ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 173, 2016-12-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ה' בכסלו תשע"ז, 5 בדצמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בהצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת סיעת המחנה הציוני: אי-הסדרה בחוק ההסדרה: ממשלת ישראל מובילה להרס הדמוקרטיה, פוגעת במרקם החיים ומפקירה את ביטחון האזרחים.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

עמר בר-לב: אני אלך לאט, אולי יבואו עוד.

יולי יואל אדלשטיין: אולי מישהו, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם ברוך שפטרנו מן הפארסה הזאת כל שבוע, אבל עדיין.

עמר בר-לב: כן, זה חוויה לדבר מול כנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אקשיב לך בקשב רב.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אני אפתח בציטוט ממגילת העצמאות: "מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, מין וגזע; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות; ותהיה נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות".

עמר בר-לב: השבוע, אדוני היושב-ראש, חזרתי לטקסט המכונן הזה בניסיון להיאחז בגדלותם של מייסדי האומה שלנו.

עמר בר-לב: המילים מעוררות ההשראה שבמגילה, מילים של תקווה, של אמונה ביכולתנו לחיות כאן חיים משותפים, חיים של צדק, ביטחון, שוויון ושגשוג, הולכות ונקברות תחת הררי הציניות הפוליטית.

עמר בר-לב: ההפחדות, החקיקה הלא-דמוקרטית ויצר החורבן של הממשלה קוברים את הציטוט הנפלא הזה ממגילת העצמאות.

עמר בר-לב: מאז נולדה ממשלת נתניהו הרביעית, יסודות הדמוקרטיה הישראלית נמצאים תחת מתקפה חסרת תקדים וחסרת מעצורים; הכול כשר, הכול מותר, ושיכרון הכוח מוציא אתכם, חברי הקואליציה – שלא יושבים כאן, אפילו לא יושבים כאן להקשיב – מוציא אתכם מדעתכם.

עמר בר-לב: אנחנו נמצאים בפתח של שבוע, אולי שבועיים, שלמרבה הצער ייזכרו כנראה כאחד מרגעי השפל של הדמוקרטיה הישראלית; רצף של חוקים חסרי אחריות מובאים לאישורו של הבית הזה, והנזק שהם עתידים לגרום הוא רב.

עמר בר-לב: לפני כמה שבועות כתבה שרת המשפטים שקד טקסט מקומם, מסוכן, על שבירת האיזון בין המדינה היהודית לדמוקרטית ועל חובתם של נבחרי הציבור להניח "מסילות אל המשילות", אבל מסילות שבעצם מובילות ממגילת העצמאות למקום אחר.

עמר בר-לב: על איזו מסילה בדיוק מנסה הממשלה הזאת להוביל אותנו?

עמר בר-לב: איזה נתיב מנסה ראש הממשלה לסרטט?

עמר בר-לב: עכשיו זה ברור: הבית היהודי, שראש הממשלה נגרר אחריו, הוא זה שמניח את פסי הרכבת – את אותן מסילות שיובילו בסופו של דבר את כולנו להתנגש בקיר הבטון הזה, אולי יותר נכון לומר: בקיר הברזל, שאנחנו נתנפץ עליו במקום האויבים שלנו.

עמר בר-לב: התנגשות מובילה להתנגשות עם ערכי הדמוקרטיה, המינהל התקין ושלטון החוק, ולהתנגשות עם הערכים היהודיים שהנחלנו לדמוקרטיות כולן, כדבריה של שרת המשפטים שקד, ולבסוף להתנגשות חזיתית גם עם הקהילה הבין-לאומית.

עמר בר-לב: הממשלה הנוראה הזאת מתעלמת מכל תמרורי האזהרה, והרכבת ממשיכה, ממשיכה לשעוט קדימה.

עמר בר-לב: השנה האחרונה – השנה וחצי האחרונה – של הכנסת הזאת מתאפיינת בכך שפרוסה אחרי פרוסה מהדמוקרטיה הישראלית נפרסת ונזרקת לפח, נזרקת מתחת לרגלי אותה רכבת.

עמר בר-לב: זה התחיל במתווה הגז, שלא הובא הנה, לכנסת, כי לא היה כאן בכנסת רוב לאישור מתווה הגז; חוק העמותות, שהפקיע – שבעצם מטרתו הייתה לסמן עמותות מסוימות – ואני, אגב, בעד שכל תרומה חיצונית תדוּוח, וכן הלאה, אבל כאן הייתה כוונה לתרומות מסוימות; המשיך בחוק ההשעיה, שבו חברי הכנסת מהקואליציה – מהקואליציה הריקה, הריקה מתוכן – בעצם נטלו מאזרחי מדינת ישראל – מהזכות של אזרחי מדינת ישראל, שהם יקבעו מי הם נציגיהם בכנסת, ולא חברי הכנסת.

עמר בר-לב: והנה השבוע – אולי שבועיים, אולי זה ייקח שבועיים – הולכים להישבר כל שיאי השפל: קודם כול, חוק ההסדרה, חוק רע מהרבה בחינות, חוק שפוגע באינטרסים המדיניים והביטחוניים שלנו, חוק שמבזה את בית-המשפט העליון וברור לכול שלא יעמוד בשום מבחן חוקתי, חוק שיגרור את מפקדי צה"ל לבית-המשפט בהאג.

עמר בר-לב: ואני אומר לכם, כמפקד צה"ל לשעבר, שעמד במצבים לא פשוטים – לא היינו מסוגלים לתפקד אילו ידענו שבעת מבחן מדינת ישראל, ממשלת ישראל, לא תעמוד מאחורינו, וחס וחלילה תשאיר אותנו פצועים בשטח.

עמר בר-לב: וזה מה שאתם עושים עכשיו לחיילי צה"ל, למפקדי צה"ל – משאירים אותם פצועים בשטח, ומחר בבוקר, אולי בעוד חודש, בעוד שנה, קצין צה"ל ייעצר בלונדון, וחודש אחרי זה, אולי שישה חודשים אחרי זה, ייעצר קצין אחר בדנמרק, ובחודש שלישי קצין שלישי או רביעי או חמישי ייעצר במקום אחר בעולם.

עמר בר-לב: אתם מפקירים את קציני צה"ל, אתם משאירים אותם פצועים בשטח.

עמר בר-לב: ולבסוף, החוק הזה מרמה ומשלה את תושבי עמונה עצמם.

עמר בר-לב: היו לכם שנתיים, שרת המשפטים שקד, היו לכם שנתיים לטפל, להביא פתרון כזה או אחר, אבל דחיתם את זה עד הרגע האחרון, עד לפני חודש.

עמר בר-לב: ובחודשיים האחרונים, בחודש האחרון, אתם מנסים למצוא כל מיני פתרונות, משלים אותם עד הרגע האחרון שעמונה לא תפונה.

עמר בר-לב: ואני אומר כאן: עמונה תפונה.

עמר בר-לב: היה לכם זמן, הייתה לכם הזדמנות לטפל בזה, לא טיפלתם, וגם ההצעה, עכשיו, שראש הממשלה מביא, לשמונה חודשים – יזוזו 300 מטרים ואולי מדי שלוש שנים זה יחודש – זה חיים?

עמר בר-לב: זה החיים שאתם מציעים לאותם מתנחלים?

עמר בר-לב: לבי-לבי להם, גם אם מבחינה פוליטית ואידיאולוגית אני לגמרי במקום אחר.

עמר בר-לב: ומה קורה בשטח?

עמר בר-לב: מה קורה בשבועיים האחרונים בשטח?

עמר בר-לב: ילדים מחלקים כרזות לחיילים להתנגד לפינוי עמונה.

עמר בר-לב: נערי גבעות נוהרים לעמונה ולסביבתה כדי להתכונן להתנגדות.

עמר בר-לב: הבית היהודי – כן, שרת המשפטים – הבית היהודי מעודד הפחדה: הולך להיות כאן משהו נורא ואיום.

עמר בר-לב: הדבר הנורא-ואיום שהולך להיות כאן זה פגיעה בדמוקרטיה הישראלית, שאזרחי ישראל – ילדים, אבל לא רק ילדים – עושים הכנות להתנגד, גם אם זו התנגדות פסיבית, במדינת ישראל, לשלטון החוק במדינת ישראל.

עמר בר-לב: ואני לא שמעתי – אני מצפה למנהיגים שלכם, למנהיגים שלכם מהקואליציה – לראש הממשלה, לשר נפתלי בנט – אני מצפה מהם שיגידו מעל כל במה שהם מתנגדים לכל סוג של התנגדות, כולל התנגדות פסיבית, לא רק התנגדות אלימה.

עמר בר-לב: אני מצפה מראשי הרבנים ביהודה ושומרון שיגידו – שיקראו לצעירים וליותר מבוגרים: תישארו בבית, יש חוק במדינת ישראל.

עמר בר-לב: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, ומה שהדמוקרטיה תקבע, זה מה שיהיה.

עמר בר-לב: ומה אתם עושים?

עמר בר-לב: אני חוזר לחיי היום-יום הקשים, אפשר לומר גם העלובים, בכנסת.

עמר בר-לב: מה קורה?

עמר בר-לב: אז אתם יוצרים ועדה מיוחדת חדשה שתדון בחוק הזה.

עמר בר-לב: ומה הסיבה שאתם יוצרים את הוועדה הזאת – רק לנטרל את חבר הכנסת בני בגין, זו הסיבה היחידה; ואני אומר לכם בתור חבר בוועדה הזאת, שישב בדיונים המהירים והקצרים שהיו, כשיושב-ראש הוועדה חבר הכנסת סלומינסקי לא נתן לנו הזדמנות לשמוע גורמים קיצוניים.

עמר בר-לב: אתם מביאים את זה, מנטרלים את חבר הכנסת בגין – מביאים את זה לוועדה מיוחדת, עוד התפתלות של הכנסת הזאת, עוד דרך לפגוע בדמוקרטיה, ובכך שוברים כל כלל וכל חוק וכל נוהג שקיים בבית הזה.

עמר בר-לב: לשיכרון הכוח שלכם אין שובע – השבוע תביאו בפנינו גם את חוק המואזין.

עמר בר-לב: ומה מטרתו של חוק המואזין?

עמר בר-לב: הרי ברור שאין בו שום צורך אמיתי.

עמר בר-לב: החקיקה הקיימת כבר יודעת לטפל במטרדי רעש, הבעיה היא באכיפה, והחוק הזה לא יפתור את האכיפה, אבל שיכרון הכוח – שיכרון הכוח מוציא אתכם, חברי הקואליציה, מאיזון.

עמר בר-לב: ואם אפשר להרגיז ולהקניט ולהפחיד, בשביל לזכות בעוד כמה נקודות בתוך המחנה הפוליטי שלכם, אתם עושים את זה בלי היסוס, העיקר לזרוע פחד ושנאה, לשבור את המרקם הכל-כך עדין בין אזרחי ישראל היהודים והמוסלמים.

עמר בר-לב: אני רוצה לשאול אתכם, חברי הכנסת מהליכוד – אתה, ידידי יושב-ראש הקואליציה, כמעט היחיד כאן – מי אמר – – –

יולי יואל אדלשטיין: זכיתי להרבה תפקידים בכנסת, יושב-ראש הקואליציה עוד לא הייתי אף פעם.

עמר בר-לב: יושב-ראש הכנסת, כן, יושב-ראש הכנסת.

איתן ברושי: יש לאן לשאוף.

יולי יואל אדלשטיין: יש לאן לשאוף, כן.

עמר בר-לב: מי אמר את המילים האלה?

עמר בר-לב: "בארץ-ישראל יהיו תמיד שני עמים – – – ככל היהודים מוכן אני להישבע בשמנו ובשם צאצאינו, שלעולם לא נפר שיווי זכויות" – מי אמר את זה?

עמר בר-לב: כמובן, זאב ז'בוטינסקי אמר את זה.

עמר בר-לב: ולסיכום, חברי, אני קורא לכם: עצרו את הרכבת הדוהרת, הימנעו מחטא היוהרה.

עמר בר-לב: חשבו שוב והציבו עצמכם בצדה הנכון של ההיסטוריה.

עמר בר-לב: אזרחי ישראל ראויים לעתיד טוב יותר מזה שאליו מובילה הממשלה הזאת; אזרחי ישראל ראויים להנהגה טובה ואחראית יותר, אזרחי ישראל ראויים שזמנים רעים אלו קצם יבוא והרכבת תחזור למסלולה.

עמר בר-לב: ומשפט אחרון, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

עמר בר-לב: אני אופטימי, כי אנחנו – אנחנו לא ניתן למנהיגות הרעה הזאת להמשיך.

עמר בר-לב: אתם תיעלמו מדפי ההיסטוריה.

עמר בר-לב: בדפי ההיסטוריה אתם תירשמו כחלום רע שהקצנו ממנו לעתיד טוב יותר.

עמר בר-לב: בשמה של האופטימיות, בשמה של התקווה, שבוא תבוא, אני קורא לכם, חברי הממשלה וחברי הקואליציה, להצביע אי-אמון בממשלה.

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא אמרתי את זה מראש, אבל יש שלוש הצעות אי-אמון שהן באותו נושא, אז תשיב על שלוש ההצעות יחד שרת המשפטים איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: הרחבת ההתנחלויות והמשך גזלת הקרקעות מהתושבים הפלסטינים, של הרשימה המשותפת – מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אפתח בזה שאני אומר לכם שעמונה תפונה.

יוסף ג'בארין: היא תפונה אולי עד 25 בדצמבר, היא תפונה אולי חודש לאחר מכן, כמה שבועות, כמה חודשים, כמה שנים – בסופו של דבר עמונה תפונה, ובשטחים הכבושים משנת 1967 תקום מדינה פלסטינית עצמאית.

יוסף ג'בארין: זה מה שיהיה.

יוסף ג'בארין: מרים חמאד היא תושבת סילואד, אברהים יעקוב – תושב עין-יברוד; עיסא זאייד – תושב א-טייבה, שליד האזור; פייסל ג'אסר – תושב א-טייבה; בקר שוג'אעייה – תושב דיר-ג'ריר; מוניר חמאד – תושב סילואד; עטאללה חמאד – תושב סילואד; חיראללה חמאד – תושב סילואד; עבד אלרחמן חמאד – תושב סילואד – אלה השמות שאנחנו לא שומעים, אלה השמות שאתם לא נתקלים בהם בשום דיון במשכן הזה – אלה הם בעלי הקרקע המקוריים; מהם נגזלה הקרקע שעליה הוקמה עמונה.

יוסף ג'בארין: אגב, לגבי מרים חמאד, יש בבעלותה גם קרקע באותו אזור שעכשיו מנסים לסווג אותו כקרקע של נכסי נפקדים.

יוסף ג'בארין: אז אני אומר לכם: זה לא נכסי נפקדים, התושבים הפלסטינים עדיין שם.

יוסף ג'בארין: לפני כשבוע ביקרתי יחד עם חברי מהרשימה המשותפת – היו חברי כנסת גם ממרצ – בכפרים הללו, ופגשנו את בעלי הקרקע המקוריים, ושמענו את הסיפור הכואב שלהם זה יותר משני עשורים.

יוסף ג'בארין: והאמת היא, שנוסף על הקרקע שעליה הוקמה עמונה, בעלי הקרקע מספרים לנו שקיים פשוט אזור רחב, שיכול להגיע עד כ-1,000 דונם מסביב לעמונה, והיום הם לא יכולים לעבד את הקרקע הזאת, כי פשוט הם מרגישים כל הזמן מאוימים על-ידי המתנחלים, להיכנס לאזור הזה, שהוא בקרבת עמונה.

יוסף ג'בארין: שאלתי את בעלי הקרקע: בתקשורת הישראלית שואלים מה דעתכם על הפיצוי הנדיב שחוק ההסדרה מציע לכם, ואני חושב שהתשובה לא תפתיע אתכם; התשובה שלהם הייתה ברורה: שייקחו את הקרוונים שלהם, שייקחו את המבנים שלהם, שייקחו את הכבישים העוקפים שלהם, שייקחו את ההתנחלויות שלהם, שייקחו את המחסומים שלהם וייסוגו לגבולות 67', כי כל התקציב של המדינה לא יפצה אותנו, כי לא בכסף מדובר.

יוסף ג'בארין: חברי חברי הכנסת, הממשלה מקדמת את חוק ההסדרה, כאשר אנחנו שומעים גם מהיועץ המשפטי לממשלה, גם מהיועץ המשפטי לכנסת וגם מהיועץ המשפטי של ועדת החוקה, שהחוק הזה מנוגד לתפיסות יסודיות של זכויות האדם ושל שלטון החוק.

יוסף ג'בארין: ואני אומר שצריך גם לראות את החקיקה הזאת במסגרת התמונה הרחבה יותר, שלפיה אנחנו שומעים הצהרות מעל דוכן הכנסת, של שרים בולטים בממשלה – בבית היהודי, בליכוד, אשר קוראים לסיפוח שטחי C לישראל, שטחים שככל הידוע הם כ-60% מהשטח הכבוש בגדה המערבית.

יוסף ג'בארין: אז לכן חוק ההסדרה גם מצטרף לחקיקה קודמת ונמשכת של הממשלה, שמקדמת הטבות כלכליות להתנחלויות ולמתנחלים.

יוסף ג'בארין: ולכן, כשרואים את חוק ההסדרה, ואת החקיקה הזאת, ואת ההצהרות של שרים על סיפוח שטחי C לישראל, אנחנו רואים בעצם שהמדינה בהנהגת ממשלת נתניהו מתנהגת כתנועה קולוניאלית, ולא כמדינה.

יוסף ג'בארין: ההיגיון התנועתי והאמונתי שלה מכתיב גזלה, התפשטות, דחיקה, הרחקה, הצרה וכיתור של כל סממן שהוא ערבי פלסטיני, ולכן הממשלה גם מסכלת במדיניות הזאת כל אפשרות ממשית ליישום פתרון שתי המדינות בגבולות 67', כמובן הכול בניגוד מוחלט להסכמות בין-לאומיות בנושא ובניגוד מוחלט ליוזמת השלום הערבית, שעליה חתמו יותר מ-50 מדינות, כל המדינות הערביות, כל המדינות המוסלמיות, וגם ההנהגה הפלסטינית, ולפי היוזמה הזאת הם מקבלים את פתרון שתי המדינות, אבל התשובה הישראלית היא פשוט לסכל אפשרות כזאת.

יוסף ג'בארין: ולכן, גם כאשר ההנהגה הפלסטינית, יחד עם העולם הערבי, ולמען פיוס היסטורי, מקבלת את העיקרון של שתי מדינות בגבולות 67', גבולות שמשאירים לפלסטינים רק 22% מפלסטין המנדטורית – 22% – נראה שגם זה יותר מדי לממשלת נתניהו.

יוסף ג'בארין: כל העולם כיום תומך בפתרון הזה, ולכן כל כוחות השלום בישראל ובעולם – כמונו ברשימה המשותפת – נמשיך את המאבק למען שלום צודק באזור, שיתבסס על החלטות האו"ם: סיום הכיבוש של כל השטחים שנכבשו ב-1967, פירוק כל ההתנחלויות, פירוק חומת ההפרדה הגזענית, שחרור האסירים הפלסטינים והקמת מדינה פלסטינית עצמאית וריבונית.

יוסף ג'בארין: אבל נדמה שלפיוס הזה, לפיוס ההיסטורי הזה, אין פרטנר בישראל.

יוסף ג'בארין: ממש אין פרטנר.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר גם שאישור חוק ההסדרה – אם יאושר – הוא ביזיון לבית-המחוקקים בישראל.

יוסף ג'בארין: אם חוק ההסדרה יאושר, אפשר להכריז שבית-המחוקקים הישראלי הפך לבית קבורה לצדק, לשלטון החוק ולדין הבין-לאומי.

יוסף ג'בארין: מי שקובר בצורה כזו את המשפט הבין-לאומי לא צריך להיות מופתע אם יקראו לו מבית-הדין הבין-לאומי בהאג ואם יתייצב בתא הנאשמים – נאשם.

יוסף ג'בארין: ואגב, לא אני אומר את הדברים הללו; הדברים הללו נאמרים גם מפי היועץ המשפטי והייעוץ המשפטי בכנסת ובוועדת הכנסת.

יוסף ג'בארין: חברי, ההצעה שלפיה יועתק המאחז, ההתנחלות, לקרקעות הנקראות "נכסי נפקדים", אינה שונה במאומה מהגזלה המקורית של הקרקע הפלסטינית.

יוסף ג'בארין: זה אפילו לא גזל במיעוטו, שכן מדובר בכל מקרה באדמות פרטיות של הפלסטינים, ואני אמרתי שפגשנו פשוט בעלים של אותה קרקע שהמדינה מכריזה עליה כאילו היא נכסי נפקדים.

יוסף ג'בארין: כל ההתנחלויות, החדשות והישנות, כל המאחזים הם בלב שטח בבעלות פלסטינית.

יוסף ג'בארין: אני רוצה גם להגיד לכם: חוק ההסדרה, אם יתקבל, הוא קריאה לאנשים פשוט לצאת ולהפר את החוק, הוא פשוט קול קורא לעבריינים: אם תהיו עבריינים, זה ישתלם לכם.

יוסף ג'בארין: תגזלו קרקע, תבנו בתים ללא היתר, תפרו צווים של בית-המשפט – זה ישתלם לכם.

יוסף ג'בארין: אחר כך אנחנו נסדיר את הגזלה ונעביר לכם את הקרקע.

יוסף ג'בארין: ולכן, לפי חוק ההסדרה, פראייר מי שלא גוזל, כי מי שגוזל – מרוויח.

יוסף ג'בארין: אני רוצה גם לומר שסיפוח שטחי C ושטחי הגדה המערבית לריבונות ישראל ללא מתן אזרחות שווה לפלסטינים, זה בדיוק אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: לכן הממשלה הזו צריכה ללכת, לפני שהיא מובילה אותנו לאותו אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: היא חוטאת באופן פעיל בהשחתה מוסרית, בחתירה תחת שלטון החוק ובהרס הדמוקרטיה.

יוסף ג'בארין: אני אסיים ואגיד לכם שאני עדיין נזכר באותה אִמרה סתומה של שר החינוך, כשהוא כתב בתחילת השרפות ובשיא ההסתה שלו כנגד האזרחים הערבים והעם הפלסטיני, ש"רק מי שהארץ לא שייכת לו מסוגל לשרוף אותה".

יוסף ג'בארין: אתם בטח זוכרים את המשפט הזה – משפט של הסתה פרועה.

יוסף ג'בארין: אבל כנראה המשפט הזה הוא נכון לשר בנט עצמו.

יוסף ג'בארין: האדמה שעליה הוקמה עמונה לא שייכת לו, ולכן גם הוא מסוגל לשרוף אותה בהסתה ובקידום חוקים הזויים שמספסרים בעתידה של הארץ הזו ובעתיד כל האזור.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מרב מיכאלי: אני הייתי רוצה להציע הצעה לסדר מהצד, אם אפשר.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך אי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: לסדר הדיון?

מרב מיכאלי: זה לסדר הדיון.

מרב מיכאלי: זה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אם זה לסדר הדיון – בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: אדוני, אני מבינה שיש כוונה להביא היום להצבעה, מה שאני מבינה שכאילו עבר בנשיאות – הצבעה בקריאה טרומית על הצעת חוק פרטית, שעדיין לא הונחה, עדיין לא קיבלה פ/, אבל באופן ערטילאי אושרה בנשיאות.

מרב מיכאלי: אני, מאז אני בכנסת, לא הובאה מעולם הצעה לקריאה טרומית להצבעה ביום שני, בטח לא כזאת שעדיין איננה.

מרב מיכאלי: ואני שואלת את אדוני יושב-ראש הכנסת: האם יעלה על הדעת שאתה אישרת דבר כזה, מחוץ לכל סדר, היגיון והתנהלות של הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: כן, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אוהב את ה"כאילו", כי הנשיאות, אכן, במהלך ישיבתה היום בשעה 12:00 קיבלה הודעה על כך שייתכן שתבוא היום לסדר-היום אותה הצעת חוק, שעברה כבר בקריאה טרומית, אבל בגרסה שונה.

מרב מיכאלי: אז זו לא אותה הצעת חוק, בהגדרה.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: לכן היא לא יכולה לעלות, ודאי, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: היא צריכה לחזור לתחילת המסלול, להיות מוגשת למזכירות, לקבל פ/ ולבוא לקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: אכן.

מרב מיכאלי: אז שתובא ביום רביעי לקריאה טרומית.

מרב מיכאלי: למה שהיא תובא היום?

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא תובא – – –

מרב מיכאלי: לקריאה טרומית, שתובא ביום רביעי.

יולי יואל אדלשטיין: אם היא תובא לסדר-היום, היא תובא בסוף סדר-היום, כפי שדורש התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: אני עדיין לא יודע אם תובא או לא.

יולי יואל אדלשטיין: היא תובא רק בתנאי אחד – שיושלמו, על-פי התקנון, על-פי כל דין, כל ההליכים הדרושים.

מרב מיכאלי: אדוני, זה תקדים של הצעות חוק טרומיות בימי שני?

מרב מיכאלי: אנחנו נתחיל לדרוש את זה באותה מידה.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאני נוכחתי בתקדים הזה גם לפני 19 שנים וגם לפני – לא אסקור עכשיו את כל הפעמים, אבל יותר מפעם אחת – לרבות דבר שאצלי עוד לא קרה בשתי הכנסות שאני היושב-ראש – שלוש קריאות באותו יום של אותה הצעת חוק, אז אני לא בטוח שכדאי לומר את המילה "תקדים" מבלי לבדוק את המציאות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, כמו שאמרתי, בישיבת הנשיאות, כפי שידוע לך היטב, חוץ ממזכירת הכנסת וסגנה, נוכח גם היועץ המשפטי לכנסת ויועצים משפטיים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן לא יעלה על הדעת שאנחנו נשתמש במילה "כאילו" לגבי דברים שנעשו בנשיאות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמשיך עם הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אם וכאשר, ודאי, תובא הצעה כזאת, אז תכריז עליה, כמו שצריך, מזכירת הכנסת, יחד עם שאר ההצעות שקיבלו פ/.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: אי-הסדרה בחוק ההסדרה: ממשלת ישראל מובילה להרס הדמוקרטיה, פוגעת במרקם החיים ומפקירה את ביטחון האזרחים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: חוק ההסדרה;

יולי יואל אדלשטיין: מטעם מרצ, הצעת אי-אמון: חוק ההסדרה.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: 11 דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני לא מבין מה מתפלאת חברת הכנסת מרב מיכאלי.

אילן גילאון: במקום שאפשר להביא את חוק ההסדרה אפשר גם לעשות הצבעות בקריאה טרומית ביום שני, ובכל יום אחר למעשה.

אילן גילאון: אבל למען הגילוי הנאות, זו הצעת האי-אמון ה-100 שלי, אני חושב, ועד עכשיו – – –

יולי יואל אדלשטיין: לפחות אתה עקבי.

אילן גילאון: – – – עד עכשיו לא הצליח לי.

אילן גילאון: אולי היום זה יעבוד, אדוני.

אילן גילאון: לך תדע.

אילן גילאון: יש פתגם ברומנית – אני יודע שרומנית היא לא שפה רשמית בכנסת, אבל אני חייב להגיד אותו כי הוא כל כך מתאים לאירוע – והוא אומר: (אומר דברים בשפה הרומנית).

אילן גילאון: כלומר: המדינה בוערת והזקנה מתאפרת.

אילן גילאון: זו בעצם המציאות שלנו כאן היום, אדוני היושב-ראש, וזה בעניין של אופן המחשבה של הממשלה בטיפול בשרפות.

אילן גילאון: לכך גם קשורה עמונה, אבל אנחנו מאמינים ששרפות מכבים כנראה בבנזין.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על ניהול השרפה ואיננו מדברים על כיבוי השרפה.

אילן גילאון: בסוף מגיע דודו הכבאי, דודו ביטן הכבאי, והוא מכבה את השרפות כאן ככל יכולתו.

אילן גילאון: לא יודע אם הוא צודק, אבל הוא נראה משכנע, כפי שאתה כבר מבין.

אילן גילאון: והנקודה המרכזית היא בסופו של עניין – תסתכלו – שנעשה איזה test case לעניין ההצתה והשרפה: מי הצית, ומי שרף ומי הסית.

אילן גילאון: אז נאמרו דברים מדברים שונים, כמו לגבי נושא של שלילת האזרחות של המציתים הערבים.

אילן גילאון: מתוך 30 עצורים, בסך הכול הוגשו כתבי-אישום לשניים, כאשר אחד מהם, בסופו של דבר, כנראה הצית אשפה בחצר.

אילן גילאון: לכן, אדוני, מי באמת פה הפורעים?

אילן גילאון: אמר נפתלי בנט, שר החינוך, שמי שיכול לשרוף את המדינה זה אחד שהמדינה הזאת איננה שלו.

אילן גילאון: אבל המדינה לא מפסיקה להישרף, אדוני, כי הבעירה עדיין לא כבתה.

אילן גילאון: והדברים של שרת התרבות, שדיברה על פרעות תשע"ז, לא פחות ולא יותר, אמרה שצריך לקרוא לילד בשמו, שאלה פרעות שממשיכות את הפרעות בפאס ובקישינב.

אילן גילאון: אז נקרא לילד בשמו: המציתה האמיתית היא שרת התרבות עצמה, בממשלה שהולכת אל מקום הנוחות שלה בהסתה, בפראות, בלהפחיד ולהפריד.

אילן גילאון: כי ככה היא יכולה למשול, אדוני.

אילן גילאון: כך בכל תחומי חיינו וכך בשרפה הגדולה הזאת שאוכלת כל חלקה טובה.

אילן גילאון: עמונה – סימפטום.

אילן גילאון: מה זה עמונה?

אילן גילאון: וחוק הווג'ע-ראס, תסלחו לי, שאתם הולכים להביא לכאן, בלי עמונה, וכאילו אין בו מספיק בעיות וצרות שהוא באמת יפיל על ראשנו.

אילן גילאון: עשינו כאן את בית-המשפט בהאג?

אילן גילאון: עשינו כאן דברים אחרים?

אילן גילאון: אבל, הניסיון הזה, יש בו רק דבר אחד: שהצוות ביבי ובנט – בשם קיצור ה"ביבנט", שהייתי מסיר אותו, שמשון ויובב של הפוליטיקה הישראלית – צריכים להראות לציבור, לצאן מרעיתם, למי יש מזוזה יותר גדולה.

אילן גילאון: על כך התחרות.

אילן גילאון: ומי נמנה עם עדת מעריציהם?

אילן גילאון: נוער הגבעות, 40 משפחות בעמונה ועוד כמה משפחות בעפרה.

אילן גילאון: לא מעניין הצפון, לא מעניין הדרום, לא מעניין המורים, לא מעניין השופטים – מעניין עמונה.

אילן גילאון: 40 משפחות בעמונה.

אילן גילאון: לא מיליון וחצי משפחות, לא מיליון וחצי תושבים של הצפון.

אילן גילאון: שם הכסף, משום מה, נעלם.

אילן גילאון: לא קרה שום דבר.

אילן גילאון: מעניין: עמונה.

אילן גילאון: משום שהצוות בנימין נתניהו ונפתלי בנט, יחד עם אדם שכוונותיו טובות, אומר – באמת זה מזכיר, אי-אפשר להתעלם מהאנלוגיה לפינוקיו במקרה הזה, של החתול והשועל ופינוקיו, שכוונותיו טובות, ואינני מזלזל בכוונות טובות בימינו.

אילן גילאון: אתה יודע, גם כוונות טובות זה משהו.

אילן גילאון: בדרך כלל הכוונות רעות, אבל כוונותיו טובות.

אילן גילאון: הוא הולך שבי במציאות, והופך לחותמת גומי אחרי מציאות שבה ראש הממשלה הוא אדם, אדוני, שאם עליך היו אומרים – ואני יודע שאומרים: לא היה כלום כי לא היה כלום, וכמה זמן אפשר להמשיך עם הדבר הזה, זה שום דבר, לא היה כלום כי לא היה כלום – לו עליך היו אומרים את הדברים האלה, אחוז אחד מהדברים האלה, אתה היית קובר את עצמך 50 מטר באדמה ולא יוצא 30 שנה מפאת הבושה.

אילן גילאון: אבל כאן, אדוני, לא קיימת בושה.

אילן גילאון: אני עוד לא איתרתי אף בן-אדם בחיים שיש לו רק חברים שמזמינים אותו לארוחות ומשלמים עליו, והוא אף פעם לא משלם על אף אחד.

אילן גילאון: איננו יודע להפעיל כרטיס אשראי.

אילן גילאון: על זה אני מדבר בלבד.

אילן גילאון: לא על שום עניין חוקי – על דפוסי התנהגות.

אילן גילאון: איך אמר רוסו?

אילן גילאון: הבושה היא היכולת להבחין בין טוב לרע, ובמקום שהבושה נעלמת אין יכולת להבחין בין טוב לרע.

אילן גילאון: ושותפו הטוב, נפתלי בנט, שעוסק רק בדבר אחד, או בשניים אולי – אחד לגלגל עיניים והשני לסמן כל חלקה טובה כדי להראות את נוכחותו.

אילן גילאון: מיליונים הושקעו בלימודי היהדות בבתי-הספר, שכתבו את ספרי האזרחות.

אילן גילאון: היום אין יותר דמוקרטיה, יש דמוקרטיה אתנית, ודאי אדוני יודע.

אילן גילאון: במקביל באותו עניין, יש עכשיו ויכוח גדול מאוד, החוזר ונשנה, על הנגשת מערכת החינוך, אדוני, מהנגשה פרטנית להנגשה כוללנית.

אילן גילאון: איזה מין יהדות זאת?

אילן גילאון: בלי העיקרון של הסר מכשול מפני עיוור ושלב את השונה?

אילן גילאון: דיבורים גבוהים מאוד.

אילן גילאון: אבל המורים נמצאים על פי-פחת, ואדוני יודע את זה, עם כל הדיבורים הרמים, וההבטחות והערכים.

אילן גילאון: הנגשה בבית-ספר – אין.

אילן גילאון: זאת אומרת: כיום, אם מערכת החינוך איננה מקום ראשון, המקדש של תפיסת הנגישות – אז איפה זה עוד יכול להיות?

אילן גילאון: משום שמדובר כאן בתודעה.

אילן גילאון: ומשה כחלון, שהוא בחור טוב, ואפילו נורא נחמד לי הסיפור של 50 השקל חיסכון – אני באמת לא מזלזל, אדוני, אבל אתה צריך להבין שחוג כדורגל שהיה צריך להיות חלק מהחינוך האינטגרלי במערכת החינוך, הוא לבדו עולה 180 שקלים.

אילן גילאון: ואחרי שקיצצו את קצבת הילד הרביעי מ-388 שקלים ל-175, מחזירים היום חיסכון של 50 שקלים.

אילן גילאון: עיני לא צרה, ואני אומר: זה נחמד, זה יפה, אבל זה לעג לרש בסופו של דבר.

אילן גילאון: מה הרעיון הבא?

אילן גילאון: לטעת עץ על שם כל ילד ביערות קק"ל, אדוני?

אילן גילאון: על מה אנחנו בעצם מדברים?

אילן גילאון: ולכן, כאשר אלה הם מנהיגינו, ואנחנו צריכים לקרוא לילד בשמו, והתרגיל הוא כל הזמן אותו תרגיל, כי ראש הממשלה יש לו יעד אחד, להישרד, ולשותפיו יש יעדים אחרים: לסמן את עצמם.

אילן גילאון: אנחנו בתקופה, אדוני, של ליקוי מאורות.

אילן גילאון: בית ראשון נחרב על-ידי קנאים ובית שני נחרב על-ידי קנאים, ולקנאים ששולטים עכשיו יחד עם האופורטוניסטים, שאין להם עניין אידיאולוגי בכלל, שמסתכלים על אנשים, על בני-אדם, כעל חפצים, כעל כלים שיש להשתמש בהם, יש סכנה מוחשית מאוד, לא רק בעולם אלא גם לגבי מה שקורה לנו כאן, במדינה שביקשה להיות אור לגויים.

אילן גילאון: עמונה היא סימן מובהק, אדוני, להנהגה של עולם שלישי במדינה מפותחת.

אילן גילאון: הסממן הזה אומר שברגע שהמציאות איננה מתאימה לנו, אנחנו משנים את חוקי המשחק.

אילן גילאון: חד וחלק.

אילן גילאון: לכן, אמרתי לך שזה האי-אמון ה-100.

אילן גילאון: אני לא אתייאש עד שבסופו של דבר – איך אומרים, קאטו הזקן גם עמד בשער ואמר – לציבור הישראלי מגיעה הנהגה אחרת.

אילן גילאון: אינני יודע אם מהימין או מהשמאל, אבל זו צריכה להיות מנהיגות שמסתכלת על בני-אדם כעל מטרות ולא כעל אמצעים; מנהיגות שמבינה שהעבודה שעליה לבצע היא יותר חשובה ממנה עצמה.

אילן גילאון: ולכן, לא הצפון, ולא הדרום, ולא המורים, ולא התלמידים, ולא העובדים, ולא האזרחים לא צריכים להסכים שהמצב הזה יימשך.

אילן גילאון: וידע כל אזרח שעליו לשאול את עצמו בדמוקרטיה פעם ביום: מה הוא נותן למדינתו, אדוני, אבל הוא חייב לשאול את עצמו גם פעם ביומיים מה הוא מקבל ממנה בחזרה.

אילן גילאון: כי ללא הדיאלוג הזה, הדמוקרטיה תחרב.

אילן גילאון: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד להשיב על שלוש ההצעות.

מרב מיכאלי: אדוני, אני מבקשת שוב הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי תשובת שרת המשפטים אנחנו נשמע את ההצעה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני הכנתי תשובה מנומקת מאוד.

איילת שקד: ניסיתי להבין מה הקשר בין פגיעה בדמוקרטיה לחוק ההסדרה, ולכן האמת היא שהשקעתי והכנתי נאום ארוך.

איילת שקד: מכיוון שאני מסכמת, אז אני רוצה שעוד חברי כנסת ישמעו, אז אני אעבור לאי-אמון הבא, ואני אענה לכם, מה שנקרא נקודה-נקודה, מייד אחרי האי-אמון הבא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי, הצעה לסדר הדיון.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני עשיתי בירור עם כל סגני יושב-ראש הכנסת מהאופוזיציה, ששלושתם נכחו בישיבת הנשיאות היום – גם חבר הכנסת אחמד טיבי, גם חבר הכנסת חיליק בר וגם חבר הכנסת מאיר כהן; אף אחד מהם לא הבין שמה שהתכוונתם בנשיאות זאת הצעה, נוסח חדש שיגיע לקריאה טרומית.

מרב מיכאלי: בשני המקרים דובר על שני הנוסחים שכבר היו על שולחן הכנסת, שהיה מדובר שאחד מהם יבוא לקריאה ראשונה, מה שהיה אמור לקרות ביום רביעי, ונדחה.

מרב מיכאלי: שלושה אנשים אינטליגנטים, באמת, אחד ותיק במיוחד בכנסת, אנשים שבקיאים בהלכות הבית, בשום אופן לא הבינו שזה מה שמדובר בו.

מרב מיכאלי: ככה שיש, על פניו לפחות, איך לומר – אי-נוחות, אם לא בעיה קשה מאוד, כששלושה מסגני יושב-ראש הכנסת, בדיוק מהצד הזה של המפה הפוליטית של הבית, לא הבינו שזה מה שמדובר בו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול לגבי "ותיק ומנוסה", כנראה הכוונה לסגן היושב-ראש אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא, לצערי הרב – ואני לא מאשים אותו בכך – איחר באופן משמעותי מאוד לישיבת הנשיאות, אני לא זוכר באיזה שלב הוא הצטרף.

מרב מיכאלי: לא, הוא שמע שדובר על הצעת החוק בנושא ההסדרה.

מרב מיכאלי: הוא לא פספס את החלק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי הדיון שהתקיים, גברתי – מכיוון שהנושא חשוב אני עונה ברצינות, ולא כפולמוס או פינג-פונג – אני הצגתי את הדברים על צורות שונות שבהן הצעת החוק יכולה להיות מוגשת, ואז התערב היועץ המשפטי לכנסת, עורך-הדין איל ינון, לאחר שסיימתי את דברי, ואמר:

יולי יואל אדלשטיין: אני רק רוצה שנציין – מה שלא הזכרת – שאם ההצעה תבוא בנוסח חדש, היא תבוא לקריאה טרומית, כלומר היא תצטרך לעבור את כל הדרך מן ההתחלה.

יולי יואל אדלשטיין: נרשם לפני כולם הדבר הזה, ואם מישהו – – –

מרב מיכאלי: אם ההצעה תבוא לקריאה טרומית היא תצטרך לעבור לפני כולן – אין המשמעות היא שהיא תבוא להצבעה כבר השבוע, ואין המשמעות, ודאי, על אחת כמה וכמה, שהיא תבוא ביום שני לקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, גברתי, נו, אני באמת לא אחראי איך כל אחד מבין כל דבר; מבחינת חובת הנשיאות שהדברים יהיו מוזכרים בה וברורים בה, אני חושב שהנשיאות עמדה בחובה הזאת, וכמו שאת יודעת, הרבה מאוד אנשים נוכחים בחדר, קשה מאוד לא לדעת או לא להבין מה נאמר שם.

מרב מיכאלי: ובכל זאת, עובדה.

יולי יואל אדלשטיין: עובדה.

מרב מיכאלי: אדוני, אני חייבת להגיד, חוק ההסדרה הוא לא חוק רגיל, זה לא איזה משהו שאתה פשוט מביא, והפרוצדורות – לא נורא, אפשר – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי חוק רגיל הייתי אומר: מה בוער לכם, תביאו ביום רביעי.

יולי יואל אדלשטיין: בואי – גילוי נאות.

ציפי לבני: ומה בוער עכשיו?

מרב מיכאלי: אבל זה בדיוק העניין, אדוני.

מרב מיכאלי: מה בוער?

מרב מיכאלי: מה בוער?

מרב מיכאלי: הרי פסיקת בג"ץ כבר היא ארוכה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בוער, בוער מה שאמרתי, ובזה נשים – – –

מרב מיכאלי: מה בוער?

מרב מיכאלי: שלמות הקואליציה?

מרב מיכאלי: הקואליציה לא תתפרק עד יום רביעי.

יולי יואל אדלשטיין: שלמות הקואליציה זה דבר שמעניין אותי קצת פחות מדברים אחרים, אבל מה שכן מעניין אותי זה – אמרתי את זה בעבר – חובתי כיושב-ראש הכנסת לעשות את הכול בדרך החוקית, כדי למנוע את הדברים שהיינו כולנו עדים להם בשנת 2006, וכולנו זוכרים את הדברים האלה.

ציפי לבני: אבל זה לא חוק שמטפל בעמונה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני – – –

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הרי זה בדיוק העניין, בשביל זה משנים את הנוסח, משום שהחוק הזה לא מטפל בעמונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שלהיתמם כולנו יודעים.

מרב מיכאלי: זה חוק כל כך דרמטי, מן הראוי שיטופל בצורה זהירה ולא בחיפזון, ולא בצורה שהיא לא ראויה, ועובדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין שום חיפזון.

יולי יואל אדלשטיין: את כרגע אומרת דברים שפשוט אין להם שום יסוד, כי החוק נדון – – –

מרב מיכאלי: לא חיפזון?

מרב מיכאלי: להביא חוק שעוד אין לו פ/, עוד לא ראינו נוסח, עוד לא הונח על שולחן הכנסת, לא קיבל פטור, כבר יגיע היום להצבעה ומחר לקריאה ראשונה?

מרב מיכאלי: זה לא חיפזון?

מרב מיכאלי: אז מהו חיפזון?

יולי יואל אדלשטיין: החוק הזה כבר אושר על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק הזה אושר לקריאה ראשונה על-ידי המליאה.

מרב מיכאלי: זה לא החוק שאושר.

מרב מיכאלי: אם הוא היה מאושר – אז תביאו אותו לקריאה ראשונה.

מרב מיכאלי: אבל אתה רוצה להביא נוסח אחר לגמרי.

