שם?

חיים כץ: אז אמרתי: אוקיי, אז אני אהיה תורן מליאה.

חיים כץ: אני אבוא ואני אהיה במליאה מההתחלה ועד הסוף.

חיים כץ: אני אהיה היחידי, לא יחליפו אותי היום, אני בא מההתחלה.

חיים כץ: אבל התשובה לא הייתה צריכה להיות שלי, כי כתבו לי – ואני לא יודע למה המשרד שלי לא משיב ולמה משרד המשפטים משיב – אבל – לכם הפתרונים.

חיים כץ: שמעתי את הדברים של שמולי, שמעתי את הדברים של אילן גילאון, שמעתי את הדברים של דב חנין.

חיים כץ: דב חנין אמר שאני לא פחות ממנו רוצה לתת לנכים קצבת נכות בגובה שכר מינימום.

אוסאמה סעדי: למה נכים?

אוסאמה סעדי: אנשים עם מוגבלות.

חיים כץ: אנשים עם מוגבלות.

חיים כץ: אני חוזר בי, בסדר, מקבל.

חיים כץ: מקבל.

חיים כץ: אתה יודע למה?

חיים כץ: כי הוא אמר: קצבת נכות.

אוסאמה סעדי: אוקיי, קצבת נכות.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: עכשיו – אין לי.

חיים כץ: לא כשר אוצר אין לי; אני לא יודע להביא 7 מיליארד שקל.

נחמן שי: זה היה 6.

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: אתה יודע, מאיפה אני צריך להחליט שאני – אף שקל אני לא לוקח הביתה, גם אתה יודע.

חיים כץ: ולצערי, יש לנו צרכים מפה ועד הודעה חדשה.

חיים כץ: אנחנו צריכים לברור, אנחנו צריכים לברור איפה אנחנו שמים את הכסף, ומחר בטח אילן יבוא וישים הצעת חוק על מה שאמרת, ואני אעלה לדוכן ואני אגיד לו: תשמע, אני רוצה לא פחות ממך.

חיים כץ: כי כשאני הייתי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אני מיניתי את אילן גילאון להיות יושב-ראש תת-ועדה בנושא נגישות, ונתתי לו להיות שם שש שנים, כי ידעתי שהוא יודע לעשות את זה יותר טוב ממני.

חיים כץ: וכל מה שהוא אמר קיבלתי באהבה.

חיים כץ: אז זה חוכמה קטנה פה לעמוד על הדוכן ולהגיד: תשמע, אני רוצה לתת, אתה לא נותן.

חיים כץ: גם להעלות את הבסיס של הביטוח הלאומי מ-1,500 ל-5,000 – ואללה, אני רוצה.

חיים כץ: 42 מיליארד.

חיים כץ: אני רוצה, גם אתה רוצה.

חיים כץ: אבל תשמע, לעמוד פה על הדוכן, דב, זה אפילו לא חברי.

חיים כץ: זה אפילו לא חברי, כי אתה יודע שאני לא יודע להביא את זה.

דב חנין: הטענה שלי איננה אליך – –

חיים כץ: אבל אתה אומר שהיא איננה אלי, ואני – – –

דב חנין: – – אבל אני אומר לך שאותה ממשלה שנותנת הנחה של 4.5 מיליארד שקלים לתאגידים בהורדת מס חברות – 4.5 מיליארד שקלים – היא יכולה לתת את זה גם לקצבאות נכות, מה יש?

חיים כץ: הכול בסדר.

דב חנין: – – –

חיים כץ: אין דברים כאלה, אין דברים כאלה בכנסת.

דב חנין: אמרתי לך, אדוני השר, שהטענה שלי באמת איננה אליך.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מהקהל – לא מוחאים כפיים בכנסת, אז נא לכבד.

דב חנין: זה סדר עדיפויות של הממשלה.

דב חנין: זה סדר עדיפויות של הממשלה, זה לא אתה – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנין.

חיים כץ: דב, שנינו יודעים שמס החברות – לא ל"אינטל" ול"טבע", אבל לגופים אחרים – ימנע פיטורי עובדים.

דב חנין: מס חברות היה 35% – – –

חיים כץ: והלוואי שהוא יהיה 20%.

חיים כץ: והלוואי שהוא יהיה 20%, כי אם הוא יהיה 20% נוכל להביא שכר יותר גבוה ונוכל להעסיק יותר אנשים.

חיים כץ: אין לנו מלחמה עם אלה שנותנים לנו עבודה.

חיים כץ: אנחנו פשוט רוצים לבוא לעבוד, להתפרנס בכבוד וללכת הביתה בשלום.

דב חנין: בסדר, שהם יתפרנסו בכבוד, אבל שתהיה – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנין, תודה.

דב חנין: אם הם יקבלו 80%, זה לא יהיה להתפרנס בכבוד?

חיים כץ: דב, אני, מחובתי להקריא, יכול להיות שאני הייתי אומר דברים אחרים; לא "יכול להיות" – –

אוסאמה סעדי: הלוואי שהיית אומר דברים אחרים.