מרב מיכאלי: זה לא אושר עדיין, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר ואומר: זה שמוצא סעיף מסוים מן החוק זה לא משנה – – –

מרב מיכאלי: אז זה עושה אותו חוק אחר.

מרב מיכאלי: צריך לראות מה הנוסח.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, מבחינה פורמלית משפטית זה עושה אותו חוק אחר, לכן, אצלי, כל עוד אני יושב-ראש הכנסת, הוא עובר את כל ההליכים, בלי קיצורי דרך – –

מרב מיכאלי: הוא יבוא עם קיצורים.

יולי יואל אדלשטיין: – – בלי לעקם את התקנון – –

מרב מיכאלי: בטח קיצורים.

מרב מיכאלי: יש קיצורים לגיטימיים ויש קיצורים לא לגיטימיים ולא מקובלים.

יולי יואל אדלשטיין: – – ובלי לפסוח על שלב כלשהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב – – –

מרב מיכאלי: הנה, חבר הכנסת אחמד טיבי רוצה להגן על מה שהוא אמר בעצמו.

יולי יואל אדלשטיין: לא, חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני, בסבלנות רבה, מכיוון שמדובר בחוק חשוב, נתתי לך פעם אחת הצעה לסדר, פעם שנייה הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו – מה, נקיים פה סדנה עם איזשהו דיון בהנחיית יושב-ראש הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא נעשה את זה.

אחמד טיבי: אדוני, אתה התייחסת אלי ואמרת דבר שהוא לא מדויק, אני מבקש להבהיר – – –

יולי יואל אדלשטיין: הדבר המדויק והיחידי שאמרתי על כבודו – שאני לא זוכר באיזה שלב של ישיבת הנשיאות נכנסת, כי איחרת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי כבר הודיעה למליאה שלמיטב ידיעתה אתה שמעת את ההודעות לגבי חוק ההסדרה, אז גם הנושא הזה ברור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שב, אנחנו ממשיכים עם הצעות האי-אמון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אתה עושה מעשה לא הגון.

אחמד טיבי: אתה אמרת דבר לא נכון לגבי, ואני מבקש להבהיר את העמדה שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, תבהיר את העמדה שלך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם אשמח שתבהיר מה עשיתי לא הגון.

אחמד טיבי: אני יושב בלשכתי, ואתה מודיע לציבור שאני איחרתי איחור רב ולא השתתפתי בדיון על החלק שהתקיים בו הדיון על חוק ההסדרה – –

יולי יואל אדלשטיין: לא היה דיון.

אחמד טיבי: – – ואני עשיתי מין רוויזיה למה שהיה.

אחמד טיבי: ואז אני שואל את עצמי: את מי שאלתי, בישיבה, אדוני היושב-ראש, למה אתה מתכוון, במה זה תלוי אם זה יובא היום או לא?

אחמד טיבי: שאלתי אותך, סימן שהייתי בדיון, ואתה ענית לי: יש שתי גרסאות, וזה תלוי בדיונים שמתקדמים עכשיו.

אחמד טיבי: כלומר, אפשר להסיק באופן לוגי, שהייתי בישיבה; ב.

אחמד טיבי: שהייתי בחלק הזה; ג.

אחמד טיבי: כולנו הבנו – כל מי שהיה בישיבה – לא הבנו שמדובר בהצעת חוק טרומית חדשה שעולה היום בהליך – ואני מאז 1999 בכנסת – יכול להיות שאתה יודע – לא היה כדבר הזה, אדוני.

אחמד טיבי: לא היה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, היו דברים; וב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לך, גם מהשנים – קודם כול, לגבי האיחור, אני לא מנהל בית-ספר, אני לא נותן ציונים על איחורים, אבל אמרתי: "ואני לא מאשים אותו על כך".

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: חבר הכנסת טיבי הצטרף לישיבת הנשיאות באיחור, ואני לא מאשים אותו על כך.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי, כמו שאמרתי, החוק עצמו, אני זוכר טוב מאוד מה שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי את זה, אני לא מסתיר, בחיוך עצוב; אמרתי: החוק יבוא במהלך השבוע, או ביום שני, או ביום שלישי או ביום רביעי, ואני מסכים אתך שהדבר הזה הוא בעייתי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה אני אמרתי את זה בגלוי, זה רשום גם בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוכן, במסגרת החוק, הסדר והתקנון, לעשות את הכול כדי לא לראות עימותים בשום מקום, אם המקום הזה נקרא עמונה ואם זה נקרא בכל שם אחר, בכל שטח כלשהו, אם בתוך הקו הירוק אם מחוץ לקו הירוק, או בכל מקום אחר שבו אזרחי ישראל מתעמתים האחד עם השני או עם כוחות הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: זאת חובתי, ככה אני רואה את זה, ותרשה לי להמשיך למלא את חובתי, וחובתי כרגע להמשיך את הדיון בהצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: אי-הסדרה בחוק ההסדרה: ממשלת ישראל מובילה להרס הדמוקרטיה, פוגעת במרקם החיים ומפקירה את ביטחון האזרחים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: חוק ההסדרה;

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עפר שלח, אני מתנצל בפניך על כך שעיכבנו אותך.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת יש עתיד – הצעה אחרת – לכן היא לא צורפה לשלוש הראשונות, ושמה: הרוח הנושבת מצד שרים בממשלה, אשר מתירה לערער את סמכות הצבא ומפקדיו ופוגעת בביטחון המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שלח.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, אדוני, בשבוע שעבר, חברי חברי הכנסת, נפל דבר; בערך 1,000 – יותר מ-1,000 תלמידי ישיבות הסדר, יותר ממחצית מי שנמצאים בהסדר המיוחד הזה, שאפרופו, הגיע כבר הזמן להעביר אותו ואת הסדרי השירות המיוחדים האחרים מן העולם – חתמו על עצומה נגד פקודת השירות המשותף החדש של צה"ל.

עפר שלח: כמו שאתה יודע, חברי, חבר הכנסת בן ראובן, תלמידי ישיבות ההסדר הם חיילים; הם חיילים לכל דבר, גם בתקופה שבה הם אינם משרתים שירות פעיל, כמו שדנו בימים האחרונים בוועדות השונות סביב ועדת החוץ והביטחון – אם יקרה להם משהו, חס וחלילה, בתקופת לימודיהם, הם ייחשבו לנכי צה"ל.

עפר שלח: ו-1,000 חיילים, במה שבימים שהיה דין והיה דיין, היו קוראים לו בשם המפורש "מרד", מחו נגד פקודה שעיצב הפיקוד העליון של הצבא אחרי שנים של עבודת מטה.

עפר שלח: אבל הם כמובן לא פעלו בחלל הריק, היה להם על מה להסתמך: יום קודם לכן התכנסו כמה מהרבנים הבכירים ביותר של הציונות הדתית והחליטו לצאת למאבק משותף נגד הפקודה.

עפר שלח: הם תבעו לשנות אותה, הם רמזו בראיונות בתקשורת שאם היא לא תשונה הם יקראו לתלמידים שלהם לסרב פקודה, אגב – דבר שכבר היה, איננו מופרך, כבר ראינו אותו בהיסטוריה – ובקיצור, הם ותלמידיהם הבהירו שאם צה"ל לא יהיה כמו צה"ל שהם רוצים לראות, הם אולי ימצאו להם צה"ל אחר.

עפר שלח: זה תהליך מסוכן מאין כמוהו, שמאיים על עצם יכולתם של המפקדים לפקד ועל עצם קיומו של צבא העם.

עפר שלח: כנראה צריך להבהיר את מה שלא צריך להיות עליו ויכוח: את פעולותיו של הצבא, את דרכו, את ערכיו, קובעים רק מפקדיו, אחרת אין צבא, ואין ביטחון, אין צבא העם, וגם קיומו של העם מוטל בסכנה.

עפר שלח: אבל, זוהי כמובן רק האפיזודה האחרונה במלחמה שנערכת כבר כמה חודשים, למעשה קרוב לשנה.

עפר שלח: תחילתה בפרשת הענף לתודעה יהודית.

עפר שלח: אני לא יודע כמה חברי כנסת אפילו מודעים לדבר הזה או כמה מודעים לזה בציבור.

עפר שלח: הענף לתודעה יהודית, שבהחלטה מינהלית לחלוטין הועבר על-ידי הרמטכ"ל הנוכחי מהרבנות הצבאית לאכ"א, לאגף כוח-אדם, ורבנים ופוליטיקאים נזעקו להגן על ציפור נפשם.

עפר שלח: השר אורי אריאל, שר בכיר בממשלה, תקף את הרמטכ"ל בגלוי על ההחלטה הזו.

עפר שלח: חברי כנסת הגיעו לוועדת החוץ והביטחון, תקפו אותו כשהוא היה שם.

עפר שלח: אתה זוכר, ידידי, איל בן ראובן.

עפר שלח: גם אתה, חבר הכנסת בר-לב, את הרמטכ"ל אומר שהסכנה הגדולה ביותר שהוא רואה היום לביטחון ישראל נובעת ממעשים כמו המעשים האלה; והרמטכ"ל הנוכחי, ואני מכיר אותו הרבה שנים, הוא לא איש שאומר מילים סתם.

עפר שלח: זה היה אות לתחילתה של מערכה שבה שום דבר איננו קדוש.

עפר שלח: רבנים וחברי כנסת שקוראים לסרב פקודה על הוראת הרמטכ"ל בעניין גידול זקנים.

עפר שלח: חבר הכנסת סמוטריץ, למשל, אמר:

עפר שלח: ברור לי שחיילים דתיים וחרדים לא יוכלו לציית לפקודה הזו, ובמקרה הצורך, אף ילכו לכלא.

עפר שלח: הרוח הגבית להתקפה הזו, חברי חברי הכנסת, מגיעה מלמעלה.

עפר שלח: ראש הממשלה הוא הממונה העליון על הצבא והביטחון, אבל הוא לא מגנה, ולא שמעתי אותו פעם אחת מגנה את המתקפה הסדרתית הזאת על הפיקוד העליון של הצבא.

עפר שלח: הוא לא אמר דבר כשראש הקואליציה שלו האשים את אנשי הביטחון המובהקים ביותר בשמאלנות, רחמנא ליצלן.

עפר שלח: הוא לא אמר דבר כששרים וחברי כנסת תקפו את הרמטכ"ל כשהוא הורה על דבר שהוא היה חייב להורות עליו: על הליך צבאי מתבקש של חקירה, שבעקבותיה גם באה העמדה לדין, של חייל, שעל-פי התחקיר ועל-פי עדויות מפקדיו, עבר על פקודות הצבא.

עפר שלח: הוא לא יצא להגנת הרמטכ"ל.

עפר שלח: לא כי הרמטכ"ל באופן אישי צריך הגנה, אלא כי עצם יכולת המפקדים לפקד, עצם יכולת הצבא לתפקד, מוטלות פה על הכף.

עפר שלח: והוא כמובן הדיח את שר הביטחון, שיצא להגנת הצבא.

עפר שלח: כי זה התפקיד של שר הביטחון.

עפר שלח: התפקיד הראשון במעלה שלו הוא לדאוג שהמערכת שתחתיו יכולה לתפקד.

עפר שלח: אז הוא הדיח אותו.

עפר שלח: מסר מהדהד לחלוטין, שהדלת פרוצה והדלת פתוחה.

עפר שלח: כי ראש הממשלה הזה, הדבר היחיד שאכפת לו זה לא קיומו של צבא העם ותפקודו, אלא רק להתחנף לרוחות הקיצוניות ביותר מקצה המחנה.

עפר שלח: עכשיו, למתקפה הזאת יש מטרות גלויות, חברי חיים ילין, ומטרות סמויות.

עפר שלח: הגלויה ביותר היא המאבק על רוחו ועל ערכיו של הצבא.

עפר שלח: יש בקואליציה אנשים שרוצים שהצבא ינהג על-פי ערכיהם, אפילו אם הם מנוגדים לאתוס הרשמי של צה"ל, לדרך שבה הוא נוהג מיום קומו ולפקודות היסוד שלו.

עפר שלח: הם שוכחים שאם נהיה כמו אויבינו בערכים, לא נהיה טובים מהם גם בקרב.

עפר שלח: הם שוכחים או מתעלמים מכך שהמוסר של צה"ל מימי בן-גוריון ועד היום הוא בסיס לכוח שלו, ולא משהו שמחליש אותו.

עפר שלח: הם רוצים שהמוסר ההוטנטוטי שלהם, ראיית העולם של מלחמה בעמלק, יהיה המוסר של הצבא.

עפר שלח: אבל זאת רק המטרה הראשונה והגלויה – כי המטרה השנייה היא להחליש את צמרת הפיקוד.

עפר שלח: הרי צמרת הפיקוד הזו נחשדת, באופן גלוי לחלוטין, באמירות ברורות ביותר של פוליטיקאים בכירים יותר ובכירים פחות – נחשדת – איך נקרא לזה?

עפר שלח: – שמאלנות, ותרנות, אהבת אדם; קבוצות שמאל קיצוניות שמנסות לשנות את צה"ל כדי להחליש אותו.

עפר שלח: זה מה שנאמר על פקודה שהוציא הצבא – פקודת השירות המשותף.

עפר שלח: המטרה היא להחליש אותם כדי שהם, דעתם בבוא היום, אם זה יינתן, דעתם הביטחונית תיחשב פחות בעיני הציבור.

עפר שלח: כדי שהצבא יהיה, גם הוא יהיה מוסד שנוי במחלוקת.

עפר שלח: ומוסד שנוי במחלוקת, קל לגרור אותו לתוך הוויכוח הפוליטי, ואין לראשיו עמדה משל עצמם, שנתפסת בציבור כעמדה מקצועית של מי שמגינים על המדינה.

עפר שלח: והמטרה האחרונה, ככה, בנשוב הרוח, היא גם להתגולל על המפקדים.

עפר שלח: כי יכול להיות שבעוד כמה שבועות, כשיצא, למשל, דוח מבקר המדינה על "צוק איתן", ויצטרכו להאשים מישהו – וההיסטוריה, מי כמוך, חברי עמר בר-לב, יודע ומכיר את ההיסטוריה שבה הדרג המדיני במדינת ישראל מגולל אחריות על הדרג הצבאי – אז זה לא רע שצמרת הצבא תרעד קצת.

עפר שלח: לא רע שהיא תהיה ככה, תחת מתקפה.

עפר שלח: אולי בסופו של דבר מישהו באמת יחשוב שאפשר להאשים אותה בדברים שהם באחריות הדרג המדיני.

עפר שלח: אבל הדבר החמור ביותר הוא שלמטה מבינים את הרוח שנושבת מלמעלה.

עפר שלח: החיילים, הרבנים, כולם מבינים את הדלת הפרוצה הזאת, את רוח הפרצים שנושבת בתוך הבית, ומגיבים בהתאם.

עפר שלח: וכמו שאמרתי, המכתב הזה, העצומה הזאת, של 1,000 בני ישיבות ההסדר, זה רק קצה הקרחון.

עפר שלח: אני אפילו אומר שהרמטכ"ל, שאני מעריך מאוד – אני עושה כמיטב יכולתי; אני וחברי עושים כמיטב יכולתנו כדי להגן עליו ועל יכולתו לפקד על הצבא – כבר בשבוע שעבר ראיתם סימנים מסוימים.

עפר שלח: פתאום הוא נפגש עם הרב דרוקמן; פתאום הולכים לדבר עם ראש אכ"א על פקודה שהצבא הוציא; פתאום הדברים הם פתח למשא-ומתן.

עפר שלח: מי שלא מבין שאם הם פתח למשא-ומתן כאן, אז הם יהיו גם פתח למשא-ומתן, למשל, של חיילים שלא רוצים שיציבו אותם בשריון; אז הם הולכים הביתה או מסרבים להגיע למקום שהם פיקדו עליו.

עפר שלח: מי שלא מבין שהדבר הזה מפורר את הצבא, כנראה אינו מבין על מה הצבא עומד.

עפר שלח: אף אחד, בעיקר לא ראש הממשלה, איננו מגן על הדברים הבסיסיים ביותר: על סמכות המפקדים לפקד; על סמכותם הבלעדית להיות אלה שקובעים איך הצבא ינהג, על-פי אילו ערכים ועל-פי אילו פקודות; על עמוד השדרה של ביטחון מדינת ישראל.

עפר שלח: ואם זו לא עילה להביע אי-אמון בממשלה הזאת, אני לא יודע מה כן.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני, אדוני היושב-ראש, הערה לסדר.

אחמד טיבי: אתה היית בישיבת הנשיאות.

אחמד טיבי: נדמה לי שכדי להביא הצעה טרומית להצבעה, חייבים אישור הנשיאות.

אחמד טיבי: אישור כזה לא הובא לישיבת הנשיאות.

אחמד טיבי: לא נשאלנו לדעתנו, ואישרנו הצעה להביא, טרומית, היום.

אחמד טיבי: ולכן אני מבקש לא להביא את זה עד לכינוס נשיאות הכנסת, כדי שתאשר דבר חריג שלא היה כמותו.

אחמד טיבי: אני מבקש ישיבת נשיאות.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: ואני מבקש ייעוץ משפטי גם, אדוני.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, טוב.

יחיאל חיליק בר: אומרים, שוב הפעם, הטענה של יושב-ראש הכנסת, כולל אישור של היועץ המשפטי כרגע, היא שהיה דיון והביאו את זה; שהייתה הודעה לנשיאות והביאו את זה כהודעה לנשיאות.

אחמד טיבי: אתה היית שם.

אחמד טיבי: מה זה – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אני, אגב, מאלה שאמרו – אמרתי שאני לא זוכר שהיה דיון.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

אחמד טיבי: לא התבקשנו לאשר.

אחמד טיבי: אנחנו חייבים לאשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להעביר הצעה, הצעה טרומית – – –

יחיאל חיליק בר: אז רגע.

יחיאל חיליק בר: הטענה שלו שחייבים לאשר, זה לא רק הודעה, זו טענה נכונה?

יחיאל חיליק בר: שחייבים לאשר הצעה טרומית.

אחמד טיבי: לאשר הבאת הצעה טרומית.

אחמד טיבי: לא התבקשנו לאשר.

אחמד טיבי: לא התבקשנו לאשר.

יחיאל חיליק בר: יש הודעה של הנשיאות שמניחים על שולחן הכנסת.

אחמד טיבי: הייתה הודעה כזו?

אחמד טיבי: – – – בשני נוסחים.

יחיאל חיליק בר: הודעה טוענים שכן הייתה.

יחיאל חיליק בר: לא אישור, אבל הודעה הם טוענים שכן הייתה.

יחיאל חיליק בר: כולל היועץ המשפטי של הכנסת, שביקש להבהיר את זה.

אחמד טיבי: שמה?

יחיאל חיליק בר: שהייתה הודעה בישיבת הנשיאות על שמביאים את הדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק שלא היה דיון.

יחיאל חיליק בר: אני גם אמרתי שלא היה דיון, אבל הייתה הודעה, וכנראה שזה מספיק.

יחיאל חיליק בר: אלא אם כן אתה תמצא בתקנון שזה לא מספיק, אבל אני לא יודע תקנונית לענות.

יחיאל חיליק בר: אגב, פנה לייעוץ המשפטי של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני באמת לא יודע.

אחמד טיבי: אגב, כאשר יש דבר חריג, אדוני היושב-ראש, מקובל ליידע את כולם שמדובר בדבר חריג.

אחמד טיבי: לא להעביר – איך?

אחמד טיבי: מל"ט: מטוס – – –

קריאה: ללא טייס.

אחמד טיבי: – – –

יעקב מרגי: מל"ט, מל"ט.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

אחמד טיבי: שלא רואים אותו – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אבל היושב-ראש נתן לך תשובה על הדבר הזה.

יעקב מרגי: – – –

יחיאל חיליק בר: כרגע, נשאר שם כמו הודעה למזכירות, וכנראה שזה מספיק.

יחיאל חיליק בר: אין לי באופן אישי מה לומר לך.

אחמד טיבי: אני חושב שזה לא מספיק.

אחמד טיבי: אני חושב שהנשיאות – –

יחיאל חיליק בר: בסדר.

אחמד טיבי: – – צריכה לאשר דבר חריג.

אחמד טיבי: לאשר.

יחיאל חיליק בר: אז יכול להיות שיש דרכים שאתה יכול לפעול בהן כדי לסדר את זה – –

יעקב מרגי: יולי אדלשטיין עלה – – –

יחיאל חיליק בר: – – אבל אני לא יודע.

יחיאל חיליק בר: אבל בכל מקרה, זה לא – – –

אחמד טיבי: מה הבעיה אם היושב-ראש נמצא?

אחמד טיבי: מה הבעיה לאשר את זה?

יחיאל חיליק בר: בסדר, אבל הוא יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: לנו יש מיעוט.

אחמד טיבי: יש רוב – – –

יחיאל חיליק בר: אז תתכבד ותגיד ליושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אני מציע לכנס את הנשיאות או לעשות את זה טלפונית.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: בוא בינתיים, רק נמשיך בדיון.

יחיאל חיליק בר: 1.

יחיאל חיליק בר: אי-הסדרה בחוק ההסדרה: ממשלת ישראל מובילה להרס הדמוקרטיה, פוגעת במרקם החיים ומפקירה את ביטחון האזרחים;

יחיאל חיליק בר: 3.

יחיאל חיליק בר: חוק ההסדרה;

יחיאל חיליק בר: בבקשה, סגן השר.

יחיאל חיליק בר: אדוני ישיב על האי-אמון, ואז נעבור לדיון הסיעתי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צה"ל הוא צבא העם.

אלי בן-דהן: לכן ייעודו להגן על המדינה ולהבטיח את קיומה ולנצח במלחמה.

אלי בן-דהן: לצה"ל מתגייסים חיילים וחיילות שהם פסיפס אנושי רחב ומגוון מכל חלקי החברה הישראלית.

אלי בן-דהן: אמון הציבור בצה"ל הוא מרכיב מהותי ביכולת שלו לממש את ייעודו.

אלי בן-דהן: אנו פועלים באופן שוטף לחיזוק אמון הציבור, תוך מתן אפשרות לכל חלקי העם למצוא את מקומם בצה"ל באופן מכבד וראוי, ללא הבדל דת, גזע ומין.

אלי בן-דהן: לאחרונה אנו עדים לתופעה שתהליכים פנים-צבאיים, חלקם טרם הבשלתם, ועוד בשלב עבודת המטה, יוצרים שיח ציבורי רחב שבו מעורבים גם גורמים חיצוניים בעלי אינטרסים שונים.

אלי בן-דהן: צה"ל רואה צורך לשמר את תהליכי קבלת החלטות האלו בתוך השיח הצבאי, תוך בחינת כלל השיקולים באופן מקצועי, בלתי אמצעי וחף מהשפעות חיצוניות.

אלי בן-דהן: צה"ל נתון למרות ממשלת ישראל.

אלי בן-דהן: קבלת ההחלטות ומתן הפקודות למשרתים בו הם מתוקף סמכות המפקדים בלבד.

אלי בן-דהן: עלינו להקפיד על כך ולהימנע מכל מעורבות חיצונית.

אלי בן-דהן: כך היה בעבר וכך יהיה בעתיד.

אלי בן-דהן: אבל, אדוני חבר הכנסת עפר שלח, אם יש גופים המשפיעים על אג'נדות בצבא שמנוגדות לטובת צה"ל, הם מגיעים דווקא מהשמאל, לא מהצד הימני של המפה הפוליטית.

אלי בן-דהן: האג'נדות שמקדם השמאל הקיצוני ומנסה להכניס לתוך הצבא, מנוגדות לא רק לערכיו של צבא ההגנה לישראל אלא גם לערכי מדינת ישראל והחברה הישראלית.

עמר בר-לב: מה זה קשור לשירות נשים בצה"ל?

אלי בן-דהן: הגופים הללו מנסים – – –

עפר שלח: זה קשור לשירות נשים בשריון?

עפר שלח: מה זה קשור לשירות נשים בצה"ל?

אלי בן-דהן: אתה בדקת מי היו חיילי השריון שסירבו ללכת לשריון?

אלי בן-דהן: אתה יודע מי הם?

אלי בן-דהן: אני יכול להגיד לך דבר אחד, הם לא היו חיילי הסדר.

עפר שלח: אני גיניתי את זה לחלוטין, מה זה שייך?

אלי בן-דהן: גם אני גיניתי אותם.

עפר שלח: יש קו ישיר בין זה לבין 1,000 ביני"שים שחותמים על עצומה נגד הרמטכ"ל.

אלי בן-דהן: זה לא קשור אליהם בכלל.

אלי בן-דהן: אל תקשור את זה לא לבני הישיבות ולא לחיילי – – –

ציפי לבני: ההסדר משרתים ממילא – – –

אלי בן-דהן: אל תקשור את זה.

חיים ילין: למה אתה קופץ?

חיים ילין: מה קרה?

אלי בן-דהן: הוא קפץ, אני עונה לו.

חיים ילין: לא, הוא לא קבע את זה.

חיים ילין: אתה לא הקשבת לו אפילו.

אלי בן-דהן: אני הקשבתי לו.

חיים ילין: לא.

אלי בן-דהן: אני הקשבתי לו.

יחיאל חיליק בר: בוא ניתן לסגן השר להשיב.

אלי בן-דהן: הגופים הללו מנסים להפוך את צה"ל לצבא מכיל, לא לצבא מנצח; לצבא בעל אג'נדות פוליטיות, ולא לצבא ערכי ומוסרי; לצבא שמושתת על ערכים אוניברסליים, ולא לצבאה של מדינת ישראל שמבוסס על ערכים יהודיים.

אלי בן-דהן: דוגמה אחת בלבד, שבוודאי רובכם שמעתם עליה, היא הדוגמה של עידוד התנדבות חיילים עם ילדי מסתננים בדרום תל-אביב.

אלי בן-דהן: לא קשישים, לא ילדים עם צרכים מיוחדים, אלא שוהים בלתי חוקיים, מסתננים.

אלי בן-דהן: אז עם כל הכבוד, אני רוצה לומר לכם, אנחנו באנו לכאן כדי לשלוט.

אלי בן-דהן: הגענו כדי לשנות את המדיניות.

חיים ילין: מה הקשר?

עפר שלח: מה זה שייך ל-1,000 חיילים ששולחים מכתב לרמטכ"ל?

חיים ילין: אם הם לא היו עושים צבא – – –

אלי בן-דהן: למה קשה לכם לשמוע?

אלי בן-דהן: אני הקשבתי בקשב רב.

חיים ילין: עצוב.

חיים ילין: עצוב.

אלי בן-דהן: למה קשה לך לשמוע?

חיים ילין: הילדים האלה מתגייסים וההורים שלה פה מקוללים כל יום על-ידי השרים.

עמר בר-לב: באתם למשול, לא באתם לשלוט.

עמר בר-לב: באתם למשול, לא לשלוט, ואתם שולטים.

אלי בן-דהן: אתה צודק.

אלי בן-דהן: אני מקבל את התיקון.

אלי בן-דהן: מסכים.

אלי בן-דהן: לזה אני מוכן בלבד.

אלי בן-דהן: אבל קצת סבלנות, אני לא הפרעתי לאף אחד.

ציפי לבני: רק מי זה "אנחנו"?

ציפי לבני: זה הבית היהודי דווקא?

אלי בן-דהן: לא, "אנחנו" זה ממשלת ישראל.

אלי בן-דהן: בוודאי.

ציפי לבני: שהולכת בדרך הבית היהודי.

אלי בן-דהן: הבית היהודי היא מרכיב חשוב שיש לה בהחלט אג'נדה וסדר-יום ברור.

אלי בן-דהן: ברוך השם שאנחנו מצליחים לקדם נושאים חשובים, בהחלט, ואני לא מתבייש בכך.

אלי בן-דהן: חוק ההסדרה יעבור היום בכנסת.

אלי בן-דהן: חוק היסטורי, שצפוי אחת ולתמיד למנוע את טרור הבג"צים של השמאל הקיצוני.

אלי בן-דהן: נגמר העידן שבו בנוגע לכל יישוב – מגישים בג"ץ כדי להחריב עוד בתים במדינת ישראל.

אלי בן-דהן: עם כל הכבוד, הגענו לכאן כדי לבנות בארץ-ישראל ולבנות את ארץ-ישראל.

אלי בן-דהן: ואני רוצה לומר לכם, אנחנו כאן כדי לחזק את חיילי צה"ל ואת משרתי המילואים, לחזק את אחיזתנו בארץ ואת חוסנה של החברה הישראלית, להצדיע לכוחות הביטחון ולשגשוגה של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו, ברשותכם, לדיון הסיעתי.

יחיאל חיליק בר: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת ציפי לבני, המחנה הציוני.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת זחאלקה וחבר הכנסת שטרן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

ציפי לבני: טרור הבג"צים, אומר נציג מוסמך של ממשלת ישראל, סגן שר של אותה מפלגה שמובילה את הממשלה בדרכה – מתוך חולשתו של ראש הממשלה – ואת כולנו לאבדון.

ציפי לבני: בג"ץ, בית-המשפט העליון, בית-הדין הגבוה לצדק, וכבר אמר מנחם בגין, שגם את תורתו שכחו כל אנשי הליכוד: גם יער של ידיים – לא צומחים בו עצי האמת, ורוב אין פירושו צדק.

ציפי לבני: ועל צדק אני רוצה לדבר היום.

ציפי לבני: אמר קודם יושב-ראש הכנסת, שכל החקיקה המבוהלת הזאת והבהולה הזאת של חוק ההסדרה נועדה למנוע את המראות הקשים של 2006, שצריך להזכיר לציבור, אלה אותם אירועים של פינוי על-פי החלטת בית-משפט, שבהם פגעו בחיילי צה"ל ובמשטרת ישראל אלה שלא מוכנים לקבל על עצמם את עולו של החוק.

ציפי לבני: וגם זה קודם כול שקר, והממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה, כי זאת ממשלת שקרים, ואני אבהיר אותם אחד לאחד ואחשוף אותם.

ציפי לבני: שקר ראשון – החוק שיובא היום להצבעה לא נועד לתת פתרון לעמונה, כי את עמונה הוציאו ממנו.

ציפי לבני: אז מה בוער?

ציפי לבני: הוא כל-כולו נועד להתחיל תהליך בחסות עמונה, והדאגה של עם ישראל ל-40 משפחות, שאפשר להזדהות אתה – בחסות הזאת רוצים להוביל מהלך של סיפוח של כל חלקי יהודה ושומרון, של אותן התנחלויות מבודדות שלא נמצאות בגושים.

ציפי לבני: ולכן, שקר ראשון: אין צורך להעביר את החוק הזה היום, הוא לא בא לעזור לעמונה, הוא לא בא לעזור לתושביה.

ציפי לבני: זה – 1.

ציפי לבני: שקר – שהממשלה הזו דואגת לחיילי צה"ל.

ציפי לבני: אם אכפת לה מחיילי צה"ל היא לא הייתה שולחת אותם – חס וחלילה, אבל זה יכול לקרות – לבית-הדין הפלילי בהאג, לבתי-משפט בין-לאומיים, באותה חקיקה מופקרת שתוביל אותם לשם.

ציפי לבני: אותה ממשלה – שכל איום מוביל את ראש הממשלה להוביל את החקיקה המופקרת הזאת – הרי אם יש ראש ממשלה חלש כל כך, מה יגידו באמת אויביה של מדינת ישראל?

ציפי לבני: וזה שקר שהממשלה הזאת דואגת לגושי ההתיישבות, כי הממשלה הזאת תעביר את אותם מתיישבים ממקום למקום, באותו מקום שאיננו בגושים, תחת הפרה נוספת של הדין הבין-לאומי.

ציפי לבני: הרי מה היא אומרת בעצם לעולם?

ציפי לבני: לא, אנחנו לא שומרים על הגושים, אנחנו אכפת לנו מההתנחלויות המבודדות.

ציפי לבני: ואם דין ההתנחלות המבודדת כדין הגושים, יבוא העולם ויגיד: גם הגושים וגם ההתנחלויות המבודדות.

ציפי לבני: השקר הזה, השקרים האלה, חייבים להיחשף.

ציפי לבני: ואם היום יש הזדמנות מדינית, היא בזה שאפשר לשמור על גושי ההתיישבות ואפשר למנוע זכות שיבה למדינת ישראל ואפשר לדאוג לביטחון.

ציפי לבני: אבל השמחה הגדולה הזאת של כל אלה שאומרים: בחסות החשכה ובחסות בחירת טראמפ בארצות-הברית אנחנו עכשיו נספח אלינו את הארץ כולה – חייב להבין כל אזרח במדינת ישראל, וזה השקר האחרון שאני אדבר עליו היום: משקר מי שטוען שאפשר לספח את האדמה בלי 2.5 מיליון אנשים פלסטינים שחיים שם, והם, רבותי, ינהרו לקלפיות.

ציפי לבני: באבּוּהה ינהרו לקלפיות.

ציפי לבני: ואיפה ראש הממשלה?

ציפי לבני: אה, ראש הממשלה עכשיו מצייץ.

ציפי לבני: כי רביב דרוקר מעצבן אותו, מישהו מהתקשורת כתב עליו משהו לא יפה.

ציפי לבני: בזה עסוק ראש הממשלה.

ציפי לבני: אז הגיע הזמן שהממשלה הזאת, על ראשה ועל דרכה, ילכו הביתה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני, סליחה, אני מבקשת הצעה לסדר.

יואל חסון: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני סגן היושב-ראש.

מרב מיכאלי: אני מבינה שהיושב-ראש הלך, זה דבר לא כל כך מקובל בדרך כלל באי-אמון.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה להגיד שאני הלכתי ובדקתי, ובהחלטת הנשיאות לא מופיע שום אזכור להצעת חוק לקריאה טרומית, גם אם אין בה פ/ – שזה דבר שהוא יכול להיות – לא מופיע, לא מבחינת שם חוק, ולו זמני, וגם לא כאזכור למשהו שעלול, עשוי, להגיע בהמשך השבוע.

מרב מיכאלי: גם בהחלטות הנשיאות ההחלטה הזאת לא מוזכרת, כך שאני חושבת, אדוני, שאין דרך אלא לקרוא את זה כחוסר אפשרות תקנונית מוחלטת להביא הצעת חוק חדשה, שבעצם בפועל לא באמת אושרה בנשיאות.

יואל חסון: טוב, רשמנו את הערתך.

מרב מיכאלי: אז בוא תגיד לי מי צריך להעביר את זה ליושב-ראש הכנסת.

מרב מיכאלי: פשוט קודם היה יושב-ראש הכנסת, כשדיברנו בזה.

יעקב מרגי: כשיביאו תעשי הצעה לסדר.

מרב מיכאלי: אתה הולך להצביע נגד זה, מר מרגי?

יעקב מרגי: כשיביאו את זה, תעשי הצעה לסדר.

מרב מיכאלי: אבל אני מקדימה תרופה למכה, חבל.

מרב מיכאלי: אני אגיד את זה, אם חס וחלילה נגיע לרגע שנגד התקנון ונגד החוק אנחנו נביא דבר כזה.

קריאה: בהחלטת הנשיאות כתוב קריאה ראשונה, לא כתוב – – –

מרב מיכאלי: בהחלטת הנשיאות כתוב קריאה ראשונה, דבר שהוא הדבר הסביר.

מרב מיכאלי: כך גם הבינו סגני יושב-ראש הכנסת.

מרב מיכאלי: סגני היושב-ראש מהאופוזיציה שנכחו הבינו חד-משמעית שאכן יובאו ההצעות לקריאה ראשונה, וזה גם מה שמופיע בהחלטה.

יואל חסון: אז אני אגיד, חברת הכנסת מיכאלי, בסדר גמור.

יואל חסון: קודם כול, הדברים הועברו ליושב-ראש הכנסת.

יואל חסון: אני גם אדאג שהם יועברו אליו שוב.

יואל חסון: אני יודע שיש כרגע בחדרו התייעצות בנושא הזה.

יואל חסון: את שומעת?

יואל חסון: חברת הכנסת מיכאלי?

יואל חסון: אז אני מציע גם להעביר את זה אליו לידיעתו שוב, כי אני יודע שדנים בסוגיה.

יואל חסון: ואני פשוט אף פעם לא הייתי בנשיאות, אז אני לא יודע בדיוק מה היה שם, אבל חבר הכנסת טיבי היה בנשיאות והוא יודע מה היה שם.

מרב מיכאלי: זה בדיוק, חבר הכנסת טיבי אומר שלא אושר בנשיאות.

יואל חסון: מאה אחוז, אז היושב-ראש יודע מה אושר ולא אושר.

אחמד טיבי: אבל יש שני נוסחים, כאשר מדובר על שני נוסחים, מדובר על קריאה ראשונה.

קריאה: נכון.

מרב מיכאלי: וזה מה שמופיע בהחלטות הנשיאות.

יואל חסון: בסדר גמור, הדברים הובאו לידיעתו של יושב-ראש הכנסת.

יואל חסון: גם מזכירת הכנסת העבירה את זה.

יואל חסון: בסדר גמור, תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: 1.

מרב מיכאלי: אי-הסדרה בחוק ההסדרה: ממשלת ישראל מובילה להרס הדמוקרטיה, פוגעת במרקם החיים ומפקירה את ביטחון האזרחים;

מרב מיכאלי: 3.

מרב מיכאלי: חוק ההסדרה;

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

חיים ילין: מערבבים אותנו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, הצעת החוק שמכשירה את כל ההתנחלויות, שנקראת חוק עמונה, נעשית בהתנגשות חזיתית עם החוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: פעמים רבות היו אומרים: זה ככה, יש סעיף פה, יש סעיף שם, אבל יש בפנינו הצעת חוק, שאין משפטן שמכבד את עצמו שאינו אומר שהיא בהתנגשות חזיתית עם החוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: מסתבר שלא רק עם החוק הבין-לאומי, אלא גם עם החוק הישראלי, ולכן הפחד מבג"ץ, שבג"ץ יפסול.

ג'מאל זחאלקה: מסתבר שלא רק עם החוק הישראלי, אפילו אם נעשית בהליך שהוא מנוגד לחלוטין לתקנון הכנסת, למקובל בכנסת, בחוסר שקיפות.

ג'מאל זחאלקה: דיברו על הצעת חוק לקריאה ראשונה; אושר להביא הצעת חוק לקריאה ראשונה, ובחדרי חדרים, פה בכנסת, הפכו אותה לקריאה טרומית, בלי להודיע לאף אחד, תוך אונס של התקנון.

ג'מאל זחאלקה: אז זו הצעת חוק שנולדה בחטא, עד כדי כך שאפילו ראש הממשלה אומר: אישור החלטה זו יוביל להאג.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לו: נכון, ואני מציע לו לשכור עורכי-דין, כי החוק הבין-לאומי בעניין הזה ברור, וכי ההצעה הזאת מבחינה פוליטית, ולא רק חוקית, היא בעצם מסר חד וחלק: הממשלה הזאת לא רוצה שלום, הממשלה הזאת מעוניינת בהמשך הסכסוך, ושיהיה ברור, נתניהו הפך לקבלן של ההתנחלויות ולקברן של השלום ותודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

יואל חסון: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אני לוקח גם את הזמן שלו?

יואל חסון: כן, אני אתן לך, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי שרת עלייה והקליטה, עמיתי חברי הכנסת, תראו, כמעט הצליחו להטריף אותנו.

יואל חסון: היושב-ראש שמע, קיבל את מה שהוצג פה ויגיב בקרוב.

אלעזר שטרן: לא, יש לו כבר החלטה, ליושב-ראש?

יואל חסון: אין עדיין, תהיה החלטה בקרוב.

חיים ילין: אני מציע לכולם לחלק בלנדרים לכל חברי הכנסת, כי מערבבים אותנו, כבר יש לי סחרחורת.

יואל חסון: המערבבים צריכים את הבלנדר, לא אתה.

חיים ילין: – – –

יואל חסון: יש להם בלנדר, תאמין לי.

אלעזר שטרן: זה נכון ש-40 משפחות בעמונה מטריפות את הבניין הזה ומטריפות את ממשלת ישראל כבר די הרבה זמן.

אלעזר שטרן: זה נכון שסביב הדיון הזה אנחנו מקריבים את בית-המשפט העליון והופכים אותו לסמרטוט, ואנחנו גם הופכים את הכנסת לסמרטוט.

אלעזר שטרן: גם עכשיו אנחנו לא יודעים מה יהיה פה בעוד שעתיים.

אלעזר שטרן: במה זה תלוי?

אלעזר שטרן: ב-40 משפחות, שיש לי הרבה כבוד אליהן.

אלעזר שטרן: אבל – אבל אני רוצה להגיד, דווקא כששרת העלייה והקליטה יושבת כאן:

אלעזר שטרן: איפה היה דיון על כך שלקחו עולים מאתיופיה, תינוקות שלהם, והפכו אותם לבובות ניסוי למוהלים?

אלעזר שטרן: הרי המדינה הייתה צריכה לרעוש על כך.

אלעזר שטרן: הרי זה לא יכול להיות שראש הממשלה שותק, גם אם יש לו עמונה על הראש.

אלעזר שטרן: גברתי, את יודעת שיש לי הרבה כבוד אלייך – – –

סופה לנדבר: אני הגבתי.

אלעזר שטרן: לא, גם לא יכול להיות ששרת קליטה שותקת.

אלעזר שטרן: שהכול הולך לעמונה.

אלעזר שטרן: היה לנו היום דיון בוועדת – – –

סופה לנדבר: אני לא שתקתי.

סופה לנדבר: יכול להיות שהקול שלי היה לא מספיק גבוה, אבל אני לא שתקתי.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

אלעזר שטרן: אני מתנצל, אז אולי הקול שלך היה, אבל יכול להיות שבאטרף הזה, ואני כבר לא מדבר איפה הבית החרד"לי, חברתי שולי מועלם יושבת כאן, רק עמונה?

אלעזר שטרן: איפה הייתם בנושא של בריתות המילה?

אלעזר שטרן: לא בצד?

שולי מועלם-רפאלי: לא – – –

אלעזר שטרן: איך לא על זה הפלתם ממשלה, שבחסות הכוח שנתנה המדינה למוהלים ולדתיים ולרבנות – איך לא רעשה הארץ?

אלעזר שטרן: דווקא אתם, הבית החרד"לי, אתם הייתם צריכים לעשות את זה.

אלעזר שטרן: מישהו אחר היה צריך לעשות את זה?

אלעזר שטרן: הרי מה אנחנו לא יודעים?

אלעזר שטרן: שבברית המילה נוצרת זהות בינה לבין אפליה, לא בין דם לדם, בין צבע לצבע, שלוקחים תינוקות אתיופים והופכים אותם לבובות ניסוי.

אלעזר שטרן: תגידו, אנחנו השתגענו?

אלעזר שטרן: עמונה חשובה יותר מזה?

אלעזר שטרן: אולי משהו התבלבל פה בבניין הזה?

אלעזר שטרן: אולי על זה היה צריך היושב-ראש לצאת עכשיו ולחשוב, שאף שזה אינו בסדר-היום, אפשר לעשות על זה דיון היום?

אלעזר שטרן: לא על אם אפשר להסב קריאה ראשונה לקריאה טרומית, מפני שיש בעיות בתוך הקואליציה, והכנסת היא סמרטוט של הקואליציה.

אלעזר שטרן: למה על זה, שולי, ואני אומר לך את האמת, את יודעת, יש לי הרבה כבוד אלייך, למה על זה לא אמרתם לראש הממשלה, נפרק את הממשלה אם לא תסדר את זה?

אלעזר שטרן: וזה עוד קשור ליהדות, נטו יהדות.

שולי מועלם-רפאלי: הכול קשור ליהדות.

אלעזר שטרן: לא הכול קשור ליהדות.

שולי מועלם-רפאלי: הכול קשור ליהדות.

אלעזר שטרן: תאמיני לי שזה קשור ליהדות יותר מעמונה, יותר מעמונה זה קשור ליהדות, ומה שיקרה פה, לצערי, זה שפחות ופחות אנשים ירצו לעשות ברית מילה, מפני שהם יגידו: אם כדי לעשות לילדים שלנו ברית מילה, עושים ניסיונות על תינוקות אתיופים, אל תעשו לנו ברית מילה, לא רוצים את זה.