קריאה: – – –

חיים כץ: – – אבל מאחר שאני דובר פה – מאחר שאני הולך להקריא את מה שכתבה שרת המשפטים – – –

קארין אלהרר: למה שרת המשפטים משיבה?

חיים כץ: לא יודע, גם אני שואל.

חיים כץ: כי אולי לא הייתי צריך להיות פה היום, אני לא יודע.

חיים כץ: לא חשוב, אני הולך להקריא את מה שכתבה שרת המשפטים: יום מיוחד לזכויות אנשים עם מוגבלות.

חיים כץ: הלן קלר הייתה אישה יוצאת דופן.

חיים כץ: בינקותה הפכה עיוורת וחירשת, אך בעזרת מורתה המסורה והודות ליכולת התמדה וכוח רצון מרשימים, למדה לתקשר עם סביבתה.

חיים כץ: כשבגרה, החלה להעלות את מחשבותיה על הכתב.

חיים כץ: כתביה מעוררי השראה ומפרטים כיצד על אף כל הקשיים הצליחה להתמודד עם אתגרי החיים ולתרום תרומה משמעותית לעולם, והכול מתוך אמונה והתמדה.

חיים כץ: באחד ממכתביה אמרה קלר: "לעולם לא היינו יכולים ללמוד איך להיות אמיצים וסבלנים אם הייתה רק שמחה בעולם.

חיים כץ: העושר המופלא של החוויה האנושית היה מאבד במידת מה מאושרו המתגמל אם לא היו מגבלות שעליהן יש להתגבר.

חיים כץ: פסגת ההר לא הייתה כה נהדרת אלמלא היו עמקים חשוכים שיש לחצותם".

חיים כץ: בישראל חיים כיום – היא אמרה קצת יותר, אבל אני מתיישר עם הנתונים שלך – כ-800,000 אנשים עם מוגבלות, שהם כ-15% מהאוכלוסייה מעל גיל 20.

חיים כץ: בכל יום פלח אוכלוסייה זה מתמודד באצילות עם עמקים כאלה, ומתפקידנו כמדינה מתוקנת, כחברה נאורה וכקהילות הערבות זו לזו להגיש סיוע רב ככל האפשר כדי שיזכו להגיע לפסגת ההר, איש איש ופסגתו.

חיים כץ: רשויות החוק ומוסדות המדינה מתייחסים לאחריות זו בכובד ראש, כל אחד בתחום אחריותו.

חיים כץ: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שחוקק בשנת 1998, מכיר באחריותה של מדינת ישראל כלפי האנשים עם מוגבלות ומבקש לתת מענה לצורכיהם המיוחדים באופן שיאפשר לאדם לחיות את חייו במיצוי מלא, בעצמאות מרבית ובכבוד; גם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים, שהוקמה בשנת 2000 כדי לדאוג ליישומו של החוק – כמו כן, אמנת האו"ם בדבר זכויות אנשים עם מוגבלות אושררה על-ידי מדינת ישראל בשנת 2012 – המדינה מחויבת לפעול ליישום הדרישות של האמנה.

חיים כץ: לא רק כמדינה אנחנו מחויבים.

חיים כץ: אין אפשרות להתחמק מאחריות אישית המוטלת על כתפינו לשינוי השיח בחברה הישראלית, משיח של רחמים לשיח של זכויות והנגשה; להסרת מכשולים פיזיים ורעיוניים; להנגיש את הסביבה ולהישיר מבט מכבד ומכיל וזוג עיניים המשדרות שוויון והערכה.

חיים כץ: בספר בראשית נאמר: "ויברא אלהים את האדם בצלמו.

חיים כץ: בצלם אלהים ברא אֹתו", וחז"ל הוסיפו, כי "חביב אדם שנברא בצלם".

חיים כץ: זה המעיין אשר ממנו נשאב רעיון השוויוניות, ועל בסיסו אנחנו צריכים להתחיל בתהליך תיקון עולם: טיפוח ופיתוח אורחות חיינו לקבלת האחר והשונה וסלילת דרכו לעבר מטרותיו.

חיים כץ: אסור לנו לעמוד מן הצד, אלא עלינו לקחת חלק פעיל במאמצים.

חיים כץ: נשיא ארצות-הברית פרנקלין רוזוולט סבל מנכות ברגליו עקב מחלת שיתוק ילדים, ורופאיו קבעו כי מדובר בנכות לצמיתות.

חיים כץ: רוזוולט סירב לקבל את הקביעה, ובמשך שארית חייו חי בתחושה כי הוא יחזור לעשות שימוש ברגליו.

חיים כץ: הוא עמל קשה בניסיון לשכנע אנשים כי מצבו משתפר, והאמין בכל לבו כי יוכל לכבוש כל פסגה וכל משרה.

חיים כץ: לא בכדי אחת מאמרותיו המפורסמות היא, כי "המגבלות היחידות בבניית המחר הן הספקות של היום".

חיים כץ: מאמציו נשאו פרי, ובשנותיו הרבות בפוליטיקה רוב אזרחי ארצות-הברית לא היו מודעים כלל למצבו.

חיים כץ: זוהי דוגמה אחת מני רבות הממחישה עבורנו עד כמה השינוי מתחיל בתוכנו, במחשבה ובתודעה, וכי איש זולתנו לא אחראי למצבנו וליעדים שאליהם נגיע.

חיים כץ: כל מוגבלות, תהא אשר תהא, אינה מונעת מאיש להגשים את חלומותיו כאזרח שווה ערך.

חיים כץ: זוהי אחריותנו הבלעדית, ובידינו לשפר את מצבם של בני עמנו בעלי המוגבלות.

חיים כץ: אסיים במסר נוסף שכתבה הלן קלר.

חיים כץ: במקור, סבורה אני כי קלר כיוונה את דבריה לאנשים עם מוגבלות, אולם אם נקרא בעיון את הדברים נמצא בהם מסר רלוונטי לכל אחד ואחת מאתנו: "התייצבו מול הפגמים שלכם והכירו בהם, אך אל תניחו להם לשלוט בכם.

חיים כץ: אפשרו להם ללמד אתכם סבלנות, חביבות, תבונה.

חיים כץ: הצלחתכם ואושרכם שוכנים בתוככם; החליטו להישאר שמחים, ושמחתכם תיצור כוח בלתי מנוצח כנגד הקשיים".

חיים כץ: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, מה?

חיים כץ: מה מבקש חברי אילן גילאון?

יחיאל חיליק בר: אתם מסתפקים בתשובתו?

יחיאל חיליק בר: מה?

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

יחיאל חיליק בר: להסתפק.

נחמן שי: 6 מיליארד.

נחמן שי: 6 מיליארד.

אילן גילאון: אנחנו מודים – – –

נחמן שי: מאה אחוז.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חיים כץ: נחמן שי, אני בעד.

חיים כץ: כשאתם תגיעו לשלטון ותביאו 6 מיליארד, אני אמחא לך כפיים.

חיים כץ: תזכור מה שהבטחתי לך.

נחמן שי: – – –

חיים כץ: אם תגיעו.

אילן גילאון: והצוללות מונגשות?

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מסתפקים בתשובת השר.

רועי פולקמן: – – –

יחיאל חיליק בר: מסתפקים בתשובת השר, וסיימנו את החלק הזה.

יחיאל חיליק בר: ירידה ניכרת בהעסקת אנשים עם מוגבלות בשוק התעסוקה

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות דחופות לסדר-היום בנושא: ירידה ניכרת בהעסקת אנשים עם מוגבלות בשוק התעסוקה – מס' 5239, 5256 ו-5288 – של חברי הכנסת נחמן שי, רועי פולקמן ומנחם אליעזר מוזס.

יחיאל חיליק בר: הראשון – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, הדיון הזה, כמובן בזכות הנשיאות, הופך להיות המשך לדיון הקודם, ורק מאיר באלומה מאוד מאוד מדויקת את הסוגיה של התעסוקה של אנשים עם מוגבלות בשוק.

נחמן שי: אני רוצה להודות לכל קודמי בדיון הקודם, שפרסו פה יריעה מאוד רחבה.

נחמן שי: אני רוצה לברך בהזדמנות זו את חברי חבר הכנסת איציק שמולי, שגם מוביל מאבק גדול בעניין הזה, גם העביר חוק בעניין הזה וגם קיבל אתמול פרס מטעם עמותת אומ"ץ – יפה מאוד.

נחמן שי: תראו, המצב הולך ומידרדר, בנושא התעסוקה.

נחמן שי: לא שהוא לא משתפר – הוא מידרדר.

נחמן שי: אם קודם היה מקום לתקווה, מתברר שב-20 השנים האחרונות התעסוקה של אנשים עם מוגבלות הולכת ומצטמצמת.

נחמן שי: לא שנתגלתה איזו תגלית חדשה, ולא שמספרם גדל פתאום, משום מקום, אבל הנה, המציאות, כפי ששלח משרד המשפטים וגם ביקש מהשר כץ לקרוא את הדברים האלה: מסתבר שכמחצית מהאנשים עם מוגבלות, 50%, הם בגיל העבודה, אבל למעשה רק 19% מהם עובדים.

נחמן שי: זאת אומרת, אחוז העובדים מכלל האנשים עם מוגבלות הולך וקטן באופן קונסיסטנטי.

נחמן שי: המצב הזה נוגע גם בתעסוקה שלהם.

נחמן שי: אני צריך לתקן את הנתון ולומר כך: 51% מהאנשים עם מוגבלות בגילים האלה, 20–64, מועסקים, לעומת 79% מהאוכלוסייה הכללית.

נחמן שי: זה הנתון המשמעותי, כלומר 51% לעומת 79%.

נחמן שי: וזה מקרין לכל אורך הדרך; גם ההכנסות שלהם יותר נמוכות, וגם מצבם הכלכלי, כתוצאה מכך, הוא רע ללא שיעור בהשוואה לאנשים שאינם עם מוגבלות.

נחמן שי: תראו מה קורה להם: הם מודים שהם לא מצליחים לכסות את ההוצאה החודשית שלהם; הם מודים שהם אינם מצליחים לכסות את ההוצאות הרפואיות שלהם; הם מודים שהם חייבים לחסוך באוכל; הם מודים שהם צריכים לחסוך באירוח; הם מודים שהם נאלצים לוותר אפילו על חשמל, טלפון או מים כדי לעמוד בהוצאות המינימליות של דמי הקיום שלהם.