אלעזר שטרן: ואנחנו שותקים, מפני שבאמת הכול עמונה.

אלעזר שטרן: עם כל הכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: דווקא כל היום ישבתי בוועדת החוץ והביטחון על נושאים נורא-נורא חשובים.

אלעזר שטרן: לא רוצה להגיד לך איפה ישבנו ולא איפה אני ישבתי.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, ישבתי גם בוועדת העלייה והקליטה בדיון על הבריתות אצל האתיופים, לא רוצה להגיד לך איפה ישבנו – – –

יואל חסון: נא לסיים עכשיו.

יואל חסון: תודה.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, אני רק רוצה להגיד לכם שעוד זה מדבר וזה בא.

אלעזר שטרן: עכשיו הסתבר שרב בקריית מוצקין, מפני שהייתה שם בלנית אתיופית שבועיים – שולי, תקשיבי טוב – פסל את הטבילות שהיו כשהבלנית הייתה אתיופית.

אלעזר שטרן: אתם מבינים?

אלעזר שטרן: למה, כי היא שחורה?

אלעזר שטרן: למה, כי הוא לא יודע מה זאת שחורה ונאווה?

אלעזר שטרן: כי זאת האפליה שעושים?

אלעזר שטרן: ואנחנו לא מדברים על זה פה, והבית החרד"לי לא עושה עם זה כלום, ולך קוראים עכשיו החוצה על עמונה.

אלעזר שטרן: על זה הממשלה הזאת צריכה ליפול.

אלעזר שטרן: תודה.

יואל חסון: חברת הכנסת שולי מועלם, תורך הגיע.

שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת.

שולי מועלם-רפאלי: ברגע שתקרא לי, אני אחזור.

שולי מועלם-רפאלי: לא התכוונתי לצאת, אני הייתי רק – – –

יואל חסון: הנה יש לך גם הזדמנות להשיב על הדברים.

יואל חסון: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: האמת שהדברים המזעזעים שאמר חבר הכנסת שטרן וידועים לכולנו כבר כמה ימים, הם לא משהו שקשור לנוכחות או לאי-נוכחות הפיזית, שלי לפחות, בטיפול בנושא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמציאות הקשה שבה יש יהודים – שבטח לא צריכים אישור של אף אחד ליהדות שלהם – נאלצים שוב ושוב להיתקל בחומות אטימות בלתי נסבלות, בחומות של אנטי-יהדות; זאת לא יהדות, בסדר?

שולי מועלם-רפאלי: זאת לא יהדות, זאת לא יהדות שלי, זאת לא יהדות שלך, זאת לא יהדות, אני חושבת של אף אחד ממי שיודע מה זאת יהדות.

שולי מועלם-רפאלי: עם זאת, אני חייבת להגיד שהניסיון לקחת ולהכות ראש בראש, בנושאים חשובים, הוא ניסיון נואל, יש לומר.

שולי מועלם-רפאלי: מה אני אגיד לך, חבר הכנסת שטרן?

שולי מועלם-רפאלי: ראש בראש, להגיד לי: אם את לא – – –

אלעזר שטרן: ולמה על זה לא אומרים לראש הממשלה להעביר היום חוק?

יואל חסון: חבר הכנסת שטרן, לא להפריע.

שולי מועלם-רפאלי: להגיד לי ולאחרים: אם אתם לא בדיון על הזוועה הזאת שנעשתה לתינוקות האתיופים, שאני כבר בתוכה מאז השבוע שעבר, יחד עם חברתך לסיעה, שהיא אומנם לא חברת כנסת – אף-על-פי שאינה כאן, כבודה כאן – חברת הכנסת לשעבר פנינה תמנו-שטה, אז אני חושבת שזה לא נכון להציג את זה ככה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא אם אני פה אז אני לא פה – אני גם בעמונה, וגם בדבר הנוראי הזה, וגם בטיפול בגליל, וגם בשיקום של מערכת הבריאות בצפון, שחבר הכנסת שטרן, אתה לפחות יודע שצריך קצת לתת לי גם קרדיט על הדברים האלה, ולא להפוך את זה לאיזה סוג של – טוב, אם את מטפלת בעמונה, אז את לא במקום אחר.

אלעזר שטרן: לא אמרתי ככה.

אלעזר שטרן: לא אמרתי ככה.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: עמונה וחוק ההסדרה הם שינוי אסטרטגי בהתיישבות ביהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: מותר לחלוק על זה, מותר להגיד: אנחנו חושבים אחרת, אבל אנחנו מעולם לא הסתרנו את זה – –

אלעזר שטרן: הזמן.

שולי מועלם-רפאלי: – – שאנחנו חושבים שההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון היא דבר קריטי לקיומה של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: וחוק ההסדרה, 50 שנה אחרי הנס של מלחמת ששת הימים, הוא שינוי דרמטי בהתייחסות של מדינת ישראל, ממשלת ישראל, כנסת ישראל, להתיישבות היהודית ביהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: והגיע הזמן שפעם אחת ולתמיד כל הדיון על מה קורה עם ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון יחזור לכאן, לבית הזה, לדיונים שהם בשדה הפוליטי.

שולי מועלם-רפאלי: לא בשדה המשפטי, לא בשדה של ההפחדות הבין-לאומיות, לא בשום שדה אחר.

שולי מועלם-רפאלי: חוק ההסדרה הוא הדבר החשוב ביותר שקרה מבחינה משפטית להתיישבות בעשורים האחרונים.

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם, המטרה של כולנו היא למנוע את האפשרות הזאת, ששוב ושוב אנשים שהתיישבו במקומות שהמדינה מעודדת אותנו לבנות בהם, שוב ושוב תונף מעל הראש שלהם חרב של גירוש והרס.

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: גירוש והרס של יישובים יהודיים זה לא משהו – –

יואל חסון: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: – – שכנסת ישראל, ממשלת ישראל – –

יואל חסון: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: – – ומדינת ישראל רוצות להכיל אותו יותר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת מועלם-רפאלי.

יואל חסון: חבר הכנסת יעקב מרגי, מטעם ש"ס – –

שולי מועלם-רפאלי: אוי, הוא כתב נאום.

יואל חסון: – – לא נמצא.

יואל חסון: לא נמצא.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: לא כתוב לי פה ישראל ביתנו; ישראל ביתנו לא נתנו דובר.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני מיהדות התורה.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני גם לא נמצא.

יואל חסון: לכן, חברת הכנסת תמר זנדברג, תורך הגיע מוקדם מהצפוי.

יואל חסון: אני מקווה שאת מוכנה.

יואל חסון: אבל את נולדת מוכנה.

תמר זנדברג: מוכנה ומזומנה.

יואל חסון: את נולדת מוכנה.

תמר זנדברג: תעיר אותי בלילה, תגיד לי לדבר – אני אדבר.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: תראו, חברות וחברים, מה שקורה כאן ברגעים אלה ממש בכנסת זה דבר חסר תקדים.

תמר זנדברג: יושבים כאן ותיקי הכנסת בתאים האחוריים, באמת דורות ושנים אחורה, ולא זוכרים כזה עיקום של התקנון ושל הכללים, ואפילו של הנוהג.

תמר זנדברג: אתה יודע, בשבוע שעבר עמד כאן יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן ונזף באופוזיציה על ביטול קיזוזים, דבר שהוא לא חלק – הוא דבר ג'נטלמני, הוא דבר ככה במערכת היחסים החברית, אפשר לקרוא לזה, בין קואליציה לאופוזיציה – הוא לא חלק, לא מהחוק, לא מהתקנון וגם לא מהנוהג ומהכללים המחייבים בכנסת.

תמר זנדברג: והנה עכשיו הצעות חוק עפות פה, חברי הנשיאות שיושבים כאן לא זוכרים, מצטטים כל מיני דברים מישיבת הנשיאות שלא נאמרו.

תמר זנדברג: הצעה טרומית פתאום באה היום, ומחר – קריאה ראשונה.

תמר זנדברג: וכל הדבר הזה הוא רק משל ל"פרפור" – סליחה על המילה הלא-פרלמנטרית, אבל אין מילה אחרת לתאר את זה – ל"פרפור" של מדינה שלמה כבר שבועות וחודשים על 40 קרוונים לא חוקיים.

תמר זנדברג: חברות וחברים, ישיבות קבינט של שש שעות, דיונים ליליים, חברי כנסת מסולקים ממשרד ראש הממשלה.

תמר זנדברג: על מה?

תמר זנדברג: על מה?

תמר זנדברג: על אי-רצון, לא על אי-יכולת, על אי-רצון, על פחד, על שיתוק, שאוחז כאן במפלגות שלמות מתנועת המתנחלים.

תמר זנדברג: ואללה, כאילו זה חדש לנו, זה חדש לנו שיש כאן מצב פוליטי, ומצב פוליטי בעייתי ומאתגר.

תמר זנדברג: אבל האמת היא שחוק ההסדרה והקומבינה שקורית כאן עכשיו בכנסת רק מוכיחות את זה.

תמר זנדברג: חוק ההסדרה הוא לא על עמונה.

תמר זנדברג: חוק ההסדרה עלה כאן בבית הזה להצבעה ב-2012 – אגב, בממשלה שההרכב שלה לא שונה הרבה מההרכב של הממשלה הזאת – ונפל.

תמר זנדברג: הממשלה לא הצביעה בעדו, בלי עמונה ובלי כלום.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי ידעו שזה חוק סיפוח, שזה חוק החלת החוק הישראלי על השטחים הכבושים מחוץ לגבולות מדינת ישראל.

תמר זנדברג: ועל זה הוויכוח האמיתי שלנו.

תמר זנדברג: כי אם עמונה תעבור לשמונה חודשים או לשלוש שנים – ובעיני הממשלה הזאת זה נצח – זה לא הסיפור.

תמר זנדברג: הסיפור הוא שיש לנו ויכוח על עתיד השטח הכבוש מחוץ לגבולות מדינת ישראל.

תמר זנדברג: בהקשר הזה אין דבר כזה התנחלות חוקית.

תמר זנדברג: אין התנחלות חוקית והתנחלות לא-חוקית: עמונה לא-חוקית, ועפרה לא-חוקית, ושבות-רחל לא-חוקית – כל ההתנחלויות לא-חוקיות.

תמר זנדברג: ובואו פעם אחת ולתמיד נקיים כאן את הוויכוח הזה על עתידה של מדינת ישראל, מה היא רוצה לעשות עם השלטון הצבאי שהיא מחילה על שטח שמחוץ לגבולותיה.

תמר זנדברג: מה אנחנו רוצים לעשות עם זה?

תמר זנדברג: כי אתם יודעים, לא מזמן עיתון "הארץ" – "הארץ", כן?

תמר זנדברג: העיתון השמאלני – יצא במסע רעיוני של הימין, לחפש את הפתרון של הימין.

תמר זנדברג: 40 שנה בשלטון וצריך את עיתון "הארץ" שיצא למסע רעיוני לחפש פתרון.

תמר זנדברג: כי אין כזה.

תמר זנדברג: אין כזה.

תמר זנדברג: ולכן כל מה שנשאר זה לובי מתנחלי שמפרפר כאן כנסת שלמה.

תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו, חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה, רצים הלוך ושוב מלשכת היושב-ראש והיועץ המשפטי לממשלה, כדי להביא היום הצעת חוק טרומית כדי להכשיר את הגזל.

יואל חסון: נא לסיים.

תמר זנדברג: בושה וחרפה.

תמר זנדברג: ואני בטח חושבת שאסור לכופף את כללי התקנון והבית הזה בשביל זה.

תמר זנדברג: אז אני מקווה שלזה לפחות יימצא לנו תכף פתרון מסוג אחר.

תמר זנדברג: תודה.

יואל חסון: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: אני חוזר לרשימה.

יואל חסון: חבר הכנסת יעקב מרגי, שהתכונן, היה פה, אבל טיימינג זה עניין של חיים – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הערה לסדר.

יואל חסון: אני לא מאשר הערה לסדר ולא הצעה לסדר.

אחמד טיבי: חצי הערה.

אחמד טיבי: חצי הערה.

יואל חסון: לא, לא, לא מאשר.

יואל חסון: לא מאשר.

אחמד טיבי: חצי הערה.

יואל חסון: אני מבקש – לא מאשר, תודה.

יואל חסון: שב במקומך, אני לא מאשר, אדוני.

אחמד טיבי: עד כדי כך?

אחמד טיבי: אתה סגן יושב-ראש, לא היית היום.

יואל חסון: אדוני, אני לא מאשר הצעה לסדר.

אחמד טיבי: טרומית לא הונח – – –

יואל חסון: אני מבקש ממך לא – – –

אחמד טיבי: לא הונח – – –

יואל חסון: אל תיקח בכוח.

אחמד טיבי: לא בכוח.

יואל חסון: אז שב.

אחמד טיבי: תאפשר דיון דמוקרטי על דבר חריג.

יואל חסון: לא מאפשר, לא מאפשר.

אחמד טיבי: אתה חבר אופוזיציה כאן.

אחמד טיבי: חבר אופוזיציה.

יואל חסון: אני לא מאפשר.

יואל חסון: נא לשבת.

אחמד טיבי: – – –

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: שלוש דקות.

יעקב מרגי: אני מודה לך על לפנים משורת הדין.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גבירותי – רציתי לומר מכובדי השרים – גבירותי השרים, איזה כיף, בהרכב מלא – –

יואל חסון: גבירותי השרות.

יעקב מרגי: השרות, השרות, גבירותי השרות.

יעקב מרגי: – – חברי הכנסת, בזמן שאנחנו – יש חוק הסדרה, אין חוק הסדרה, קריאה טרומית – אחמד, בזמן שאנחנו דנים – קריאה טרומית, הונח, לא הונח, בוא אספר לך קצת מה עשינו היום בוועדה.

אחמד טיבי: אני חייב להגיב כי פנית אלי ישירות.

יעקב מרגי: תבקש הודעה אישית אחרי זה.

יעקב מרגי: מה עשינו היום בוועדת החינוך?

יעקב מרגי: אני רוצה לשתף את החברים בתהליכים שאנחנו מקדמים בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: היום התקיים דיון בוועדת החינוך על תופעת הביוש ברשת.

יעקב מרגי: והשתתפו אתנו כמה חברי כנסת: גם חבר הכנסת חיים ילין, גם רויטל סויד, עודד פורר, ועוד חברי כנסת.

יעקב מרגי: אני חושב גם מסעוד גנאים – נכון היה?

מסעוד גנאים: נכון, הייתי.

יעקב מרגי: תופעת הביוש ברשת, מה שאנחנו אומרים שיימינג.

יעקב מרגי: כולנו חסידים גדולים של חופש הביטוי.

יעקב מרגי: מיקי לוי, אני חייב לציין, הדיון הזה התקיים בעקבות אותו יום שהיה באולם שאגאל, והתחייבתי בפניך – דיון שני, דיון מעקב.

יעקב מרגי: כולנו חסידים גדולים של חופש הביטוי.

יעקב מרגי: ותסכימו אתי שחופש הביטוי – כן, חופש השיסוי – לא.

יעקב מרגי: אני לא מאמין שיש מישהו שרוצה בחופש השיסוי.

יעקב מרגי: ומאחר שכמעט התייאשנו ולא נראה לי שנצליח לעשות מהלך מחולל שינוי בתרבות הטוקבקים, ששופכים את דמו של כל מי שמביע את דעתו בניגוד לתפיסת העולם של אותו טוקבקיסט – מייד מופעל נגדו טרור של השמצות, קללות, ביטויים שונים.

יעקב מרגי: המרחב הדיגיטלי האינטרנטי הוא מבורך.

יעקב מרגי: הוא מבורך כשהוא בא להעביר מידע, הוא מבורך כשהוא בא למנוע פגיעה, הוא מבורך כשהוא בא להקנות ידע, הוא מבורך כשהוא בא לשתף את הציבור במידע ובפעולות חיוביות.

יעקב מרגי: הוא לא מבורך כשהוא הופך לכלי ענישה.

יעקב מרגי: לא ניתן להפוך את הכלי הזה של האינטרנט ואת המרחב האינטרנטי גם לשוטר, גם לשופט וגם לתליין.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שמה שעושה הממשלה – וכאן התחייבנו – נחשפנו לזה בוועדה באמצעות הוועדה הבין-משרדית לגלישה בטוחה, בראשות משרד החינוך, יחד עם החברות העסקיות – היא עבודה חשובה במיוחד, ובמיוחד בכל מה שנעשה בתחומי בתי-הספר.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, תראו יוזמה טובה של יחידים שהולכת ומתפתחת ליוזמה כללית.

יעקב מרגי: נחשפנו ליוזמה של רשת "אורט", אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: נא לסיים, אדוני.

יעקב מרגי: מייד אני מסיים.

יעקב מרגי: – – בבתי-הספר – היוזמה שתועתק על-ידי משרד החינוך לכלל בתי-הספר בארץ.

יעקב מרגי: רשת "אורט" הקימה קבוצות "שומרי מסך" בתחומי בתי-הספר, שכל תפקידן לעקוב אחר התבטאויות לא הולמות ברשת, תופעות של ביוש, חרמות ועוד התנהגויות בלתי הולמות ברשת.

יעקב מרגי: אני תולה תקוות רבות ביוזמה ברוכה זו, שהתחילה מלמטה, בקרב התלמידים, ומהתלמידים אל מול חבריהם, והם אל מול הוריהם.

יעקב מרגי: וכולנו תקווה שגם אנו, נבחרי הציבור, נשתדל לשמור על תרבות הדיבור ותרבות הדיון.

יעקב מרגי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מרגי.

יואל חסון: השרה שקד, שרת המשפטים, תסכם את הדיון.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: אני מוותר, מוותר על – – –

יואל חסון: רשמנו לפנינו הודעתך.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אסכם, ואני אענה עכשיו על הצעות האי-אמון בנושא חוק ההסדרה.

איילת שקד: מודעת אבל סטנדרטית מתפרסמת בעיתון לפי כללים מאוד ברורים: היא משובצת במדור מיוחד בעמודים האחרונים של החלקים הפנימיים; לפני פרסומה תמיד מתבצעת בדיקה רפואית דקדקנית, ורק גורם מוסמך רשאי לקבוע את מותו של מי ששמו עתיד לעטר את המודעה.

איילת שקד: כך מקובל ביחס לבני-אדם שנפטרו מהעולם, מותם הוא ודאי, ברור, ואינו נתון במחלוקת.

איילת שקד: לעומת זאת, מודעות אבל המכריזות על מותו של רעיון מתפרסמות לפי כללים שונים לחלוטין: הן מופיעות במדור דעות, או בעמודיו הראשונים של העיתון, לפעמים בעצרות, ובשיטה האהובה והמיוחדת שלנו – לא פעם בכותרות של הצעת אי-אמון מטעם איזושהי סיעה שהפסידה בבחירות דמוקרטיות ומתקשה לקבל את צו הבוחר.

איילת שקד: אבל זה התפקיד של האופוזיציה, ואני מאוד מכבדת את זה.

איילת שקד: במודעות האבל האלה לא מקובל להמתין לקביעת רגע מוות רשמי וברור, וכל אחד עשוי להכריז על מותו של רעיון כזה או אחר.

איילת שקד: אין כל מרשם מסודר של המתים, ואין כל גורם שמנפק תעודות פטירה.

איילת שקד: מודעות אבל מהסוג הזה, המבכות את מותם של רעיונות ותפיסות עולם, רווחות מאוד אצלנו.

איילת שקד: מות הציונות מוכרז פה לפחות אחת לרבעון; קץ המדינה היהודית – אחת לחודש-חודשיים, אבל מקום מיוחד במודעות האבל האלה שמור כמובן לאלה הכואבים את מותה בטרם עת של הדמוקרטיה הישראלית, אלה מתפרסמות לפחות אחת לשבוע, וגם היום, בריטואל הקבוע.

איילת שקד: מותה של הדמוקרטיה המוכרז אצלנו חדשות לבקרים, מלווה תמיד במנעד צבעים שנע בין שחור לשחור משחור.

איילת שקד: הוא מתרחש על-פי הנטען בשנת 2016, אבל לעולם יזכיר תקופות אפלות מלפני 70, 80 ו-90 שנה.

איילת שקד: הצעות האי-אמון בנושא ההסדרה, שעוסקות במה שסיעות מרצ והמחנה הציוני מכנות "הרס הדמוקרטיה", הן חלק מאותו מערך ידוע ומוכר של מודעות אבל.

איילת שקד: והאמת היא שכל הציבור "רואה לכם"; הוא רואה ומבין שמודעות האבל שאתם נושאים הן לא יותר משלטי חוצות בקמפיין פוליטי, קמפיין שבו אתם מבקשים לנכס את מושג הדמוקרטיה למחנה מפלגות מסוים.

איילת שקד: כגודל ההפסד בקלפיות, עוצמת היבבות במודעות.

איילת שקד: אתם, שרוממות הדמוקרטיה בגרונכם, כמה בוז להליך הדמוקרטי האמיתי יש לכם.

איילת שקד: מאז אמירתו האומללה של יצחק בן-אהרון אין כאן התקדמות רבה; בימים ההם ביקשתם להחליף את העם, והיום אתם מבקשים להחליף את השיטה.

איילת שקד: רק את הדעה שלכם אינכם בוחנים מחדש.

איילת שקד: שוב ושוב העם דוחה אותה, אתם מפסידים בבחירות, אבל לא מסוגלים לעשות את חשבון הנפש הנדרש.

איילת שקד: אולי משהו בעמדה שלכם אינו מתעדכן?

איילת שקד: אולי תפיסת העולם אינה מתאימה לציבור הישראלי?

איילת שקד: אולי תצאו לרגע מהווילה ותעשו סיבוב בג'ונגל?

איילת שקד: בעניין חוק ההסדרה, כמו בכל עניין אחר שבו אתם מפסידים שוב בקלפי, המנגנון שעד כמה שאני מכירה מפעיל כל דמוקרטיה – אתם קובעים שהדמוקרטיה הגיעה לקצה.

איילת שקד: אבל הקביעות האלה בדבר קץ הדמוקרטיה אינן אבחנות מתחום מדעי המדינה; הן טענות פוליטיות, וכך צריך להתייחס אליהן.

איילת שקד: מדובר בניסיון לגרום לציבור להאמין שכל דגם משטרי שאינו מיישר קו באופן מוחלט עם המצע של מפלגת מרצ, או זה של הפלג השמאלי ביותר במחנה הציוני, אינו עונה על הדרישות הבסיסיות של הדמוקרטיה.

איילת שקד: אבל האמת היא שאת הדמוקרטיה לא המציאה מפלגה מסוימת, והיא בוודאי לא תיבחן לאורה של שיטה פוליטית מסוימת שביקשתם לקדם עבורנו והציבור הישראלי אמר לכם בענק: לא, תודה.

איילת שקד: ובכלל, אתם לא במקום שבו תעניקו לנו – – –

נחמן שי: – – –

איילת שקד: לא, תודה; זה מה שאמרו.

איילת שקד: אמרו: לא, תודה.

נחמן שי: לא, תודה, אבל לא בענק.

איילת שקד: נכון, האמת היא שאתה צודק.

איילת שקד: במקום אחר עסקתי בשבוע שעבר בהרגל הזה של השמאל הישראלי לקבוע את רגע המוות של הדמוקרטיה בשל עניינים שעם כל חשיבותם אינם משנים את סדריה הבסיסיים של שיטתנו הדמוקרטית.

איילת שקד: התחושה היא שההקצנה שלכם בנושא הזה הולכת ומחריפה; כל עניין הופך אקוטי, כל תקנה היא מסע צלב; כל שינוי, כל חוק שאנחנו משנים, הוא הכרזת מלחמה על הדמוקרטיה.

איילת שקד: ההכרזות בדבר הרס הדמוקרטיה שהרצוג וגילאון חתומים עליהן בהצעות האי-אמון שלפנינו, הן ודומותיהן, הפכו לסיטונאיות כל כך, מוגזמות כל כך ומופרכות כל כך, שהדגל השחור שהיו אמורות להרים, לו היו נכונות, הפך מזמן למחורר ובלוי.

איילת שקד: בדרך כלל קביעת רגע המוות היא עניין שמתרחש פעם אחת ויחידה, שכן כל ביולוג מתחיל יאשר שגוף – מת – אינו יכול למות יותר מפעם אחת.

איילת שקד: אלא שביחס לדמוקרטיה הכללים כנראה שונים.

איילת שקד: הכריזו כאן על מותה כל כך הרבה פעמים, שעשוי להתקבל הרושם שאולי לא רק לחתולים יש תשע נשמות.

איילת שקד: אולי גם הדמוקרטיה שלנו פיתחה מנגנון המקים אותה לתחייה רגע אחרי מותה, רק כדי למות מחדש עם הישמע צלצול פעמון ההצבעה של הכנסת, והפעם יהיה זה הצלצול ביום רביעי, וגם היום, שיורה על קבלתו של חוק חדש, חוק ההסדרה, שאיך לא, יביא שוב, לשיטתכם, ורק לשיטתכם, את קץ הדמוקרטיה.

איילת שקד: לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית, הכנסת, הוא שריר חזק וחיוני; הוא עמד בעומסים גדולים ויכול להם; ככל שיצטרך, הוא יעמוד גם בעתיד בעומסים אחרים, ויוכל לכולם.

איילת שקד: הדמוקרטיה הישראלית תוססת, היא חיה, היא נושמת, היא בועטת, והיא חזקה יותר מכל מבקריה, ויותר מכל מספידיה.

איילת שקד: הניסיון ליצור חיץ בין הימין והשמאל הפוליטיים בישראל, והרצון לקבוע כי צד אחד מבקש לקדם את ישראל כמדינה יהודית במובנה הרבני וההלכתי, או אפילו כמוטציה לאומנית, בעוד הצד השני מבקש לקדם תפיסה דמוקרטית – הניסיון הזה לא יצלח.

איילת שקד: גם הניסיון להדביק למחנה פוליטי המבקש לבסס את אחיזתנו בכל מרחביה של ארץ-ישראל, זו הגדולה, ההיסטורית, זו שבשבילה ובעבורה חזרנו מאלפי שנים בגלות – הניסיון להדביק לכל המחנה הזה את הכותרת "מחריב הדמוקרטיה" – גם זה לא יצלח.

איילת שקד: היום שבו חוק ההסדרה יעבור הוא יום שייכתב בו אחד הדפים המפוארים בספר ההיסטוריה של שיבת ציון.

איילת שקד: יהיה זה היום שבו החרב המונפת מעל אלפי בתים – בלי שגם אף פלסטיני נהנה מההרס – אותה חרב תיעלם.

איילת שקד: לקראת שנת ה-50 לחזרתנו לירושלים המאוחדת, ליהודה ושומרון, יתקיים בנו הפסוק המרגש מספר ויקרא: "וקדשתם את שנת החמשים שנה וקראתם דרור בארץ לכל ישביה יובל הוא תהיה לכם ושבתם איש אל אחזתו ואיש אל משפחתו תשבו".

איילת שקד: זה יום חג; בשנת היובל לניצחון האדיר של ששת הימים נקרא דרור להתיישבות ונסיר את האיום שרבץ עליה שנים רבות.

איילת שקד: עושים סדר במשטר הקרקעות, מגינים על הבתים, מחזקים את ההתיישבות, מעמיקים את ההיאחזות בארץ האהובה שלנו.

איילת שקד: אני מכאן רוצה לפנות מכאן לתושבי עמונה ולומר לכם: אני מצדיעה לכם, אתם הגיבורים האמיתיים שהבאתם את ההישג ההיסטורי הזה.

איילת שקד: בשנת 1946 כתב אלתרמן את השיר "צריף בנגב".

איילת שקד: שמעתי עכשיו שיאיר לפיד הוא ממשיכו של בן-גוריון, אז כדאי שישמע – רגע אחד אחרי עליית 11 הנקודות בנגב, הנקודות שקבעו את גבולות ההתיישבות היהודית, וממילא את גבולות המדינה שבדרך, אלתרמן ידע לזהות כי הנערה שבצריף בכפר-דרום קובעת את מהלך ההיסטוריה: "אור חדרה", קבע המשורר, "משנה את מפת המזרח".

איילת שקד: 70 שנה אחרי, ועברנו כמה פרקים בספר ההיסטוריה; יש לנו מדינה ריבונית, וחזרנו למרחבים ההיסטוריים.

איילת שקד: אתם ממשיכים באותה משימה היסטורית, המשנה את מפת המזרח ומביאה אותנו להישג היסטורי אדיר, שבהרבה מובנים משלים את הניצחון הענק של מלחמת הקיום שנדרשנו לה ואולצנו לצאת אליה בשנת 1967.

חיים ילין: כבוד השרה, אני רוצה לתקן אותך.

איילת שקד: כן.

חיים ילין: 11 הנקודות עלו ב-1946, אבל מי שקבע שהשטחים האלה הם חלק ממדינת ישראל זה האו"ם, בנובמבר 1947.

חיים ילין: בלי שום מחטף, בלי שום דבר, מתוך ציונות והתיישבות.

חיים ילין: אותם אנשים, בוגדים ושמאלנים, הם התיישבו שם, אז תיזהרו במה שאתם אומרים.

איילת שקד: אני חושבת, חבר הכנסת ילין, שהאבות המייסדים של תנועת העבודה היו מנהיגים חלוצים, וכולנו רק יכולים להיות עפר לרגליהם.

איילת שקד: אני חושבת שעם ישראל התברך במנהיג כמו בן-גוריון.

איילת שקד: אני חושבת שמפלגת העבודה יכולה להיות גאה באותם מנהיגים.

איילת שקד: אבל אני חושבת שמפלגת העבודה של היום היא לא מפלגת העבודה של בן-גוריון, של טבנקין ושל ישראל גלילי.

איילת שקד: מה לעשות, אני חושבת שזה לא המצב היום.

דב חנין: הבית היהודי זאת לא מפלגה – – –

איילת שקד: אני חושבת, חבר הכנסת חנין – אתה קודם דיברת על המעמד המשפטי; אתה פרלמנטר ותיק, המון המון שנים באופוזיציה, אתה צריך לדעת שהמטרה של הבית הזה היא לחוקק; הבית הזה הוא הריבון.

איילת שקד: מאמצע שנות ה-90, מרגע שהתחוללה המהפכה החוקתית, בית-המשפט העליון מפעיל ביקורת שיפוטית על חוקים שהבית הזה מחוקק.

איילת שקד: אם הבית הזה, ברוב גדול, חושב שחוק הוא חוקתי, התפקיד של הבית הזה, ברוב, לחוקק אותו, ובית-המשפט יכול לדון בו ולהכריע ולהפעיל ביקורת שיפוטית.

איילת שקד: דרך אגב, אלה דברים שלא היו לפני שנות ה-90.

איילת שקד: מאיזו שנה אתה חבר כנסת?

איילת שקד: אני לא זוכרת.

איילת שקד: כן, זה דברים שלא – – –

דב חנין: מ-2006.

איילת שקד: מ-2006.

איילת שקד: אלה דברים שעד אמצע שנות ה-90 לא היו קיימים, אבל עכשיו הם קיימים.

איילת שקד: אני חושבת – כל אחד מחברי הכנסת שנמצא כאן מוזמן להגיע לדיונים המאוד-מאוד משמעותיים שיש בוועדה שעובדת על חוק ההסדרה.

איילת שקד: שומעים שם את כולם; שומעים שם ימין, שומעים שם שמאל, שומעים שם משפטנים שאומרים א', שומעים שם משפטנים שאומרים ב', אבל את כולם שומעים שם.

איילת שקד: וכמו שאמרתי כאן, בנאום, הבית הזה הוא לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

איילת שקד: אנחנו מתווכחים, אנחנו רבים, אבל אנחנו יחד, אופוזיציה וקואליציה, מרכיבים את הלב הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

איילת שקד: אם יום יבוא ויגיע, ואני אשב באופוזיציה, אני אלחם בכם, כי זה יהיה התפקיד שלי באופוזיציה, אבל אני לא אגיד שהגענו לקץ הדמוקרטיה.

איילת שקד: בואו אני אגלה לכם עוד משהו.

איילת שקד: חברת הכנסת עינת וילף, שהייתה פעם חברה במפלגת העבודה, ואחר כך במפלגת עצמאות, הוציאה ספר מאוד יפה ומעניין, שנקרא "זאת לא השיטה, טמבל"; כך היא קראה לספר.

איילת שקד: בספר, שאני קראתי בעיון רב, היא מתארת שמדינת ישראל היא אחת מ-21 מדינות ששייכות למועדון מאוד אקסקלוסיבי, שהוקמו כדמוקרטיה מראשיתן.

איילת שקד: דרך אגב, היא לא מחשיבה שם את ארצות-הברית, בגלל מלחמת האזרחים שהייתה בארצות-הברית; ארצות-הברית קמה כדמוקרטיה, אבל באמצע היה הבלגן של מלחמת האזרחים.

איילת שקד: כך – מדינת ישראל שייכת למועדון אקסקלוסיבי של 21 מדינות שקמו כדמוקרטיה והמשיכו להתקיים כדמוקרטיה עד היום.

איילת שקד: אני גאה שאני חברה בממשלת ישראל; במדינת ישראל, שקמה כדמוקרטיה וממשיכה להתנהל כדמוקרטיה חזקה ויציבה.

איילת שקד: וגם אם יש לנו מחלוקות, המחלוקות האלה נעשות במסגרת – וגם אם יש לנו מחלוקות, המחלוקות האלה יבוררו כאן, בבית הזה.

איילת שקד: אני, כיושבת-ראש ועדת שרים לחקיקה, הרבה פעמים תומכת ועוזרת לחברי כנסת באופוזיציה להעביר חוקים, כי אני חושבת שאלה חוקים טובים, שמשרתים את כלל אזרחי מדינת ישראל.

איילת שקד: אנחנו לכל נושא ונושא מתייחסים בצורה רצינית, אבל אני אף פעם לא אמרתי שהגענו למצב של קץ הדמוקרטיה, גם כשעוברים חוקים של האופוזיציה שלא מוצאים חן בעיני, וגם כשעוברים חוקים של הקואליציה שלא מוצאים חן בעיני.

איילת שקד: אז, חברי היקרים, אני מבקשת להפסיק לשחוק את המושג "קץ הדמוקרטיה".

איילת שקד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: לפנינו סדרת הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע ודאי אחת-אחת: אי-הסדרה בחוק ההסדרה: ממשלת ישראל מובילה להרס הדמוקרטיה, פוגעת במרקם החיים ומפקירה את ביטחון האזרחים – של המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 42, נגד – 58, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני לא עברה.

יולי יואל אדלשטיין: הרחבת ההתנחלויות והמשך גזלת הקרקעות מהתושבים הפלסטינים, של הרשימה המשותפת – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 41, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת הרשימה המשותפת לא עברה.

יולי יואל אדלשטיין: חוק ההסדרה, של סיעת מרצ – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הרוח הנושבת מצד שרים בממשלה, אשר מתירה לערער את סמכות הצבא ומפקדיו ופוגעת בביטחון המדינה, מטעם יש עתיד – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 57 נמנעים – 11 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 31, 57 מתנגדים, 11 נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שגם הצעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/658; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 16706; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 22), התשע"ז–2016, מטעם ועדת העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 22), התשע"ז–2016, שיזמו חברת הכנסת מרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: הזכות להיקבר היא זכות בסיסית.

טלי פלוסקוב: חוק הביטוח הלאומי קובע כי המוסד לביטוח לאומי ישלם לכל גוף, המורשה לפי דין לעסוק בקבורה, את דמי הקבורה הקבועים בחוק בעבור הטיפול בקבורת הנפטר.

טלי פלוסקוב: עם זאת, בעת פטירת אדם יהודי בימי שבת, חג או מועד, נאלצים קרוביו לשאת בהוצאות עבור העברת הנפטר באופן פרטי, והם אינם זכאים להחזר מהמוסד לביטוח לאומי.

טלי פלוסקוב: נוסף על כך, קורה כי הגוף שמעביר את הנפטר בעבור המשפחה וגובה תשלום בעד שירות ההעברה, מציע למכירה למשפחה מוצר או שירות הקשורים בקבורה, דוגמת מודעות אבל, מצבה וכו', וזאת תוך ניצול מצבה הקשה של המשפחה ופגיעה בה בשעה קשה כזאת.

טלי פלוסקוב: לפיכך, בהצעת החוק מוצע לקבוע איסור על מכירה או הצעה למכירה של כל מוצר או שירות הקשורים בפטירה, על כל מי שמעביר נפטר, לרבות בעל רישיון לעסוק בקבורה, למעט דברים מעטים אשר מותרים בחוק לבעל רישיון.

טלי פלוסקוב: עוד מוצע לחייב את נותן השירות להודיע למשפחה שהיא זכאית לקבל את שירות הקבורה בחינם מגוף הקבורה המורשה באזור מגוריו, ולקבוע כי נטל ההוכחה לשכנע כי ניתנה הודעה כאמור יהיה על כתפי נותן השירותים.

טלי פלוסקוב: עוד מוצע לאסור על מי שעוסק בהעברת נפטרים להפעיל לחץ, להטריד או לנצל מצוקה של המשפחה על מנת לאלץ אותם להשתמש בשירותיו.

טלי פלוסקוב: כדי לאכוף את הוראות החוק מוצע לקבוע איסור פלילי ולחייב בקנס את מי שעובר על ההוראות שנקבעו.

טלי פלוסקוב: עוד מוצע לאפשר לבית-המשפט לפסוק פיצויים שאינם תלויים בנזק בסכום של עד 5,000 שקלים על מי שהתקשר עם משפחת נפטר תוך הפעלת לחץ, הטרדה או ניצול מצוקה.

טלי פלוסקוב: חברי וחברות כנסת נכבדים, להצעת החוק הזו לא הוגשו הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: לפיכך אני מבקשת שתאשרו את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, בנוסח שאישרה הוועדה.

טלי פלוסקוב: תודה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע – הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 22), התשע"ז–2016.

יולי יואל אדלשטיין: היוזמים המקוריים הם חברי הכנסת מרב מיכאלי, אלי אלאלוף, אילן גילאון ודב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע כנוסח הוועדה, קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 84 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 84 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את החוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 82 נגד – אין נמנעים – אין הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 22), התשע"ז–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 22), התשע"ז–2016, התוצאות בקריאה שלישית: 82 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אחת היוזמים, חברת הכנסת מרב מיכאלי, מבקשת לומר דברי תודה לאלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ואכן צריך לומר תודה.

מרב מיכאלי: זה מדהים כמה עבודה, כמה מאמץ, כמה יצירתיות, כמה השקעה נדרשו בשביל לפתור משהו שעל פניו נשמע כל כך טריוויאלי: שאם חלילה נפטרתי בבית, שלא יעלה כסף לפנות את הגופה של הנפטר או הנפטרת, ושלא יהיה אפשר לנצל את המשפחה בשעה של המשבר הקשה הזה בשביל לסחוט ממנה כספים, אלפי שקלים, לכל מיני שירותים מומצאים.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות לשר לשירותי דת דוד אזולאי, לשר דרעי, לכל הצוות של השר אזולאי שעשה באמת עבודה אדירה; לפורום חברות קדישא, למר מנלה שעומד בראשו, ולסמנכ"לית אורית, לאנשי המשרד לשירותי דת, החלק המשפטי, אילנה בראשו; אנשי משרד הבריאות; המון המון אנשות ואנשים.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות לחבר הכנסת אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מרב מיכאלי: בוועדה, אני רוצה להודות ליועצת המשפטית ורד, שהשקיעה פה עבודה אדירה.

מרב מיכאלי: לביטוח לאומי – בראש הצוות שלו עמד שלומי, היועץ המשפטי – מאמץ אדיר, ועל זה, אדוני היושב-ראש, עוד נשאר לגמור שם את התקנות.

מרב מיכאלי: גם הם עוד יצטרכו, כדי שזה באמת לא יעלה כסף.

מרב מיכאלי: לסיום, לצוות שלי – הדוברת שלי נעמה, ניר, שקד ואורלי, והיועצת הפרלמנטרית שלי לשעבר מיכל גרא-מרגליות.

מרב מיכאלי: באמת כמות המאמץ שהשקענו בדבר הזה היא מדהימה.

מרב מיכאלי: אני ממש מאושרת שהגענו ליום ולרגע הזה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי, ויישר כוח לכל היוזמים.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1096); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ז–2016, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים דיון על-פי הרשימה המצורפת.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במהלך השנה האחרונה הובלתי את חקיקתו של חוק המאבק בטרור, שנכנס לתוקף לפני כחודש.

איילת שקד: החוק מצעיד את המאבק בטרור לשנת 2016 ומעניק למדינה את הכלים המשפטיים להילחם בו ולנצח.

איילת שקד: חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 1) נועד לקדם כמה תיקונים קטנים בחוק, אשר הצורך בהם התחדד במהלך ההיערכות ליישום חוק המאבק בטרור.

איילת שקד: מדובר בארבעה תיקונים, בסעיפים שונים, הנחוצים לצורך הבטחת יישומו היעיל והאפקטיבי של החוק החדש.

איילת שקד: אין מדובר בתיקונים מהותיים או בשינוי האיזונים וההסדרים שנקבעו בחוק.

איילת שקד: הנושאים שבהם עוסקים התיקונים הם: הבהרת היקף סמכותו של האפוטרופוס הכללי בניהול רכוש טרור שנתפס וחולט; הסדרת רמת הענישה בעבירה של הכנה למעשה טרור מסוים; תיקון הגדרת "נשק" בחוק המאבק בטרור, בהתאם לקבוע בחוק העונשין; קביעת הערכאה שתדון בעבירה של פעולה או עסקה בנשק.

איילת שקד: כאמור, תיקונים אלה דרושים כדי לתת בידי גורמי האכיפה כלים מתאימים ליישום חוק המאבק בטרור, בנושאים שלא הובהרו כל צורכם בחוק.

איילת שקד: לאור האמור לעיל, הממשלה תומכת בחוק.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת השרה איילת שקד.

יואל חסון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אני מודיע שהרשימה נעולה.

יואל חסון: לא אאשר תוספות נוספות.

יואל חסון: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, על החוק הזה צריך לומר: בימי ממשלת נתניהו מלאה הארץ טרור.

דב חנין: מלאה הארץ טרור, כי רק לפני זמן קצר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו אישרנו בכנסת חוק מאבק בטרור ענקי, והנה כבר מסתבר לנו שהחוק הזה לא מספיק.

דב חנין: מדוע הוא לא מספיק?

דב חנין: מכיוון שהטרור מגיע מכל כיוון, וכל דבר שאנחנו נתקלים בו הוא טרור.

דב חנין: פרצו שרפות בארץ – מבשר לנו ראש הממשלה נתניהו: מדובר בטרור של הצתות, מדובר באינתיפאדת הצתות.

דב חנין: עברו כמה ימים מאז אותה הכרזה מפוצצת, ועדיין אין מעצר אחד של מישהו שמואשם – אמיתית – בהצתה בכרמל או בהצתה בזיכרון-יעקב; אין כתב-אישום אחד, אבל מי זוכר ומי מזכיר, כי נתניהו מבחינתו כבר הרוויח את הנקודות, נופף בדגל הטרור, ומבחינתנו הדגל הזה כבר עשה את שלו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו באים לחוק הזה שבפנינו היום אנחנו רואים את התוצאה של חקיקה שנעשית עקום.

דב חנין: כאשר החקיקה נעשית עקום, התוצאה היא כזאת, והנה אנחנו צריכים חוק חדש שיתקן, כי לא ברור איך אפשר להחיל אחריות למעשה הכנה, ועל איזה מעשה הכנה מחילים אחריות לטרור ועל איזה מעשה הכנה לא מחילים אחריות לטרור.

דב חנין: זו התוצאה של חקיקה שהיא מופרזת, אין בה מידתיות, אין בה גבולות, אין בה קווים אדומים, וכשאין קווים אדומים אפשר לעשות את הכול.

דב חנין: ואני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר גם כמה מילים על הפיאסקו הזה, של חוק ההסדרה, שהולך להגיע עוד מעט פעם נוספת למליאת הכנסת.

דב חנין: תראו מה הממשלה הזאת מוכנה לעשות כדי לשרוד.

דב חנין: מי שצפצף על בני-אדם, ומוכן לגזול את רכושם, ולקחת את הרכוש הזה ולהפקיע אותו; מי שצפצף על הנורמות הבסיסיות של המוסר, מי ששכח את הלקח של פרשת נבות היזרעאלי, ומוכן לקחת אדמה מאנשים שרוצים לדבוק בה ולא רוצים לתת אותה; מי שמוכן לצפצף על המשפט הבין-לאומי, מי שמוכן לצפצף גם על המשפט הישראלי, על בית-המשפט העליון, על היועצים המשפטיים, על הנורמות המשפטיות במשפט הישראלי – מי שעשה את כל הדברים האלה, מה זה בשבילו לצפצף גם על תקנון הכנסת ולצפצף גם על הנורמות שהיו כאן בכנסת לאורך השנים?

דב חנין: וכך קרה, עמיתי חברי הכנסת, שמביאים לנו היום את ההצעה הזאת מחדש לקריאה טרומית, ביום שלא מיועד לקריאות טרומיות; מביאים לנו את החוק הזה בלי שהוא עבר, כמקובל בכנסת, אישור של נשיאות הכנסת.

דב חנין: מה זה לצפצף על תקנון הכנסת כשאנחנו מצפצפים על בני-אדם, כשאנחנו מצפצפים על נורמות בסיסיות של המוסר, כשאנחנו מצפצפים על המשפט הבין-לאומי, כשאנחנו מצפצפים על החוק הישראלי – אז קל מאוד לצפצף גם על תקנון הכנסת.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה, לא בצורה כזאת, בבקשה.

יואל חסון: אתה יכול לשבת ליד חברת הכנסת אבקסיס, יש מקום פנוי לידה.

יואל חסון: אדוני, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, בדיונים היום בוועדת הכלכלה, הדיון היה על מעבר מספק גז אחד לספק אחר, וניסינו להעלות שמי שיחליט, מי שיצביע, זה השוכר, הדייר בדירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז קמו עורכי-הדין, הנציגים של משרד הפנים, ודיברו על קדושת הקניין הפרטי: הדירה היא קניין פרטי של בעל הדירה, ולא של השוכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כשבאים ומדברים על חוק ההסדרה, רומסים ברגל גסה את הקניין הפרטי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נדבר על נתונים, כך שאנחנו נדע על מה מדברים, כי בהתחלה באו ודיברו על עמונה, ועמונה, כמה קרוונים, להעביר אותם, לא להעביר אותם, ועל קרקע פרטית, לא קרקע פרטית, והיום מציעים כפתרון להעביר אותם אל אדמת נפקדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי כל ההתנחלות היא לא חוקית, כל ההתנחלות היא גזלת קרקע פרטית; אפילו אם היא לא רשומה בשם פלוני או אלמוני, היא קרקע פרטית של העם הפלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למרות הכול, היום רוצים להעביר אותה למקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו ניקח את המספרים, מהו חוק ההסדרה ומה האמת מאחורי חוק ההסדרה, כי היום מביאים את חוק ההסדרה ללא עמונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כאילו, מדברים על פינוי עמונה או על העברה למקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והנתונים אומרים שזה יסדיר 3,921 יחידות דיור בהפקעה של 8,183 דונם מאדמות פלסטיניות פרטיות בהתנחלויות ומאחזים; 55 מאחזים בודדים שבהם 797 יחידות דיור על שטח של כ-3,067 דונם של אדמות פרטיות; הסדרת 3,125 יחידות דיור בתוך התנחלויות על-ידי הפקעת 5,014 דונם מאדמות פרטיות; 3,043 יחידות דיור על 3,173 דונם אדמות פרטיות שנתפסו לצורכי ביטחון, ועליהם הוקמו התנחלויות, רובן בבקעת-הירדן, כי יש כוונה לפנות את כל בקעת-הירדן מהתושבים הפלסטינים שם, יש כוונות של טרנספר של ערבים משם; זה נוסף גם על אלפי דונמים של כבישים ותשתיות בתוך ההתנחלויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה הקדושה של הקניין הפרטי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה החוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה שמירת החוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בדיוק הקולוניאליזם, זה הכיבוש, וזה הכיבוש בצורה המכוערת ביותר שאפשר להתגלות בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר, כבוד היושב-ראש, חוק כזה הוא גזלה, הוא רשעות, והוא כתם של קלון על מצח המדינה והממשלה הזאת, שמקדמת אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברות הכנסת, שמעתי פה שהממשלה צפצפה על תקנון הכנסת.

איימן עודה: מה זה תקנון הכנסת עבור הממשלה הזאת?

איימן עודה: היא צפצפה על החוקים, על בג"ץ, על החוק הבין-לאומי, אז מדברים על תקנון הכנסת?

יואל חסון: אני עוצר אותך לפני שאתה אומר משהו.

עודד פורר: אני לא יודע למי התכוונת.

יואל חסון: אפילו לא ציינתי את שמך, אדוני.

יואל חסון: תמשיך.

עודד פורר: שלושתנו התכוונו להגיד משהו.

יואל חסון: אני בלמתי התנגדות לפני שהרגשת שהיא באה.

עודד פורר: אני לא יודע למי התכוונת, כי שלושתנו התכוונו להגיד משהו.

יואל חסון: בלמתי התנגדות לפני שהוא הבין שהיא הגיעה.

עודד פורר: שלושתנו רצינו להגיד משהו.

יואל חסון: אתם עכשיו עושים את הרעש, כשבלמתי?

אורן אסף חזן: כולנו.

יואל חסון: לא לא, שים נקודה.

יואל חסון: השלישייה הזאת מסוכנת.

יואל חסון: נא להפריד.

יואל חסון: נא להפריד שם.

אורן אסף חזן: זו הסתה.

איימן עודה: אז הממשלה מביאה את חוק ההסדרה לקריאה טרומית, ואני חושב על חטא היוהרה, על המנגנון להריסה עצמית.

איימן עודה: אולי זו הפעם הראשונה שאני מסכים עם ראש הממשלה, שאמר שהחוק הזה עוד יביא אותנו להאג.

איימן עודה: אני חושב, אדוני ראש הממשלה, שאתה צודק.

איימן עודה: החוק הזה אכן עוד יביא אותך, וחלק מהשרים, להאג, כי זה פשע נגד החוק הבין-לאומי.

יואל חסון: איזה חוק?

יואל חסון: חוק הטרור או חוק ההסדרה?

איימן עודה: על חוק ההסדרה אני מדבר.

איימן עודה: אני מציע שיתחילו לשכור עורכי-דין, כי יעבדו קשה מול בית-המשפט הבין-לאומי בהאג.

איימן עודה: אבל אני חושב שזה גם כואב ומצער מאוד, שזה לא רק פשע עבור בעלי הקרקעות הפלסטינים.

איימן עודה: זה פשע עבור כל בן-אדם שחולם שיהיה פה שלום.

איימן עודה: וכולם מבינים מהו הבסיס של השלום – הקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל.

איימן עודה: ועוד מדברים על הסדרת עמונה והתנחלויות, שכולן לא חוקיות, בזמן שרוצים לפנות את אום-אלחיראן, בשם החוק.

איימן עודה: התושבים נמצאים שם משנת 1956, לפי החלטת הממשל הצבאי, ובית-המשפט העליון קבע שהם בני רשות והם לא פולשים.

איימן עודה: בזמן שמדברים על החלטות בג"ץ, אני נזכר באקרית ובירעם.

איימן עודה: כל כך הרבה פשעים שקורים במקום הזה, ועוד מדברים על מה?

איימן עודה: על תקנון הכנסת.

איימן עודה: הממשלה הזאת פושעת בחוקים מקומיים, בחוקים ישראליים, בחוקים בין-לאומיים, ועוד מדברים על תקנון הכנסת, שכל כך פוגעים בו על ימין ועל שמאל ביום הזה.

איימן עודה: תודה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן – לא נמצאת; חבר הכנסת אלעזר שטרן – לא נמצא; חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חבר הכנסת חיים ילין – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן, קראתי בשמך, את רוצה?

יעל גרמן: אני אתייחס.

יואל חסון: לא, אז תורך עבר.

יואל חסון: תורך עבר.

יואל חסון: אם ממש חשוב לך, אני אתן לך לעלות.

יואל חסון: אוקיי, עברנו.

יואל חסון: חבר הכנסת אראל מרגלית – –

אורן אסף חזן: אתה רוצה להחליף בינינו, שאני אעלה בינתיים?

יואל חסון: – – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נמצאת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נמצאת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נמצא; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת יהודה גליק – נמצא גם נמצא.

יהודה גליק: איך תוותרו על המתוקים והמתוקות?

יהודה גליק: אני הייתי מוותר, אבל אני יודע שאנשים פה לא יוותרו.

יואל חסון: לא נוותר.

יואל חסון: לא נוותר.

יהודה גליק: אני יודע שלא תוותרו.

יהודה גליק: אני יודע שפשוט קשה בלי זה.

יואל חסון: אתה מתאים את האוזנייה לעניבה?

יהודה גליק: ברור, אלא מה?

יואל חסון: בהחלט כישורים אלגנטיים יש לך.

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש חבר הכנסת המתוק יואל חסון, מזכירת הכנסת גברת ירדנה, חברי וחברות הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברי – – –

יואל חסון: שמת לב ששמתי לך את השעון רק אחרי שסיימת את הטקס הקבוע?

יואל חסון: זה מחוץ לשעון.

יואל חסון: המתוק והמתוקות, והמתוקים – זה מחוץ לשעון.

יואל חסון: עכשיו זמנך התחיל.

יהודה גליק: תודה רבה, מתוק יקר.

יהודה גליק: ביום רביעי הקרוב אמורה לעלות בכנסת הצעת חוק המכונה הצעת חוק המואזין.

יהודה גליק: היום, יחד עם ידידי חבר הכנסת זוהיר בהלול, ישבנו והתכנסנו, אנשי דת – יהודים ומוסלמים, נוצרים ודרוזים.

יהודה גליק: ישבנו בישיבה שהייתם חושבים שבטח אם אלה האנשים יושבים יחד, אנשי דת מכל דת, בטח יהיה שם פיצוץ.

יהודה גליק: הייתה שם כזאת אחווה, של אנשים שאלוהים מדבר מתוך לבם, והם באו וביקשו דבר אחד, בבקשה: אנחנו מבינים מצד אחד שהקריאה לתפילה היא חשובה; אנחנו מבינים שהקריאה בקולי קולות מפריעה לאנשים.

יהודה גליק: אז למה לחוקק חוק?

יהודה גליק: למה אי-אפשר באמצעות הידברות להגיע לפתרון העניין הזה?

יהודה גליק: עומד שם האדם שאחראי לכל האימאמים בישראל; אומר השיח': רבותי, אני מבטיח לכם, בואו תדחו את העניין הזה, אנחנו נגיע לפתרון באמצעות הידברות.

יהודה גליק: לצערי, הכנסת מתעקשת – מתעקשת להעלות את הנושא הזה.

אוסאמה סעדי: לא הכנסת, הממשלה.

יהודה גליק: הנושא הפך בקרב המוסלמים בתפיסה כאילו זה חוק נגד המוסלמים, אף-על-פי שזה לא נכון.

יהודה גליק: יש יהודים שאומרים שהמואזין רוצה דווקא לעשות, וגם זה לא נכון.

יהודה גליק: אם יהיה קצת אמון, אם נבנה קצת אמון הדדי בינינו, אפשר להגיע לכל כך הרבה התקדמות בלי חוקים.

יהודה גליק: אפשר להגיע לכל כך הרבה הישגים.

יהודה גליק: ראינו רק לפני שבוע, כשהייתה פה שרפה, איך התכנסו יחד ערבים ויהודים והציעו זה לזה מקומות ללון.

יהודה גליק: אני מתחנן לפני מחוקקי החוק – תמתינו עם החוק עוד חודשיים.

יהודה גליק: תנו לזמן לעשות את שלו – –

אורן אסף חזן: ממה נפשך, יהודה גליק?

יהודה גליק: – – אני מבטיח שנגיע להישגים הרבה יותר גדולים.

אורן אסף חזן: ממה נפשך?

אורן אסף חזן: ממה?

יהודה גליק: אני מבטיח שנגיע להישגים הרבה יותר גדולים.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יואל חסון: נא לא להפריע.

יואל חסון: תודה.

יהודה גליק: תודה, אני לא צריך את העזרה שלך.

אורן אסף חזן: אני שואל.

יואל חסון: קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: על מה?

יואל חסון: על שאתה מפריע.

יהודה גליק: אני מתחנן – תחכו עם החוק עוד כמה זמן, תאמינו, אפשר להגיע להישגים הרבה יותר גדולים.

יהודה גליק: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת גליק, שדברי טעם והיגיון – – –

אורן אסף חזן: יש חוק רעש היום גם ככה.

יואל חסון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יהודה גליק: אף אחד לא – – –

אורן אסף חזן: יש חוק.

יהודה גליק: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גליק, אני אשווה ואקרא אותך גם?

יואל חסון: תודה.

אורן אסף חזן: – – – אלא אם כן אתה בתהליך התאסלמות עכשיו – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מרסי בוקו.

אורן אסף חזן: אני שואל אותו, אולי הוא מתאסלם, אני לא יודע.

יואל חסון: Thank you very much.

יואל חסון: מה עוד אני צריך להגיד שיהיה ברור?

אורן אסף חזן: בבולגרית.

יואל חסון: בבולגרית אני פחות – – –

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, לפני שעה קלה, בעיר רמלה, הובאו לקבורה ארבעה צעירים שקיפחו את חייהם אתמול בתאונת דרכים קשה: אדהם אבו חוביזה בן 24 מרמלה, זכי מצלח בן 19 מיפו, אחמד מאדי בן 21 מרמלה, יזאן עסאף בן 19 מעכו.

אוסאמה סעדי: מדובר בארבעה צעירים, כל אחד מהיישוב שלו.

אוסאמה סעדי: הם היו חברים גם בחייהם, ולכן המשפחות החליטו להביא אותם לקבורה האחד ליד השני בבית-הקברות ברמלה.

אוסאמה סעדי: יום לפני כן קיפחו את חייהם עוד שלושה צעירים: מוחמד רחאל מזרזיר, בן 20, דארין עאבד בת 20 מנצרת, כאותר תיג'אן אל-מצרי בת 21 מריינה.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: אנו שולחים תנחומים למשפחות הקורבנות.

אוסאמה סעדי: אנו מקווים שאלוהים ישלח להם נחמה, ושתהיה מנוחתם עדן.

אוסאמה סעדי: ) אנחנו משתתפים בצער המשפחות.

אוסאמה סעדי: היום אחד הכתבים, שאנחנו מעריכים, שאל את יושב-ראש הרשימה שלנו: האם הצעירים שמפרים את חוקי התעבורה עושים את זה במכוון, כי הם מפרים את החוק של המדינה – בכוונה?

אוסאמה סעדי: תראו לאן הגענו, שאפילו חושבים שאנחנו הולכים למוות במכוון ומתוך מודעות שאנחנו מפרים את החוק, ומוצאים את המוות שלנו – שבעה צעירים בתחילת חייהם.

אוסאמה סעדי: ריבונו של עולם, במקום שהממשלה וכולנו יחד – ופה אין יהודים וערבים, כולנו צריכים לקום ולזעוק זעקה נגד תאונות הדרכים, נגד המוות בתאונות הדרכים, שגובה קורבנות יותר מאשר במלחמות.

אוסאמה סעדי: וכאשר מדברים על טרור – אז כן, יש טרור בכבישים, וצריך להילחם, וצריך להקציב, ולא סתם כל הזמן לדבר על טרור וחוק מאבק בטרור, שעוד לא יבש הדיו, אדוני היושב-ראש – החוק התחיל להיות – נכנס לתוקף רק ב-1 בנובמבר, עוד לא התחילו ליישם אותו, וכבר רוצים לתקן אותו.

יואל חסון: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: מובן שאנחנו התנגדנו לחוק המקורי, ונמשיך להתנגד גם לחוק הזה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חוק המאבק בטרור הוא נדבך נוסף – וחברי חברי הכנסת, גם מהרשימה הערבית – נדבך נוסף בספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, ויהודית, המוצאת עצמה מתגוננת בפני הטרור זה 150 שנה.

מיקי לוי: הרי אם לא היה טרור מי היה צריך בכלל את החוק הזה?

מיקי לוי: יכולנו לחיות בגן-עדן.

מיקי לוי: אבל מכיוון שיש טרור, ומדינת ישראל חשופה לפיגועי טרור, אנחנו נזקקים גם לחוק הזה, כדי להגן על הדמוקרטיה הישראלית.

מיקי לוי: לצערי, הדמוקרטיה הישראלית היא דמוקרטיה מתגוננת, ברוב המקרים, אל מול פני הטרור, אבל עם כל המחלות של הדמוקרטיה הישראלית, ובניגוד למה שאמרה השרה שקד לפני כן – כן, אני רוצה לחיות במדינה דמוקרטית ויהודית, וההאשמות של השרה כלפי הצד הזה בהחלט לא היו במקומן.

מיקי לוי: הרחבת ההגדרה לנשק מחויבת המציאות, מכיוון שהגדרת נשק לעת הזאת נעשתה רחבה הרבה הרבה יותר.

מיקי לוי: הכנה של מעשה טרור, נקיטת אמצעים ומהלכים, גם אם אי-אפשר להוכיח אותם – זאת אומרת, אי-אפשר להוכיח את המאפיינים מראש – שאם לא היה כך ולא היינו נתונים לפיגועי טרור, לא היינו נזקקים לחוק הזה.

מיקי לוי: מטרתו של החוק היא לתת הגנה לדמוקרטיה, שלצערי היא דמוקרטיה מתגוננת.

מיקי לוי: חבר הכנסת גליק, לא התכוונתי להתייחס לחוק המואזין, אבל בעקבות דבריך אני רוצה להתייחס.

מיקי לוי: אכן, זה חוק מיותר, חוק שיכול להצית אש – ולא את אש הסנה הבוער, וחבל שחוק מן הסוג הזה בא אל העולם, רק כדי להצית את האש הזאת.

מיקי לוי: הוא מיותר, אין בו צורך, יש חוקים תחתיו, חוקי הרעש למיניהם, ואני יכול להבטיח לך גם כמי שבא מן הצד השני של המפה – אף אחד לא יוכל לאכוף את זה, זה חוק מיותר לחלוטין.

מיקי לוי: לא נותר לי, חבר הכנסת גליק – ואני מעריך מאוד את מה שאמרת כאן, ומקווה שאתה תצביע נגד.

מיקי לוי: תודה.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נמצא; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נמצא; נמצא, סליחה, מוותר; נמצא במליאה, חרוץ וקיים, אבל מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת ברושי – אינו נמצא; חבר הכנסת שמולי – אינו נמצא.

יואל חסון: צריך לברך אותו היום – חבר הכנסת שמולי מקבל את אות אומ"ץ, ולכן הוא לא נמצא היום.

יואל חסון: אנחנו מברכים אותו בשם כולם, אני מאמין, על קבלת האות החשוב הזה.

יואל חסון: חבר הכנסת איל בן ראובן – נמצא.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני אצביע בעד החוק המוצע היום, אבל אני רוצה לומר לכם, ממשלת ישראל, ולשאול, מדוע אתם ממשיכים להניע חוקים ורעיונות שבמקום שיורידו את הצורך להשתמש בחוקים נגד טרור, מגבירים את הסיבות למתח, לשנאה, הן במרחב הפלסטיני והן כאן, בפנים, בחיים המשותפים שבינינו לבין ערביי ישראל.

איל בן ראובן: שני החוקים שאתם מתכוונים להעלות כאן היום, ביום ד', חוק ההסדרה, שבעיקר מסדיר את הקרבות שבתוך הקואליציה, וחוק המואזין – שניהם מציתים חומר בעירה שאני תוהה ושואל אתכם: חסרים פה במרחב גורמים מציתים?

איל בן ראובן: מדוע אנחנו – מדינת ישראל צריכה לזרוק עוד ועוד ענפים וזרדים למדורה?

איל בן ראובן: חוק ההסדרה קובר את דירקטיבת שתי המדינות, קובר אופציות לפתרון מדיני ללא כוח וללא צורך בהתערבות צבא.

איל בן ראובן: הוא מייצר גם עוד ועוד חוסר תקווה, שמייצר עוד ועוד תמריצים לגורמי טרור לפעול.

איל בן ראובן: וחוק המואזין מייצר מצב של: אנחנו נגדכם, הערבים.

איל בן ראובן: ואני רוצה לשאול: האם שאלתם את עצמכם מה יקרה כאשר ניידת משטרה, חברי חבר הכנסת מיקי לוי, תיכנס ב-04:30 למסגד כדי לכבות את קריאת המואזין למתפללים בכפר?

אורן אסף חזן: מה יקרה?

אורן אסף חזן: מה יקרה?

אורן אסף חזן: מה יקרה?

איל בן ראובן: או שלא תיכנס או ששוב נשלח – – – או ששוב נשלח – – –

אורן אסף חזן: שכחת שאנחנו מדינת חוק?

אורן אסף חזן: מה יקרה?

איל בן ראובן: – – – או ששוב נשלח עשרות ומאות שוטרים לחלץ אותם מזעם הציבור, או חמור מכך – את חיילי צה"ל לעימותים מיותרים.

איל בן ראובן: וכל זה בשביל מה?

איל בן ראובן: אני קורא לכם: תעצרו את הטירוף הזה, זה מיותר, ונצטרך פחות להשתמש בחוק נגד טרור.

איל בן ראובן: מנהיגות – – –

אורן אסף חזן: אתה שומע את עצמך, איל בן ראובן?

איל בן ראובן: מנהיגות במרחב הכל-כך לא יציב שלנו, מטרתה להרגיע, להפחית מתחים, להוריד את פוטנציאל האלימות.

איל בן ראובן: ואתם, ממשלת ישראל, נראה שכדי לקדם את המושג "מר ביטחון" צריכים לשפוך עוד ועוד דלק למדורה, כדי שחס וחלילה, מערכות הביטחון שלנו, לא ישעמם להן, ואתם תוכלו להסביר שאתם מגיני העם.

איל בן ראובן: חבל.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן ראובן.

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: איל, לא סיפרת לנו מה יקרה, עשית אותי סקרן.

איל בן ראובן: תבוא, אני אספר לך.

אורן אסף חזן: למה, תספר לכל עם ישראל.

אורן אסף חזן: תספר לכל עם ישראל.

איל בן ראובן: כשצריך אני מספר, יש לי סיפורים שאתה לא עברת כאלה.

אורן אסף חזן: אוי, נו, באמת.

אורן אסף חזן: איל, אני כתבתי את המשפטים האלה לפני שאתה בכלל ידעת לקרוא אותם, בוא, בוא.

יואל חסון: חבר הכנסת בן ראובן הוא אלוף בצה"ל, אתה יודע?

אורן אסף חזן: אלוף בצה"ל שעומד כאן ואומר: תראו מה יקרה אם ניכנס לאכוף את החוק.

יואל חסון: אלוף בצה"ל, הוא עשה כמה דברים בחיים, אתה יודע.

יואל חסון: קצת צניעות, קצת צניעות, באמת.

אורן אסף חזן: עזוב אותך, נו.

יואל חסון: לא, אורן, אחי, באמת, קצת צניעות.

אורן אסף חזן: כמה רפיסות.

יואל חסון: כן, בבקשה, אדוני.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האחרונים עברנו ימים קשים ולחצים אדירים בנושא חוק ההסדרה.

אכרם חסון: חוק ההסדרה בא להסדיר לחלק מהמתנחלים שיושבים על אדמה פלסטינית שיישארו שם בניגוד לחוק.

אכרם חסון: אני רוצה לבשר לכם ולהגיד לכם שאתמול בלילה, ב-24:00, קיבלתי צלצול טלפון משיח'ים מעוספיא, שהיו מבוהלים, אומרים: באים להרוס לנו רצפת בטון בקבר של סית ח'דרה, אישה קדושה בעדה הדרוזית שיש לה קבר ליד הכפר עוספיא.

אכרם חסון: אני רוצה שתבינו, לא בניין ולא גדרות ולא קירות.

אכרם חסון: אנחנו מדברים על רצפת בטון שהשיח'ים הכינו כדי לשים שם בניין יביל שישמש שירותים ומטבחון לשיח'ים שבאים להתפלל ולהיות שם.

אכרם חסון: ואני כמובן לא יכולתי לישון, התקשרתי למפקד המרחב והתקשרתי למפקד התחנה, לברר בדיוק מה קרה.

אכרם חסון: אני רוצה לספר לכם שמדובר באדמה פרטית שתרם אדם מסור בשם עבדאללה סאבא מעוספיא למקום הקדוש הזה.

אכרם חסון: השיח'ים רצו לבוא בצורה טובה, שיהיה קו מים שם ושיהיה מקום מסודר, ורשות הטבע והגנים הלכה ותבעה את בעל האדמה שתרם את האדמה ותבעה את בית-הדין הדרוזי שאחראי לכל המקומות הקדושים בארץ.

אכרם חסון: ואני שואל כאן:

אכרם חסון: האם לדרוזים לא מגיע מה שמגיע לעמונה או למתנחלים שם?

אכרם חסון: אנחנו מדברים על אדמה פרטית שלנו.

אכרם חסון: אני רוצה שחברי וידידי יהודה גליק גם ישמע.

אכרם חסון: אנחנו מדברים על קבר קדוש של אישה קדושה דרוזית.

אכרם חסון: רשות הטבע והגנים, אין לה בושה.

אכרם חסון: היא באה לתבוע ולהוציא צו להרוס רצפת בטון, בסך הכול פחות מ-20 מ"ר.

אכרם חסון: ככה מתייחסים לאוכלוסייה נאמנה ומסורה שלא מתנחלת באדמות של אחרים, שלא לוקחת אדמות פארק, שלא נכנסת לאדמות מדינה, לא אדמות מינהל מקרקעי ישראל ולא אדמות קרן קיימת?

אכרם חסון: מה, הם מחפשים להביא אותנו לעימותים?

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לכם כאן, אנחנו לא פוחדים מעימותים.

אכרם חסון: אנחנו לא מפרי חוק ואנחנו אנשים לא רעים.

אכרם חסון: אנחנו אנשים טובים ואזרחים נאמנים, אבל אנחנו לא נוותר, גם לא לרשות הטבע והגנים, ולא ניתן לאף אחד לדרוך על העדה הדרוזית ולא ניתן לאף אחד להזמין אותנו לבתי-משפט ולהעמיד אותנו כמו שמעמידים אחד מול כיתת יורים כדי לקבוע לנו סדר-יום חדש.

אכרם חסון: נגמרו הימים האפלים שהממסד ממשיך להתייחס אלינו כאזרחים סוג ב' וכאזרחים כאילו מפרי חוק.

יואל חסון: תודה.

אכרם חסון: קודם כול, שהממסד ייתן לנו את הזכויות ואחר כך יבקש מאתנו שאנחנו נכבד את החוק.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אכרם חסון.

יואל חסון: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, מוותר?

יחיאל חיליק בר: כן.

יואל חסון: מוותר.

יואל חסון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לגעת, רבותי, בחוק הסדרת עמונה מנקודה אחרת, רבותי חברי הכנסת.

אחמד טיבי: אנחנו ברשימה המשותפת מטפלים מזה שנים רבות בנושא חיבור בתים לחשמל – אסמע, יא אכרם – חיבור בתים לחשמל.

אחמד טיבי: עשרות-אלפי בתים ביישובים הערביים לא מחוברים לחשמל.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: בטענה שאין טופס 4.

אחמד טיבי: למה אין טופס 4?

אחמד טיבי: אין אישור בנייה כדין – ככה, זאת הטענה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בחייכם, בעמונה, כל הבתים יש בהם חשמל.

אחמד טיבי: ) בעמונה בכל הבתים יש חשמל, יש תשתיות, הכול מוכן.

אחמד טיבי: והבתים ללא אישור.

אחמד טיבי: מאז 1997 יש צווי הריסה (אומר בערבית: טוב, איך הגיע החשמל?

אחמד טיבי: זה מזכיר לי את המערכון הזה ע'וואר א-טושה) – – –

אכרם חסון: – – –

אחמד טיבי: איך, איך הגיע חשמל לשם?

אחמד טיבי: איך ממשלת ישראל, שיודעת שזו בנייה לא חוקית, הפרה בוטה על קרקע נגזלת, שיש צו הריסה מ-1997, איך חיברו להם, (אומר בערבית: יא אבו חוד'יפה?) איך חיברו להם חשמל?

אחמד טיבי: למה בקלנסואה לא מחברים חשמל?

אחמד טיבי: למה בנגב לא מחברים חשמל בכפרים הלא-מוכרים?

קריאה: – – –

ג'מאל זחאלקה: החשמל הגיע לפני שהגיע לכפר – – –

אחמד טיבי: בדיוק.

אורן אסף חזן: לזחאלקה חיברו חשמל אף-על-פי שהוא על קרקע חקלאית ובנוי באופן לא חוקי.

אחמד טיבי: עכשיו, רבותי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אורן אסף חזן: אני שואל, איך לזחאלקה חיברו חשמל?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עכשיו נשאלת השאלה – מילא, גזלתם קרקע – – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: הוא מפריע לי.

קריאות: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: שיתבע אותי – – –

יואל חסון: תודה רבה.

אורן אסף חזן: שיתבע אותי – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אתה על קריאה ראשונה, אני מזכיר לך.

אורן אסף חזן: הוא יכול לתבוע, שיתבע אותי – – –

יואל חסון: אז שיתבע אותך, אבל מה זה קשור אלינו?

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: תודה רבה, שמענו.

אורן אסף חזן: כמה פחד – – –

יואל חסון: אני עכשיו נאלץ להוסיף לחבר הכנסת טיבי דקה נוספת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: איך אתם מתרפסים.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, נשאלת השאלה מה המוסר הכפול.

אחמד טיבי: יש מערכת חוקים כפולה?

אחמד טיבי: אחת לאזרחים בתוך ישראל ואחת למתנחלים?

אחמד טיבי: אחת לערבים ואחת ליהודים?

אחמד טיבי: האמת היא שכן.

אחמד טיבי: לא להיתמם, זה המצב.

אחמד טיבי: עמד פה יושב-ראש הכנסת, וכשהתווכחנו על הדרך שבה התקנון כופף, הוא אמר:

אחמד טיבי: אני אעשה הכול כדי שלא יהיה עימות בין אזרחים לבין המדינה.

אחמד טיבי: והוא אמר, פינוי עמונה, או הריסת בתים.

אחמד טיבי: וכשהרסו בקלנסואה עם מאות שוטרים, לא היה עימות?

אחמד טיבי: לא היה אפשר לחסוך את זה?

אחמד טיבי: לא היה אפשר לחסוך את זה?

אחמד טיבי: אי-אפשר לעשות חוק הסדרה בדאליה ובעוספיא?

אחמד טיבי: אי-אפשר לעשות חוק הסדרה באום-אלפחם ובטייבה?

זוהיר בהלול: אום-אלחיראן.

אחמד טיבי: אום-אלחיראן?

אחמד טיבי: ביר-הדאג'?

אחמד טיבי: שיעשו חוק הסדרה לשם, בתוך מדינת ישראל, על קרקעות פרטיות.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אדמות פרטיות.

אחמד טיבי: )

קריאה: – – –

אחמד טיבי: ואל-עראקיב.

אחמד טיבי: לכן אני מדבר על מוסר כפול ומערכת חוקים כפולה.

אחמד טיבי: זה הזמן שהיועץ המשפטי יעמוד על המשמר, שהוא יכריע ולא הספסלים האחוריים כאן, שבשל תחרות בתוך הימין עמד כאן סגן שר הביטחון – לא תאמינו, הוא אמר:

אחמד טיבי: טרור הבג"צים חייב להיפסק, (בערבית: שומעים?)

יואל חסון: טוב, נא לסיים.

אחמד טיבי: טרור הבג"צים, אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: תודה.

אחמד טיבי: – – זה דבר חמור.

יואל חסון: חמור מאוד.

אחמד טיבי: מילא, טרור ההצתות – –

יואל חסון: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: – – התברר שזה שקר – –

יואל חסון: משפט אחרון.

אחמד טיבי: – – אחר כך טרור התקשורת – –

יואל חסון: תודה.

אחמד טיבי: – – "עליהום" על התקשורת.

אחמד טיבי: היום זה טרור הבג"צים.

אחמד טיבי: נדמה לי – –

אורן אסף חזן: נתת לו אצבע, רוצה את כל היד.

אחמד טיבי: – – שאתם הולכים לחסל את טרור הדמוקרטיה כביכול – –

יואל חסון: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: – – וסלאם עליכום.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

יואל חסון: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תראה מה זה: נתת לו אצבע, רוצה את כל היד.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה נמצא.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אל תיתן גם לו אצבע, שהוא גם לא – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אחת השיטות המקובלות בפוליטיקה של הימין לסוגיו – ימין חדש, ימין קיצוני, ימין מטורף, ימין סהרורי, יש כל מיני סוגים ובכנסת יש הכול, לא חסר – היא לנסות לנצל מצבי משבר חולפים כדי לבצע שינוי אסטרטגי במציאות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ראינו את זה בפן הכלכלי כאשר מר נתניהו, שהוא ימין-ימין, ימין מובהק, ניצל משבר כלכלי כדי להעביר שינויים מרחיקי לכת בתקציבי העברה וברשת הביטחון הסוציאלית ובמדינת הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר, יש משבר, האשם הוא מדינת הרווחה, צריך להרוס את מדינת הרווחה, והוא התחיל בתהליך הרס בלתי פוסק.

ג'מאל זחאלקה: גם חוק הטרור בא מבית-ספר זה.

ג'מאל זחאלקה: מנצלים מצב, כמו שעשה בוש – למה ללכת?

ג'מאל זחאלקה: הוא ניצל מה שקרה בארצות-הברית והעביר סדרה של שינויי חקיקה מרחיקי לכת בארצות-הברית ופגיעה חמורה בזכויות אדם, תוך ניצול ציני של מה שקרה.

ג'מאל זחאלקה: במצבים אחרים הוא לא היה מצליח להעביר דברים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: בדיוק-בדיוק מה שנקרא חוק הטרור עושה את הדברים האלה.

ג'מאל זחאלקה: חוק הטרור, חוק המאבק בטרור, בנוי כל-כולו על ההיגיון הזה: בוא ננצל מצב קיים כדי להגביל זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: הם רוצים להגביל את זה, אם יש מצב או אין מצב.

ג'מאל זחאלקה: גם התוספות שיש כאן והשינויים המוצעים כאן באים מאותו בית-ספר.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לדבר עליהם לבד, באופן מבודד, אלא כחלק מתהליך של חקיקה מתמשכת בכנסת של פגיעה בזכויות אדם, בזכויות אסירים, בזכויות נאשם, במיוחד במה שקרוי עבירה ביטחונית.

ג'מאל זחאלקה: כי כאשר המילה ביטחון נאמרת כאן בכנסת, כולם עומדים דום ומצביעים הצבעה אוטומטית, בלי לחשוב, בלי להתחשב בכך שיש כאן פגיעה בלתי חוזרת בזכויות אדם.

יואל חסון: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נתנגד להצעת החוק – יש לי עוד עשר שניות – הנוכחית, ואני קורא לכל חברי הכנסת להצביע נגדה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקֵה.

יואל חסון: חבר הכנסת טלב אבו עראר – –

ג'מאל זחאלקה: זחאלקָה, לא זחאלקֵה.

יואל חסון: זחאלקָה, סליחה, נכון.

יואל חסון: – – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גל השרפות נעצר, ברוך השם, אבל יש גל שרפות מסוג אחר – שכנראה לא ניתן לעוצרו – והוא גל ההסתה של נתניהו וממשלתו, והוא הגיע לחברת "קבוצת עזריאלי", שהורתה, מכובדי היושב-ראש – –

אורן אסף חזן: אני לא מבין איך לא קראת "אללהו אכבר" היום.

טלב אבו עראר: – – שלא להעסיק ערבים בדואים – – –

אורן אסף חזן: תגיד לי, היום אללהו לא אכבר?

טלב אבו עראר: אפשר שזה לא יפריע?

אורן אסף חזן: אני שואל.

יואל חסון: אני קורא אותך פעם שנייה לסדר, היום.

יואל חסון: אין מה לעשות.

יואל חסון: אין דרך אחרת, מה אני אעשה.

אורן אסף חזן: יש דרך אחרת.

יואל חסון: אני לא יכול שכל נאום אתה תפריע.

אורן אסף חזן: לא, אני רק שואל.

יואל חסון: זו לא שאלה, זאת קריאה לסדר שכבר אין בה היגיון.

טלב אבו עראר: החברה הזו, מכובדי היושב-ראש, הורתה – –

אמיר אוחנה: באמת, היושב-ראש, אני – – –

יואל חסון: אתה רוצה שאני אקרא גם אותך לסדר?

טלב אבו עראר: – – שלא להעסיק עובדים, מאבטחים או עובדי ניקיון, בקניון "הנגב" בבאר-שבע.

טלב אבו עראר: אגב, רוב הלקוחות שנכנסים לקניון הזה הם ערבים בדואים.

טלב אבו עראר: ללא הבדואים, הקניון הזה לא מתקיים.

טלב אבו עראר: ללא הבדואים, אתה לא מרגיש את העיר באר-שבע בכלל.

טלב אבו עראר: ביום חג של המוסלמים שם, אתה רואה שהשוק מת.

טלב אבו עראר: אבל הגזענות כנראה גוברת, ולכן החברה הזאת, חברת "קבוצת עזריאלי", החליטה החלטה גזענית.

טלב אבו עראר: אנחנו מבקשים מעל בימת הכנסת כאן, שהחברה הזו תוענש ותחזור בה ותתנצל בפני החברה הערבית בארץ.

טלב אבו עראר: מכובדי, היום הגשתי שאילתה בנושא כל כך רגיש, אבל עם כל הכבוד ליושב-ראש, שלא קיבל את השאילתה הזו, אני רוצה תשובה.

טלב אבו עראר: מה אני אגיד לאוכלוסייה הערבית-בדואית שחיה בנגב?

טלב אבו עראר: שאסור להם לעבוד בקניון?

טלב אבו עראר: והקניון אולי זו התחלה, וזה ימשיך.

טלב אבו עראר: מה מקור הגזענות?

טלב אבו עראר: מה מקור האפליה?

טלב אבו עראר: הממשלות המתחלפות לדורותיהן, מאז קום המדינה עד היום – האמת, אני צוחק כשאני שומע על חוק הטרור.

טלב אבו עראר: הרי כל ממשלה מממשלות ישראל המתחלפות לדורותיהן הן בית-ספר לטרור, הן ממש בית-ספר לטרור.

טלב אבו עראר: הרי כשהורסים בית של משפחה ומפקירים את הילדים, הזקנים, החולים – זה לא טרור?

יואל חסון: תודה.

טלב אבו עראר: מה ההגדרה הפשוטה של הטרור – – –

יואל חסון: נא לסיים.

טלב אבו עראר: – – – היא אלימות או איום במטרה לגרום לאווירת פחד.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה.

טלב אבו עראר: ולכן, אדוני, מכובדי היושב-ראש, הגיע הזמן באמת שמישהו יתעשת כאן ונגיע למצב יותר טוב גם ליהודים וגם לערבים.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יואל חסון: אתה רואה למה לא צריך קריאות ביניים?

יהודה גליק: נראה אותך קורא קריאת ביניים לעצמך.

יואל חסון: כי כשאתה לא קורא קריאות ביניים, לאמירות שלך פה יש יותר משמעות.

אורן אסף חזן: תראה את הפחדנים יוצאים החוצה.

אורן אסף חזן: תראה איך הם בורחים, הפחדנים.

יואל חסון: אז נו, מהר, תספיק להגיד להם מה שאתה רוצה.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

זוהיר בהלול: כולם פה, אורן.

אורן אסף חזן: לא, החאג' ברח.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השרה, חברי, חברותי חברי הכנסת, אורחים, אני אפילו לא יודע מאיפה להתחיל.

אורן אסף חזן: מי שאני עדיין קורא לו חברי יהודה גליק – שכנראה הישיבה בצמוד לתומך הטרור איימן עודה, או לתומכי הטרור האחרים, קצת שיבשה את דעתו – אני לא יודע, אולי הוא בחר לעזוב את היהדות בכלל ולהתאסלם והוא לא מספר לנו.

אורן אסף חזן: פתאום ליהודה גליק אכפת מה יקרא המואזין.

אורן אסף חזן: תגיד לי, יהודה, אתה רוצה אולי, מתוק שלי, שנשב על איזה כוס תה עם נענע ושיבה ואני אסביר לך באיזה צד אתה נמצא?

אורן אסף חזן: כי נראה שקצת שכחת.

אורן אסף חזן: או אולי האלוף במילואים איל בן ראובן, שבחוצפתו עומד מעל דוכן הכנסת וגוער בחברי הכנסת:

אורן אסף חזן: אתם יודעים מה יקרה אם חלילה ניידת משטרה תיכנס ב-04:00 ותצטרך להוריד את השלטר במסגד, כי הם עברו?

אורן אסף חזן: אתם יודעים מה יקרה?

אורן אסף חזן: מה יקרה, איל?

אורן אסף חזן: בוא אני אספר לך מה יקרה: השוטרים יעשו את העבודה שלהם, יקפלו את המתפרעים על ארבע, יגלגלו אותם לניידת ויזרקו אותם לתא המעצר.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה?

אורן אסף חזן: כי זו מדינת חוק.

אורן אסף חזן: ומי שמפר את החוק יטופל, ויטופל בחומרה.

אורן אסף חזן: הפחדנות הזאת שלכם, שאתם עומדים פה ומתרפסים פעם אחר פעם בפני אלה שמנסים לקחת את מה ששלנו – נמאסה.

אורן אסף חזן: היא לא נמאסה רק עלי, היא נמאסה על הציבור בישראל.

אורן אסף חזן: יושב פה – לא רוצה אפילו לקרוא בשמו – החצוף הזה, שחי באיזה סרט, שאפילו בהוליווד לא כתבו כזה תסריט, שהוא הריבון.

אורן אסף חזן: בוודאי שהוא ירגיש שהוא הריבון אם השכן שלו משתלט על קרקע, בונה בנייה בלתי חוקית, מצליח להתחבר אחר כך וכולם פה שותקים.

אורן אסף חזן: עומד חצוף אחר, תומך טרור נוסף, עולה על הדוכן הכנסת ואומר: אנחנו נעבור על החוק.

אורן אסף חזן: אנחנו קוראים למרד.

אורן אסף חזן: מרד נגד ראש הממשלה, מרד נגד הממשלה.

אורן אסף חזן: לכו מפה, אף אחד לא מחזיק אתכם בכוח.

אורן אסף חזן: לכו.

אורן אסף חזן: הייתי אומר גם קישטה, אבל זה לא מכובד לכנסת.

טלב אבו עראר: אתה חצוף.

טלב אבו עראר: אתה הכי חצוף.

אורן אסף חזן: לכו מפה.

אורן אסף חזן: הנה, הוא פתח את פיו, המואזין.

טלב אבו עראר: אתה סופר-חצוף.

אורן אסף חזן: המואזין פצה פיו.

טלב אבו עראר: אתה סופר-חצוף.

אורן אסף חזן: לא זיהיתי אותך בלי "אללה אכבר".

אורן אסף חזן: לא זיהיתי אותך בלי "אללה אכבר".

טלב אבו עראר: אתה מושחת.

אורן אסף חזן: אתם מבזים את האנשים ששלחו אתכם לכאן.

טלב אבו עראר: – – – אתה מושחת – – –

אורן אסף חזן: אתם מבזים את האנשים ששלחו אתכם לכאן.

אורן אסף חזן: אתם אנשים קטנים.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: נא לא להפריע.

קריאה: את מי, אותו?

טלב אבו עראר: סופר-חצוף.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: אני מבקש ממך לא להפריע.

מיקי רוזנטל: אורן, איזה תוכנה של גזענות מפעילה אותך?