נחמן שי: מדינת ישראל נטשה את המאבק למען אנשים עם מוגבלות.

נחמן שי: היא נותנת לשוק – לשוק, לשוק העבודה – לנווט את זה.

נחמן שי: ובשוק העבודה המדינה חייבת להתערב, כי לבד זה לא יסתדר, כי תמיד למעסיק או למעסיקה ייראה שאדם עם מוגבלות נופל מאדם שאין לו מוגבלות.

נחמן שי: לפעמים זה יכול להיות – אם מדובר בדברים פיזיים, יכול להיות; אבל אני אומר לכם את זה מתוך היכרות, מתוך ידיעה, מתוך הבנה, ומתוך זה שכבר היו דברים מעולם: גם אנשים עם מוגבלות מסוגלים לעשות מגוון רחב של תפקידים, אם המעסיקים ירצו בכך.

נחמן שי: וכאן, מה שהממשלה צריכה לעשות זה לתת תמריצים למעסיקים.

נחמן שי: היא צריכה לעודד אותם, היא צריכה להקל עליהם.

נחמן שי: היא צריכה לפעול בשני הקצוות: לעודד את המעסיקים מצד אחד, ולעודד את האנשים עם המוגבלות מצד אחר.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

נחמן שי: רק הצירוף הזה יחד יכול להביא לשינוי דרמטי של המצב הזה ולשחרר מאות-אלפי אנשים מחרפת עוני.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מוזס, אם יהיה כאן.

יחיאל חיליק בר: ישיב שר הרווחה.

יחיאל חיליק בר: השר פה?

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ראשית, גם אני רוצה להודות לכל העוסקים ביום המיוחד הזה בכנסת, וכמובן למובילים של הנושא הזה בכנסת – לחבר הכנסת שמולי, לחבר הכנסת גילאון ולחברת הכנסת אלהרר.

רועי פולקמן: אתם עוסקים בזה באופן שוטף, כל השנה, ואנחנו לא פעם מוצאים את עצמנו, ככל שאפשר, מסייעים.

רועי פולקמן: אני רוצה לדבר על החלק המסוים שאני מתעסק בו, שהוא גם נושא ההצעה לסדר-היום הזאת, וזה הנושא של תעסוקה.

רועי פולקמן: ציינו כאן הרבה גם קודמי את הנתונים והמצב.

רועי פולקמן: אני רוצה להגיד משהו אחד קטן על הנתונים, שלא נאמר כאן:

רועי פולקמן: מה שבעיקר הוביל את הירידה בשיעור המועסקים – וזה נתון מאוד מדאיג, העובדה הזאת שיש ירידה בשיעור המועסקים – זה בעיקר אנשים עם מוגבלות במגזר הערבי.

רועי פולקמן: כלומר, כנראה היה קצת שיפור במגזר היהודי, והייתה הידרדרות חמורה במגזר הערבי.

רועי פולקמן: זה שם לנו דגש עוד יותר משמעותי על הפערים.

מסעוד גנאים: תעסוקה.

רועי פולקמן: כן, שילוב אנשים עם מוגבלות בשוק התעסוקה.

רועי פולקמן: באופן כללי במגזר הערבי יש אתגרים, אנחנו מכירים אותם, וזה עוד יותר חמור עם אנשים עם מוגבלות.

רועי פולקמן: אני רוצה לומר שני דברים חשובים: זה לא רק עניין הכמות – וזה אולי הדגש או התוספת שאני רוצה לתת לדיון הזה – יש לנו פה הרבה חוקים: כמובן חוק שוויון אנשים עם מוגבלות, וכל העת מחוקקים עוד חוקים, אבל בסוף יש כאן חסמים נורמטיביים, בשוק העבודה הישראלי, שצריך לשנות אותם דרך תהליכים נורמטיביים.

רועי פולקמן: נכון שהחקיקה יכולה לעזור בעניין הזה, אבל בסוף זה לא רק כמות העובדים, שמציגים אותה, אלא מבחינתי זה גם איכות העבודה, ואני רוצה להגיד על זה משפט, למה זה איכות העבודה; אני רואה את החוקים האלה, אני מבין את הצורך בהם – איזה אחוז יועסק – ואני זוכר את זה מעבודתי בעיריית ירושלים, אבל אני רוצה גם לראות את אותם אנשים עם מוגבלות ממצים את יכולותיהם, כלומר אני לא רק רוצה להגיד: אוקיי, נסמן "וי" על אותו מספר עובדים בעירייה שמצלמים במכונת הצילום.

אילן גילאון: נכון.

רועי פולקמן: אנשים עם מוגבלות – ויכולות להיות כל מיני לקויות: לקות שמיעה, לקות ראייה, לקויות תנועה ולקויות אחרות – הם יכולים להיות היועצים המשפטיים הכי טובים, הם יכולים להיות הכלכלנים הטובים והם יכולים להיות הרבה דברים.