יואל חסון: חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: איזה תוכנה של גזענות מפעילה אותך?

אורן אסף חזן: 17 שניות.

אורן אסף חזן: להוא הוספת דקה.

יואל חסון: אני אוסיף לך דקה, אבל תדבר דברי טעם.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: עד עכשיו דיברתי רק דברי טעם.

אורן אסף חזן: תאמין לי, הציבור יושב, מאזין ומתמוגג; מרגיש נחת שיש מי שזועק את הזעקה שלו פה בכנסת מול אותם אלה שמנסים לקחת את מה ששלנו.

אורן אסף חזן: ואנחנו לא ניתן להם.

אורן אסף חזן: אתה יודע, אנחנו דנים פה בהסדרה.

אורן אסף חזן: הרי כולם מבינים טוב יותר ממני שהפתרון הוא לא חוק הסדרה כזה או אחר.

אורן אסף חזן: הפתרון הוא לא משפטי בכלל.

אורן אסף חזן: פתרון מדיני, אני מסכים.

אורן אסף חזן: הפתרון הוא פתרון מדיני.

אורן אסף חזן: עד לרגע שאנחנו לא נעמוד ונגיד: זה שלנו, אנחנו מספחים את יהודה ושומרון, אנחנו מחילים ריבונות – אגב, כבר היום יש ריבונות – עד לאותו רגע ימשיכו המריבות של טום וג'רי, חתול ועכבר, מי נגד מי, מתי ובאיזה הקשר.

אורן אסף חזן: אבל עד אז צריך להתעסק גם בענייני דיומא, ולכן בקרוב יעלה פה גם חוק הדגל, התיקון המיוחל, שאתם, שחברים בכנסת ישראל – אני מתבייש לומר את זה, שומו שמים, אבל חברים בכנסת ישראל – תיאלצו על-כורחכם לעמוד ליד הדגל שאני עומד לידו בגאווה.

אורן אסף חזן: וגם ההמנון שלנו יחזור להתנגן בבתי-הספר.

אורן אסף חזן: כי לעתים, כשמסתכלים מלמעלה על התמונה, שוכחים לשים לב לפרטים הקטנים, אבל אני שמח שאני כאן כדי להזכיר לכם.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאי-אפשר להבין את חוק ההסדרה מבלי להבין את המציאות הפוליטית של השנים האחרונות, שבמסגרתה החוק הזה מגיע.

יוסף ג'בארין: זו מציאות שבה אנחנו שומעים חברי הממשלה, שרים מרכזיים בה – שרת המשפטים, שר החינוך, שרים מהליכוד – מדברים פשוט בריש גלי, מעל השולחן הזה, על כך שהם רוצים לספח את אזורי C לישראל.

יוסף ג'בארין: כולם יודעים שאזורי C זה 60% – –

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים לספח גם את A ו-B, אבל נתחיל מ-C.

יואל חסון: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – זה 60% מהגדה המערבית, והם – – –

מיקי רוזנטל: חשבתי שבחמש יחידות באנגלית זה מתחיל ב-A.

יוסף ג'בארין: גם את C, גם את A.

יוסף ג'בארין: ולכן – – –

קריאה: יהודה ושומרון.

יוסף ג'בארין: לכן הקונטקסט הוא ברור כל כך.

יוסף ג'בארין: אנחנו רואים לאן אתם מובילים את המדינה הזו, ולכן אני רק שואל אתכם שאלה.

יוסף ג'בארין: שאלה, חברת הכנסת מועלם: אם אתם רוצים לספח את כל הגדה המערבית – בבקשה, אבל תנו לאזרחים הפלסטינים אזרחות, ואז זו תהיה מדינת כל אזרחיה – ישראל ופלסטין.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא.

יוסף ג'בארין: למה לא?

שולי מועלם-רפאלי: היא תמיד תהיה מדינת הלאום שלנו.

יואל חסון: זה לא דו-שיח.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: זה לא דו-שיח.

יואל חסון: חברת הכנסת שולי מועלם, תודה.

יוסף ג'בארין: – – – בסדר, בסדר.

יואל חסון: לא, זה לא בסדר.

יוסף ג'בארין: כי האלטרנטיבה של לספח ולא להעניק אזרחות לפלסטינים זה בעצם אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: זה אפרטהייד.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה זה אפרטהייד?

יואל חסון: אתה בעד סיפוח?

אורן אסף חזן: אתה יודע מה זה אפרטהייד?

יוסף ג'בארין: מה זה לשלוט במיליוני פלסטינים?

יואל חסון: אתה בעד סיפוח?

יוסף ג'בארין: מה זה לשלוט במיליוני פלסטינים ולא להעניק להם זכויות יסוד?

אורן אסף חזן: בוא נעשה דיון.

אורן אסף חזן: רגע, רגע, שאלה לדיון.

יוסף ג'בארין: מה זה לשלוט במיליוני פלסטינים מבלי להעניק להם אזרחות?

אורן אסף חזן: דוקטור, אני רוצה לענות לך.

אורן אסף חזן: דוקטור, אני יכול לענות לך?

יוסף ג'בארין: ואז – אני מבקש בזמן שלי.

יוסף ג'בארין: אני אגיד לך למה זה אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: כי מה שאתם אומרים: אנחנו משאירים לפלסטינים סוג של ניהול עצמי בערים הפלסטיניות הגדולות – רמאללה, ג'נין, שכם וכדומה – והשאר זה הכול ישראל, זה אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: זה הבנטוסטנים של דרום-אפריקה.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק הבנטוסטנים של דרום-אפריקה.

אורן אסף חזן: איך זה אפרטהייד?

אורן אסף חזן: רגע, דקה, דקה, איך זה אפרטהייד?

עודד פורר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – – שאלה.

יואל חסון: מספיק, מספיק.

אורן אסף חזן: רק שאלה.

יואל חסון: לא, אין שאלה.

יואל חסון: מה זה, שעת שאלות?

יואל חסון: עשית אותו שר?

יואל חסון: אין שעת שאלות.

אורן אסף חזן: יש להם מספיק חלומות.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: מספיק.

יוסף ג'בארין: אין אלטרנטיבה – – –

יואל חסון: תסיים, בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: אבל הפריעו לי.

יוסף ג'בארין: אתה – – –

יואל חסון: לא לא, תסיים בבקשה.

יואל חסון: אתה עודדת את השאלות האלה.

יוסף ג'בארין: אין אלטרנטיבה שלישית.

יוסף ג'בארין: האלטרנטיבה הראשונה היא שתי מדינות בגבולות 67' – מדינה פלסטינית עצמאית, בלי שום התנחלות ובלי שום עמונה ושום מאחז; והאלטרנטיבה השנייה – שהממשלה הזו – – –

ענת ברקו: כן?

ענת ברקו: רגע, דילגת על מדינה אחת – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, הוא סיים את דבריו ואת הפרעת.

יוסף ג'בארין: יש שתי אלטרנטיבות: או שתי מדינות – – –

ענת ברקו: יהודית.

ענת ברקו: תגיד את המילה יהודית.

אורן אסף חזן: לא יהיו שתי מדינות.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: – – –

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אתה עודדת את השיח הזה.

יואל חסון: סיימת את דבריך.

יוסף ג'בארין: מה זה "עודדתי"?

יואל חסון: סיימת את דבריך.

יואל חסון: נא לרדת.

יוסף ג'בארין: יש שתי – אני רוצה להשלים את המשפט.

יואל חסון: אתה לא יכול.

יואל חסון: אני מבקש – – –

יוסף ג'בארין: הם מפריעים, אתה רואה שהם מפריעים.

יואל חסון: אני מבקש – סיימת.

יואל חסון: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: אני אמרתי שיש שתי אלטרנטיבות: או שתי מדינות או מדינת אפרטהייד.

יואל חסון: תודה רבה לך.

אורן אסף חזן: אין פה עם נוסף.

אורן אסף חזן: איך אתה רוצה בשבילו מדינה?

אורן אסף חזן: אתה בכלל יודע מה זה אפרטהייד?

אורן אסף חזן: בדקת במילון?

אורן אסף חזן: אזרחים בעלי – – –

יואל חסון: אחרון הדוברים – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

אורן אסף חזן: אתם לא אזרחים.

אורן אסף חזן: אין מה לעשות, אתם לא – – –

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לא אלמן ישראל וצדיק אחד בסדום.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יואל חסון: די, אורן.

זוהיר בהלול: פירוט כדלקמן: לא אלמן ישראל – מכיוון שחשבתי לתומי שכנסת ישראל כבר הספיקה לזרוע קלקול ממאיר בתוך החברה הישראלית, אפילו בנושאים ערכיים.

זוהיר בהלול: מה הסתבר לי היום?

זוהיר בהלול: לא הסתבר – מה התברר לי היום?

זוהיר בהלול: – כי כאשר אומרים "מסתבר", ישנו ספק כלשהו; אבל "מתברר" זה מוחלט, חלוט – מתברר שהחברה הישראלית, עדיין יש לה פנים יפים; מתברר שבחברה הישראלית עדיין יש אנשים ערכיים.

אורן אסף חזן: שוב, תודה רבה.

זוהיר בהלול: היום אני וידידי יהודה גליק קיימנו כינוס חירום בנושא חוק המואזין.

זוהיר בהלול: מי הגיע?

זוהיר בהלול: רבנים מכובדים, יהודים עם חמלה ועם מוסר יהודי טיפוסי.

זוהיר בהלול: מי עוד הגיעו?

זוהיר בהלול: רבניות קונסרבטיביות, יהודיות מבורכות, שעמדו לצד הצדק ונגד העוולה.

זוהיר בהלול: מי עוד הגיעו?

זוהיר בהלול: אנשים של ארץ-ישראל היפה.

זוהיר בהלול: ועדיין כנראה, מסתבר ומתברר, יש בישראל פנים יפים וערכים מלבלבים.

איימן עודה: יפים?

זוהיר בהלול: יפים יפים.

זוהיר בהלול: פנים זה גם יפים וגם יפות.

יואל חסון: פן אחד.

יואל חסון: אל תתקן את זוהיר בהלול, תאמין לי.

זוהיר בהלול: אני מעדיף ללכת על – – –

יואל חסון: אני לא מעז.

זוהיר בהלול: אני מעדיף ללכת על הלא-צפוי כדי שיבינו שיש שימושים נוספים לשימושים הטריוויאליים.

זוהיר בהלול: כמו שאני אומר, למשל, חדשים לבקרים ולא חדשות לבקרים, מכיוון שבמקרא כתוב חדשים לבקרים ולא חדשות לבקרים.

יואל חסון: אתנחתה לשונית.

יואל חסון: קיבלתם שיעור בלשון.

זוהיר בהלול: אתה מוסיף לי חצי דקה.

זוהיר בהלול: ולכן לא אלמן ישראל.

זוהיר בהלול: ואם אתם חושבים שבבועה שלכם, שאתם חיים בה, אתם תפיצו רק ארס בתוך החברה בישראל – אתם טועים ומטעים.

זוהיר בהלול: וצדיק אחד בסדום, מדוע?

זוהיר בהלול: מכיוון שיהודה גליק הוא איש הימין, ואין ביני לבינו מבחינה אידיאולוגית דבר וחצי דבר.

זוהיר בהלול: אבל מה מחבר בני-אדם, כחוט השני, אם לא ערכים אוניברסליים?

זוהיר בהלול: והאיש הזה עמד בגבורה – אני יודע שאני מקלקל לו כרגע, אבל אני חייב לשחרר את חרצובות לשוני ומכמני נפשי ולומר – –

אורן אסף חזן: אתה לא חייב כלום, זוהיר.

זוהיר בהלול: – – ליהודה גליק: אתה ניחן ביושר וביושרה.

זוהיר בהלול: אתה איש אמיץ שעומד כסכר מול המבול.

זוהיר בהלול: אתה צדיק בסדום, והמבין יבין ודי לחכימא ברמיזא.

אורן אסף חזן: אתה מבין, יהודה?

אורן אסף חזן: אתה מבין?

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יואל חסון: תסכם את הדיון השרה גילה גמליאל.

יואל חסון: השרה גילה גמליאל תסכם את הדיון.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, השרה, חברות וחברי הכנסת, אני אשיב בשם שרת המשפטים איילת שקד.

גילה גמליאל: במהלך השנה האחרונה הובילה השרה שקד את חקיקתו של חוק המאבק בטרור, שנכנס לתוקף לפני כחודש.

גילה גמליאל: החוק מצעיד את המאבק בטרור לשנת 2016 ומעניק למדינה את הכלים המשפטיים להילחם בו ולנצח.

גילה גמליאל: חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 1) נועד לקדם כמה תיקונים קטנים בחוק, אשר הצורך בהם התחדד במהלך ההיערכות ליישום חוק המאבק בטרור.

גילה גמליאל: מדובר בארבעה תיקונים, בסעיפים שונים, הנחוצים לצורך הבטחת יישומו היעיל והאפקטיבי של החוק החדש.

גילה גמליאל: אין מדובר בתיקונים מהותיים או בשינוי האיזונים וההסדרים שנקבעו בחוק.

גילה גמליאל: הנושאים שבהם עוסקים התיקונים בהצעת החוק הנוכחית הם: הבהרת היקף סמכותו של האפוטרופוס הכללי בניהול רכוש טרור שנתפס ושחולט; הסדרת רמת הענישה בעבירה של הכנה למעשה טרור בלתי מסוים; תיקון הגדרת "נשק" בחוק המאבק בטרור, בהתאם לקבוע בחוק העונשין; קביעת הערכאה שתדון בעבירה של פעולה או עסקה בנשק.

גילה גמליאל: כאמור, תיקונים אלה דרושים כדי לתת בידי גורמי האכיפה כלים מתאימים ליישום חוק המאבק בטרור בנושאים שלא הובהרו כל צורכם בחוק.

גילה גמליאל: בעקבות האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

גילה גמליאל: כן, מכיוון שרק עכשיו הפעילו את המיקרופון הזה, אז אני יכולה גם לשוחח אתכם על דברים נוספים.

גילה גמליאל: אז אני חייבת לציין – – –

זוהיר בהלול: ממך זו חוויה.

זוהיר בהלול: ממך זו חוויה.

גילה גמליאל: כן – אני חייבת לציין שבדיוק עכשיו, נוכח התפקיד של שרה לשוויון חברתי, אני אמונה על כל הסוגיה של היהודים יוצאי מדינות ערב ואיראן, ואני מקבלת לאחרונה הרבה מאוד ספרים מרתקים ומעניינים מאוד, שבעצם מלמדים על כל החוויה של היהודים שבאו ממדינות ערב.

גילה גמליאל: חלקם הגיעו מתוך ציונות מובהקת, מתוך התנועה הציונית שהייתה באותן מדינות.

גילה גמליאל: שם הם ספגו את כל הצורך להגיע לארץ-ישראל, והגיעו לארץ-ישראל בדרכים-לא-דרכים, עם הרבה עזרה גם מהשכנים שלהם וגם מהאוכלוסייה הערבית שהייתה באותן מדינות, מן הצד האחד, ומן הצד האחר, גם ספגו הרבה מאוד מן הקשיים באותן מדינות, לצערנו גם מהאוכלוסייה הערבית שהייתה שם.

גילה גמליאל: כשאני היום קוראת ספר, לדוגמה, אני רואה ונתקלת ונחשפות בפני כל כך הרבה חוויות שלא היו ידועות לנו.

גילה גמליאל: לצערנו, לא סיפרו לנו אותן בבית-ספר, אבל כן יספרו אותן לעתיד לבוא.

גילה גמליאל: והדברים האלו הם דברים שאנחנו צריכים להבין כשאנחנו מדברים על מדינת ישראל, על הזכות של העם היהודי להקים מדינה בארץ-ישראל; על החובה שלנו מן הצד האחר לשמור על הצד הדמוקרטי שבה, וכן להתייחס למיעוטים שבתוכנו בצורה שווה, נוכח מה שעברו היהודים במדינות הללו.

גילה גמליאל: אלה דברים שחובתנו לבוא ולקדם במדינת ישראל.

גילה גמליאל: אני – הלך לי הגרון מההתקררות.

מיקי רוזנטל: גילה, סימנו לך.

יואל חסון: תשתי, תשתי עוד כוס מים.

גילה גמליאל: בקיצור, לתמוך.

אורי אריאל: גילה, תודה.

יואל חסון: קחי את המים אתך.

יואל חסון: אנחנו, חברי הכנסת, ניגשים להצבעה על הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: אנחנו, אדוני יושב-ראש הקואליציה, ניגשים להצבעה.

יואל חסון: אני רוצה שהוא ייגש למקומו.

יואל חסון: חבל.

יואל חסון: יושב-ראש הקואליציה, מצביעים.

יואל חסון: אתה לא צריך לרוץ, אתן לך את הזמן.

אורן אסף חזן: לא, לא, הוא צריך לרוץ.

יואל חסון: בעצם אולי צריך לרוץ קצת.

אורן אסף חזן: במצבו הוא צריך לרוץ.

יואל חסון: צריך לרוץ קצת.

אורן אסף חזן: צריך לרוץ הרבה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

אורן אסף חזן: תאמין לי, זה יעשה לו רק טוב אם הוא יתחיל לרוץ.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 נגד – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ז–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: 52 בעד, 14 מתנגדים.

יואל חסון: הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ז–2016, קריאה ראשונה, עברה, ותועבר להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס׳ 51), התשע"ז–2016; וכן הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס׳ 9), שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת הכספים ולוועדת החוץ והביטחון.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 10) (ביטול איסור הפרסום לגבי פרסום שנעשה בהסכמה), התשע"ז–2016, של חברי הכנסת אורן אסף חזן, יחיאל חיליק בר ואורי מקלב; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 11) (ביטול איסור הפרסום לגבי פרסום שנעשה בהסכמה), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 12) (ביטול איסור הפרסום לגבי פרסום שנעשה בהסכמה), התשע"ז–2016, של חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון ואלי אלאלוף.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3526/20 וכלה בהצעת חוק פ/3549/20 – הצעת חוק הכרה באדם התלוי לחלוטין בעזרת הזולת לעניין זכאות לסיעוד (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי, אכרם חסון, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, איתן ברושי, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, יהודה גליק, מיכל רוזין, עמר בר-לב, עאידה תומא סלימאן, יוסי יונה, עליזה לביא, קארין אלהרר, יעקב אשר, יצחק וקנין, נורית קורן, איתן כבל ודב חנין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העלאת גיל הגיוס הנדרש לפטור מתשלום דמי ביטוח לאומי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, בצלאל סמוטריץ, יהודה גליק, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי ואמיר אוחנה; הצעת חוק העונשין (תיקון – נשיאת מאסר בעבודת שירות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק המרכז למורשת הערבים בישראל, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', יעקב פרי, עפר שלח, מאיר כהן, חיים ילין, קארין אלהרר, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, נחמן שי, איתן כבל, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, שלי יחימוביץ, יעל גרמן, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, עבד אל חכים חאג' יחיא, תמר זנדברג, מיכל רוזין, זוהיר בהלול, רויטל סויד, מרב מיכאלי, מסעוד גנאים, איימן עודה, אחמד טיבי, זהבה גלאון, אילן גילאון, דב חנין, עמיר פרץ ויוסף ג'בארין; הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב מרגי, יוסי יונה, איתן ברושי, יהודה גליק, ענת ברקו, עמר בר-לב ויואל חסון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת נכות וקצבת שאירים), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (עתירות אסיר – ערעור בזכות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק השימוש בתאריך העברי (תיקון – ציון מניין השנים למדינת ישראל),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יהודה גליק ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק יום לציון הטבעת הספינה "אלטלנה", התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, אוסאמה סעדי ובאסל גטאס; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – סייג לזכאות למי שלקח חלק בפעילות טרור), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, נאוה בוקר, יואב קיש, מנחם אליעזר מוזס, אברהם נגוסה, אמיר אוחנה, נורית קורן ואכרם חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת נורית קורן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הקצאת דירות לדיור בר-השגה ולדיור ציבורי, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, אורי מקלב ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הוראות שונות לעניין היטל השבחה), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק מהותה של מדינת ישראל, התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת זאב בנימין בגין; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – תקופת צינון של עובד במשרה בכירה), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מענק עבודה) (תיקון – מענק ליורשי נפטר), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה לבחירת שופטים), מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק עמדות שמירה לעובדים בענף השמירה והאבטחה, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איתן כבל ודב חנין; הצעת חוק להגנה על קופת הציבור מפני דרישות כזב, התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הצעת חוק לוויה ממלכתית, התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – הגדרת מפגעי ההצתות כמבצעי מעשה טרור),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, שולי מועלם-רפאלי, דוד ביטן ואורן אסף חזן.

ירדנה מלר-הורוביץ: בקשת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו־2018), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים בנושאים האלה: מחסור חמור וכשלים במערך האבטחה במוסדות החינוך – הצעתם של חברי הכנסת אורי מקלב ויעקב פרי; מסמוס מסקנות דוח ביטון כתוצאה מאי-הכללת הנושא בתקציב משרד החינוך לשנים 2017–2018 – הצעתם של חברי הכנסת יואל חסון, יגאל גואטה ומכלוף מיקי זוהר; ירידה במספר הלומדים לתואר ראשון – הצעתם של חברי הכנסת עליזה לביא, מירב בן ארי, אראל מרגלית ועודד פורר.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בנושא שהעלו חברות הכנסת טלי פלוסקוב ונורית קורן: התפתחותו של שוק שחור בהמרת רישיון נהיגה לעולים חדשים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונחו ההסכמים הבאים: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ישות האו"ם לשוויון מגדרי והעצמת נשים – UN Women; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הסלובקית בדבר העסקת בני משפחה של חברי משלחות דיפלומטיות או נציגויות קונסולריות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה לך, מזכירת הכנסת.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1073); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: המשך סדר-היום: הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: בשם שרת המשפטים יציג השר גלנט.

יואל חסון: השר גלנט, אתה משיב – אתה מציג, סליחה, את החוק.

קריאה: – – –

יואל חסון: חוק השכירות והשאילה (תיקון).

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אני משיב כאן בשם שרת המשפטים.

יואב גלנט: הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ו–2016, מבקש לתקן את חוק השכירות והשאילה בתיקונים שונים שנועדו לשפר את המסגרת החוקית הקיימת בעניין הסדרת יחסי משכיר-שוכר של דירת מגורים וליצור מסגרת חוקית מתאימה להבטחת ההגינות והוודאות ביחסים המשפטיים בין הצדדים.

יואב גלנט: התיקון המוצע הוא בהמשך להחלטת קבינט הדיור מיום 24 במרס 2014.

יואב גלנט: התיקון העיקרי המוצע הוא הוספת פרק מיוחד העוסק בחוזה שכירות למגורים, אשר תכליתו היא להבטיח יחסים הוגנים יותר לשני הצדדים לעסקה זו.

יואב גלנט: כך מוצע להסדיר את הצורה והתוכן של חוזה השכירות למגורים, הוראות לעניין הביטחונות שניתן יהיה לדרוש מן השוכר, התשלומים שעל השוכר לשלם, חלוקת האחריות לתיקון פגמים בדירה ונושאים נוספים.

יואב גלנט: נושא נוסף שמוצע לטפל בו הוא הבטחתה של רמת איכות מזערית לדירות, כך שהשוכרים ייהנו מדירות בעלות רמת איכות מסוימת.

יואב גלנט: הצעות חוק פרטיות שהוגשו בנושא זה ביקשו לפקח על מחירי השכירות ולהגביל את האפשרות להעלות את שכר הדירה.

יואב גלנט: לטעמי, פיקוח על מחירי השכירות יביא לתוצאה הפוכה: השוק השחור יפרח ובעלי דירות יחדלו מלהשקיע בדירות.

יואב גלנט: לכן, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק הממשלתית ולהכפיף אליה את ההצעות הפרטיות.

יואב גלנט: בעקבות האמור לעיל, הממשלה קוראת לתמוך בהצעת החוק.

יואל חסון: תודה, השר גלנט.

יואל חסון: אנחנו מתחילים את רשימת הדוברים – תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, רק ממש בקצרה אני רוצה לברך על החוק הזה אף שהוא – כמו שקורה כאן הרבה פעמים בכנסת – העיקר, לצערנו, קצת יצא ממנו.

תמר זנדברג: הבעיה המרכזית של שוק השכירות בישראל – למעשה שתי בעיות: 1.

תמר זנדברג: המחיר; 2.

תמר זנדברג: לאף אחד לא אכפת; אף אחד לא עושה שום דבר בנושא.

תמר זנדברג: זה השוק הפרוץ ביותר, לא רק בשוק הדיור אלא בכלל בישראל.

תמר זנדברג: הדבר המרכזי, פיקוח על שכר דירה, לא קיים בחוק, וזה דבר – לא רק חבל ומצער, אלא בעצם הוא עומד במוקד.

תמר זנדברג: זה אתגר קשה מאוד בשוק הדיור באופן כללי.

תמר זנדברג: אבל, כמו שהרבה פעמים קורה פה בכנסת, החוקים מתחילים לפעמים וצריך להניע תהליך גדול מאוד מאוד ולרתום את הממשלה.

תמר זנדברג: אני רוצה על זה לברך מאוד את חברי הכנסת סתיו שפיר ורועי פולקמן.

תמר זנדברג: שמתם את החוק הזה, התחלתם לקדם אותו, והוא בעצם שם כאן

תמר זנדברג: בפעם הראשונה בתולדות הכנסת את המסגרת כדי להתייחס בכלל לשוק השכירות ולהתחיל לטפל בו.

תמר זנדברג: אני בטוחה שמכאן יהיה הרבה הרבה יותר קל להמשיך הלאה, כולל הדבר המרכזי שחסר, וזה פיקוח על שכר דירה, אבל באמת, כל הכבוד לכם, ויהיה לנו לכבוד ולגאווה להצביע בעד.

תמר זנדברג: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יואל חסון: שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, חוק השכירות, אנחנו נתמוך בו, אבל יש עניין שהוא חשוב מאוד והייתי רוצה לראות – אם היה אפשר – את שר החינוך פה, שישמע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני שנתיים נרצח מנהל בית-ספר בטייבה בתוך בית-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכנסו אליו, ירו בו ורצחו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשבוע שעבר אחד ההורים נכנס לבית-ספר יסודי ותקף מנהל בית-ספר, הרביץ לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועד הורים מקומי בטייבה הכריז על שביתה בכל בתי-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה אתמול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום התקיימה עצרת המונית בכניסה לבית-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי רוצה לשמוע את העמדה של שר החינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שמענו משר החינוך, לא שמענו ממנכ"לית משרד החינוך, לא שמענו מהמחוז, מהמפקחים, כאילו מנהלי בתי-ספר הערביים הם הפקר, החיים שלהם וביטחונם הם הפקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא יכול להיות, זה לא יכול להימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אין למשרד החינוך אפילו עמדה מוסרית לבוא ולתת את ההגנה המוסרית למנהלי בתי-הספר, לאנשי החינוך, למורים שיקבלו הרגשת הביטחון בתוך בתי-הספר, בתוך המקום הקדוש הזה שהוא בית-ספר – את זה לא נותנים, את זה לא נותנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, אני שואל: אבטחה בכניסה לבתי-הספר – ברוב בתי-הספר אין לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה משרד החינוך לא מתקצב את האבטחה בבתי-הספר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשתי, פניתי, גם בכתב, גם פניתי לשר וביקשתי דווקא בקטע הזה, שיהיה גם ניהול עצמי לבתי-הספר וחטיבות הביניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם על זה לא שמעתי, לא ראיתי, ולא הגיבו למרות ההבטחה שהם יבחנו את זה וייתנו לזה פתרונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שנשאר המקום היחיד הזה – בתי-ספר, מוסדות חינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מספיק שיש לנו מחסור בבתי-ספר, בכיתות לימוד, הצפיפות בתוך בתי-הספר – וגם הגנה לאנשי החינוך אנחנו לא רואים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה קשה מאוד מאוד ולא מקובל וצריך לטפל בזה מהצד של שר החינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת איציק שמולי – לא נמצא; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חבר הכנסת עפר שלח – מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אם היית מוותר היינו בודקים לך חום.

יואל חסון: היית הולך ישר לרופא הכנסת.

יהודה גליק: אדוני יושב-ראש הכנסת המתוק והיקר חבר הכנסת יואל חסון, חברותי וחברי המתוקות והמתוקים מן הקואליציה ומן האופוזיציה, יהודים ושאינם יהודים, חברים, חוק ההסדרה.

יהודה גליק: אני לא מבין מה השמחה – שאנשים ששים אלי קרב, לגרש 40 משפחות שחיות שם כבר 20 שנה, לגרש אותם מהבית.

יהודה גליק: מה קרה?

יהודה גליק: מה השמחה לאיד הרבה כל כך על פני האנשים האלה?

רויטל סויד: חס וחלילה.

רויטל סויד: זה לא פייר להציג את זה כך.

יהודה גליק: מה השמחה לאיד, שהם יאבדו את בתיהם?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מיקי לוי: אתה סתם מאשים האשמות שווא.

מיקי לוי: תחזור בך.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, לא לצעוק כאן.

מיקי לוי: – – – מאשים.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה רבה.

יואל חסון: שמענו.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זו האשמה חמורה מאוד.

יואל חסון: שמענו.

יואל חסון: אמרת.

יואל חסון: מצוין.

יואל חסון: תודה.

יהודה גליק: אנשים עומדים לאבד את הבתים שלהם.

יהודה גליק: אנחנו עושים כל מאמץ.

יהודה גליק: אף אחד מאתנו אינו שש ושמח להעביר את חוק ההסדרה.

יהודה גליק: אנחנו עושים כל מאמץ כדי לעזור לאנשים האלה, ובאמת, אני רוצה לברך גם את ראש הממשלה וגם את השר בנט – – –

מיקי לוי: תפנה ליועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יהודה גליק: אני רוצה לברך את ראש הממשלה ואת השר בנט, שהשכילו למצוא את הפתרון שבאמת מקדם את הפתרון הנכון לשלום באזור הזה – החלת החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון.

מיקי לוי: תתעדכן, תתעדכן אצל היועץ המשפטי.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה גם עושה עם הידיים, מה זה?

יהודה גליק: אחרי שאמרתי את כל זה – – –

יואל חסון: איפה למדת את זה?

יהודה גליק: אחרי שאמרתי את כל זה – –

יואל חסון: עם הידיים?

יואל חסון: לא.

יהודה גליק: – – כשהגיעו להישג, אני רוצה גם מכאן לשלוח חיבוק גדול לתושבי עמונה שנאלצים לשלם את המחיר הכבד הזה, שלמרות כל הניסיון שהם נאלצים – – –

יואל חסון: תודה.

יהודה גליק: עוד לא התחיל בכלל הזמן.

יואל חסון: בסדר, עבר.

יואל חסון: ניתן לך עוד דקה.

יהודה גליק: משפט אחד.

יהודה גליק: אז אני מבקש קודם כול לחבק את תושבי עמונה על מה שהם עוברים, ובאמת לומר להם שבזכות המאבק שלהם הגענו לאן שהגענו.

יהודה גליק: אבל כאן אני גם רוצה לפנות אליהם.

יהודה גליק: לאחר כל מה שעשינו, תושבי עמונה – והובלתם מאבק מכובד – הגענו לרגע שבו תיאלצו בכל זאת לצאת מבתיכם.

יהודה גליק: המראות של שוטרים שיצטרכו להוציא אתכם בכוח לא יתרמו לשום דבר.

יהודה גליק: אני קורא לכם מכאן: תסיימו את המאבק הזה כמנצחים, תקומו ותצאו מתוך כבוד למדינת ישראל, מתוך כבוד לצה"ל, מתוך כבוד למשטרה ומתוך כבוד לבית-המשפט.

יהודה גליק: אתם תצאו כמנצחים הגדולים של כל הדבר הזה.

יהודה גליק: אני קורא לכם: אל תגררו אותנו למאבק של צה"ל ומשטרה נגד האזרחים.

יהודה גליק: תודה.

יואל חסון: אני שמח, אדוני, שנתתי לך דקה נוספת.

יואל חסון: היה שווה.

יואל חסון: חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, את מפריעה לדיון.

יואל חסון: השקט שלך מרעיד פה תקרות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, תראו את סדר העדיפויות המטורף וההפוך של הכנסת.

דב חנין: הכנסת הזו תקדיש עוד הערב פעם נוספת המון זמן, הרבה מאמץ והרבה התרגשות כדי לעסוק בבתיהם של אותם מתנחלים שהוקמו על אדמות פרטיות פלסטיניות.

דב חנין: הכנסת הזו פעם נוספת – כי זה נושא יקר וחשוב לממשלה – תעסוק בו כי למרות החוק הבין-לאומי ולמרות המוסר ולמרות המצפון ולמרות הצדק, הממשלה הזו נחושה לקדם את ההתנחלות בשטחים.

דב חנין: ובמה הכנסת לא עוסקת?

דב חנין: הכנסת לא עוסקת בבעיות אמיתיות של בני-אדם שמחפשים לעצמם פתרונות מגורים.

דב חנין: אנחנו מקבלים היום את חוק השכירות והשאילה, חוק שבעצם מציג כמה פתרונות מינוריים, קטנים, של סוגיה שהגיע הזמן לעשות בה שינוי גדול.

דב חנין: השוכרים, שוכרי הדירות בישראל, הם אנשים שחיים ללא ביטחון, ללא קביעות, הם יכולים להיות קורבנות של בעלי-בתים שמשכירים מקומות שאינם ראויים למגורים; הם יכולים להיות קורבנות שיוציאו אותם מהבית כי פשוט משהו בחשבון של בעל-הבית השתבש, והם בוודאי מושא להעלאת מחירים שהופכת את השכירות לבלתי-אפשרית עבור רבים מהם.

דב חנין: וצריך מהפכה בתחום השכירות בישראל.

דב חנין: הגיע הזמן ליצור גם כאן, בישראל, מערכת של שכירות מוגנת לטווח-ארוך, שתאפשר לאנשים לשכור דירות ולשמור על הביטחון, שתמנע את המצב שכדי להבטיח קורת גג, אדם יהיה חייב לקנות בית.

דב חנין: לא לכולם יש כסף, לא לכולם יש יכולת.

דב חנין: פתרון של השכרה, שכירות, הוא פתרון נהדר, אם נותנים לו יציבות, אם נותנים לו הגנות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה שאני מציע כאן איננו המצאה, זה דבר שקיים בהרבה מדינות בעולם.

דב חנין: תסתכלו, למשל, על עיר כמו אמסטרדם, שחלק גדול מאוד מהאנשים שגרים בה גרים בשכירות, אבל זו שכירות אנושית, שכירות מוגנת, שכירות שבה אי-אפשר לפנות את השוכר בן-לילה, שכירות שבה שכר הדירה קבוע, יציב, מוגן.

יואל חסון: נא לסיים.

דב חנין: מנגנונים כאלה – אני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש – היו קיימים גם בארץ, אבל נשחקו עם השנים.

דב חנין: חוק הגנת הדייר, שהיה קיים בעבר, בעצם הלך וצומצם, הלך ונשחק.

יואל חסון: תודה.

דב חנין: הגיע הזמן ליצור בישראל חוק של שכירות למגורים לטווח-ארוך, שיהפוך את השכירות למגורים לאפשרות אמיתית וריאלית לכל כך הרבה אנשים שצריכים אותה.

יואל חסון: תודה רבה לך, דב חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחלק לשני דברים את הזמן הקצר שיש לי, אבל בקצרה.

ישראל אייכלר: אני יודע שלא פופולרי לעשות את זה, אני רואה שאנשי הליכוד שותקים, ואנשי הימין לא מדברים, אבל אני רתחתי מזעם – ואני מניח שעוד 2 מיליון ישראלים לפחות – לשמוע שלקחו אישה מירושלים וחקרו אותה 11 שעות בחשד שהעבירה כיסאות פלסטיק ממרפסת הבית ברחוב בלפור, נוסף על בקבוקי הפלסטיק מהמכולת – כבר מזמן.

ישראל אייכלר: גם לאשת ראש הממשלה יש זכויות אדם, גם לה יש זכויות האישה, וכולם שותקים.

ישראל אייכלר: ולא זו בלבד, אלא שבתוך פחות מ-24 שעות כל התמליל של החקירות מופיע בתקשורת.

ישראל אייכלר: לפי הידוע לי, זו עבירה פלילית, ואיש מהשוטרים והחוקרים שעברו על החוק בשיבוש הליכי משפט לא נחקר ולא עמד בפני מכונת אמת.

ישראל אייכלר: ללמדך, שאין כאן מדינה של אנשים ישרים, יש פה משטר של גטו עלוב ומושחת, שכנופיות פשע משפטי ותקשורת עושות מה שהן רוצות, לא כמו בדמוקרטיה, ואפילו לא כמו בדיקטטורה מסודרת.

ישראל אייכלר: עד כאן הדברים לגבי הדבר הזה.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי נושא אחר, שהרבה יותר נוגע לנו.

ישראל אייכלר: אני לא מתפלא שבמדינה כזאת יש ראשי ערים גזענים שלא מתביישים לשלול את זכות המגורים של יהודים עניים, בעלי שלושה חדרים, בעריהם.

ישראל אייכלר: שמענו את זה משר האוצר, שיש ראשי ערים שלא רוצים אפילו דירות קטנות, שלא לדבר על חרדים.

ישראל אייכלר: אין עוד מדינה בעולם שראש עיר יעז לומר בגלוי – לא שהוא אוהב חרדים, אוהב יהודים – אבל לומר בגלוי שהוא לא רוצה חרדים בעירו.

ישראל אייכלר: יש ראשי ערים, אני מניח, אדוני היושב-ראש, שלא אוהבים אשכנזים, יש ראשי ערים שלא אוהבים מזרחיים, אבל אף אחד לא יעז להגיד את זה ברבים, פן יוקע אל עמוד הקלון.

ישראל אייכלר: אבל נגד החרדים – מותר ולגיטימי שראש עיר יכריז שהוא לא רוצה חרדים.

ישראל אייכלר: וכשבני-הדודים הערבים אומרים שהם לא רוצים יהודים באדמה הכבושה שנכבשה מהם בחיפה ובירושלים וביפו, לטענתם, יש על הדבר הזה מלחמה.

ישראל אייכלר: אבל מי יילחם בראשי ערים גזענים ואנטישמים שמתייצבים כאויבים נגד יהודים ולא רוצים אותם בעריהם ומכריזים על כך בגלוי?

ישראל אייכלר: מי יגן על אותם אנשים, ילדים, אנשים, נשים וטף שיש להם מצוקת דיור וכל התוכניות הממשלתיות נקלעות – עד לחרדים, כי ראשי הערים לא רוצים?

ישראל אייכלר: מאין באו ראשי הערים האלה, אדוני היושב-ראש; הם באו מפולין?

ישראל אייכלר: הם באו ממרוקו?

ישראל אייכלר: מרוסיה?

ישראל אייכלר: מתוניסיה?

ישראל אייכלר: מה, הם בלאדים?

ישראל אייכלר: הם נולדו פה?

ישראל אייכלר: איך הם יכולים להעז להגיד שהם לא רוצים אנשים חרדים בשכונותיהם, בעריהם?

ישראל אייכלר: הם יכולים להגיד: אנחנו רוצים שכונה ששם יהיו הסדרים מיוחדים, עם צביון מיוחד, שלא יפריעו לשכנים אחרים – מובן, אבל להתנגד למגורי חרדים בערי ישראל זאת אנטישמיות שאין כמותה בעולם.

ישראל אייכלר: אנחנו נילחם בהם עד טיפת – נשימתנו האחרונה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסי יונה.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

יואל חסון: בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האם אפשר לדבר על עמונה בלי לדבר על עמונה?

יוסי יונה: אני רוצה לדבר על עמונה במשתמע, לא במישרין.

יוסי יונה: רבות דובר גם על עמונה במובן זה שהיא מציבה אתגר מאוד משמעותי לדמוקרטיה הישראלית; אני לא רוצה לדבר על האתגר הזה, אני רוצה לדבר על משהו הרבה יותר בסיסי.

יוסי יונה: עמונה מציבה את הממשלה הזאת בסכנה – שאפשר שהיא תתמוטט, אפשר שהיא לא – 60 משפחות שנמצאות תחת איום של פינוי.

יוסי יונה: אבל, הנה, תראו מה קורה במקומות אחרים בארץ – מפנים אותם, באלימות, בנחישות, בגסות לב: אנשי שכונות, מתחמים שהמדינה יישבה אותם שם בשנים 1948–1950, מפונים באלימות.

יוסי יונה: המדינה יישבה אותם במקומות הללו, והיום היא קוראת להם פולשים.

יוסי יונה: ואנחנו מדברים על בני-אדם ספציפיים, ואני רוצה לציין חלק מהם: שושנה נוריאלי, שכונת-הארגזים, אישה מעל גיל 70, כוחות היס"מ מפנים אותה באישון אחרון של לילה; בן אביטל, מקור-חיים; רחמים לוי, מגרש-הרוסים; משפחת מועלם, אופיר וליז מועלם, בליפתא; ענאן סרחאן בחורפיש, שבעצם הבית שלו הוא על אדמה פרטית, מפנים אותו בכוח; והנה, המשפחות של גבעת-עמל – משפחת חליף, אשרם, חקק, אלפסי, בן-דוד, מזרחי, לוי, ציון, חמיאס, מפנים אותן, והממשלה לא רועדת, ואין סכנה לקואליציה.

יוסי יונה: הכיצד עשרות-אלפי אנשים שהמדינה יישבה אותם במקומות הללו, הביאה אותם ואמרו להם: זה ביתכם – והנה, חלפו 50-40 שנה, והאדמות האלה הפכו להיות בעלות ערך נדל"ני – הכושי עשה את שלו, גם אם הוא לא יוצא אתיופיה – הכושי עשה את שלו, עכשיו הוא יפונה מכאן באלימות, וכך נוהגים בהם.

יוסי יונה: הארץ לא רעדה, אדוני היושב-ראש, יציבותה של הממשלה לא בסכנה, אדוני היושב-ראש, הכיצד?

יוסי יונה: לכן אני לא מדבר על דמוקרטיה, אני לא מדבר על עמונה, אני מדבר על ממשלה שאיבדה את האנושיות שלה, את הרגש שלה.

אורלי לוי אבקסיס: יותר קל להתעסק עם בעלי קרקעות מחוץ לקו הירוק מאשר עם בעלי ההון שהמדינה נתנה להם מתנה – – –

יוסי יונה: ואכן כך, אלה הם הדברים, חברתי אורלי לוי אבקסיס, אלה הם פני הדברים, ואנחנו פה צריכים להרים קול זעקה על האיפה ואיפה, על היחס הזה של איפה ואיפה כלפי אזרחי ישראל שמדינתנו שיכנה אותם בשכונות, במקומות, במתחמים, והם מפונים באלימות, בחוסר רגש, באטימות לב.

יוסי יונה: פה, אם כבר מדברים על צדק, לפני שנדבר על דמוקרטיה – דמוקרטיה חשובה לנו – אדוני היושב-ראש, מילה אחת – דמוקרטיה חשובה, ואכן יש סכנה לדמוקרטיה הישראלית, אבל יש סכנה גדולה יותר, שבמאבק על האנושיות, שם אנחנו מפסידים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת יוסי יונה.

יואל חסון: חבר הכנסת טרכטנברג – לא נמצא; חבר הכנסת יואב קיש, שחגג יום הולדת, כנראה עדיין חוגג – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן – נמצאת.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מה שנעשה פה היום זה לא רק זילות של בית-המשפט, אלא זילות של כל הכנסת וחברי הכנסת.

יעל גרמן: האם מישהו מכם יודע על מה הוא הולך להצביע בעוד שעה?

יעל גרמן: אז אני רוצה לומר לכם שיש חוק חדש, לקריאה טרומית – חוק של בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, שולי מועלם, דוד ביטן ואורן אסף חזן, הצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה ושומרון.

יעל גרמן: אלא שהחוק הזה עדיין לא קיבל פטור מחובת הנחה, ולידיעתכם, הוא הונח ב-16:00 במזכירות הכנסת.

יעל גרמן: כן, הוא נמצא כבר ב"סנהדרין", ומכיוון שאני ביקשתי, כי רציתי לדעת על מה אני הולכת להצביע, אני חייבת לציין שהעבירו לי את החוק.

יעל גרמן: הייתי רוצה לדעת מי מחברי הכנסת שיושבים כאן יודע – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יעל גרמן: – – על איזה חוק הוא עומד להצביע בעוד שעה.

יעל גרמן: אין תגובה?

יעל גרמן: אף אחד.

ג'מאל זחאלקה: אף אחד.

ג'מאל זחאלקה: בטח.

יעל גרמן: זאת בושה וחרפה.

יעל גרמן: אנחנו עומדים להצביע בקריאה טרומית על חוק שנוסח במהירות, שאני לא יודעת אם הוא יספיק או לא יספיק לקבל פטור מחובת הנחה.

יעל גרמן: אני מניחה שיעשו איזה משאל טלפוני כדי לקבל את הפטור הזה, אבל אף אחד לא יבין על מה הוא מצביע.

יעל גרמן: בושה.

ג'מאל זחאלקה: חתול בשק.

ג'מאל זחאלקה: חתול בשק.

איילת נחמיאס ורבין: יעל, הם לא צריכים – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה לך – –

יעל גרמן: – – – פטור.

יואל חסון: – – חברת הכנסת גרמן.

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

יואל חסון: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יעל גרמן: ודאי, הם הגישו את זה היום.

איילת נחמיאס ורבין: יעל, זה בהסכמת – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני אשמח אם תתקן לי את זמן הדיבור, או שאתה רוצה לתת לי תוספת מהדובר הקודם – תראה, אני עומדת פה היום, ואני די נקרעת – מבחינה מצפונית, מבחינה אידיאולוגית, מבחינת השקפת עולם.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסתכלת על החברים בקואליציה, ואני יכולה לומר לך, באנו מבתים זהים.

אורלי לוי אבקסיס: על חלק מהאנשים אני בהחלט יכולה להגיד שגדלנו על אותה תורה – תורת ז'בוטינסקי, תורת הליכוד של פעם.

אורלי לוי אבקסיס: והיום, כשאני מסתכלת, נדמה לי שהליכוד קצת התבלבל.

אורלי לוי אבקסיס: כי איך ייתכן הדבר – ושרת המשפטים לא נמצאת פה עכשיו – אבל שרת המשפטים, בידיה היה להסדיר עניינים הרבה יותר קלים מבחינה משפטית, אבל הרבה יותר אנושיים מבחינה מוסרית.

אורלי לוי אבקסיס: יושבים היום, כפי שציין חברי חבר הכנסת יוסי יונה, בליפתא, בשכונת-הארגזים, במקומות אחרים, אנשים שהמדינה באמת שלחה אותם לשם.

אורלי לוי אבקסיס: זה בתוך הקו הירוק, זה על אדמות מדינה, רק מה?

אורלי לוי אבקסיס: המדינה נתנה את האדמות האלה מתנה ליזמים.

אורלי לוי אבקסיס: והמתנה הזאת התגלגלה והגיעה לידי בעלי ההון.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מנסים להגיע ולפתור את הבעיה המשפטית שלהם, שכן רוצים היום לפנות אותם רק כי הקרקע שווה יותר כסף מאשר מחיר האנשים, תסלחו לי.

אורלי לוי אבקסיס: ולא נעים לי אפילו לומר את זה, אבל המדינה נתנה במתנה, על מגש של כסף, גורלות של אנשים, גורלות ועתיד של ילדים, והיא באה ואומרת: קשה מאוד למצוא הסדרה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, שרת המשפטים הייתה חברת כנסת בקדנציה הקודמת.

אורלי לוי אבקסיס: שרת המשפטים הייתה מי שהובילה אתנו את המאבק.

אורלי לוי אבקסיס: שרת המשפטים חתומה על החוק של גבעת-עמל, שכונת-הארגזים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: כשבאנו ותבענו את ההסדר, ההסדר הנכון והמהיר והלא-בעייתי מבחינה חוקתית – נאדה.

אורלי לוי אבקסיס: משרד המשפטים לא רק שלא עשה דבר, הוא עצר את חבר הכנסת דודי אמסלם מלקדם את החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת: מה מונע משרת המשפטים למצוא את ההסדר המשפטי?

אורלי לוי אבקסיס: אני אספר לכם משהו נוסף:

אורלי לוי אבקסיס: כאשר המדינה העבירה את הקרקעות האלה לידיים של היזמים, היא הכניסה לשם סעיף, והסעיף הזה אומר שכל יזם שייכנס צריך לדאוג לאותם תושבים ויושבים על הקרקע שם.

אורלי לוי אבקסיס: ובלי זה, בעצם – מי שמבין בחוקים, ומי שמבין בחוזים, ומי שהוא משפטן, מבין שללא התנאי הזה, החוזה כולו בטל – ההסכם כולו, קרי ההעברה של הזכויות בקרקע, בטל ומבוטל.

אורלי לוי אבקסיס: רק מה?

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא מבקש ליישם את הסעיף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כי ברגע שהיזם לא דואג לסעיף הספציפי, לאותם תושבים שיושבים שם על-פי דין, כי הם נשלחו ליישב את המקומות האלה, והיום נדרשים לזרוק אותם מהבית כדי לבנות שם איזה גורד שחקים, ובמקום של וילה אחת, או של, סליחה, צריפון אחד יקום בניין רב-קומות – כשמתוך כל מאות או אלפי הדירות שיוקמו שם לא מצאו אפילו את הדירה המסכנה לתת לאותו בעל-בית שפונה כדי להקים את המגדל הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אומרת: אם יש צדק בעולם, ואם יש צדק במדינת ישראל, זה צריך להתחיל פה.

אורלי לוי אבקסיס: אני קוראת לחברי הקואליציה, אני קוראת לשר הבינוי והשיכון, אני קוראת ליושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דודי אמסלם: ללא ההסדרה של ליפתא, שכונת-הארגזים ואחרים, גבעת-עמל – לא לאשר שום הסדרה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: ההסדרה הזאת לא עולה כסף, לא נצטרך להוציא שקל מכיס משלם המסים.

אורלי לוי אבקסיס: אך כנראה נורא קל להתקפל בפני בעלי ההון ולתת להם במתנה את חיי האנשים היושבים שם, יותר מאשר להגיע להסדר כלשהו עם בעלי קרקעות מחוץ לקו הירוק.

אורלי לוי אבקסיס: שם אנחנו רואים תקיפות, שם אנחנו רואים עמידה על עקרונות.

אורלי לוי אבקסיס: שם אנחנו רואים איזה ניסיון לשנות את החוק, להכפיף אותו עד כדי הפיכתו לגומי ממש.

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר מדובר פה על אוכלוסייה שבאה, התיישבה, ציונות מלאה, בכפרים הרוסים, בלי תשתיות – הקימו חלק מהתשתיות בעצמם, וחיים באותם תנאים, ולפעמים אפילו לא מפנים להם או לא נותנים להם את השירותים של המועצה, של העירייה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת – –

אורלי לוי אבקסיס: אני אסכם את זה במשפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': – – אבקסיס.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

אורלי לוי אבקסיס: ונכון שזה אולי לא מתאים לכם; בלי לטפל בנושא של גבעת-עמל, של ליפתא, של שכונת-הארגזים, אתם עושים פשע כלפי אזרחי המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אין פה מילה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: ואני הייתי רוצה לדעת כמה תעלה לנו ההסדרה, מאיזה תקציב?

אורלי לוי אבקסיס: מה הפעולה המאזנת, כפי שאתם חייבים על-פי החוק?

בצלאל סמוטריץ': משפט ארוך, אז – בואי נשים נקודה.

אורלי לוי אבקסיס: ובמקביל, כמה היה עולה לנו לפתור את הבעיה של שכונת-הארגזים, ליפתא, גבעת-עמל ודומיהן?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אני בטוח שחבר הכנסת הרב גפני ירצה לענות על שאלותייך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי.

משה גפני: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני – לפי החיוך, אני חשבתי שאתה מאוד תשמח להשיב על השאלות שלה.

משה גפני: לשמוח – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה תמיד מחייך.

בצלאל סמוטריץ': זה – – – שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני, אינתיפאדת ההצתות, גל טרור האש, מגה-פיגוע, אמרה חברת הכנסת שיושבת כאן בדרך כלל.

אחמד טיבי: מה נשאר מההצהרות המתלהמות האלה של ראש הממשלה, של השר לביטחון הפנים ושל אלה שקראו לשלול אזרחות, כמו שר הפנים דרעי, או להרוס בתים, כמו השר ארדן?

אחמד טיבי: שרים התחרו ביניהם מי מתלהם יותר, מי מתנפל יותר על הציבור הערבי הפלסטיני משני עברי הקו הירוק, מי מאשים את הציבור הערבי.

אחמד טיבי: מול אלה הייתה הנהגה אחרת – של הציבור הערבי.

אחמד טיבי: עמדנו בכל מקום, בכל פינה, אמרנו דברים ששאבנו מהציבור שלנו:

אחמד טיבי: על ערבות הדדית, על סולידריות, על דחיית כל אפשרות של הצתה.

אחמד טיבי: ואם יש הצתה, היא ראויה להוקעה.

אחמד טיבי: במשבר מתברר מי מנהיג ומי מתלהם.

אחמד טיבי: הגנו על האפשרות של סובלנות, של חיים משותפים.

אחמד טיבי: מה עכשיו ראש הממשלה עושה?

אחמד טיבי: הוא ממשיך באותו קו.

אחמד טיבי: השר ארדן אפילו כעס על פוסטר שהעליתי, של קבוצת "עומדים ביחד", (בערבית: "עומדים ביחד",) פוסטר מצוין שמדבר על מספרים, על עובדות.

אחמד טיבי: הוכח שרוב אלה, שנעצרו במעצרים סיטוניים, שוחררו.

אחמד טיבי: כמו שהיה באסון הכרמל.

אחמד טיבי: דז'ה-וו – היינו שם.

אחמד טיבי: גם אלה שנעצרו בשבועות האחרונים שוחררו, והשאר ישוחררו.

אחמד טיבי: נגד אף אחד מהם לא הוגש כתב-אישום על הצתה על רקע לאומני, אף אחד.

אחמד טיבי: אבל נעצר בחור מאום-אלפחם, שכועס על העובדה שיש ליד הבית שלו בתוך היישוב אשפה, והוא שרף אותה.

אחמד טיבי: הביאו אותו עם תקשורת, עם אזיקים, כאילו שרף את הגלובוס.

אחמד טיבי: כולה שרף קוצים בדיר-חנא, קרטון שנשרף מאחורי משאית באזור היישוב.

אחמד טיבי: בסאג'ור – הסתתם נגד דיר-חנא, הסתתם נגד סאג'ור, נגד אום-אלפחם, נגד אזור משגב.

אחמד טיבי: ומה נשאר?

אחמד טיבי: נשאר בתודעה של הציבור היהודי שהשרפות האלה שהיו בכרמל והמאות שהתפנו, והבתים שנשרפו באופן נורא, שנגע ללב של כולנו, נעשה על-ידי ערבים.

אחמד טיבי: שיקרתם, הסתתם, התלהמתם – ואני אומר את זה בראש ובראשונה לראש הממשלה, לשר לביטחון פנים.

אחמד טיבי: עשיתם מעשה נורא.

אחמד טיבי: הם ראויים להוקעה, המתלהמים האלה, בנימין נתניהו וגלעד ארדן ומירי רגב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: הם התחרו ביניהם מי ישרוף יותר את דעת הקהל – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, זמנך תם.

אחמד טיבי: – – מי יצית את ההסתה, וראש הממשלה היה ראשון המסיתים באש השנאה, ואנחנו כיבינו אותה והוכחנו שאנחנו אוהבים את המולדת הזאת – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תם זמנך.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אחמד טיבי: – – ומתעבים את אלה שמאשימים אותנו בהאשמות שווא, כמו שעשו בעבר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – גברתי, רוצה לדבר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אחד הדברים שמתחוורים לי כאן באופן שיטתי, ואני לא אוהבת כל כך לדבר על צדדים של הבית, אבל ככל שיש צדדים של הבית הזה מסתבר לי שהצד הזה מאמין שמדינת ישראל היא הרבה יותר חזקה ממה שהצד הזה מאמין בה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת: חברים יקרים – ואחד מחברי שיושב כאן

איילת נחמיאס ורבין: באולם כבר הציע לי לקנות היום דירה במחיר למשתכן בעמונה-צפון, כי בעמונה-צפון יהיה כדאי יום אחד לגור, ואני אומרת: תספחו, תספחו.

איילת נחמיאס ורבין: בשביל מה הסיפוח הזוחל הזה?

איילת נחמיאס ורבין: בשביל מה המשחקים האלה, חברי חבר הכנסת אלאלוף?

איילת נחמיאס ורבין: אם מדינת ישראל צריכה להיות ביהודה ושומרון בדיוק כמו שהיא נמצאת בתחומי הקו הירוק שלפני 1967, אדרבה, ספחו.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נראה אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: שלשום התראיין ראש הממשלה בפורום סבן באמצעות וידיאו ואמר שהוא עדיין מאמין בשתי מדינות לשני עמים, אבל אין עם מי לדבר ואין פרטנר, ואין ואין ואין ואין.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אומרת: אין ואין ואין ואין, אז תספחו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת על תושבי עמונה, שמסתובבים פה כבר שבועות, שלא לדבר על שנים, שלא לדבר מאז כוננה הממשלה הזאת, ומחכים למימוש ההבטחה, אבל מה אף אחד לא אומר להם?

איילת נחמיאס ורבין: שההבטחה לא תמומש.

איילת נחמיאס ורבין: הם יעשו סלטות באוויר, את בתיהם הם יצטרכו לעזוב, ואף אחד לא אומר להם את האמת, כי לאף אחד בסופו של דבר – אף שמטיפים לנו מוסר כל היום, אנחנו יודעים שישראל חזקה, ישראל היא חזקה מבחינה ביטחונית, ישראל חזקה מבחינה ערכית, ישראל אפילו חזקה מבחינה מוסרית, אבל אנחנו אלה שמאמינים בזה, ולא הצד הזה ולא הממשלה, כי הממשלה חושבת שהיא צריכה לעשות סלטות באוויר, לעוות את הכול, לשכנע ולדחוק את היועץ המשפטי לממשלה לדברים שהוא לא מאמין בהם, ויודע שהם לא חוקתיים, כי אם כבר הממשלה חשבה, שהנה, עכשיו, אחרי ששלפנו את סעיף 7 וסעיף 10 – חברתי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי נתלתה בכך שמספר 7 זה מספר מזל ביהדות, גם אני חושבת ככה – אז הנה, קם היועץ המשפטי לממשלה ואמר: לא היה, זה עדיין לא חוקתי ואני עדיין מתנגד לחוק ההסדרה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם: בני-אדם, איפה הלב שלכם באמת, לב האדם שלכם?

איילת נחמיאס ורבין: אתם תראו את תושבי עמונה יוצאים מבתיהם בדיוק כמונו.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לריב ולהתווכח למי יכאב יותר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה – אין שר?

מירב בן ארי: יש – אדוני השר, כנסת נכבדה, אני דווקא כן רוצה לדבר על החוק הזה.

מירב בן ארי: אני לא רוצה לדבר על דברים שלא קשורים, אלא דווקא על חוק השכירות.

מירב בן ארי: אני חושבת שחברי חבר הכנסת רועי פולקמן עשה כאן עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: בתור נציגת הסיעה, היחידה אצלנו ששוכרת דירה, אני חושבת שהגיע הזמן לתקן עוול היסטורי של שנים.

אלי אלאלוף: תעברי לבאר-שבע.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני אקנה דירה השנה במחיר למשתכן.

מאיר כהן: איפה?

מירב בן ארי: בכל מקום בארץ נרשמתי.

מירב בן ארי: זה בסדר, אני אופטימית.

מירב בן ארי: יש לי מקום לאופטימיות.

מירב בן ארי: אני רוצה באמת להגיד לך תודה רבה, אני חושבת שזה צעד גדול מאוד לשוכרי הדירות.

מירב בן ארי: אני חושבת שהרבה משוכרי הדירות, ואני ביניהם, כבר קצת אדישים לתופעה.

מירב בן ארי: התרגלנו.

מירב בן ארי: התרגלנו שבכל שנה מעלים לנו את שכר הדירה – – –

מאיר כהן: גם השנה.

מירב בן ארי: חכה, יש לי עוד חודשיים לקבל את המכה, כמו שאומרים אצלנו.

מאיר כהן: מס על דירה שלישית.

מירב בן ארי: לעניין של מיסוי על דירה שלישית יש לי דברים לומר, אבל אני רוצה דווקא בעניין הזה כן לדבר על שכירות.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות גם לחברת הכנסת סתיו שפיר, שגם היא מגויסת לנושא עוד מימי המחאה, אני חושב שגם את עשית כאן עבודה נהדרת, אז זה ראוי לציון.

מירב בן ארי: אנחנו מדברים הרבה בסיעה על זה שאנחנו קצת מיואשים, את גם בטח יודעת את זה בעצמך, את עוברת את זה גם בעצמך, אבל אני חושבת שיש כאן הזדמנות היסטורית לעשות משהו ולתקן עוול בחברה הישראלית, לא רק בתל-אביב, לכל מי ששוכר דירה במרכז הארץ, צפון הארץ, דרום הארץ – בכל מקום אנחנו נתקלים – – –

יואל חסון: על מה אתה מדברת?

יואל חסון: הקואליציה שלך.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, נרשמת לפרויקט עמונה-צפון?

יואל חסון: חבל שכל הצעירים – – –

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: אני לא שומעת את שניכם ביחד.

יואל חסון: אני אומר שחבל שכל הצעירים האלה לא גרים בעמונה, כי אז היו דואגים להם.

מירב בן ארי: האמת שלא כל הצעירים גרים בעמונה, יואל חסון.

מירב בן ארי: יש לי חדשות בשבילך.

יואל חסון: – – –

מירב בן ארי: האמת שרוב הצעירים – – –

איילת נחמיאס ורבין: האם נרשמת לפרויקט עמונה-צפון?

מירב בן ארי: רוב הצעירים – – –

יואל חסון: את מאפשרת את החוק הזה.

מירב בן ארי: סליחה.

מירב בן ארי: אתה אומר לי איפה גרים הצעירים ששוכרים דירה?

מירב בן ארי: בוא, יש לי חדשות בשבילך, אני קצת מבינה בתחום – –

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת למה – – –

מירב בן ארי: – – גם באופן אישי.

מירב בן ארי: על זה נכנסנו לבחירות המוניציפליות לעיריית תל-אביב.

איילת נחמיאס ורבין: למה לא נרשמת במחיר למשתכן בעמונה-צפון?

איילת נחמיאס ורבין: זה הולך להיות אחלה פרויקט.

מירב בן ארי: נרשמתי למחיר למשתכן ואני אופטימית.

מירב בן ארי: עד מחיר למשתכן אני מודה על החוק החשוב הזה, ובאמת-באמת היום שמעתי את השרה איילת שקד מדברת על הזדמנות היסטורית לגבי חוק ההסדרה, אז תסלחו לי, אני אדבר אתה על הזדמנות היסטורית לשוכרי הדירות במדינה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קיבלנו היום שיעור מעניין משרת המשפטים על ציונות, דמוקרטיה, וילה בג'ונגל, בחירות.

נחמן שי: היה נאום מאוד חשוב, גם מעניין.

נחמן שי: אבל אני רוצה גם לומר לידידתי שרת המשפטים, שאם החוק יעבור היום, ויכול להיות שזה יהיה ניצחון, אצל היוונים קראו לניצחון הזה ניצחון פירוס – – –

משה גפני: איזה?

משה גפני: איזה?

נחמן שי: על עמונה.

משה גפני: הם חזרו אחורנית.

משה גפני: זה כבר אושר בטרומי.

נחמן שי: הם חוזרים אחורה, הולכים קדימה, עד שאף אחד לא מבין איפה הם עומדים.

נחמן שי: גם היועץ המשפטי לממשלה כבר לא מבין איזה מההצעות התקבלו ואיזה נדחו.

נחמן שי: עם ישראל חי.

נחמן שי: אנחנו כבר לא יודעים באמת, אבל אני יודע מה הכוונה שעומדת מאחורי החוק הזה, ואם הוא יעבור היום, או משהו דומה לו, ויעבור מחר משהו אחר, ומחרתיים, ויושב-ראש הישיבה ודאי יחגוג בצנעה או בפומבי על החקיקה הזאת, אנחנו נאבד את מדינת ישראל הציונית והדמוקרטית.

נחמן שי: ואתה, חברי, ילדיך, נכדיך וניניך יחיו במדינה שלא תהיה יהודית ולא תהיה דמוקרטית, ולא יעזרו שום חישובים שבעולם.

נחמן שי: אומנם איינשטיין בא מתוך שורות העם היהודי וידע לעשות דברים מופלאים ולקבוע תורות יחסות וכאלה או אחרות, אני אומר לך: רוב ערבי בשטח שבין הים למדבר, אותו שטח שהקדוש-ברוך-הוא העניק לעם ישראל – אני מסכים, הוא העניק אותו לעם ישראל, אבל מה לעשות – – –

ג'מאל זחאלקה: איפה הקושאן?

ג'מאל זחאלקה: איפה הקושאן?

נחמן שי: איפה הקושאן?

מסעוד גנאים: תורה.

ג'מאל זחאלקה: איפה הקושאן?

נחמן שי: בתנ"ך, בתנ"ך.

ג'מאל זחאלקה: – – –

נחמן שי: הוא בתנ"ך.

ג'מאל זחאלקה: – – –

נחמן שי: לפי התנ"ך.

נחמן שי: אני מקבל את זה, אבל אני אומר שבשנת 2016 או בשנת 2066 לא נוכל לחיות לפי זה.

נחמן שי: לכן החוק הזה, לכשיעבור – ויעבור – פוגע פגיעה עמוקה מאוד בכל היסודות שעליהם עומדת מדינת ישראל היום, ואני אומר לכם, הדורות הבאים יצטרכו להילחם מחדש על מדינה יהודית, ציונית ודמוקרטית בשטח הזה.

נחמן שי: זה מה שאתם עושים היום.

נחמן שי: אתם לא רואים מעבר לקצה האף שלכם, לא רואים.

נחמן שי: אתם רואים את החוק ולא רואים בלתו.

נחמן שי: ואני אומר לכם, בלי להיות גאון ובלי להיות נביא, כי הנביאים כבר עברו מאתנו, אתם לוקחים את מדינת ישראל וחותכים את שני היסודות הכי חשובים שלה – הציונית והדמוקרטית.

נחמן שי: ומה שאמר היועץ המשפטי לממשלה, תרשמו לפניכם, הוא נגד, הוא מייצג בזה קול שפוי גם בתוך מדינת ישראל וגם מחוץ למדינת ישראל.

נחמן שי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': מה יש לנו עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': דיון מוקדם על חוק ההסדרה, אני מבין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חוק ההסדרה שמבשלים עכשיו יהיה כישלון מההתחלה ועד הסוף, משום שהוא גם לא מקובל במערכת המשפט, ועוד פחות מקובל במערכת העולמית.

איתן ברושי: הוא קודם כול בעייתי משום שרובו ככולו הוא עוסק באזורים מחוץ לאזורים המוסכמים ומחוץ לגושים.

איתן ברושי: כמי שרוצים מדינה יהודית ודמוקרטית, ויודעים שיגיע הרגע שיהיו אזורים שהיום נקראים גושים או בהסכמה, שיהיו חלק מאותה מדינה יהודית ודמוקרטית, באותה נשימה אנחנו יודעים שיהיו אזורים רחבים, שיש בהם עשרות-אלפי יהודים ומאות-אלפי ערבים, שלא יהיו חלק מהמדינה היהודית והדמוקרטית.

איתן ברושי: והנה באה הממשלה, שאיבדה את העשתונות ומאבדת את הצפון בשעות אין-סופיות, כאילו כל היתר לא חשוב כאן, ומחפשת פתרון, שהוא לא נכון ולא מוסרי ולא חוקי ולא יהיה מקובל על העולם, משום שהוא הופך את החוק הזה לא לחוק ההסדרה – לחוק הסיפוח של יהודה ושומרון.

איתן ברושי: זה בניגוד למה שאמר רק הבוקר ראש הממשלה בתקשורת בריאיון בכנס סבן, שהוא דבק בשתי מדינות.

איתן ברושי: איך אפשר להיות דבק בשתי מדינות ובאותה העת לספח את יהודה ושומרון ולהחיל את חוק ההסדרה מהים ועד הנהר?

איתן ברושי: ועוד משפט אני חייב להגיד: יושב פה שר הבינוי והשיכון, שהוא מההתיישבות.

איתן ברושי: הוא תמיד אומר שהוא לחם עם ההתיישבות ולחם בשביל ההתיישבות; ואני אומר לך, חברי שר הבינוי והשיכון: אתמול הפגינו אלפי חקלאים.

איתן ברושי: מטפלים ב-400 נפשות, פחות – 300, ב-40 משפחות, ומפקירים את כל חקלאי ישראל.

איתן ברושי: ממשלה שהחליטה להרוס את החקלאות, לייבא ייבוא בלתי מבוקר, לפגוע במחירי המים, לא לטפל בפערי התיווך.

איתן ברושי: באמת אתמול הייתה הפגנה מאוד כואבת.

איתן ברושי: הייתי בשני צמתים, ביקנעם ובעמק-חפר.

איתן ברושי: אין מנוס מההחלטה שתהיה בימים הקרובים לעלות לירושלים בכמה צירים, עם מאות כלי רכב, עם אלפי אנשים, להביא לכאן תוצרת ולהקים מאהל ליד משרד ראש הממשלה.

איתן ברושי: לא יהיה מנוס לומר לממשלה שיכריזו על השבתת מזון.

איתן ברושי: זה לא היה מאז הקמת המדינה.

איתן ברושי: כנראה אין מנוס.

איתן ברושי: המדינה מבינה רק כוח; מטפלים בעמונה רק בכוח.

איתן ברושי: בחקלאים לא מטפלים, כי לא מופעל כוח.

איתן ברושי: מי שנכנע למשפחות בעמונה, גוזר גזירה לא נכונה על ההתיישבות ועל הציונות.

איתן ברושי: לכן חוק ההסדרה, מוטב שלא יהיה, ובסופו של דבר, הוא מספח את השטחים מחוץ לגושים, והוא מטפל באלפי בתים מחוץ לגושים.

איתן ברושי: לכן הוא לא נכון ולא צודק, וצריך להפיל אותו.

איתן ברושי: צריך להגיד לממשלה שיש עוד כמה בעיות במדינה הזאת.

איתן ברושי: אי-אפשר להתרכז רק בטיפול בעמונה ובמשפחות שיושבות שם.

איתן ברושי: אני קורא גם מכאן ומצטרף לקריאה לפינוי מתון, פינוי בהסכמה.

איתן ברושי: עשיתי את זה כשהייתי אחראי לפינוי במגרון, ועשינו את זה בלי שפיכות דמים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: צריך לומר, עם כל הוויכוח, שלא נרצה לראות יהודים מכים יהודים או סוסים דורסים מפגינים.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מובן שאנחנו בעד החוק הזה – לא חוק ההסדרה, חוק השכירות והשאילה.

אוסאמה סעדי: טוב שסוף-סוף הממשלה מסדירה נושא חשוב כזה, שמדבר על שכירות ובעיות בשכירות ותנאי השכירות.

אוסאמה סעדי: לכן, טוב שהממשלה מביאה חוק כזה, ומובן שאנחנו נתמוך בזה.

אוסאמה סעדי: אבל בין זה לבין חוק ההסדרה, המרחק הוא שמים מארץ.

אוסאמה סעדי: חוק ההסדרה, אדוני היושב-ראש, שאתה מוביל – והנחתם היום הצעת חוק, כביכול, נכון, חברת הכנסת גרמן?

אוסאמה סעדי: כביכול, הצעת חוק חדשה שבאה לרצות את מפלגת כולנו, שרוצה להגן על מעמדו של בית-המשפט העליון, ושלא תהיה פגיעה בבית-משפט העליון.

אוסאמה סעדי: כבוד השר גלנט, אני מחזיק פה את הצעת החוק החדשה שהונחה היום לקריאה טרומית ושעוד מעט תעלה, ואני אומר:

אוסאמה סעדי: אתם לא רק מצפצפים על תקנון הכנסת ואתם מעקמים את הכול ואת התקנון – אם באמת אנחנו רוצים להביא את החוק הזה בלי עמונה, אז מה הדחיפות?

אוסאמה סעדי: מה הבהילות?

אוסאמה סעדי: מה החיפזון?

אוסאמה סעדי: למה צריך היום לעקם את התקנון ולצפצף על התקנון ולהביא את זה בטרומית, למה אי-אפשר להביא את זה ביום רביעי?

אוסאמה סעדי: הרי אומרים לנו שזה לא יהיה קשור לעמונה.

אוסאמה סעדי: הוציאו את עמונה מהתוספת, נכון?

אוסאמה סעדי: אז מה הבהילות?

אוסאמה סעדי: למה רוצים לעשות את זה בטרומית וביום רביעי בראשונה ולעשות את זה לפני 25 בחודש?

אוסאמה סעדי: אדוני השר גלנט, אני אומר לכם: תקראו את הצעת החוק, היא הצעה זהה בדיוק, מילה במילה, להצעת החוק המקורית שהגשת, רק מה?

אוסאמה סעדי: בסעיף 7 ובסעיף 10 אמרתם: אנחנו מבטלים את בית-המשפט וצווים שיפוטיים ומצהירים על צו מינהלי; אבל הפקעת זכות הקניין – ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, היועץ המשפטי לממשלה, היועץ המשפטי לכנסת, היועץ המשפטי לוועדה, התנגדו מטעמים של המשפט הישראלי והמשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת סעדי.

אוסאמה סעדי: ואני מקריא לך: היום הודיע היועץ המשפטי לממשלה, שהוא מוסיף להתנגד לחוק ההסדרה, גם בלי סעיף עמונה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סתיו שפיר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אוסאמה סעדי: בסביבתו מבהירים, כי לדעתו החוק לא חוקתי על-פי הדין הישראלי והבין-לאומי, והוא לא יגן עליו בבג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי, תודה רבה, תם זמנך.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך, אנחנו נתראה בהאג ואתם תועמדו למשפט בהאג.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, לכבוד יהיה לי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: אני שמחה וגאה להציג ולראות את החוק הזה – שהגשנו, חבר הכנסת פולקמן ואני, כבר לפני קרוב לשנתיים – מגיע סוף-סוף כהצעת חוק ממשלתית לקריאה ראשונה, ואני מקווה שההצעה הזו מעכשיו תזורז כדי להגיע לקריאה שלישית ולהצליח להציל 2 מיליון שוכרות ושוכרי דירות, שחיים היום בג'ונגל מוחלט בשוק השכירות.

סתיו שפיר: מי הם אותם שוכרי הדירות?

סתיו שפיר: שוכרי הדירות האלה הם בני ובנות הדור שלי, אנשים צעירים שהרעיון של רכישת דירה כל כך מופרך כבר ונחשב כפנטזיה בעינינו, שאנחנו יכולים לדמיין את חיינו אך ורק בשוק השכירות, לפחות לעשור או לשני העשורים הקרובים.

סתיו שפיר: ככה חי דור שלם בישראל.

סתיו שפיר: דור שלם בישראל שכפוף לחוזים בלתי אפשריים; שנדרש לפעמים לשלם על תיקונים שנעשו בבנייה מלפני 70 שנה; שנדרש לשלם ערבויות של עשרות-אלפי שקלים, שאין לו מאיפה לקחת, שרואה את הצ'קים שנתן כביטחון לא חוזרים אליו, שרואה את שכר הדירה שלו עולה – נוסק – מדי שנה, מבלי שיהיה שום ביטחון במקום שבו הוא גר.

סתיו שפיר: אלה צעירים מכל הארץ – מבאר-שבע ומחיפה, מירושלים, משדרות.

סתיו שפיר: אבל אלה לא רק צעירים, אלה גם אנשים קשישים שחיים מקצבה של 2,000 שקל בקושי, ורואים את שכר הדירה שלהם מוקפץ ואין להם לאן לעבור לגור ואז הם נזרקים לחפש חברים, לחפש קרובי משפחה שילינו אותם, במקום שתהיה להם דירה נורמלית לשבת בה, לישון בה.

סתיו שפיר: ואלה לא רק הקשישים והצעירים, אלה גם אימהות חד-הוריות שמקבלות סיוע מהמדינה בשכר דירה, או בכלל זכאים לסיוע בשכר דירה – עולים חדשים, משפחות מעוטות יכולות.

סתיו שפיר: יש 156,000 משקי-בית כאלה, שמקבלים סיוע בשכר דירה מהמדינה, והם כולם חיים בשוק השכירות, אבל ממשיכים להעלות להם את שכר הדירה, ואותם בעלי דירות פרטיים מקבלים את הכסף שהמדינה מסבסדת להם, ומחירי השכירות ממשיכים לעלות.

סתיו שפיר: והם מתגלגלים מבית לבית או לפעמים גם לרחוב.

סתיו שפיר: ושוכרי הדירות האלה הם הילדים שלכם, מי מכם שיש לכם דירה בבעלותכם, חברי הכנסת, והם יכולים להיות ההורים שלכם.

סתיו שפיר: הם 2 מיליון אזרחים בישראל.

סתיו שפיר: החוק הזה נועד לעשות היסטוריה, המטרה שלו היא להכניס כללים בסיסיים לשוק פרוץ לחלוטין.

סתיו שפיר: עבדו על החוק הזה כל כך הרבה אנשים; חצי מיליון ישראלים שיצאו לרחובות בשביל לתקן את שוק הדיור במחאה החברתית עבדו על החוק הזה, ועד שוכרי הדירות, אלפי שוכרי דירות שהתקבצו מכל הארץ – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת שפיר.

סתיו שפיר: – – ושותפתנו היקרה למחאה דפני ליף, שהובילה אותם בכל הארץ, וניסו ושיפרו ועזרו בטיוטת החוק הזה, כדי לעשות אותה טובה יותר.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

סתיו שפיר: שנייה, בבקשה.

סתיו שפיר: עבדו על החוק הזה חברי מועצות ברשויות מקומיות – בעיריית תל-אביב, בירושלים ובבאר-שבע – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שפיר, אנחנו מעבר לזמן ונתבקשנו להקפיד על הזמנים.

סתיו שפיר: אני מייד אסיים, בבקשה, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – –

בצלאל סמוטריץ': סמוֹטריץ.

בצלאל סמוטריץ': בחולם.

סתיו שפיר: – – זה חוק שאני עובדת עליו כבר שלוש שנים, אז תן לי בבקשה עוד חצי דקה מזמנה של הכנסת, אני בטוחה שאפשר – –

בצלאל סמוטריץ': קיבלת.

סתיו שפיר: – – עשיתם כבר דברים יותר גדולים מזה – –

בצלאל סמוטריץ': קיבלת, קיבלת, קיבלת.

סתיו שפיר: – – ונלחמים על החוק הזה 2 מיליון ישראלים כבר הרבה מאוד זמן.

סתיו שפיר: אנחנו הסכמנו, חבר הכנסת פולקמן ואני, לפשרה מול משרד המשפטים, שמכניסה מתוך החוק הזה בעצם את שני הסעיפים החשובים שבו, אבל משמיטה את הסעיף השלישי והוא הפיקוח על מחירים.

סתיו שפיר: אני רוצה לבקש פה, לפנות לשר האוצר כחלון וגם לשר השיכון גלנט בבקשה נוספת בעניין החוק, כי אנחנו עכשיו ניכנס לעבודה בוועדה ונוכל גם לעשות בה שיפורים ותיקונים.

סתיו שפיר: אם השר כחלון רוצה להעביר את מס דירה שלישית למשל – –

בצלאל סמוטריץ': עברה דקה.

סתיו שפיר: – – שמעלה מחירי שכירות – אם היה מגיע חוק מס דירה שלישית לצד פיקוח נורמלי על שכר הדירה, כמו שנהוג בכל העולם, וחוזי שכירות הוגנים לפרקי זמן של חמש או שש שנים, היינו מצליחים לייצב את מחירי השכירות ולהשפיע לטובה גם על הורדת המחירים בשוק הפרטי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

סתיו שפיר: אפשר לעשות פה מהלך היסטורי אמיתי.

סתיו שפיר: אנחנו כבר עושים פה התקדמות אדירה, ואנחנו יכולים לקחת את זה עוד כמה צעדים קדימה ולהביא ל-2 מיליון ישראלים קצת שלווה בחיים שלהם.

סתיו שפיר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מאיר כהן: היושב-ראש, אתה סובלני היום, מה קרה?

בצלאל סמוטריץ': היא צודקת, זה חוק שלה שהיא עבדה עליו קשה מאוד, ומן הראוי – לאחר מכן חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: ב-1981 אריאל שרון כשר ביטחון נפגש עם ראש עיריית בית-לחם אליאס פריג'.

ג'מאל זחאלקה: בסיום הישיבה יצאו לעיתונאים, ושאלו את מר פריג': מה אמרת לשר הביטחון הישראלי אריאל שרון?

ג'מאל זחאלקה: והוא ענה להם: אמרתי לו – תקשיב, עפר, תראה מה אליאס פריג' אמר, 1981 – הוא אמר:

ג'מאל זחאלקה: אני אמרתי לשרון marry us or divorce us, we are not ready to be your mistress – תתחתן אתנו או תתגרש מאתנו, אנחנו לא מוכנים להיות השפחה שלכם.

יואל חסון: הפילגש.

ג'מאל זחאלקה: הפילגש.

ג'מאל זחאלקה: פילגש ושפחה – בסדר.

יואל חסון: זה התרגום.

ענת ברקו: לא, זה לא אותו דבר.

ענת ברקו: תדייק.

ג'מאל זחאלקה: טוב.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רוצים להיות הפילגש שלכם – – –

ענת ברקו: אם כבר אז כבר.

יואל חסון: לא יודע אם את רוצה שהוא ידייק, לא בטוח שזה טוב לנו.

ג'מאל זחאלקה: משחקים אתנו בכאילו.

ג'מאל זחאלקה: כאילו ישראל נסוגה מעזה, כאילו נסוגה מהשטחים הכבושים, כאילו אין כיבוש.

ג'מאל זחאלקה: ישראל לא מספחת רשמית את השטחים הכבושים, את הגדה המערבית, אבל היא יוצרת מצב לא של סיפוח זוחל אלא סיפוח דה-פקטו.

ג'מאל זחאלקה: כי אם אנחנו ניקח את כל החקיקה שהייתה בשנה האחרונה, בעידנו של סמוּטריץ, כמו – – –

מיקי לוי: סמוֹ, סמוֹ.

ג'מאל זחאלקה: סמוֹטריץ, טוב שאתם מתקנים אותי, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אני מודה לכם, חברי.

אחמד טיבי: אגב, זה הדבר היחיד שלא טוב בסמוטריץ, החולם.

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: זה היחיד?

אחמד טיבי: היחידי, כל השאר מושלם.

אחמד טיבי: גם השורוק שלו בסדר.

יואל חסון: גם הריאיון שלו בעיתון "הארץ" היה בסדר, ראש הממשלה אהב אותו.

אחמד טיבי: אבל ראש הממשלה לא אהב אותו.

בצלאל סמוטריץ': חברים, בואו ניתן לחבר הכנסת זחאלקה להמשיך.

מירב בן ארי: הוא לא היה – – –

ג'מאל זחאלקה: שבוע אחר שבוע – – –

יואל חסון: מירב, תיזהרי את בריאיון הבא, שלא – – –

ג'מאל זחאלקה: שבוע, עוד חוק ולא עוד חוק של סיפוח זוחל.

ג'מאל זחאלקה: ומה זה חוק עמונה?

ג'מאל זחאלקה: זה חוק שרוצה לתת תוקף חוקי להתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: ומה זה התנחלויות?

ג'מאל זחאלקה: זה האבא והאימא של הסיפוח.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: זה הקונסנזוס בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו התבשרנו שאין יותר כיבוש.

ג'מאל זחאלקה: אז מה יש?

ג'מאל זחאלקה: יש אפרטהייד – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת זחאלקה, תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – אבל בעצם לא אפרטהייד ולא כיבוש אלא שניהם יחד – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – הצליחו לעשות את הבלתי-אפשרי – תערובת מצחינה של אפרטהייד וכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: תלכו, תצאו מהשטחים, נמאסתם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לדבר על מחאת החקלאים.

רויטל סויד: אבל לפני כן אני רוצה לפנות לתושבי עמונה; לא אל חברי שנמצאים פה, גם לא אליך, אדוני היושב-ראש, שזה החוק שלך.

רויטל סויד: אני רוצה לפנות ל-40 משפחות, שאת חלקן פגשנו בשבועות האחרונים בוועדת חוקה, משפחות שבדם לבן זועקות על כך שעומדים לפנות אותן.

רויטל סויד: אני מבינה את הכאב שלהן, של הילדים שלהם, של ההורים ש-20 שנה מגדלים שם את משפחתם.

רויטל סויד: אני רוצה לומר להם דבר אחד: החברים שלכם, נציגי הציבור שלכם, אלה שבחרתם, שנמצאים פה, עושים לכם הונאה; הונאה ברמה הבסיסית ביותר שרק אפשר לעשות לאנשים, ברגע הכי קשה שהם מצויים בו, ברגע שהם לא יודעים אם הם יגורשו מהבתים שלהם או לא, אם הם יפונו מהבתים שלהם או לא.

רויטל סויד: מה עשו לכם בחוק ההסדרה, בוורסיה הראשונה שלו, לא זה שעומד לעלות פה היום?

רויטל סויד: שלושה יועצים משפטיים היו נגדו, הוא נוגד את הדין הבין-לאומי, הוא אמור היה לכאורה לחול רטרואקטיבית גם על תושבי עמונה, גם עליכם, והמשמעות שלו הייתה ברורה מאוד מאוד – הוא לא היה עובר את מבחן בג"ץ.

רויטל סויד: כל מי שנמצא פה ולכאורה הוביל את החוק הזה – השרים, חברי הכנסת מהליכוד, מהבית היהודי, יוזמי החוק – כולם ידעו שהחוק הזה לא יעבור.

רויטל סויד: כולם ידעו, חוץ מכם.

רויטל סויד: היה ברור לכולם שאתם לא תזכו לראות את החוק הזה עובר.

רויטל סויד: ולמה עשו את זה?

רויטל סויד: כי זה התאים – האלקטורט.

רויטל סויד: ואז הגיע כחלון, וטרף את הקלפים, השר כחלון.

רויטל סויד: ולמה הוא טרף את הקלפים?

רויטל סויד: כי הוא התעקש שהחוק – שסעיף הרטרואקטיביות יבוטל, סעיף 7.

רויטל סויד: ואנחנו מקבלים ורסיה חדשה, והנה, היא עולה היום, הצעת חוק פרטית, ולא נדון עכשיו בכל ענייני הביורוקרטיה – איך זה יכול להיות שזה עולה היום.

רויטל סויד: אבל תדעו לכם, ההונאה הזאת נמשכת.

רויטל סויד: ההונאה הזאת נמשכת, כי ממשיכים לזרות לכם חול בעיניים.

רויטל סויד: כי מה אומרים לכם היום?

רויטל סויד: אמרו היום: אתם, תושבי עמונה, אתם אולי תפונו, אבל בזכותכם כל ההתיישבות תוסדר, כל ההתיישבות תוכל להיות מסודרת בחוק ההסדרה.

רויטל סויד: אז הנה, לא אומרים לכם את האמת, כי היועץ המשפטי לממשלה הוא נגד החוק, והוא אמר היום שהוא לא יאפשר להעביר את חוק ההסדרה.

רויטל סויד: וגם אם הוא יעבור היום פה בכנסת בקריאה טרומית, ואולי אפילו בראשונה – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, משפט סיכום.

רויטל סויד: – – ואולי אפילו בשנייה ושלישית, הוא לא יעמוד במבחן בג"ץ.