רועי פולקמן: אז – אני חושב שחלק מהשיח, וגם הנתונים, וקצת התקשיתי למצוא את זה – 1.

רועי פולקמן: זה גם איכות המשרות, כי אנחנו רוצים לראות אנשים עובדים במשרות איכות.

רועי פולקמן: הדבר הנוסף, שעליו שוחחתי – וכמובן השר כץ, שמוביל את הנושאים האלה – הדבר השני, שעליו גם שוחחתי עם הנציב, זה הנושא של יזמות.

רועי פולקמן: אני חושב שחלק מהעניין של יזמות של עסקים קטנים ובינוניים – ובימים האלה אני עוסק בחוק עסקים חברתיים, כדי לעודד הקמה של עסקים חברתיים בישראל והגדרתם במודל התאגידים הישראלי.

רועי פולקמן: חלק מהמאמץ שלי להסדיר את העניין הזה, של המושג עסק חברתי, נועד לזה שיהיו בישראל יותר עסקים קטנים ובינוניים שהם או מוקמים על-ידי אנשים עם מוגבלות, או בעלי אוריינטציה ברורה לשילוב אנשים עם מוגבלות – מעבר לתפיסה שמה שיכול לעשות אדם עם מוגבלות זה לעבוד בחברה הגדולה, בתאגידים הגדולים, ברשויות או במדינה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

רועי פולקמן: כן, אני מסיים.

רועי פולקמן: ולכן, בעיני, חלק משמעותי מהשינוי יקרה כשנשכיל לייצר שינוי בשוק, שבו גם חברות קטנות ובינוניות ועסקים חברתיים יקומו, וכתפיסת עולמם העסקית הבסיסית יעסיקו אנשים עם מוגבלות במשרות איכותיות בשוק התעסוקה הישראלי.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פולקמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוזס נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אני מבקש משר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ לעלות להשיב.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מספרם של מקבלי קצבאות נכות מהמוסד לביטוח לאומי הוא כ-250,000 איש.

חיים כץ: יש להניח שקיימים עוד רבים שאינם מקבלים קצבה מהמוסד לביטוח לאומי אך סובלים ממוגבלות זו או אחרת.

חיים כץ: ההנחה היא שרוב האנשים שאינם מקבלים קצבת נכות ואינם עובדים חיים מהבטחת הכנסה.

חיים כץ: אנחנו מעריכים שמספר האנשים עם מוגבלות משמעותית אינו עולה על 500,000 איש.

חיים כץ: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים עוסק בשנים האחרונות בפיתוח אינטנסיבי של מגוון רחב של תוכניות תעסוקה.

חיים כץ: בשנים אחרונות הושמו יותר מ-2,500 איש עם מוגבלות חמורה בשוק העבודה הפתוח.

חיים כץ: המטה לשילוב אנשים עם מוגבלות של משרד העבודה אמון על עידוד מעסיקים לקלוט עובדים עם מוגבלות בשוק החופשי.

חיים כץ: בשנים האחרונות המטה מפעיל מרכזי תמיכה למעסיקים וניתן בהם שירות לאלפי מעסיקים.

חיים כץ: בשנה האחרונה בלבד קיבלו סיוע 1,596 מעסיקים ואוישו 718 משרות.

חיים כץ: אחד מכלי התמיכה למעסיקים הוא השתתפות במימון ההתאמות הנדרשות לקליטת עובדים עם מוגבלות.

חיים כץ: המשרד פועל להכנה ולהכשרה של אנשים עם מוגבלות לעולם העבודה, מהיותם בני-נוער ועד לבגרותם.

חיים כץ: המשרד אף יוצר מסגרות ברצף התעסוקתי לשילוב וליווי של אנשים עם מוגבלות בתעסוקה, דרך העבודה הנתמכת, יצירת יזמויות, שיתוף עם המגזר העסקי ועוד.

חיים כץ: חקיקה והובלת מדיניות, כגון החוק המחייב העסקת אנשים עם מוגבלות במגזר הציבורי או ההסכם ההיסטורי בין ההסתדרות לבין התאחדות התעשיינים בדבר העסקת אנשים עם מוגבלות, מובילות לעלייה בהעסקת אנשים עם מוגבלות.

חיים כץ: עם זאת, אני מאמין שיש להציב את תעסוקת אנשים עם מוגבלות כיעד לאומי מרכזי על מנת להביא לשילוב מיטבי, ולהביא לחקיקה שתוביל למיצוי זכויות, שוויון הזדמנויות בתעסוקה ויצירת הזדמנויות תעסוקתיות לאנשים עם מוגבלות.

חיים כץ: בחודש מאי האחרון הוקם מרכז תעסוקה עבור אנשים עם מוגבלות, ובתקופה הקצרה מאז החל לפעול הוא נותן שירות ל-210 משתתפים, ומהם יש כבר 72 עובדים.

חיים כץ: אני מדבר על מספרים, אבל לעשות את ההשמות האלה זה נגיעה בכל אחד ואחד, ולצערי, זה לא הולך כל כך בקלות.

חיים כץ: המטה מפעיל גם פורטל עבודה נגישה, משרות עבור אנשים עם מוגבלות, ו-5,740 קורות חיים נשלחו ממנו למשרות.

חיים כץ: היום פתוחות בפורטל 455 משרות.

חיים כץ: אני מקווה שהמספרים האלה ילכו ויגדלו, ואנחנו כולנו ניתן לאנשים עם מוגבלות את היכולת להתמודד ולהתקבל לעבודה.

חיים כץ: אנחנו ננגיש ונסייע, ואני מקווה שהמספרים רק ילכו ויגדלו.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

חיים כץ: איזו ועדה?

חיים כץ: אני מבקש להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, ניתן לשר לחזור, ונצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד העברת ההצעות לסדר-היום בנושא: ירידה ניכרת בהעסקת אנשים עם מוגבלות בשוק התעסוקה לוועדת העבודה והרווחה?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעות תועברנה להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: דוח משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מגלה כי חמישית מ-44,000 מקרי הפגיעה בקטינים הם בקטינים עם מוגבלות

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 5247, בנושא: דוח משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מגלה כי כחמישית מ-44,000 מקרי הפגיעה בקטינים הם בבעלי מוגבלות, של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב עליה שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, גם אני מצטרף לברכות ליוזמי היום החשוב הזה, חברינו אילן גילאון, קארין אלהרר ונורית קורן.

מסעוד גנאים: היום, אדוני היושב-ראש, דיברנו על איך לשלב אנשים עם מוגבלות – איך לשלב אותם, אם זה בחינוך, אם זה בתעסוקה.

מסעוד גנאים: אבל, לצערי הרב, יש תופעות שמחזירות אותנו צעדים רבים אחורה, והן פוגעות באנשים עם מוגבלות.

מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה לברך את משרד העבודה והרווחה על הדוחות שהוא מוציא; הוא הוציא דוח על פגיעה בקטינים ב-2015.

מסעוד גנאים: מהדוח מסתמן ש-44,000 קטינים נפגעו בשנה הזאת, וחמישית מהם הם עם מוגבלות.

מסעוד גנאים: אז, אדוני היושב-ראש, לשלב, ולהנגיש את חיי החברה או את המרחב הכללי לאנשים עם מוגבלות זה צעד קדימה; לפגוע זה צעד שלצערי מחזיר אותנו לימים אפלים.

מסעוד גנאים: אני רוצה לציין שני דברים: 1.

מסעוד גנאים: אלה הפגיעות המדווחות; יש כאלה שלא מדווחים, שלא אומרים שפגעו בהם; 2.

מסעוד גנאים: אחרי שידענו על הפגיעות האלה, מה עושים עם הפוגעים, במיוחד כאשר גם לפי הדוח רוב הפוגעים הם מהמשפחה, בוגרים?

מסעוד גנאים: כ-70% הם מבוגרים ובוגרים מאותה משפחה, מאותה סביבה, של הקטין או של הקטין המוגבל.

מסעוד גנאים: מה עושים עם המבוגר הזה, שפגע, ואיך מטפלים בנפגע, מבחינה נפשית ומכל הבחינות האלה?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהעניין של המודעות הוא העניין החשוב ביותר לאדם עם מוגבלות: תחילה, איך לקבל אותו בחברה, ושנית – איך לשלב אותו בחיי התעסוקה ובמרחב, כפי שאמרתי.

מסעוד גנאים: היום, כאשר השתתפנו בישיבות בכל הוועדות – בוועדת החינוך, הכלכלה, הפנים וביקורת המדינה – יש שני תחומים שהם הכי חשובים, ולפי דעתי הם המנוף לשילוב ולהעלאת המודעות: העניין של התעסוקה והעניין של החינוך.

מסעוד גנאים: לכן, אם אנחנו רוצים להעלות את המודעות – אין כמו עובד מוגבל שעובד עם אנשים שאינם עם מוגבלות – שיראו איך הוא עובד, איך הוא נותן, שהתפוקה שלו והתוצאות של העבודה שלו הן לא פחות משל אנשים שאין להם מוגבלות; אין כמו זה כדי לשלב וגם כדי להשריש את המודעות שהמוגבל הוא בן-אדם; הוא לא בן-אדם חלש, הוא לא נטול יכולת, יש לו כל הפוטנציאל והיכולת לתת ולתרום לחברה, רק – הוא רוצה דחיפה קטנה בהנגשה, לתת לו את ההזדמנות, כדי שהוא יבטא ויביע את היכולות האלה.

מסעוד גנאים: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שיהיה מענה: 1.

מסעוד גנאים: לאלה שפוגעים, דרך ענישה; ו-2.

מסעוד גנאים: לאלה שנפגעים, ולתת להם חיק חם ולטפל בהם, וגם להנגיש להם יותר.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, בבקשה.

חיים כץ: ושוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בדוח של משרד הרווחה מדברים על כ-44,000 מקרי פגיעה בקטינים, חמישית מהם עם מוגבלות.

חיים כץ: אני חושב שגם פגיעה באחד זה הרבה יותר מדי.

חיים כץ: הרבה יותר מדי.