רויטל סויד: אז תשימו לב מה עושים לכם – אתם תפונו – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

רויטל סויד: – – וכשאומרים לכם עכשיו פה שבזכות

רויטל סויד: כם מה שיקרה זה שתוסדר ההתיישבות – עובדים עליכם בעיניים, ואתם הקורבנות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח; אכרם חסון – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך כמה מילים.

מאיר כהן: אני מאוד מעריך את הגינותך, אתה פרלמנטר טוב, אבל השבוע גורשת, ותגורש.

מאיר כהן: גורשת מבית ראש הממשלה, וכנראה גם תגורש מעמונה – – –

בצלאל סמוטריץ': מהמשרד.

מאיר כהן: מהמשרד של ראש הממשלה, וכנראה אם מחר בבוקר תגיע לעמונה, אתה תגורש.

מאיר כהן: אתה תגורש – אתה וחבריך שעמדו כאן

מאיר כהן: מדושני עונג ודיברו על ההישג חסר התקדים, אתם תגורשו, כי עבדתם עליהם בעיניים.

מאיר כהן: אתם תגורשו, כי לא יכולתם להסתכל להם בעיניים ולהגיד להם את האמת, ולהגיד להם: רבותי, אנחנו צריכים לכבד את החוק, ובמקום זה בחרתם להוליך אותם שולל.

מאיר כהן: אתה יודע שאני צודק.

מאיר כהן: יהיה לך קשה מאוד להגיע לעמונה ולשאר היישובים.

מאיר כהן: ואני שואל את עצמי, למה מכרתם את האנשים האלה?

מאיר כהן: מה יצא לכם מזה?

מאיר כהן: מה, לקבל תשואות?

מאיר כהן: מה, לקבל כמה כותרות?

מאיר כהן: אם אתם באמת אוהבים את אנשי עמונה, תעמדו, תסתכלו להם בעיניים ותגידו: חבר'ה, אנחנו לא יכולים, זה בניגוד לחוק.

מאיר כהן: אנחנו אוהבים אתכם.

מאיר כהן: כמו שאני אומר להם: אני אוהב אתכם, ואתם ציונים, ואתם חלק ממני ומהחברה הישראלית, אבל אתם לא צודקים.

מאיר כהן: לפעמים צריך להגיד לאנשים שאתה הכי אוהב: אתם לא צודקים.

מאיר כהן: אבל אתם בחרתם להוליך אותם שולל.

מאיר כהן: הוצאתם את סעיף 7, וראו מה אמר היועץ המשפטי: גם על זה אני לא אגן.

מאיר כהן: ואתם יודעים שלא נוכל להגן על זה.

מאיר כהן: אז לפחות הייתם עומדים ואומרים להם את האמת.

מאיר כהן: צר לי, גברתי שרת המשפטים, את מתהדרת בנוצות שהן נוצות של זפת, אין בהן ולא כלום.

מאיר כהן: צר לי עליכם, אחי אנשי עמונה.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: מה, אין דבר כזה, מה פתאום, הייתי לפני יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא היית פה כאשר קראתי בשמך.

בצלאל סמוטריץ': לא, אתה היית מס' 36: יחיאל חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: לא נכון.

בצלאל סמוטריץ': אני קראתי לפי הסדר, אני לא – – –

יחיאל חיליק בר: אבל לא יכול להיות.

בצלאל סמוטריץ': חיליק, אני אתן לך לדבר, הכול בסדר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת סתיו שפיר, את סיפרת פה ששנתיים את עובדת על החוק הזה.

יואל חסון: באמת, עבדת קשה על החוק הזה יחד עם שותפייך לחוק, וזה חוק שלך, שישפיע כנראה על מאות-אלפי אנשים, מייד, ובטח גם בעתיד.

יואל חסון: אבל תראי באיזו מהירות מחוקקים כאן חוקים ל-40 אנשים, מחוקקים כאן חוקים שהם חוקים לקבוצה קטנה.

סתיו שפיר: טוב, אנחנו לא שוכרי דירות בעמונה.

יואל חסון: כן, אין לך עמונה-דרום, עמונה-צפון.

יואל חסון: זה לא יצא.

יואל חסון: אבל אתה יודע, חבר הכנסת סמוטריץ, ממך יש לי פחות ציפיות – אתה עושה את מה שצריך לעשות.

יואל חסון: לפעמים אתה קצת מגזים, אבל מדינת ישראל היא מדינת חוק, והנה, עובדה, היא מוכיחה לך שגם לך יש מגבלות, וגם אתה לא יכול לעשות כל מה שאתה רוצה.

יואל חסון: אבל חבר הכנסת אמיר אוחנה, חבר הליכוד, וחברת הכנסת ברקו, חברת הליכוד – התפקדת לליכוד, נכון, חברת הכנסת ברקו?

ענת ברקו: אתה שואל?

יואל חסון: שואל.

ענת ברקו: מה אתה חושב?

ענת ברקו: אתה מומחה בליכוד, אתה ליכודניק בעצמך.

יואל חסון: אז אני שואל אם התפקדת לליכוד.

ענת ברקו: אז – מה דעתך?

ענת ברקו: מה דעתך?

אמיר אוחנה: אל – – – לו, ענת.

יואל חסון: אז אני רוצה לשאול אתכם, מתי בליכוד החדש עמונה הפכה להיות יותר חשובה מדימונה?

יואל חסון: מתי התנתקתם מהבסיס המרכזי של תנועת הליכוד?

יואל חסון: מתי?

ענת ברקו: אתה יודע מה, במקרה הזה אני אגיד לך, דימונה מאוד חשובה – – –

אמיר אוחנה: – – – ההתיישבות היא מאבני היסוד לא רק של תנועת הליכוד, ההתיישבות היא מאבני היסוד של תנועת העבודה, יואל חסון, של תנועת העבודה.

אמיר אוחנה: ההתיישבות וההגנה – לאן הלכתם?

יואל חסון: אני אגלה לך משהו, חבר הכנסת אוחנה, וגם את, חברת הכנסת ברקו, שאת לא יודעת: הבסיס של הליכוד האמיתי, שהיה אמיתי, לאומי וליברלי, היה חיבור בין הרוויזיוניסטים לבין אנשי עיירות הפיתוח.

יואל חסון: זה היה הליכוד האמיתי, ותראו, מתי לאחרונה הליכוד של נתניהו – – –

קריאות: – – –

ענת ברקו: היית שם בפעם האחרונה?

יואל חסון: מתי הליכוד של נתניהו השקיע כל כך הרבה בדימונה, בירוחם, בחצור-הגלילית?

ענת ברקו: היית בדרום לאחרונה?

אמיר אוחנה: – – –

יואל חסון: מתי ראינו אתכם מתזזים בוועדות הכנסת עבור אותם אנשים שנהרו כדי שאתם תנצחו בבחירות האלה?

קריאות: – – –

ענת ברקו: היום אתה כבר לא יכול לקנות דירה בדימונה.

יואל חסון: זאת האמת, חבר הכנסת אוחנה.

יואל חסון: אתם בחרתם בעמונה על פני דימונה.

יואל חסון: אתם כבר לא הליכוד.

יואל חסון: האמת, אתם מביישים את השם הזה בכלל.

יואל חסון: אתם חברי מפלגת נתניהו.

יואל חסון: אתם עושים מה שטוב לנתניהו.

ענת ברקו: אמר ולא יסף.

יואל חסון: כרגע מה שטוב לנתניהו זה שחברי הכנסת סמוטריץ ובנט יהיו מרוצים.

ענת ברקו: יואל, אתה רוצה לחזור לליכוד?

ענת ברקו: אתה מחפש את הדרך לחזור?

אמיר אוחנה: בכם לא בוחרים לא בעמונה ולא בדימונה.

יואל חסון: כשהם מרוצים הקואליציה לא של הליכוד, של נתניהו – הקואליציה של נתניהו יציבה.

ענת ברקו: אתה מחפש מפלגה?

יואל חסון: אני מסיים, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יואל חסון: ואתם עושי דברו של נתניהו.

יואל חסון: לקחתם מפלגה מפוארת, זרקתם אותה לפח, ואתם היום בסך הכול משרתיו של נתניהו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני שמח שאתה כאן, כמי שמוביל לא רק את החוק הזה, אלא את הקואליציה כולה ואת הממשלה כולה, גם אם ביבי העיף אותך מהמשרד.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לך מהלב, פנים אל פנים, באמת, כי אכפת לי מהנושא הזה, כמה מילים על חוק העלק-הסדרה.

יחיאל חיליק בר: בתבוסתנות הרבה והידועה שלו – ואני אשים גם אותו במירכאות – ה"ימין" ממשיך לשקר לעצמו, ואתה יודע את זה, וממשיך לשקר למתיישבים בעיניים.

יחיאל חיליק בר: מ"דין נצרים כדין תל-אביב", שאתה זוכר, ועד "עמונה לא תפונה", הימין הוא זה שמתנהל בתבוסתנות ובחוסר אחריות שבסוף מסתיימים כרגיל במה?

יחיאל חיליק בר: בעוד עקירה, בעוד פינוי, בלי באמת הסדרה.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה יותר חמור?

יחיאל חיליק בר: גם בלי באמת תמורה.

יחיאל חיליק בר: כמו שפיניתם את עזה בלי תמורה, אתם מפנים את עמונה בלי תמורה, וכנראה תמשיכו לפנות עוד דברים בלי תמורה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, בניגוד לכם, אומרים למתיישבים את האמת: חלקכם הקטן, אמיר אוחנה, אולי – אגב, לא בטוח, לפי התוכנית שלי, אבל אולי – תצטרכו לעזוב את בתיכם, לא בטוח, אבל רובכם – רובכם תישארו בריבונות ישראלית.

יחיאל חיליק בר: אנחנו דואגים לעתיד ההתיישבות.

יחיאל חיליק בר: והגיע הזמן שבימין יחליטו מה הם רוצים, בלי לשקר לציבור, ויותר גרוע מזה, בלי לשקר לעצמכם ולציבור הבוחרים שלכם, להביט להם ולעצמכם ולנו בעיניים, באומץ הזה שחסר לכם – שאין לכם – ולהחליט אחת ולתמיד: מדינה דו-לאומית אחת, או פתרון שתי המדינות.

יחיאל חיליק בר: אין באמצע; מדינה דו-לאומית אחת, או פתרון שתי המדינות.

יחיאל חיליק בר: אין באמצע.

יחיאל חיליק בר: מדינה יהודית ודמוקרטית חזקה, עם גבולות סופיים, שזאת ההסדרה האמיתית, או מדינה אחת לכל יושביה, וקץ החלום הציוני, ידידי בימין.

יחיאל חיליק בר: הנצחת הסכסוך ומכירת אשליות, או פתרון פרגמטי שמכיר במציאות.

יחיאל חיליק בר: אדוני, החוק שלך, אפילו שאתה בחור נחמד, זה חוק רע, זה חוק פחדני, זה ללכת בלי ולהרגיש עם; זה חוק שממחיש, שוב, את המדיניות התבוסתנית של הימין ונתניהו, תוך שהוא פוגע בבית-המשפט העליון, תוך שהוא פוגע בדמוקרטיה, שהוא רומס את מערכת החוק.

יחיאל חיליק בר: מדיניות פחדנית ללא אומץ, ללא אופק, ללא חזון, ללא תוכנית ברורה וללא שום הסדרה.

יחיאל חיליק בר: וזאת מדיניות שמסכנת לא רק את גושי ההתיישבות – ותזכרו שאנחנו אומרים לכם – היא מסכנת את גושי ההתיישבות, היא גם מסכנת את ישראל כולה.

יחיאל חיליק בר: חוק ההסדרה לא יפתור את הבעיה, אדוני היושב-ראש, בטח לא של עמונה.

יחיאל חיליק בר: הוא רק יבליט את הבעיה, והוא רק ינציח אותה, ואני מבקש ממך, אדוני, תפסיקו להיות תבוסתנים ופחדנים, ותגידו לציבור את האמת: זה שתי מדיניות לאום, או מדינה דו-לאומית אחת.

יחיאל חיליק בר: אין באמצע.

יחיאל חיליק בר: זה שתי מדינות לאום, או מדינה דו-לאומית אחת.

יחיאל חיליק בר: אין באמצע.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אתה לקחת לי חצי דקה.

בצלאל סמוטריץ': לא לא, להפך.

יחיאל חיליק בר: אתה לקחת לי חצי דקה, אני אומר לך.

יחיאל חיליק בר: משפט סיום.

יחיאל חיליק בר: לכן, מאחר שאנחנו יודעים שפתרון שתי המדינות הוא הפתרון שיהיה טוב לישראל, אנחנו נמשיך, בלי למצמץ, לעבוד קשה כדי לשמור על מדינת ישראל חזקה ובטוחה, כי ההסדרה היחידה והאמיתית שתהיה בעתיד היא היפרדות לשתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: לא תהיה הסדרה אחרת.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נמשיך עד שנצליח, כי מדובר בעתיד שלנו ובעתיד של הדורות הבאים.

יחיאל חיליק בר: זה אפשרי, אדוני, זה בידינו.

יחיאל חיליק בר: אני קורא גם לך ללכת לחוק ההסדרה האמיתית ולהיפרד מהפלסטינים לשלום.

יחיאל חיליק בר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר גלנט, תמה רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': האם אדוני רוצה לסכם בטרם נעבור להצבעה?

יואל חסון: כולם בעד, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה לסכם, או שנצביע?

יואב גלנט: לסכם.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר מוזמן לסכם.

יואב גלנט: אחרי שכולם מדברים על עמונה, הבנתי שבדימונה יש רק בתים בשכירות.

יואב גלנט: זה מה שהבנתי.

מיקי רוזנטל: אולי אפשר לחבר את שני החוקים, שכירות הוגנת בעמונה.

יואל חסון: אתה, כמו הממשלה, מתבלבל בין עמונה לדימונה.

אמיר אוחנה: היי סימונה מעמונה.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: גם את השיר הרסתם, אתה מבין?

יואב גלנט: מי שלא יודע הכול יכול ללמוד משהו, אבל מי שיודע הכול לא יכול ללמוד כלום.

מיקי רוזנטל: הבעיה היא שאנשים לא יכולים ללמוד ממה שהם עצמם אומרים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

יואב גלנט: רבותי, אנחנו מביאים את חוק השכירות, אף שהדיון פה לא היה על נושא השכירות.

יואב גלנט: אני רוצה לציין רק נקודה אחת, שהובאה לתשומת לבי תוך כדי הדיון, דבר שאני מכיר היטב, ואני חושב שאנחנו נזכור אותו כאשר אנחנו באים לקבל החלטות בנושא הדיור וכאשר הדברים יגיעו לוועדות.

יואב גלנט: במדינת ישראל יש 156,000 משפחות שמקבלות סיוע בשכר-דירה מהמדינה.

יואב גלנט: שמעתם את המספר?

יואב גלנט: 156,000.

יואב גלנט: זה עולה לנו 1.6 מיליארד שקלים בשנה, פחות או יותר, וזה תהליך רב-שנתי.

יואב גלנט: המשמעויות לחומש וכן הלאה הן במיליארדים.

יואב גלנט: ומעבר לזה, אלה אנשים שלא גומרים את החודש במובן הכי פשוט והכי אלמנטרי של המילה, כיוון שעבור האנשים האלה ההשתתפות של 1,000 שקלים, או לפעמים 2,000 שקלים, היא עד שליש או חצי מההכנסה המשפחתית, עד כמה שהדבר הזה נשמע מוזר.

יואב גלנט: חלק גדול מהאנשים האלה הם קשישים, חלק גדול הם מוגבלים ונכים, חלק גדול הם זכאי דיור ציבורי, אימהות חד-הוריות וכן הלאה.

יואב גלנט: בהקשר הזה אני רוצה לומר לכם מה אנחנו עשינו.

יואב גלנט: הצענו – ואני רוצה להסב את תשומת לבם של חברי הכנסת לנושא הזה, כדי שבעתיד אתם תוכלו אולי להצטרף ליוזמה הזאת, שבינתיים אין לה אחיזה מספיק חזקה.

יואב גלנט: תראו, אם אתה מנסה להוציא אנשים ממעגל העוני דרך סיוע בשכר-דירה, אתה לא מצליח.

יואב גלנט: לעומת זה, אם תהיה ברשותם דירה, יכול להיות שאתה תאפשר שהדור השני או הדור השלישי יצאו ממעגל העוני – כי יהיה להם מה להוריש לילדיהם.

יואב גלנט: והרעיון שאנחנו באנו אתו, ואני מעוניין שחברי הכנסת ישמעו עליו, אומר את הדבר הבא: נניח שאדם מקבל סיוע של 2,000 שקלים ממדינת ישראל בחודש, ונניח שהוא משקיע עוד 2,000 שקלים כדי לשכור למשפחתו דירה במרכז הארץ, סכום שהוא סביר למשפחה גדולה, גם אם היא מעוטת יכולת, הרי שבשנה הוא משקיע 4,000 שקל כפול 12, שהם 48,000 שקלים, נניח 50,000 שקלים.

יואב גלנט: זה אומר שב-20 שנה הוא משקיע מיליון שקלים.

יואב גלנט: אם אתה מהוון את הסכום הזה למחירי היום, אתה מגיע ל-700,000 שקלים.

יואב גלנט: ב-700,000 שקלים אפשר לרכוש דירה במחיר למשתכן, והכסף לא ילך אל המשכיר, לא ילך אל הבנק, אלא ילך לצבירת רכוש עבור בעל הנכס.

יואב גלנט: לכן, ההצעה שאני באתי אתה כבר לפני זמן רב, ולצערי לא הצלחתי לצלוח אתה, אבל אולי אתם תעזרו בעניין, אומרת את הדבר הפשוט הזה: המדינה, יחד עם האזרח, ישלמו את המשכנתה.

יואב גלנט: המדינה תהיה ערבה לחלקה, והוא יהיה ערב לחלקו.

יואב גלנט: בסופו של דבר אנחנו נביא לו דירה, פחות או יותר בסכום שבו היינו מסייעים לו, אבל עם ערבות מתאימה.

יואב גלנט: אם תיווצר לעניין הזה קואליציה מתאימה בקרב חברי הכנסת במקומות השונים, יש סיכוי שבכל שנה אנחנו נוכל להוציא אלפי משפחות ממעגל העוני, באמצעות סכומים דומים למה שאנחנו משקיעים ממילא.

יואב גלנט: נדרש פה מאמץ שחלקו ביורוקרטי וחלקו בגישור תקציבי, אבל אין לנו סיכוי אחר לדאוג לאנשים האלה, שהם הקרחון שהקצה שלו – קצה הקרחון זה דיירי הדיור הציבורי, 2,500 משפחות, אבל מתחתן יש עוד 154,000 משפחות שהן לא זכאיות אבל הן מאוד קרובות למצב של זכאות, ואנחנו צריכים לסייע להן.

יואב גלנט: לכן בחרתי לסיים את הדיון הזה, שיצא מהקשרו, באמירה הזאת.

יואב גלנט: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר הבינוי והשיכון על הסיכום.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 50 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, ועוברת לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלי אלאלוף מבקש לצרף את הצבעתו.

בצלאל סמוטריץ': גם סגן השר חבר הכנסת ז'קי לוי וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – לפרוטוקול – מצרפים את תמיכתם בהצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': הודעה לסגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור בעקבות דיון מהיר בהצעת חבר הכנסת עמר בר-לב בנושא: חוסר שקיפות בסעיפי התקציב המופנים לקהילת יוצאי אתיופיה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1097); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2016, לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק שר הבינוי והשיכון, בשם שרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני שר הבינוי והשיכון – אדוני השר, אדוני מציג את הצעת החוק במקום שרת המשפטים?

בצלאל סמוטריץ': אתה נקרא אל הדגל.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני משיב כאן בשם שרת המשפטים.

יואב גלנט: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חלוקת תיקים בין המשטרה לפרקליטות), התשע"ז–2016, מבקשת לתקן את חוק סדר הדין הפלילי ולעגן כהוראה קבועה את חלוקת התיקים הפליליים הקיימת כיום בין המשטרה לבין הפרקליטות.

יואב גלנט: חוק סדר הדין הפלילי קובע כיום במסגרת הוראת שעה את אופן חלוקת התיקים הפליליים בין התביעה המשטרתית לבין הפרקליטות הפלילית.

יואב גלנט: החלוקה היא בעיקר פועל יוצא של חומרת העבירה.

יואב גלנט: במהלך השנים נערכו במסגרת זו כמה שינויים, בהתאם לניסיון שנצבר.

יואב גלנט: החלוקה מתבססת על היתרון היחסי של כל גוף תביעה – תיקים מורכבים, רגישים או בעלי חומרה מיוחדת יטופלו בידי הפרקליטות, ואילו תיקים בעבירות חמורות פחות, אשר אינם מורכבים מבחינה ראייתית, שבהם נדרש בירור מהיר ואשר התביעה המשטרתית התמקצעה בטיפול בהם, יטופלו בידי התביעה המשטרתית.

יואב גלנט: בעבר נבחנה כמה פעמים האפשרות לאחד את גופי התביעה, אך בסופו של דבר הסתבר כי הדבר יוצר קשיים מעשיים העולים על התועלת האפשרית ממהלך כזה.

יואב גלנט: בסופו של דבר נותרה החלוקה על כנה והוראת השעה הוארכה פעמים אחדות.

יואב גלנט: לאחר הניסיון הרב שהצטבר, מוצע לחוקק את הוראת השעה כהוראה קבועה.

יואב גלנט: נוכח האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואב גלנט: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – ובזה אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כעת יש שישה דוברים.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר גלנט, החוק הזה שדנים בו עכשיו, אנחנו מתנגדים לו, אבל, לצערי הרב, לא על זה באתי לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו לפני דיון מוקדם, לפני החוק הדורסני, המאפיונרי, חוק הלבנת היישובים בשטחים הכבושים.

עבדאללה אבו מערוף: כל ההיבטים החוקתיים – לפי חוקתיות החוק – לא עומדים במבחן בג"ץ והיועץ המשפטי.

עבדאללה אבו מערוף: לא אכנס לזה.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא העניין, כמובן, כל אחד מחברי הכנסת וחברות הכנסת יודע שזה לא העניין.

עבדאללה אבו מערוף: כאן זה לא עניין של חוק ולא עניין של מערב פרוע ולא עניין של גזלת אדמות.

עבדאללה אבו מערוף: אכן זה ככה.

עבדאללה אבו מערוף: בשנת 1947, העמדה של המפלגה הקומוניסטית הפלשתינאית, שנוסדה כאן בארץ בשנת 1919, בעניין החלוקה אכן הייתה שתהיה כאן מדינה דו-לאומית, לכל תושביה, שיחיו בשלום, כפי שמקובל מכל הבחינות האנושיות בכלל, והדמוקרטיות.

עבדאללה אבו מערוף: קרה מה שקרה, ואנחנו עכשיו בפני מצב שהוא כנראה מוטציה.

עבדאללה אבו מערוף: אותם שומרי תורה יהודים – אני מקווה כמובן, כל שומרי התורה – אומרים עכשיו: לא היה דבר כזה, לא הייתה חלוקה, וזה שייך לפי התורה.

עבדאללה אבו מערוף: יש לנו הזכות הלגיטימית ההיסטורית מהתורה להיות כאן.

עבדאללה אבו מערוף: זה החוק, מה שיש כאן.

עבדאללה אבו מערוף: טוב, בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: המשורר המנוח סמיח אל-קאסם אמר פעם: אם נכונה האמירה שלכם שאכן זה ככה, מבחינת התורה, שאלוהים נתן – ואגב, גם אלוהים לוקח – אז אני כופר באמירה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: הוא גם אמר, אלוהים: אל תגנוב, אל תשקר, אל תגזול את אדמת האחר.

עבדאללה אבו מערוף: זה המצב.

עבדאללה אבו מערוף: לכן החוק הזה ישנו עכשיו, זה שאנחנו דנים בו לפני החוק – כקריאה טרומית, מה שנקרא.

עבדאללה אבו מערוף: חבר הכנסת חיליק בר כבר אמר את העמדה האידיאולוגית הפוליטית הנכונה – אין חצי בהיריון; או ככה או ככה.

עבדאללה אבו מערוף: או מדינה דו-לאומית, כפי שהיה מקובל בשנת 1947, או שתי מדינות בגבולות 1967.

עבדאללה אבו מערוף: הרי לא יכול להיות דבר אחר.

עבדאללה אבו מערוף: עוד 50 שנה יהיה כיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: מה הלאה?

עבדאללה אבו מערוף: הגלגל יחזור – מה הלאה?

עבדאללה אבו מערוף: יפרקו את עמונה – מה הלאה?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, המציאות הזאת, שהמשורר המנוח סמיח אל-קאסם כפר בה – אכן צריך לחשוב מחדש אם לכפור בה או לא.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום התקיים דיון בוועדת העלייה והקליטה של הכנסת, אדוני השר.

יוסי יונה: הובא בפנינו מקרה, שאני כבר לא יודע איך לתאר אותו, אדוני השר.

יוסי יונה: כולנו יודעים שיש תופעות וגילויי גזענות בחברה הישראלית, אבל באמת אתה יושב שם, אדוני השר, גברתי היושבת-ראש, ואתה לא מאמין למשמע אוזניך.

יוסי יונה: התופעה הזו, שולחים מתמחים, כדי לקבל את ההסמכה שלהם כמוהלים בישראל, אל הציבור האתיופי, אל ילדי הציבור האתיופי, כאשר האדם השולח אותם – אני אפילו לא רוצה להזכיר את שמו, כי זה באמת לא עניין אישי, כי התופעה הזו שאנו מדברים עליה, הנוראית, המכוערת, הקשה, שהתוודענו אליה בתחקיר באחד העיתונים והיום בדיונים של הוועדה, היא מחלחלת, היא מזוויעה, היא קשה – אתה לא מתאר לעצמך שהגענו לשלב כזה או לביטויים וגילויים כאלה של גזענות, כאשר רב-המוהלים שולח את המתמחים האלה למשפחות אתיופיות, לילדים אתיופים, ואומר: אלה לא אנשים, הם לא מבינים, ואם כבר אתה עושה טעות, מה קורה?

יוסי יונה: מה יקרה?

יוסי יונה: לא נורא.

יוסי יונה: אנחנו חושבים כמו בשיאי גינס: שיא גינס נשבר בגילויי הגזענות בחברה הישראלית.

יוסי יונה: והנה לפתע מתגלה לפנינו עוד תופעה מכוערת קשה.

יוסי יונה: זה התחיל כבר עם העלייה של האנשים היקרים האלה, שאנחנו כחברה הלא-אתיופית לא גילינו מי-יודע-מה רצון חזק מאוד וכן מאוד לקבל אותם שיהיו חלק מאתנו כאן.

יוסי יונה: זה המשיך בתופעה הזאת של תרומות הדם שנזרקו לאשפתות, וזה ממשיך בסגרגציה בשכונות, וזה ממשיך בסגרגציה בבתי-הספר, ועוד ועוד דברים אחרים, כמו שיטור יתר, קוראים לזה, שבו צעיר אתיופי חשוף לאלימות כמעט שרירותית מצד אוכפי החוק.

יוסי יונה: ובטח אנחנו יכולים להוסיף לכך את הפגיעה הקשה הזו במעמדם של הקייסים של יוצאי אתיופיה בישראל.

יוסי יונה: יש לנו פה מין מערכת כללית מכוערת מאוד מאוד, אפלה מאוד מאוד.

יוסי יונה: אני ישבתי שם – והנה, הגיע אדוני יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה – וחשתי עלבון, חשבתי התקוממות, חשתי כיצד יוצא אתיופיה, איך הוא מרגיש, איך הוא חש.

יוסי יונה: ההשפלה, העלבון, הכעס והתסכול מול היחס שהוא כל כך סלחני כלפי מופעים של גזענות בחברה שלנו כלפי הציבור הזה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יוסי יונה: אני מסיים, גברתי.

יוסי יונה: אמרתי שם, ואני חוזר ואומר, הדבר גרם לי לחוש בושה כאדם, בושה כישראלי, בושה כיהודי.

יוסי יונה: כאשר אני צופה בתופעה הקשה הזאת, ועדיין, כ-30 – או אולי יותר מ-30 – שנה לאחר בוא גל העלייה הגדול של יוצאי אתיופיה, אנחנו לא משכילים למגר את התופעה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסי יונה: משפט אחרון, גברתי.

יוסי יונה: לפני כמה חודשים עלתה פה ההצעה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, אדוני יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה.

יוסי יונה: הדבר הזה מוסס, ואני חושב שאנחנו צריכים לתבוע את ההקמה של ועדת חקירה פרלמנטרית למופעים השונים של הגזענות, כדי שנוכל באמת לתת מזור לנגע, לווירוס הזה שמשתולל בצורה כל כך מכוערת וקשה בחברה הישראלית.

יוסי יונה: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

רויטל סויד: אחר כך תוסיפי לי חצי דקה – להוריד את זה.

טלי פלוסקוב: אין בעיה, הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: אני כבר התרגלתי.

טלי פלוסקוב: כל אחד לפי הגובה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, החוק הזה שהממשלה מביאה בפנינו היום הוא חוק גרוע.

דב חנין: המערכת הזאת של התביעות המשטרתיות היא מערכת לקויה, בעייתית, ואין שום סיבה לעגן אותה בצורה הזו.

דב חנין: אין שום סיבה להפוך אותה למנגנון של קבע.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, הרי היום הזה בקליפת אגוז מספר את כל הסיפור של הממשלה הזאת.

דב חנין: היום הזה מספר לנו את מי הממשלה הזו לא רואה ואת מי הממשלה הזו דורסת.

דב חנין: בואו נתחיל במי שהיא לא רואה.

דב חנין: היא לא רואה את אלה שצריכים באמת הסדרה: את תושבי שכונת-הארגזים היא לא רואה, את תושבי ליפתא היא לא רואה, את תושבי גבעת-עמל היא לא רואה, את תושבי כפר-שלם היא לא רואה.

דב חנין: את כל האנשים האלה, אזרחי ישראל, שבאמת צריכים הסדרה, הממשלה הזו לא רואה.

דב חנין: הממשלה הזאת לא רואה את הבעיות האמיתיות: היא לא רואה את בעיות השוכרים שצריכים פתרונות, שלא מצליחים להתמודד עם שכר הדירה שעולה.

דב חנין: היא לא רואה את עובדי הקבלן שהולכים ומתרבים – המדינה מזניחה אותם.

דב חנין: היא לא רואה את הזקנה בבית-החולים שעדיין תמשיך להיות במסדרון, כי הממשלה הזו לא רואה אותה.

דב חנין: היא לא רואה את הפריפריות – לא בצפון שנעלם לגמרי מספר התקציב ולא בדרום שממשיך לדשדש מאחור.

דב חנין: כל אלה, עמיתי חברי הכנסת, נשארו לגמרי-לגמרי שקופים.

דב חנין: הדבר היחידי שהממשלה הזו רואה זה את השטחים; את הניסיון לספח ולהשתלט על עוד ועוד שטח.

דב חנין: וכדי להשתלט על שטחים מוכנים לעשות הכול: לדרוס אנשים – מה הבעיה?

דב חנין: זכויות של ערבים, אין להם שום בעיה לדרוס אותן; לדרוס חוקים, גם חוקים ישראליים; לדרוס יועצים משפטיים – אין שום בעיה; לדרוס את תקנון הכנסת, טוב, חברי הכנסת הם פראיירים, הם מוחלים על כבודם; לדרוס את המשפט הבין-לאומי – מי זה העולם שנתחשב בו בכלל?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת מוכנה ועושה הכול כדי לדרוס את העתיד של כולנו.

דב חנין: הכול בממשלה הזאת כל כך עקום.

דב חנין: הם הרי לא ידעו אפילו לבנות את החוק הכי חשוב להם בצורה ראויה, והנה הם הגיעו למצב המביך שאחרי שכמעט היה מוכן לקריאה ראשונה, צריכים לחזור אל ההתחלה ולהביא אותו לקריאה טרומית.

דב חנין: אבל, גברתי היושבת-ראש, יש לי חדשות בשבילכם; חדשות מהערב.

דב חנין: גם המתווה של היועץ המשפטי לממשלה, עמיתי חברי הכנסת – חברי הכנסת מהליכוד ומהבית היהודי, כדאי שתקשיבו היטב – גם המתווה של היועץ המשפטי לממשלה קרס הערב, מכיוון שגם על שתי החלקות שאליהן הפנה היועץ המשפטי לממשלה את מתנחלי עמונה, גם על שתי החלקות האלה הוגשו תביעות בעלות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: ולכן, לא מדובר על קרקעות נפקדים, מדובר על קרקע פרטית בדיוק כמו הקרקעות האחרות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

דב חנין: ולכן אני אומר את זה לפני ההצבעה ההזויה שהממשלה תביא כאן עוד הערב – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

דב חנין: – – גם המהלך הזה שלכם ייכשל.

דב חנין: גם המהלך הזה שלכם ייכשל.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת יואל חסון, אם יהיה באולם.

רויטל סויד: היא באולם, באולם.

טלי פלוסקוב: אוקיי, סגרתי את הרשימה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: מחאת החקלאים ממשיכה, היא ממשיכה ובצדק היא ממשיכה.

רויטל סויד: היא ממשיכה כי בממשלה החליטו לפתוח את המכסים, לבטל את המכסים ולפתוח את השוק ליבוא, ולא דואגים להסדרה של תעריפי המים, ולא דואגים לצמצום בפערי התיווך, ולא דואגים לכך שאנחנו נוכל – אנחנו, הרוכשים, נוכל לקבל תוצרת כחול – סליחה, אני מצטערת, חברי, חברי, דווקא חברי – – –

טלי פלוסקוב: אני חושבת שחבריה לסיעה של חברת הכנסת רויטל סויד צריכים קצת – – –

רויטל סויד: אני ממש לא יכולה, אני ממש מתנצלת.

טלי פלוסקוב: הנה, יפה, התחשבו בך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: מחאת החקלאים היא מחאה צודקת; היא מחאה שבאה כתוצאה מכך שבממשלה, באוצר, החליטו לבטל מכסים, להעלות את היבוא, לא לטפל בפערי התיווך, לא לדאוג לכך שיהיו מחירי מים הוגנים.

רויטל סויד: עכשיו, על מה אנחנו בעצם מדברים?

רויטל סויד: מי אלה החקלאים שלנו?

רויטל סויד: החקלאים שלנו הם הציונות, החקלאות שלנו היא ערך.

רויטל סויד: אנחנו הסכמנו לוותר על תוצרת כחול-לבן, לאכול עגבנייה ומלפפון מטורקיה או שמן זית מיוון.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: אתם יודעים באיזה סטנדרטים גבוהים עומדים פה החקלאים כדי שתהיה לנו תוצרת כחול-לבן איכותית?

רויטל סויד: מישהו יודע עם איזה מי שופכין או קולחין, או איך משקים את התוצרת החקלאית שאנחנו רוכשים מחו"ל?

רויטל סויד: כשאנחנו מדברים על פערי תיווך – אתם יודעים שחקלאי שמוכר את התוצרת שלו ב-90 אגורות, רואה אחר כך שברשתות השיווק מוכרים את אותה תוצרת ב-6 שקלים, 7 שקלים, 9 שקלים לצרכן.

רויטל סויד: זה יעלה על הדעת?

רויטל סויד: ליטר חלב שהעלות שלו היא 1.8 שקל, נמכר אחר כך ב-5 שקלים.

רויטל סויד: מי זוכה בכל הרווח הזה?

רויטל סויד: כמה יכולות רשתות השיווק לזכות בפערי התיווך האלה?

רויטל סויד: אנחנו לא זוכים בזה.

רויטל סויד: אנחנו רוכשים במחירים גבוהים.

רויטל סויד: החקלאים גם לא נהנים מזה.

רויטל סויד: בכל המדינות באירופה מקדמים ומקדשים את החקלאים, הם זוכים שם לסובסידיה של 65% וחלקם ל-50%, ובארץ שלנו כלום.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רויטל סויד: סין ורוסיה דואגות להקים להן רפתות כדי לא להיות תלויות במשק החלב של אירופה, ואצלנו רפתות נסגרות בזו אחרי זו.

טלי פלוסקוב: תודה.

רויטל סויד: אז התכבדו, בבקשה, גם שר האוצר וגם ראש הממשלה, לראות את החקלאים – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

רויטל סויד: – – להסתכל להם בעיניים ולהבין שחקלאות היא ערך – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: רויטל, ממש לא נעים.

טלי פלוסקוב: כבר היה עם – – –

רויטל סויד: לא, אני אומַר לך למה.

רויטל סויד: כי אני הפסקתי, ובגלל חברי פה אני לא נאמתי, וחבל מאוד – –

טלי פלוסקוב: אבל זה חברייך.

טלי פלוסקוב: יש לך זמן שאת חייבת לסיים.

רויטל סויד: – – שכשאת רואה שזה משפט סיום – – –

טלי פלוסקוב: ונתתי לך עוד שניות.

רויטל סויד: לא, את לא נתת.

טלי פלוסקוב: נתתי לך.

רויטל סויד: לא לא לא, זה לא בסדר.

טלי פלוסקוב: נתתי לך.

רויטל סויד: ממש לא בסדר.

טלי פלוסקוב: עשית אותו דבר כשחבר הכנסת סמוטריץ ניהל את הישיבה, אותו דבר.

רויטל סויד: וחבל מאוד שכשאת רואה שדבר כזה קורה, את לא מאפשרת.

טלי פלוסקוב: מאוד לא נעים, מאוד לא נעים להפריע לכם באמצע.

רויטל סויד: אני הפסקתי באמצע ואת ראית את זה.

רויטל סויד: לא, את לא בסדר.

טלי פלוסקוב: בואי לא נריב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: בטח כשיש לך שישה דוברים בסך-הכול.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מבקשים לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: יש תקנון ויש זמנים.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, רבים מהאנשים שצופים בנו עכשיו שואלים את השאלה: על מה האופוזיציה מקיימת כאן דיון בשעה כזאת?

יואל חסון: למה האופוזיציה מתעקשת לדבר, לנאום?

יואל חסון: למה אנחנו למעשה עושים את הפעולות שאנחנו עושים כרגע?

יעל גרמן: למה לא הולכים לישון?

יואל חסון: מה?

יעל גרמן: למה לא הולכים לישון?

יואל חסון: אני לא ישן בשעות כאלה בדרך כלל.

יואל חסון: אני לא יודע, אולי אחרים ישנים.

יעל גרמן: הביתה.

יואל חסון: אבל לא משנה.

יואל חסון: בכל אופן, למה אנחנו עושים את כל הדבר הזה?

יואל חסון: מכיוון שאם האורות כאן יכבו, גברתי היושבת-ראש, תהיה תחושה, מבחינת הציבור, כאילו כולם הלכו לישון, כאילו נגמר היום, כולם לא עושים כבר שום דבר.

יואל חסון: כולם זה הממשלה, אנחנו, נגמר, ענייני הממשלה והכנסת נגמרו.

יואל חסון: אבל בזה שאנחנו כאן, באולם המואר הזה, אנחנו אומרים לציבור דבר אחד: תדעו לכם שעכשיו מאחורי הקלעים, בחדרי חדרים, במשרד ראש הממשלה, במשרד היועץ המשפטי, מתקיים אולי קרב אימתני, מהדרמטיים ביותר שמדינת ישראל חוותה, מאבק אמיתי של הדמוקרטיה הישראלית בין מה שנכון לבין מה שנכון פוליטית.

יואל חסון: וכדאי שהציבור ידע את זה.

יואל חסון: כדאי שממש עכשיו ידעו שיש כאן מבחן אמיתי; שאיזונים ובלמים, שהם הבסיס של הדמוקרטיה הישראלית, ממש עכשיו נפגעים ונהרסים כדי להמשיך להבטיח שלטון בכל מחיר.

יואל חסון: הוא אמר לי – מה שנקרא, השם שמור במערכת – – –

עמר בר-לב: האמת, זו רק אופציה.

יואל חסון: לא, לא זה מה שהוא אמר לי, חבר הכנסת בר-לב.

יואל חסון: הוא אמר לי: הוא יפיל לנו את הממשלה על הדבר הזה – הוא זה בנט, כן?

יואל חסון: – ולא בא לנו שתיפול לנו הממשלה.

יואל חסון: זאת אומרת, אין בעיה להרוס את הכול, לכתוש את הכול, העיקר שיהיו פה עוד כמה חודשים בשלטון.

יואל חסון: ובשלטון עם מי?

יואל חסון: שמן ומים, הרי ראינו את נתניהו יושב בממשלה ליד בנט, ראינו את התמונה המפורסמת, את שפת הגוף המכורכמת, הסגורה והנעולה.

יואל חסון: האיש לא יכול הרי לשאת את השותף הזה שלו.

יואל חסון: הרי כולם יודעים שעמונה היא לא חדשה, היו גם קודמות, וממשלת הליכוד לא היססה, ולא מצמצה, ופינתה, כי לא היה להם בנט שמאיים עליהם; כי לא הייתה חבורה של משיחיסטים, שעשרות אלפים מהם, אגב, פקודים לבית היהודי, והעתיד הפוליטי שלהם כרוך בזה, וגוררים מדינה שלמה – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: אז אני אגיד משפט אחרון, גברתי, לסיום, ותודה רבה שאת נותנת לי עוד 20 שניות.

יואל חסון: המשפט האחרון שלי אומר, שמה שקורה עכשיו בחדרי חדרים במשרד ראש הממשלה, עם היועץ המשפטי לממשלה – תוצאת מאבק האיתנים הזה תוכיח אם הדמוקרטיה שלנו חלשה, או אם הדמוקרטיה שלנו בסכנה.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: טלי, תסגרי את המיקרופון מראש, כי את תמיד צוחקת כשאני מדברת.

איילת נחמיאס ורבין: חברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שהיום אין כל כך הרבה סיבות לצחוק, צריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: ראיתי את אחד מחברי הכנסת שאני אוהבת ומעריכה, מהקואליציה, מסתובב במסדרונות פה שפוף, כי הוא מבין שמביאים לו משהו שסובל מאנומליה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה דווקא להקדיש את הנאום הזה למשהו אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אמרה כאן שרת המשפטים לפני כשעה – לא, כבר יותר, כבר כשעתיים – בתשובתה על הצעות האי-אמון: ישראל היא אחת מ-21 מדינות שקמו כמדינות דמוקרטיות.

איילת נחמיאס ורבין: היא צודקת, חברי חבר הכנסת ילין, היא צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: אז מה?

איילת נחמיאס ורבין: אז זאת מתנה שמותר לשחוק?

איילת נחמיאס ורבין: שמותר לרמוס?

איילת נחמיאס ורבין: שמותר לזלזל בה?

איילת נחמיאס ורבין: שמותר להגיד שאפשר לשחק אתה?

איילת נחמיאס ורבין: להפך, להפך, מכיוון שנולדנו מראש כמדינה דמוקרטית, שכך כתוב במגילת העצמאות, שומה עלינו שאנחנו נדע מה לעשות עם המתנה המדהימה הזאת שאנחנו במו-ידינו הענקנו לעצמנו.

איילת נחמיאס ורבין: ומה שקורה כאן בחודשים האחרונים הוא בדיוק ההפך.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להסכים עם השרה איילת שקד – שלא נמצאת כאן, היא לא השרה התורנית, כמובן – אני יכולה להסכים עם השרה שקד על דברים מסוימים, בהחלט.

איילת נחמיאס ורבין: על דברים שלדעתי שחקו, למשל, את מערכת היחסים של האיזונים והבלמים בין הכנסת לבין הממשלה – חקיקה פרטית עודפת, הרבה מאוד דברים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה שקורה כאן בעניין הדמוקרטיה והשחיקה של שוויון, ואיך אנחנו מתייחסים האחד לשני, הוא דבר אחר לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: והוא דבר מסוכן ומקומם, והוא דבר שאנחנו לא יכולים להתעלם ממנו, חברי השר גלנט.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה אותך, אני מכירה את עמדותיך, אני יודעת כמה הדמוקרטיה הישראלית חשובה לך, אני יודעת כמה אתה נלחמת עליה, כי זה מה שאתה עשית בחייך הביטחוניים.