חיים כץ: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מופקד על שלומם ורווחתם הפיזית והנפשית של יחידים, משפחות וקהילות במצבי שגרה ובמצבי חירום ופועל נמרצות לבחון מענים קיימים, לטפל, לשקם וליצור מענים הולמים למגוון האוכלוסיות שבטיפולו.

חיים כץ: הדוח שפורסם ב-1 בדצמבר על-ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים נועד לתת תמונת מצב על היקף הפעילות בעבודת העובדים הסוציאליים לחוק הנוער במחלקות לשירותים חברתיים וללמד על מגמות משתנות במצב הקטינים נפגעי התעללות המופנים לטיפול עובדים סוציאליים לחוק הנוער והמחלקה לשירותים חברתיים.

חיים כץ: הדוח התאפשר בזכות עבודה אינטנסיבית של עובדים סוציאליים לחוק הנוער משירותי הרווחה, אשר לאורך כל השנה השתמשו בטופס שהופץ מהמשרד, שבו התבקשו לעדכן את הפעילות שלהם, הן במסגרת חובת הדיווח וחוק העונשין והן במסגרת חוק הנוער (טיפול והשגחה) ועדכון לגבי עבודתם על-פי החוק ולאור החוק.

חיים כץ: הנתונים שעולים מהסיכום הם מדאיגים, לא טובים; אנחנו לא מסתירים, אנחנו רוצים להתמודד עם התופעה.

חיים כץ: כ-44,000 – זה שאני קורא פה "כ" זה לא בסדר, הייתי צריך להגיד שזה 43,900 ומשהו, כי כשאנחנו מדברים על אנשים, אז ההגדרה "כ" היא לא הגדרה טובה.

חיים כץ: רוב הדיווחים, כפי שצוין בדוח, הם בתחום הזנחת ילדים.

חיים כץ: שאר הדיווחים עוסקים בהתעללויות שונות – התעללות פיזית, התעללות מינית והתעללות רגשית.

חיים כץ: אנו פועלים לצמצום התופעה.

חיים כץ: מדובר בפעילויות שמחייבות את כל מי שמתוקף תפקידו עובד עם ילדים ופוגש ילדים, שידע להכיר את הסימנים המקדימים לזיהוי התעללות והזנחה קשה, כדי שיהיה אפשר לפעול בשלבים מוקדמים לטיפול ולהגנה על הילדים ולמנוע המשך היפגעות.

חיים כץ: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים פועל בשנים האחרונות בתוכניות ייחודיות ובניסיונות לשקם משפחות ולאפשר להן לקיים חיי משפחה מיטיבים, תוך טיפול בהורים ובילדים על-פי הצרכים ועל-פי הכלים המתאימים להם, כדי למנוע ככל האפשר הוצאת ילדים מהבית ולתת מענה בקהילה.

חיים כץ: עשינו שינוי משמעותי בהליך הוצאת ילדים מהבית, הוספנו זכות ערעור למשפחות, והגדלנו את התקציב בקהילה.

חיים כץ: אני לא רוצה להיכנס לנתוני הדוח.

חיים כץ: אנחנו פועלים להעמיק את שיתוף הפעולה בין השירותים השונים בדרכי הטיפול בילדים עם מוגבלות לצמצום היפגעות ילדים וליצירת האחדה של ההגדרות לגבי קטין עם מוגבלות.

חיים כץ: המשרד כאמור שוקד ופועל ללא הרף על פיתוח ויצירת מענים הולמים ומותאמים בכל עת לצורכי האוכלוסייה שבתחום אחריותו.

חיים כץ: מה אתה מבקש?

חיים כץ: מסתפק בתשובת השר?

חיים כץ: איך שאתה רוצה.

מסעוד גנאים: זה מצטרף לוועדת העבודה והרווחה?

חיים כץ: זה לא מצטרף, זה דיון מחודש, דיון אחר.

חיים כץ: אבל אם אתה רוצה, אין לי בעיה ללכת אתך.

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: אמרת.

חיים כץ: מבקש להעביר לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נצביע עכשיו על העברת ההצעה לסדר-היום בנושא: דוח משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מגלה כי חמישית מ-44,000 מקרי פגיעה בקטינים הם בקטינים עם מוגבלות, להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שמונה בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה תועבר לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/669; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 18) (מינוי קאדים ובחירתם), של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, הצעת החוק, שמועלית לקריאה ראשונה, מדברת על בתי-הדין השרעיים בקהילה המוסלמית במדינה.

עיסאווי פריג': זה המוסד העצמאי היחידי שיש לקהילה המוסלמית.

עיסאווי פריג': הצעת החוק אומנם באה באיחור, אבל היא – אני אסכם אותה בשלוש נקודות.

עיסאווי פריג': הנקודה הראשונה: מטרת הצעת החוק היא לתקן את תנאי הכשירות של המועמדים לקאדים שרעיים.

עיסאווי פריג': כיום החוק אומר שכדי להיום קאדי שרעי אתה צריך להיות בעל השכלה גבוהה בלימודי האסלאם, להנחת דעתה של ועדת המינויים.

עיסאווי פריג': אנחנו עומדים לשנות את ההגדרה הזאת, ויבוא במקום זה, שכדי להיות כשיר – תנאי כשירות להתמנות לקאדי – צריך תואר אקדמי מוכר בלימודי האסלאם מאת מוסד מוכר כמשמעותו בחוק המועצה להשכלה הגבוהה, או מאת מוסד להשכלה גבוהה בחוץ-לארץ, ובלבד שהתואר הוכר על-ידי משרד החינוך.

עיסאווי פריג': זה תנאי ראשון לכשירות.

עיסאווי פריג': התנאי השני לכשירות הוא מינימום עבודה בטיעון שרעי – ברציפות או לסירוגין – לא פחות מחמש שנים.

עיסאווי פריג': הכוונה כאן, חברים, היא להעלות את רמת ההשכלה של הקאדים השרעיים, כי זה מוסד שאמור להוביל ולפסוק בעניינים מאוד רגישים, וזה מוסד בעל חשיבות יתרה וגבוהה בחברה הערבית המוסלמית.

עיסאווי פריג': אנחנו מבקשים שהקאדים יעמדו בתנאים של השכלה ועריכת-דין וטיעון גבוהים, שיצדיקו את המעמד.

עיסאווי פריג': להצעת החוק יש סעיף שלישי, שאומר: מחברי הוועדה למינוי קאדים שהם חברי ממשלה או חברי כנסת לא יכהן יותר מחבר אחד מכל מפלגה רשומה כמשמעותה בחוק המפלגות, 1992.

עיסאווי פריג': כאן המטרה היא ברורה: אנחנו מבקשים שהוועדה למינוי קאדים, לא יהיה בה יותר מנציג של מפלגה, וזה כדי למנוע שליטה של מפלגה אחת בוועדה למינוי קאדים, כי לפי דעתנו ריכוז של חברי ועדה מאותה מפלגה פוגע ביכולתה של הוועדה לבחור מועמדים בעלי השקפות עולם מגוונות.

עיסאווי פריג': אני שמח שהחוק הזה הגיע לקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': זה חשוב בדרך להפיכת המוסד של בתי-הדין השרעיים למוסד בעל חשיבות עליונה, ואני מקווה מאוד שיגיע היום שהמוסד הזה יהיה המוסד העליון לפסיקה בכל ההלכה האסלאמית שקשורה למיעוט הערבי האסלאמי במדינה.

עיסאווי פריג': תודה לכל החברים ולכל מי שעזר לי בהעברת החוק הזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: השר מבקש להשיב?

יחיאל חיליק בר: לא, נכון?

חיים כץ: לא, אני תומך.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה – סליחה, יש גם מבקשי דיבור.

יחיאל חיליק בר: האמת, רובם לא פה, אבל בואו נראה: דב חנין – אינו נוכח; עבד אל חכים חאג' יחיא; עבדאללה אבו מערוף – מוותר; גרמן; מסעוד גנאים; אלעזר שטרן; אמיר אוחנה; מסעוד, מבקש לדבר?

מסעוד גנאים: כן, כן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אני לא רוצה לעכב את חברי עיסאווי, אבל החוק הוא חוק חשוב.

מסעוד גנאים: אני דיברתי גם עם הקאדים השרעיים, ובית-הדין השרעי, ואמרו לי: גם אנחנו תומכים, כי כולנו רוצים שמי שיגיע למשרת קאדי גם יהיה ברמה מדעית גבוהה וגם ברמה אקדמית גבוהה ככל האפשר.

מסעוד גנאים: אני רוצה לשבח את מוסד הקאדים השרעיים המוסלמים בישראל, שהם באמת נותנים כל מה שצריך כדי לשרת את כל התושבים, ואת המוסלמים בפרט.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהחוק הזה יחזק את מוסד בתי-הדין השרעיים בישראל.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני ממשיך בקריאת השמות: חברי הכנסת שטרן, אוחנה, מרגלית, לביא, רוזין, זנדברג, עיסאווי – טוב, כבר הציג.

יחיאל חיליק בר: ביקשת לדבר על החוק של עצמך?

עיסאווי פריג': איך אני רשום?

יחיאל חיליק בר: רשום: עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: שלח, כהן, גליק, סעדי, מיקי לוי, בהלול, נחמן שי, ברושי, איציק שמולי – מוותר, סויד, חסון, סבטלובה, טיבי, אייכלר, סלימאן, מוזס, טרכטנברג, זחאלקה, זועבי, יואל חסון, בר-לב, אמסלם, יונה, נחמיאס, ורבין, אסף חזן, ג'בארין ומירב בן ארי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אין לנו דוברים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 18) (מינוי קאדים ובחירתם).

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 18) (מינוי קאדים ובחירתם), התשע"ז–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, שבעה בעד – נאזם, נוסיף לפרוטוקול את אוסאמה סעדי – אין מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 18) (מינוי קאדים ובחירתם), של עיסאווי פריג', עברה בקריאה ראשונה, ותוחזר לוועדת החוקה של הכנסת להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, נאזם.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום רביעי, ז' בכסלו התשע"ז, 17 בדצמבר 2016, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.