איילת נחמיאס ורבין: ומה שאנחנו עושים כאן הוא בוודאי לא דמוקרטי, כי איך שאתם לא תהפכו את זה, אתם לא תהפכו את זה למהלך דמוקרטי.

איילת נחמיאס ורבין: לעוות, ולשחוק, ולמצוא כל דרך לרצות את מי שבסופו של דבר עסוק בכתיבת פוסטים נגד עיתונאים – ואני אומרת לעצמי: זו ממשלת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: זאת מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה הרבה מה לעשות, לראש ממשלה, ובכל זאת הוא מוצא זמן לכתוב פוסטים נגד עיתונאים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבקשת מראש הממשלה שיהיה מרוצה מזה שעיתונאים עושים עליו תחקירים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מצפה ממנו.

איילת נחמיאס ורבין: זכותו להיות לא שבע רצון מזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא זכותו – לא זכותו – להשמיד אותם מבחינה ציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: לא זכותו לנסות לעשות עליהם תחקירים שכנגד.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא זכותו.

איילת נחמיאס ורבין: זכותנו להמשיך לדרוש לחיות במדינה דמוקרטית.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם יודעים מה, זו לא רק זכותנו, זו החובה שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: זו האחריות שלנו, חברי חבר הכנסת ביטן, זו האחריות שלנו להבטיח שתמשיך להיות כאן דמוקרטיה ישראלית, גם אם אתם מחפשים איך לשחוק אותה, לרמוס אותה, להעלים אותה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו כעת נצביע על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: אני מסומנת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: אתה מסומן – דקה, דקה, נתקן.

טלי פלוסקוב: דקה, נתקן.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 10 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: מה שקרה – יש לנו בעד 44 בעצם, בסדר, אדוני?

טלי פלוסקוב: כי העמדה שלי הייתה מופעלת על שם בצלאל סמוטריץ, וחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ לא הצליח בכלל להצביע.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז יש לנו 44 חברי כנסת בעד – –

איילת נחמיאס ורבין: אני בונה על זה שזה יקרה גם בחוק ההסדרה.

טלי פלוסקוב: – – עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ז–2016, התקבלה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: רק אחרי שאני קוראת אני יכולה לשים לב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן מבקשת לרשום לפרוטוקול כי היא מתנגדת להצעת החוק.

נחמן שי: אותי תוסיפי כתומך.

טלי פלוסקוב: וחבר הכנסת נחמן שי תומך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי.

טלי פלוסקוב: [נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים – אני לא רואה את חבר הכנסת – גפני כאן, יופי.

טלי פלוסקוב: בקשת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016.

טלי פלוסקוב: יציג את הבקשה יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני – בבקשה, אדוני – ומייד נגיע להצבעה, רבותי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מבקש לפצל הייתה בנשיאות.

משה גפני: אני מצטער שאני לא יכול להביא את שני החוקים שביקשתי להביא, כי הם לא היו בנשיאות.

משה גפני: היה צריך הסכמה, ומרב אמרה לי שאם לא מביאים את חוק ההסדרה אז היא מסכימה; כי את תומכת בחוקים האלה.

משה גפני: אבל אני לא שולט בהסדרה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שאתה שולט בכול, חבר הכנסת גפני, ואני מתפלאת – – –

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: כן, בסדר, הבנתי, הבנתי, הבנתי, הבנתי, תמשיכי לזרות לי מלח על הפצעים, זה בסדר גמור.

משה גפני: ועדת הכספים החליטה לפצל מחוק ההתייעלות הכלכלית, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, את הנושא של שיפוי הביטוח הלאומי.

משה גפני: האוצר ביקש מוועדת הכספים להקדים את העברת הכסף עבור תוכנית חיסכון לכל ילד.

משה גפני: ועדת הכספים הצביעה על הפיצול פה-אחד.

משה גפני: למה צריך לפצל?

משה גפני: מכיוון שאם רוצים להעביר את הכסף כדי שהוא ייכנס ב-1 בינואר, צריך את זה עכשיו.

יעל גרמן: שכנעת.

משה גפני: אם שכנעתי אתכם, אז אולי תאפשרו לי גם להביא את החוק עצמו.

משה גפני: אבל אם לא, אני מבקש רק את הפיצול.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יש בקשת דיבור לחבר הכנסת חיים ילין – ורשימת הדוברים נעולה.

מיקי רוזנטל: זה היה הנאום הכי טוב שלך עד היום.

מיקי רוזנטל: הכי טוב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי רוזנטל: יש רשימת דוברים?

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: נעלתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

חיים ילין: – – חבר הכנסת גפני, אני מאוד מאוד מאוד בעד הפיצול.

חיים ילין: אני נגד הפיצול שנעשה היום על החוק של עמונה, ועל זה באתי לדבר.

חיים ילין: לא על מה שאתה מוביל, אלא על מה שבצלאל סמוטריץ מוביל.

חיים ילין: ואני רוצה להגיד משהו, בצלאל, ואני מדבר אליך ואל הבית שלך, ואל המפלגה שלך.

חיים ילין: אי-אפשר להגיד שאני נגד התיישבות.

חיים ילין: מי שהקים את בני-נצרים, נווה ושלומית על גבול מצרים לא יכול להיות נגד התיישבות.

חיים ילין: אבל השימוש שלכם במשפחות בצורה כזאת צינית, כשאתם יודעים שאין אפשרות להשאיר אותן במקום; השימוש הפוליטי שאתם עושים בבני-אדם חורה לי, ועל זה באתי לדבר.

חיים ילין: אתם יכולים להילחם פה על המנהיגות של ממשלת ישראל, כי אם זה חוק כל כך חשוב, למה זה צריך להיות פרטי?

חיים ילין: בצלאל, למה הוא צריך להיות פרטי?

חיים ילין: הרי זה נדרש מממשלה.

חיים ילין: מה הממשלה צריכה לעשות?

חיים ילין: לקבל החלטות, זאת מנהיגות.

חיים ילין: היא הייתה צריכה להגיד: אני רוצה את כל ארץ-ישראל השלמה, ולהילחם על זה לא רק פה, בכנסת, להילחם באו"ם, בכל העולם.

חיים ילין: כשאיילת – שרת המשפטים דיברה על 11 הנקודות, היא שכחה רק להגיד דבר אחד: זה לא נעשה מתוך חקיקה, זה נעשה מתוך זה שהעולם הכיר בנגב כחלק ממדינת ישראל.

חיים ילין: ועכשיו בא היועץ המשפטי ומתנגד לחוק.

חיים ילין: ואני שואל עכשיו את כולנו – את סיעת כולנו – חבר הכנסת ביטן, מה הוא צריך להגיד עכשיו בשביל שאתם תצביעו בעד, כשאתם הולכים להצביע בעד חוק שהיושב-ראש שלכם הבטיח שהוא לא ילך נגד בג"ץ ונגד החוק?

חיים ילין: איך ייתכן דבר כזה?

חיים ילין: אז אתם כפוליטיקאים יכולים לסובב את מה שאתם רוצים.

חיים ילין: עמוד שדרה כנראה אין, מנהיגות אין, אבל אתם תמשיכו לערבב את כל המדינה.

חיים ילין: לא יעזור לכם.

חיים ילין: בסוף, גם להתיישבות צריך יושרה, ואת זה אין לכם.

חיים ילין: וראש הממשלה, שלא מקבל את ההחלטה, שולח את השרים לוועדת שרים לחקיקה לקבל את ההחלטות, כי הוא מפחד.

חיים ילין: הוא מפחד משני אנשים – מצד אחד הוא מפחד מבנט, ומצד שני הוא מפחד שישימו עליו את הטייטל שהוא פינה את עמונה.

חיים ילין: יופי, נהדר.

חיים ילין: בסוף, חברים יקרים, יש לנו מדינה לנהל, כולנו יחד, ויש לנו התיישבות לשמור, כולנו יחד, ומה שאתם הולכים לעשות בטרומית בחוק הבא זה להתנגד ליועץ המשפטי לממשלה, להתנגד לכל החוקה במדינת ישראל ולכל החוקים במדינת ישראל, ולקבוע שכל דבר הוא שפיט.

חיים ילין: אתם עצמכם – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

חיים ילין: ואם בג"ץ יפסול – כבוד היושבת-ראש, משפט אחרון – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה.

חיים ילין: אם בג"ץ יפסול, גם יהיה לכם את מי להאשים.

חיים ילין: עוד פעם בג"ץ אויב ההתיישבות – עוד פעם השתמשתם בבג"ץ.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני מודה לך מאוד, ואני מאוד מקווה שחוק ההסדרה במתכונת הזאת של הטרומית לא יעבור, וסיעת כולנו, מפלגת כולנו, שכל הזמן שומרת על החוק, נראה איך אתם תצביעו עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: אין דוברים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההודעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד הצעת ועדת הכספים – 55 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שהוחלף אצלי השם.

יולי יואל אדלשטיין: הוחלף?

יולי יואל אדלשטיין: הצלחת להצביע מן המקום שלך?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: הוחלף, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: 55 בעד, יש מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שהודעת ועדת הכספים אושרה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/3549/20; נספחות]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לדיון מוקדם, הצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, שולי מועלם-רפאלי, דוד ביטן ואורן חזן.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: אדוני – – – הצעה לסדר – – –

יואל חסון: מה זה, טרומית – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: רגע, רגע, רגע, אדוני, הצעה לסדר.

מרב מיכאלי: – – –

מיקי רוזנטל: אדוני, הצעה לסדר – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, רבי חייא הגדול ורבי שמעון בן חלפתא – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שירצה להתנגד ירים יד אם הממשלה תביע תמיכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: לא, אבל איזה חוק זה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': רבי חייא הגדול ורבי שמעון בן חלפתא היו מהלכים בבקעת-ארבל וראו איילת השחר שבקע אורה.

איילת נחמיאס ורבין: איילת השחר זאת אני.

בצלאל סמוטריץ': אמר רבי חייא הגדול לרבי שמעון: כך היא גאולתם של ישראל.

בצלאל סמוטריץ': בתחילה קמעה קמעה – –

יואל חסון: איך אתה לא מתבייש לשקר לתושבי עמונה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – כל מה שהיא הולכת היא רבה והולכת.

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, היום הזה – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – היום הזה, של חוק ההסדרה – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, אדוני, אני עוצר את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשמור על שקט, חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יעל גרמן: – – –

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

מיקי רוזנטל: לא יהיה שקט – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, לא יצא סדר-יום חדש – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: זה הליכוד של היום?

יחיאל חיליק בר: – – –

ג'מאל זחאלקה: על מה אנחנו מצביעים – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבין את הצורך לצעוק, אבל לפחות לא לצעוק שטויות.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות לא לצעוק שטויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הכנסת הזאת, חבר סיעתך, חבר הכנסת דב חנין, הוביל את הפרויקט של כנסת ירוקה.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, לפני חמש-שש שנים היינו מחלקים כאן טונה של נייר לפני קריאה טרומית.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה לקבל עותק – כמו שאתה, אני בטוח, תמיד עושה, חבר הכנסת זחאלקה, בכל חוק – אתה יכול לגשת לסדרנים, לקרוא בעיון את ההצעה, ורצוי גם להחזיר אותה לסדרנים, אם מישהו אחר רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בבקשה, נא לשמור על שקט.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני יודע לדבר.

בצלאל סמוטריץ': אם זה בסדר מבחינתך, אני אמשיך פשוט.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני רוצה ללמוד אותו – – –

יולי יואל אדלשטיין: תלמד אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תלמד.

ג'מאל זחאלקה: לא בעשר דקות – – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא שונה – הוא לא שונה במהותו מחוקים שכבר קראת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אם לא תפסיק אצטרך לקרוא אותך לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

קריאות: – – –

יואל חסון: – – – הוא הכי שונה – – – הוא מפנה את תושבי עמונה, הוא מאוד שונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו היום בנשיאות – – –

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי מאוד התעניינה היום במה שהיה בנשיאות.

מרב מיכאלי: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: נכון?

יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני מזכיר שהיה בנשיאות דבר אחד: ביקשתי מן הסגנים – ביקשתי מן הסגנים – גם כשהם לא מנהלים את הישיבה – לתת דוגמה אישית, לא במובן של לצעוק ולהפריע לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך, ואנחנו נמשיך – – –

מרב מיכאלי: אדוני, סליחה – – –

יעל כהן-פארן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, רבי חייא הגדול ורבי שמעון בן חלפתא היו מהלכים בבקעת-ארבל וראו איילת השחר שבקע אורה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – –

בצלאל סמוטריץ': אמר רבי חייא הגדול לרבי שמעון – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – כך היא גאולתם של ישראל – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכאלי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בצלאל סמוטריץ': – – בתחילה קמעה קמעה, כל מה שהיא הולכת היא רבה והולכת.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': היום הזה, חברי חברי הכנסת, היום הזה, שחוק ההסדרה עובר כאן בכנסת, הוא הישג בקנה-מידה היסטורי – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, שבי במקומך בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': – – היום הזה, הלוחמה המשפטית – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, אני לא מוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מוכן, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין, נא לשבת במקומך.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת במקום.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: מה עשיתי?

יולי יואל אדלשטיין: על זה שאתה לא מקשיב למה שהיושב-ראש אומר לך.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תגידו את האמת – – –

בצלאל סמוטריץ': תן לי לדבר, אני מבטיח לומר את האמת ורק את האמת.

יעל כהן-פארן: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – תגיד אמת פעם אחת – – –

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, נו מה – נו מה, שאני גם אותך אקרא לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: מה את רוצה?

יולי יואל אדלשטיין: אני ממילא לא שומע כי צורחים יותר חזק ממה שאת מדברת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אתם רוצים ברצינות לשמוע, או שאתם רוצים לצעוק?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: מעכשיו אין יותר קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר קריאות ביניים מעכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את השעון ועוצר אותו רק לצורך הוצאת אנשים מן האולם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': יש לי הזכות להתחיל בפעם השלישית.

בצלאל סמוטריץ': רבי חייא הגדול ורבי שמעון בן חלפתא היו מהלכים בבקעת-ארבל וראו איילת השחר שבקע אורה.

איילת נחמיאס ורבין: אני איילת השחר.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אמר רבי חייא הגדול לרבי שמעון: כך היא גאולתם של ישראל.

בצלאל סמוטריץ': בתחילה קמעה קמעה, כל מה שהיא הולכת היא רבה והולכת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וחברת הכנסת סבטלובה קרויות לסדר פעם ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': היום הזה, היום הזה שבו חוק ההסדרה עובר בכנסת, הוא הישג אדיר בקנה-מידה היסטורי – –

חיים ילין: למה אתה לא מסביר את החוק?

בצלאל סמוטריץ': – – היום הזה, הטרור המשפטי של עמותות השמאל כנגד ההתיישבות מגיע לקצו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו הטרור?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו הטרור?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': היום הזה הממשלה, הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': היום הזה הכנסת הזו והממשלה הזו משנות את כללי המשחק – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לעזוב את האולם.

יולי יואל אדלשטיין: (חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין יוצאת מאולם המליאה.)

בצלאל סמוטריץ': – – וסוגיית ההתיישבות חוזרת אל המגרש הטבעי שלה, אל המגרש הפוליטי.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, גם אותך נוציא?

בצלאל סמוטריץ': כן, תצעקו, חברי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אם את רוצה – בבקשה.

מרב מיכאלי: אבל אני ביקשתי הצעה לסדר.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי האופוזיציה, תצעקו.

בצלאל סמוטריץ': זה המקום לצעוק, זה המקום להתווכח בו.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אל תבקש לצעוק.

בצלאל סמוטריץ': זה המקום שבו, אדוני היושב-ראש, צריכים להתווכח בו על הסוגיות האלה, לא בבית-המשפט העליון.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, היום כבר שמענו שמחאה פסיבית זאת עבירה על החוק, אז יש פה אבירי דמוקרטיה במליאה.

יחיאל חיליק בר: תגיד את האמת.

בצלאל סמוטריץ': היום הזה, אדוני היושב-ראש, החרב החדה המונפת על אלפי בתים ביהודה ושומרון הולכת ומתאדה וההסדרה יוצרת מציאות של החלת הריבונות דה-פקטו ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': כן, היום הזה החוק הישראלי מכיר בתושבי מדינת ישראל ביהודה ושומרון כתושבי האזור.

יחיאל חיליק בר: – – – עד שתגיד את האמת.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': היום הזה החוק הישראלי מכיר בהתיישבות ביהודה ושומרון כצורך ציבורי, שמותר להפקיע בעבורו.

יחיאל חיליק בר: החוק עובד עליהם בעיניים.

יחיאל חיליק בר: אתם עובדים עליהם בעיניים.

יחיאל חיליק בר: נראה אותך מספח.

קסניה סבטלובה: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

בצלאל סמוטריץ': היום הזה הכנסת הזו מכירה באחריות של המדינה למצב הזה, שבו יישובים רבים ביהודה ושומרון לא הוסדרו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': היום הזה הכנסת הזו קובעת שהמתיישבים הגיבורים אינם עבריינים אלא אזרחים שהמדינה מחויבת להסדיר את יישוביהם – –

קסניה סבטלובה: אתם רוצים לשקר.

קסניה סבטלובה: אתם רוצים לספח וזהו.

אוסאמה סעדי: מעמונה – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ואל היום הזה אנחנו מגיעים הודות לאנשי עמונה – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל בר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בצלאל סמוטריץ': – – הגיבורים, הודות לאנשי עמונה הגיבורים שבאמת, בתעצומות נפש שאי-אפשר לתאר, הובילו בחודשים האחרונים מאבק אידיאולוגי ראוי להערצה על עתידה של מדינת ישראל; על עתידה של מדינת ישראל; על עתידה של ההתיישבות ביהודה ושומרון.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתם הרי יודעים שאתם רוצים, בהקמת המדינה הפלסטינית שלכם, להביא לכאן מיליוני פליטים, מיליוני פליטים שיציפו את מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה המאבק של עמונה, זו האצבע בסכר.

בצלאל סמוטריץ': כן – הסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון היא האצבע הזו בסכר מפני המפולת שאתם רוצים, להפיל את הסכר ולהציף את ארץ-ישראל במיליוני פליטים שינהרו לכאן מסוריה ומירדן וממצרים ויטביעו את חזון המדינה היהודית.

יחיאל חיליק בר: תתבייש לך.

קסניה סבטלובה: מדינה פלסטינית אתה מקרב.

קסניה סבטלובה: מדינה דו-לאומית.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, ביום הגדול הזה אני רוצה לדבר ולהזהיר.

בצלאל סמוטריץ': חברים, עכשיו אולי תקשיבו, גמרנו.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו תקשיבו קצת.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להזהיר מאוד ביום הזה מפני עריצות הרשות השופטת.

בצלאל סמוטריץ': כן, כמו שאתם שומעים את זה.

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, כאשר מונטסקיה דיבר על הפרדת הרשויות הוא דיבר על הצורך לרסן את הכוח, הוא דיבר על הסכנה הגדולה הקיימת בזה שהכוח מתרכז כולו ברשות אחת, הסכנה הזו שעלולה להביא לעריצות.

בצלאל סמוטריץ': כך, חברים, הגדיר את זה נשיא בית-המשפט העליון, כבוד הנשיא מאיר שמגר – לא אני: הפרדת הרשויות, אומר כבוד הנשיא מאיר שמגר, נוצרה כדי ליצור איזון בין הרשויות, שכן רק בדרך זו – דהיינו על-ידי מניעת ריכוז היתר של הכוח באופן בלעדי בידי רשות אחת – מובטחת הדמוקרטיה ונשמרת חירותם של הפרט ושל הכלל.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': רק בדרך זו – –

ג'מאל זחאלקה: אתם מחליטים כמו כנופיה.

בצלאל סמוטריץ': – – ממשיך כבוד השופט שמגר ואומר, הביזור השיטתי והקונספטואלי של הסמכויות בין הרשויות – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, גם אותך אני קורא לסדר בפעם הראשונה.

בצלאל סמוטריץ': – – הם שיצרו את הבסיס בעל המרכיבים המשולבים החובקים את כל זרועות השלטון.

בצלאל סמוטריץ': כך נוצרת מקבילית הכוחות, המקימה ומייצרת את האיזון, שהוא תנאי לקיום החירות ולקיום תקינות הממשל על כל זרועותיו.

תמר זנדברג: – – –

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, תראו, חברים, בדרך כלל מקובל לדבר על הצורך בהפרדת הרשויות בהקשר של איזון הכוח מהרשות המחוקקת והמבצעת.

בצלאל סמוטריץ': כביכול, אם לא יהיה מישהו שיאזן את הכוח אז אנחנו עלולים להגיע לעריצות.

בצלאל סמוטריץ': אז אני רוצה לומר בצורה חד-משמעית: בשנים האחרונות הגלגל הזה מתהפך.

בצלאל סמוטריץ': המוסד הזה הולך ונחלש, הממשלה הולכת ונחלשת – –

קריאות: – – –

קסניה סבטלובה: אתה מבזה את המשכן.

בצלאל סמוטריץ': – – ואנחנו נתקלים בעריצות של הרשות השופטת.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים מה זה עריצות של הרשות השופטת?

בצלאל סמוטריץ': העריצות הזו באה לידי ביטוי בראש ובראשונה בעריכת דה-לגיטימציה לכנסת לנהל את הדיאלוג הזה בין הכנסת והממשלה לבין בית-המשפט העליון; כאשר עושים דה-לגיטימציה ללגיטימציה, לסמכות של הכנסת לשנות את המצב המשפטי כדי לתקן תוצאות אבסורדיות שנוצרו כתוצאה מפסקי-דין.

עמר בר-לב: – – – לבית-המשפט העליון.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה לשאול אתכם, הצעקנים הגדולים כאן באופוזיציה: דמיינו לעצמכם פסק-דין שגזר גזר-דין מוות על נאשם במשפט, ואחר כך מתחוור לכל העולם שהוא זכאי.

בצלאל סמוטריץ': יעמדו השופטים, יעמדו שומרי החומות של בית-המשפט העליון ויגדלו עגל זהב חדש – סופיות הדיון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נוציא – אתם, אתם לשיטתכם – אתם תוציאו להורג את האדם החף מפשע הזה כדי לא לפגוע באגו של בית-המשפט – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: מה הקשר?

בצלאל סמוטריץ': – – מכיוון שיש סופיות דיון ואסור בשום פנים ואופן לפגוע בפסקי-דין של בית-המשפט העליון.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זו העריצות העיוורת של הרשות השופטת, שמונטסקיה ביקש להזהיר ממנה ועל בסיסה הוא יסד לנו את הפרדת הרשויות, שעל בסיסה מתנהלת מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': והאמת היא – מתנהלות כל המדינות המתוקנות בעולם.

בצלאל סמוטריץ': תראו, חברים, אני רוצה לומר עכשיו אמירה שאולי לא היה מצופה שאני אומר אותה.

בצלאל סמוטריץ': אני מצפה מבג"ץ – אנחנו אומנם היום מורידים, כידוע, לצערי הרב, בעל-כורחי, את הסעיף שהחיל את החוק גם אל מול פסקי-דין – אני מצפה משופטי בית-המשפט העליון לגלות הגינות, לגלות ענווה, לגלות שכל ישר, לגלות חמלה, וביום שהחוק הזה יעבור בשלוש קריאות, מיוזמתם, לבטל את פסקי-הדין, להעניק את הלגיטימציה למוסד הזה, לכנסת, לשנות את המצב המשפטי, לייצר מצב משפטי אחר שיאפשר את הסדרת ההתיישבות.

קריאה: אתה ידעת שזה יהיה – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': כי זה עניין מדיני.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אתם כועסים כי החוק הזה הוא חוק מדיני, אדוני יושב-ראש האופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע יפה מאוד שהוא לא חוק משפטי.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע יפה מאוד שזה חוק מדיני שרוצה לשנות מהקצה לקצה את ההתייחסות של מדינת ישראל לשטחי יהודה ושומרון.

יחיאל חיליק בר: שקר וכזב.

יחיאל חיליק בר: הלוואי.

בצלאל סמוטריץ': כן, ההתיישבות היא לגיטימית.

בצלאל סמוטריץ': זה לא שטח כבוש, התושבים הם תושבי האזור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נפתח את ההתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': זאת אמירה מדינית.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מעלה בדעתי שהעריצות של הרשות השופטת תגיע עד כדי כך שהיא תרשה לעצמה להתערב בהחלטות המדיניות האלה.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע שאתה משקר.

בצלאל סמוטריץ': זו אמירה מדינית, שהכנסת הזו, על אפה ועל חמתה של האופוזיציה השמאלנית שרוצה להציף את מדינת ישראל במיליוני פליטים חדשים, הכנסת הזו תאמר את זה.

בצלאל סמוטריץ': מילה אחת אחרונה לחבר הכנסת בגין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בני בגין, שטורח להצביע נגד הצעת החוק הזו, אני שואל אותך, אדוני: בשם איזה ערכים, בשם איזה מוסר מעוות אתה – אתה שרצית לא מזמן למסור את אדמות הנגב בחינם לבדואים, לחלק מאות-אלפי דונמים בחינם, להביא חוק הסדרה מטורף שהיה מפקיר את הנגב – –

עמר בר-לב: אתה לא מתבייש?

עמר בר-לב: תתבייש לך.

בצלאל סמוטריץ': – – הורג אותו – בשם איזה מוסר אתה מתנגד עכשיו לחוק ההסדרה הזה, שבסך הכול יעשה חסד וצדק עם אותם גיבורים שהמדינה שלחה אל היישובים האלה וכעת היא צריכה להסדיר אותם?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חברי באופוזיציה – סיימתי – החוק הזה יעבור על אפכם ועל חמתכם, מכיוון שהאידיאולוגיה השמאלנית-תבוסתנית שלכם נדחית פעם אחר פעם על-ידי הציבור.

בצלאל סמוטריץ': הציבור בוחר בימין; הוא רוצה את יהודה ושומרון, הוא רוצה את ההתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עושים את מה שנבחרנו בשבילו, ובג"ץ לא יתערב בחוק הזה, אף שאתם רוצים מאוד, כי בג"ץ יכבד את הריבונות של הכנסת ושל נבחרי הציבור לעצב את המדיניות המדינית של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אתה מסית.

יחיאל חיליק בר: אתם לא מוסריים.

יחיאל חיליק בר: אתם תבוסתנים.

יחיאל חיליק בר: זה רק אתם.

יחיאל חיליק בר: תגידו להם את האמת.

יחיאל חיליק בר: תתבייש לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד תמסור את עמדת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני רוצה רק להסביר, כי שאלת, ולדעתי זו שאלה לגיטימית, מה השינויים בחוק.

איילת שקד: אז תפתח את הנוסח הכחול: סעיף 7 – התליית הליכים ופקיעתם.

ג'מאל זחאלקה: – – –

איילת שקד: מה?

איילת שקד: שאלת.

איילת שקד: אה, קרעת את החוק, אז אין לך החוק.

איילת שקד: אז שמישהו ייתן לו – הם פשוט קרעו את הדפים.

ג'מאל זחאלקה: – – –

איילת שקד: אני מסבירה לך.

איילת שקד: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה קרע, בעי"ן, את החוק.

איילת שקד: עכשיו הוא רוצה לקרוא, באל"ף, אז שמישהו – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – עושים מאתנו צחוק.

איילת שקד: אבל תקרא, באל"ף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, מספיק.

איילת שקד: אני רוצה להסביר.

איילת שקד: בסעיף 7, סעיף 7(א) – –

חיים ילין: מה 7? מה 7? איילת, זה לא של "הגשש".

איילת שקד: – – הוסיפו את המשפט: למעט הליכים וצווים כאמור שניתנו לגביהם צווים שיפוטיים או פסקי-דין בדבר מימושם.

איילת שקד: זו התוספת לסעיף 7(א).

איילת שקד: ולסעיף 10(א) הוספה פסקה (4): הוראות סעיף קטן זה לא יחולו על הליכי האכיפה והצווים המינהליים הקיימים בעניין התיישבות ישראלית ביישובים הכלולים בתוספת, שניתנו לגביהם צווים שיפוטיים או פסקי-דין בדבר מימושם.

איילת שקד: אם לא הייתם קורעים את זה, בעי"ן, אז הייתם מצליחים לקרוא את זה, באל"ף.

איילת שקד: עד כאן התוספת והשינוי.

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: אתם אופוזיציה של רפובליקת בננות.

איילת שקד: כל אחד עושה את התפקיד שלו.

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: אנחנו נבחרנו ברוב די גדול כדי ליישם את המדיניות שלנו.

איילת שקד: ואם כבר מדברים על רפובליקת בננות, אני חושבת שהאופוזיציה מתפקדת כרפובליקת בננות.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: למה?

איילת שקד: טוב, אני רוצה לפתוח בדברי תודה.

אראל מרגלית: איילת, למה אמרת את זה?

איילת שקד: כי חבר הכנסת אילן גילאון מאשים אותנו, שאנחנו ממשלה של רפובליקת בננות.

איילת שקד: אז אני חושבת שיסתכל במראה: לא ראיתי מהלך משמעותי אחד של האופוזיציה מהמושב האחרון.

איילת שקד: אתם לא נותנים "פייט".

איילת שקד: שייתן "פייט" ולא יתבכיין.

איילת שקד: יום יבוא, חבר הכנסת אראל מרגלית, אהיה באופוזיציה, אראה לו מה זה אופוזיציה שהיא לא רפובליקת בננות.

קסניה סבטלובה: תבואי, תבואי.

יחיאל חיליק בר: גם היום הזה יגיע.

איילת שקד: נכון, אני מודה, החיים הם כמו סינוס, פעם אתה למעלה, פעם אתה למטה.

איילת שקד: טוב, אני רוצה לפתוח קודם כול בתודה, בעיקר תודה ל"שלום עכשיו".

איילת שקד: אתם יודעים, בלי לנקוב בשמות, לא אחת בהיסטוריה של העם היהודי ראינו שכשהיה מי שרצה לקלל, הוא בעצם יצא מברך.

איילת שקד: וככה הגלגל התהפך.

איילת שקד: אני חושבת שבלי להתכוון "שלום עכשיו" וארגוני שמאל אחרים – ואני לא רוצה לקפח את הזכויות של אף אחד – מסייעים למפעל ההתיישבות ביהודה ושומרון.

יעל גרמן: זה שלטון של חוק?

איילת שקד: אני מזכירה לכם את ההיסטוריה.

איילת שקד: בעקבות חתימת הסכמי אוסלו, בניסיון להחריב את יהודה ושומרון, נסללו כבישים עוקפים.

איילת שקד: את הכבישים הכי טובים ביהודה ושומרון המתיישבים חייבים לפרס ורבין, זיכרונם לברכה.

איילת שקד: הכבישים האלה סייעו ליישובים להתפתח ולגדול.

יעל גרמן: מה הקשר – – –

איילת שקד: אותו פיתוח אִפשר להר-חברון, לגוש-עציון, לבנימין, לשומרון, לבקעת-הירדן, להוסיף הרבה מאוד מתיישבים חדשים.

איילת שקד: לכן, אני חושבת שזה לא נכון להאשים את ארגוני השמאל אך ורק בהרס.

איילת שקד: צריך לומר את האמת, שלפעמים הפעולה האינטנסיבית שלהם עוררה אותנו, את הקואליציה, לעשות מעשה ולהסדיר את ההתיישבות.

יעל גרמן: על מה את מדברת?

איילת שקד: אני חושבת שגם אתם, חברי באופוזיציה, צריכים לכבד את הכרעת הציבור, ולעשות ככל שביכולת

איילת שקד: כם – – –

יעל גרמן: – – –

איילת שקד: תסלחי לי, חברת הכנסת גרמן, עכשיו יש לכם 11 מנדטים, בבחירות הבאות הסקרים מראים על 25.

יעל גרמן: – – –

איילת שקד: כשתקבלו 25, ואם תצליחו להרכיב ממשלה, תיישמו את המדיניות שלכם.

איילת שקד: כרגע לכם יש 11 מנדטים – באופוזיציה.

יעל גרמן: האם מותר ליישם הכול?

איילת שקד: ולכן תנו לנו ליישם את המדיניות שלנו.

איילת שקד: בשנים אחרונות, בשנים האחרונות – – –

עמר בר-לב: אבל, איילת, יישום מדיניות זה לא אומר שמוחקים את כל היתר – – –

איילת שקד: חס וחלילה, איך אתה מדבר, זה בכלל לא נכון.

עמר בר-לב: זה מה שאתם עושים.

איילת שקד: קח לדוגמה את השר בנט.

איילת שקד: השר בנט החליט לאגם משאבים מהמשרד שלו, חצי מיליארד שקל ממשרד החינוך אך ורק לצפון.

איילת שקד: זה לא נכון.

איילת שקד: לקח חצי מיליארד שקל מן הגורן ומן היקב, אפשר להגיד, במשרד שלו, ועכשיו כל ילד בצפון בכיתה ד'-ה' רשאי לקבל חוגים כמעט בחינם.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: אבל זאת העבודה שלו.

איילת שקד: בסדר, אז אל תגיד – – –

עמר בר-לב: ברור שאני מצפה ממנו.

איילת שקד: אז הנה, אני נותנת לך דוגמה.

איילת שקד: אנחנו ממשלה – – –

עמר בר-לב: לא, אבל כל מה שעל-פי דעתכם בית-המשפט – – –

איילת שקד: מה הקשר?

איילת שקד: אנחנו ממשלה שעושה ומיישמת את המדיניות.

איילת שקד: חיזוק הצפון, לדוגמה, דבר שחבר הכנסת אראל מרגלית מצליח להוביל ולשים על סדר-היום מהאופוזיציה, ייאמר לזכותו, זה דבר שהממשלה עושה וזה חשוב לה.

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: קח לדוגמה את מבצע ההוצאה לפועל שעשיתי ביחד עם חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איילת שקד: לדוגמה.

איילת שקד: עשינו.

איילת שקד: הכרזנו.

איילת שקד: כן, זו הייתה יוזמה גם שלו.

איילת שקד: הנה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, הרסתי לך את הבחירות הבאות.

איילת שקד: הובלנו מבצע בהוצאה לפועל של 40% הנחה למי שרוצה לשלם את החוב שלו עכשיו.

איילת שקד: מה הבעיה שמדינת ישראל תרוויח?

איילת שקד: אני כבר אומרת לכם, עשרות-מיליוני שקלים שולמו, ואנשים מקבלים את חייהם בחזרה ומחזירים חובות ונפטרים מהחובות.

איילת שקד: אני פשוט מספרת לחבר הכנסת בר-לב על כל מיני דברים טובים שהממשלה עושה, חלקם אפילו בשיתוף עם חברי הכנסת מהאופוזיציה.

יואל חסון: אם כל כך טובים, למה ראש הממשלה מגרש את סמוטריץ?

יואל חסון: – – – למה הוא מגרש את סמוטריץ?

איילת שקד: שלא אתחיל לדבר על ריבים שיש ביניכם, כן?

יואל חסון: לא, איזה ריבים.

איילת שקד: בוא לא נדבר – –

יואל חסון: למה הוא גירש את סמוטריץ?

איילת שקד: – – חבר הכנסת יואל חסון, בוא לא נדבר על הריבים בתוך מפלגת העבודה.

איילת שקד: כן, הנה, חברת הכנסת סויד מחייכת.

איילת שקד: שלא אפתח את זה פה.

איילת שקד: מה שנקרא, עם אויבים כאלה – – –

קריאה: – – –

איילת שקד: זה מה שחבר הכנסת יואל חסון אמר, אז אני בסך הכול עונה לו.

איילת שקד: אני לא מתכוונת לפתוח עכשיו את הריבים והסכסוכים בתוך מפלגת העבודה.

איילת שקד: רפש כזה האחד על השני אין באף מפלגה.

קריאה: – – –

איילת שקד: לא, אז לפחות שלא ידבר.

איילת שקד: כי מי שמטיח רפש תוך-מפלגתי – זה בעיקר במפלגת העבודה.

איילת שקד: אצלנו בימין, לפחות על יושב-ראש המפלגה, בתוך המפלגות של הימין לא מדברים ככה זה על זה.

קריאה: – – –

איילת שקד: זה נכון, אין מה לעשות.

יואל חסון: בגלוי.

יואל חסון: בגלוי.

איילת שקד: טוב, בוא נחזור לחוק ההסדרה.

חיים ילין: איילת, מי המציא את הנגמ"ש?

חיים ילין: תגידי לי, מי המציא את הנגמ"ש?

איילת שקד: בוא נחזור לחוק ההסדרה.

חיים ילין: מי יורה בתוך הנגמ"ש?

חיים ילין: רק תסבירי לי.

איילת שקד: מנחם בגין, זיכרונו לברכה, אמר: עוד יהיו הרבה אלוני-מורה.

איילת שקד: זה כמובן היה בעקבות פסק-הדין אלון-מורה.

איילת שקד: יחד עם – ביטן, אפשר לרדת?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איילת שקד: אנחנו אומרים גם את זה.

איילת שקד: טוב, בסדר.

איילת שקד: עמדת הממשלה היא לתמוך בחוק.

איילת שקד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש חברי כנסת שמעוניינים להתנגד להצעת החוק?

יולי יואל אדלשטיין: כן, חבר הכנסת הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, זו לא ציונות, זו אובדנות והתאבדות.

יצחק הרצוג: התאבדות לאומית.

יצחק הרצוג: מה שאנחנו עושים כאן היום זה ויכוח שעוד ייזכר בהיסטוריה של המדינה – –

אורן אסף חזן: כתבת את לזה לבד?

יצחק הרצוג: – – כי זה החוק להקמת המדינה הדו-לאומית.

יצחק הרצוג: ואני אומר לכם, לכל מי שמתקרנף כאן ויודע את האמת: זאת קומבינה של קרנפים.

יצחק הרצוג: זה מה שאתם עושים היום.

יצחק הרצוג: אתם מתקרנפים, כי אתם יודעים – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק הרצוג: – – – אתם יודעים שזה מסכן את מפקדי צה"ל; אתם יודעים שזה מסכן את קברניטי המדינה; אתם יודעים שזה מסכן את אופייה של המדינה; אתם יודעים שזה מנוגד לחוק; אתם יודעים שזה מנוגד לחוות הדעת של כל היועצים המשפטיים; ואתם יודעים שזה מנוגד לפסיקה.

יצחק הרצוג: ותחת זאת אנחנו שומעים פה דברי בלע והסתה בלתי פוסקים כנגד האושיות הבסיסיות ביותר של הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: החוק הזה הוא יום שחור לכנסת.

יצחק הרצוג: אני אומר לכם: החוק הזה הוא יום שחור לכנסת.

יצחק הרצוג: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג, ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני ההצבעה – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

יולי יואל אדלשטיין: זה אחרי ההצבעה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי התקנון, הודעות אישיות אחרי ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, חבר הכנסת זאב בנימין בגין ביקש, בעקבות הזכרת שמו שלא באופן מחמיא, נגדיר את זה כך, הודעה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: אפשרתי לו; זה ודאי אחרי ההצבעה על החוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני רק אומר לפני ההצבעה: חבר הכנסת השר דוד אזולאי הודיע לי שעמדת ההצבעה שלו לא תקינה, לכן אני אצרף את קולו; הוא יצביע ידנית.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נמצא במקומו.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אזולאי, השר אזולאי – אתה מצביע בעד החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 נגד – 49 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 60 בעד, בצירוף קולו של חבר הכנסת השר דוד אזולאי, 49 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק היא הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון לדיון בהצעות חוק ההסדרה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת בגין.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: למה ראש הממשלה יוצא?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש – סליחה.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: איפה הכבוד?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אין פה כבוד, כי אדוני עומד וצורח שלא ברשות הדיבור שלו, ואני אפילו לא יכול להפעיל את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הוא מחברי הכנסת הפעילים, הפעלתנים, המוכשרים, היוזמים – יש לו הרבה יוזמות חקיקה טובות, עם חברי האופוזיציה, אבל כשעמד על הדוכן בא לכלל כעס, בא לכלל טעות.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לתקן את המשמעות של הזעם שהופנה בדבריך, חברי בצלאל, כלפי חוק הסדרת הבדואים כפי שאני הבאתי בפני הממשלה לפני שנים אחדות, והתיקון יהיה כזה: במרס 2013 חדלה כהונתי כחבר הכנסת.

זאב בנימין בגין: בכל זאת ביקש ממני ראש הממשלה להמשיך לעסוק בנושא זה של חקיקת חוק הסדרת התיישבות הבדואים.

זאב בנימין בגין: בתוקף כך ניהלתי משא-ומתן עם סיעות הקואליציה, כולל עם סיעת הבית היהודי, וביקשתי את תמיכתם בחוק הסדרת התיישבות הבדואים כפי שאושר בממשלה הקודמת, באותה ממשלה שהוקמה באפריל בהשתתפות הבית היהודי.

זאב בנימין בגין: הבית היהודי, באמצעות נציגיו בוועדת השרים לחקיקה, ביקש תיקונים מסוימים.

זאב בנימין בגין: הם לא היו מכריעים.

זאב בנימין בגין: קיבלנו אותם ברצון.

זאב בנימין בגין: נציג הבית היהודי בוועדת השרים לחקיקה חתם על הסכם.

זאב בנימין בגין: השגנו את ההסכם בינינו, ביני באופן אישי ובין השר.

זאב בנימין בגין: הוא חתם.

זאב בנימין בגין: אני לא יכולתי לחתום; התבקש ראש הממשלה לחתום, לא יכול היה לחתום, היה בסין.

זאב בנימין בגין: המנכ"ל היה בסין.

זאב בנימין בגין: במקומי חתם על ההסכם הזה ראש המועצה לביטחון לאומי יעקב עמידרור, שראה ורואה בהסדרת הבדואים בנגב פרויקט לאומי ראשון במעלה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

קריאות: – – –

זאב בנימין בגין: סליחה.

זאב בנימין בגין: בהתאם לכך, גם נציג הבית היהודי בוועדת השרים לחקיקה תמך בחוק.

זאב בנימין בגין: ההצבעה הייתה פה-אחד.

זאב בנימין בגין: הנושא הובא לכנסת לקריאה ראשונה.

זאב בנימין בגין: כל הקואליציה תמכה בחוק פה-אחד, כולל נציגי הבית היהודי.

זאב בנימין בגין: חברי בצלאל סמוטריץ, לא היית אז חבר כנסת, אם אני זוכר נכון.

קריאות: – – –

זאב בנימין בגין: אני מקווה שבכך אפשר יהיה לצנן את הכעס, את הזעם שבקע מן המיקרופון כלפי חוק הסדרת התיישבות הבדואים לפני דקות אחדות.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: אבל מה עם חוק ההסדרה?

קריאה: תבקש סליחה, תהיה – – – תבקש סליחה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תודה קודם כול לחבר הכנסת זאב בנימין בגין.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאני אתן רשות להודעה למזכירת הכנסת, רק תיקון טעות לפרוטוקול – חבר הכנסת עפר שלח הודיע לי שבטעות ובתום-לב הצביע כפי שהתכוון גם להצביע, אבל במקומו של חבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נודיע לפרוטוקול שחבר הכנסת יעקב פרי לא השתתף בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: במקומו הצביע חבר הכנסת עפר שלח שקולו ודאי נספר, כי המעשה היה בטעות גמורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, גם כן לפרוטוקול – נרשם לי שהוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק היא הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון, אבל מכיוון שאנחנו רוצים לנהוג כאן לפי כל הפרוטוקול וכל התקנון וכל דין וכל חוק שרק יכול לגעת בנושאים האלה, אני מודיע שההצעה תועבר לוועדת הכנסת ושם יוכרע איפה היא תוכן לקריאה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ביקש חבר הכנסת יואל חסון ועדת החוץ והביטחון – מה אתה מבקש?

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בכל מקרה זה יעבור לוועדת הכנסת, ושם יוכרע גורל ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: השר אלקין ביקש ועדת הכנסת, יואל חסון ביקש ועדת החוץ והביטחון, נכריע בוועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ו' בכסלו התשע"ז, 6 בדצמבר 2016, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.